prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — Somtidigare anförts får raan räkna ined alt fraradeles fall kan inträffa när detav politiska eller andra skäl är angelägel all följer säkerhetsrådetsresolutioner även när dessa avser bara rekommenderade sanktioner. Dessa skälkan ibland påkalla att sanktionsåtgärderna genomförs utan dröjsmål. En sådansituation kan tänkas föreligga, när det redan från början står klart attrekoraraendationen koraraer att följas av FN-niedleniinar-na och del ärbetydelsefullt att en pågående eller föreslående transaktion hindras. Den internarätten bör därför även för rekommendationsfallen vara så utformad alt ettgenoraförande med stöd av den särskilda sanktionslagen kan ske snabbt. Skälfinns alltså för den ståndpunkten, att regeringen även beträffanderekommendationer bör få utan föregående saralycke förordna omFN-lagens tillämpning. Mot att ge regeringen rättall ulan föregående samtycke sälla FN-lagen i tillämpning talarenligt kommittén särskilt i fråga om inte bindande resolulionsföreskrifter del förhållandet atl genomförandet av en resolution kan tänkas vara på olikasätt politiskt kontroversiellt. Så kan vara fallet beträffande såväl fråganhuruvida lagen över huvud taget skall träda i tillärapning sora, när lagenskall tillämpas, frågan i vilken utsträckning dess bestäraraelser böranvändas. Komraittén erinrar också ora atl tvekan ibland kan råda huruvida enresolution är bindande eller ej. Det skulle i sådana situationer raöjligenkunna framstå som otillfredsställande om regeringen ensam skulle tolka resolutionenoch sätta vårt nationeUa sanktionssystem i krafl raed dess ibland långtgåendeingrepp i de enskildas intressen. Det vanliga konstitutionella ansvaret tordedock vara en betydande garanti för att lagstiftningen inte kommer tillanvändning annat än efter en omsorgsfull prövning. I detla sammanhang erinrasockså ora de nya regler om regeringens parlamentariska ansvar sora harbeslutats på grundval av grundlagberedningens förslag (prop. 1968: 27 s. 204)och som innebär bl. a. att under vissa förutsättningar kan avgeförklaring att ledaraot av statsrådet inte åtnjuter förtroende (107§ RF, SFS 1969:795). Riksdagensinflytande på prövningen av tillämpningsförordnande bör enligt kommittén itiUräcklig utsträckning kunna tillgodoses såväl vid bindande beslut som vidrekommendationer genom en bestämmelse att förordnande Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 37 skallunderställas i efterhand. Tillräcklig anledning synes inle finnas atti detla hänseende låta FN-lagen inta cn särställning i förhållande lill annanfullmaktslagstiflning. Visserligenkan skäl anföras för alt slopa kravet på raedverkan när det ärfråga ora bindande beslut. Det kan härvid hävdas all genora sittgodkännande av anslutning lill FN har tagit stäUning till Sverigesförpliktelser till följd av niedleraskapet och all genomförandet av beslutadesanktioner endasl är sådana verkställighetsåtgärder inom raraen för dessaförpliktelser sora regeringen har atl vidta med utnyttjande av det legalainstrument sora en permanent FN-lag tillhandahåller vid sidan av regeringensekonoraiska och administrativa lagsliftningsraakl. Koinmittén anser emellertidatt ett sådant betraktelsesätt måste anses alltför formellt. Det raåste nämligenbeaktas atl den internationella säkerhetspolitiken utgör etl uloraordentligtkomplicerat område, underkastat ständiga förskjutningar, där del reellainnehållet i formeUa regleringar och ställningstaganden snabbt kan förändraspå etl sätt sora alls inle har kunnat förutses. Det raåste anses angeläget altriksdagen bereds tillfäUe atl även vid forraelll bindande beslut avsäkerhetsrådet pröva om de påbjudna sanktionerna står i överenssläramelse medFN-sladgan. Lagenbör även innehålla bestäraraelser för del fallet alt säkerhetsrådet helt ellerdelvis avlyser föreskrivna sanktioner eller atl beslut eller rekomraendationora sanktioner på annat sätt förfaller. Det bör åligga regeringen all i ensådan situation möjligt upphäva tillärapningsförordnande i nödvändigadelar. Iavgiven reservation anför ledamoten i koraraittén , attönskeraålel om sanktioners snabba genomförande inte synes behöva hindra attriksdagen hörs innan lagen sätts i tillämpning. Det dröjsmål som kan uppslåmåste enligt reservanten betecknas sora ringa. Detövervägande antalet reraissinstanser har i princip tillstyrkt kommitténsförslag till lagstiftning eller lämnat della utan erinran i huvudsak. Förslagetavstyrks av , näringslivets trafikdelegation ochSveriges trafikbilägares riksorganisation, vilka samtliga anser attlagstiftning i ämnet inte bör genomföras ulan alt inan i lagen löser frågan omrätt till ersättning av aUraänna raedel ål enskilda för förluster som kanuppkomraa av lagens tillämpning. anser dessutora atlförslaget bör genomföras endast om i lagen införs en regel oin atl rilis-dageni förväg skall godkänna förordnande om tiUärapning av lagen. Vissaremissinstanser ställer sig tveksarama till kommitténs för- Maj:ts proposition nr 1971 slag.Tullkammaren i ifrågasätter ora behov över huvud taget föreUgger aven svensk FN-lag. Kararaaren menar atl lagstiftning nornialt kan ske relativtsnabbt, även om medverkan krävs. Med hänsyn till all del i övriganordiska länder finns FN-lagar av fullraaktslyp för alt verkställasäkerhetsrådels beslut synes raan dock även i böra införa en sådan lag.Risk finns annars att man i ett visst läge inle kan genomföra en önskvärdsamtidig nordisk insats. m. fl. anför all det med hänsyn lillalt krav på snabbhet i genoraförandet av rådets bindande beslut ibland gör siggällande är ofrånkomligt alt lagstiftningen i viss raån får karaktär av fullraaktslag.När snabbhet inte är påkallad, finns dock inte några skäl sora talar mot altlagstiftning sker i vanlig ordning. Endast genom sådan lagstiftning skapasgarantier för atl de svenska statsraakterna får tillräcklig överblick över detillämnade sanklionsbestäniraelseriias betydelse för svenska företag ochlandets ekonomi. I normalfallen bör därför remissförfarande äga rura ochriksdagen medverka när rådets beslut skall genomföras. I fråga ora rådelsrekommendationer lalar än starkare skäl för att remissförfarande och riksdagensraedverkan tryggas. När säkerhetsrådet på grund av meningsskiljaktigheter intehar kunnat fatta ell bindande beslut, kan det antas vara en politiskt omstriddeller ömtålig fråga ora' och i vad raån rekoinniendationen skall följas. Frågantorde inte heller vara så brådskande som vid bindande beslut. 1frågan huruvida FN-lagen bör omfatta även rekoramendationer har någraremissinstanser förutom exportföreningen m. fl. vars inställning jag nysshar berört uttalat sig mot koraraitténs förslag. Sålunda finner hovrättinte de skäl bärande som koraraittén har anfört till stöd för alt FN-lagenskall omfatta också rekoramendationer. Vad som i betänkandet har frarakomraiti denna del talar närmast för atl lagen inte bör omfatta rekommendationernautan atl, när anledning finns alt tillämpa sådana, detla bör ske genom särskildlagstiftning från fall till fall. Tullkammaren i , Gotlandshandelskammare och redareföreningen har intagit en liknande ståndpunkt. De bådasistnämnda remissinstanserna har därvid framhållit, att utländskFN-lagstiftning i regel avser endast rådets bindande beslut. Redareföreningenhar betonat att internationella konkur-rensförhållanden torde vara i praktikenraer betydelsefulla för svenska rederier än för annan svensk exportindustri. Kommitténsförslag i fråga ora fullmaktslagens innehåll har i stort sett godtagils avremissinstanserna. De invändningar som har riltlats mot förslaget i denna delbehandlas i specialmotiveringen. 1 del följande redovisas dock vad någraremissinstanser har uttalat angående transitering av gods. RÅpåpekar atl med den föreslagna fullmaktslagen ges möjlighet atl redan närlagen sätts i tillämpning underlåta alt förbjuda transittransporter av vissaslag. Vidare kan man sedermera genom dispens tillåta förfaranden Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 39 sominte anses böra omfattas av förbud. Från denna synpunkt synes FN-lagen blisraidigare all tillämpa för myndigheter och enskilda än vad nu gällandeRhodesialag kan vara. frarahåUer alt införsel-ochutförselförbud sora Kungl. Maj :t skall kunna meddela med slöd av fullmaktslagenenligt komraittén innefattar även förbud mol transitering. Av 1 § förordningen(1924: 119) angående transitering av införselförbjudna varor ra. lordeemellertid följa, alt elt införselförbud i och för sig inle utgör hinder mottransitering genom . Enligt 1 § tredje stycket förordningen skallbestämmelsen dock inte äga tillämpning ora annat följer av bestämmelse iiraportförbudsförfattningen eller särskild av Kungl. Maj :t meddeladföreskrift. m. fl. ärinte övertygade om att transiteringsfall täcks av de föreslagna in- ochulförselförbuden. In- och ulförselförbuden i FN-lagens niening bör inle ansesomfatta transiteringsfall utan transitering bör i lagen regleras av etlsärskilt förbud vid sidan av in- och ulförselförbuden. Enligt näringslivetstrafikdelegation finns anledning för svenska företag att hysa bekymmer över denvittgående beskrivning av straffansvaret som koramer till uttryck i komniitténsförslag. Redan i vad avser har svenska företag iakttagit hur förbudmot transiteringar, mot utnyttjande av transportmedel etc. kan drabbakringliggande länder och leda till inte förutsedda skadeverkningar för dessa.Delegationen anser därför att uttryckliga regler bör intas iförfattningstexten, varigenom transitering undantas från straffansvar. Beträffandeförslaget i fråga ora straffbestämmelsernas till-lärap lighet i rummet finnerGöta hovrätt all även om regler i sådant hänseende i principbör gälla också inora specialstraffrätten kommittén inte har anfört någraskäl som motiverar atl raan frångår den begränsning sora föreskrivs iRhodesialagen. En liknande ståndpunkt intar handelskamrarna i , Boråsoch . Enligtkoraniittéförslaget skall ansvar ej ådömas för raedverkan till brott enligtFN-lagen. anser att denna bestämraelse bör utgå. Ävenom reglerna i förslaget om vilka åtgärder som kan förbjudas är utförliga, tänkas uppkomraa ej förutsebara situationer och varianter av medverkan sombör göras ålkoraliga för beivran. De mest straffvärda handlingarna isanktionssainnianhang kan antas ej sällan komma att ligga på raedverkansstadietoch iippfinningsrikedoraen är stor, när del gäller alt undandra sig ansvar. Beträffande möjlighetenför Kungl. Maj:t att meddela dispens från sanktionsbestäramelser anser , atl dispens från givna sanklionsföreskrifler synes i och för signigöra elt från rättssäkerhetssynpunkt tvivelaktigt remedium. menar, att en uttrycklig bestämmelse ora dispensraöjligheten bör lämnasi lagen. Det är av vä- Maj:ts proposition nr 1971 sentligbetydelse att berörda instanser inte förbiser alt Kungl. Maj :t har befogenhetatt ge dispens. Någraremissinstanser har behandlat spörsmålet om förhandsbesked till enskilda ifrågan huruvida visst förfarande strider mot utfärdade sanktionsbestäramelsereller inte. Riksbankenfrarahåller sålunda, att ora ett betalningsförbud begränsas på visst sätt såsom Rhodesialagens undanlag för betalningar för bl. a. medicinskt ellerhumanitärt ändamål vissa olägenheter uppkoraraer när tillåtligheten av en betalningprövas från en annan synpunkt. Vid prövning av ansökan avseende betalning tillRhodesia anser sig skyldig att meddela vaiutatillstånd, när hinderinte möter från valutaregleringssyn-punkt, även om etl undanlag iRhodesialageii kan länkas vara tillärapligl. I tillståndet uttalas emellertid isådant fall, alt det förhållandet atl valuta-tillstånd meddelas inte innebärställningstagande till frågan huruvida avsedd överföring kan lagligen koraraatill slånd med hänsyn till Rhodesialagen. För den enskilde kan detta le sigotiUfredsställande och svårförståeligt. Oin fullraaklslagens raöjlighet tillbetalningsförbud och motsvarande torde gälla övriga förbudsmöjligheter ilagförslaget utnyttjas på sådant sätt alt vissa särskilt angivna transaktionerundantas från förbudet, skulle det därför vara värdefullt, ora lagen gavmöjlighet till prövning hos en behörig instans huruvida en viss transaktionlagligen kan företas eller inte. erinrar ora komrailléns uttalande att dispensmöjligheten kan utgöra ettsubstitut för etl auktoritativt och bindande förhandsbesked till enskilda ifrågan huruvida ett visst förfarande kan anses strida mot utfärdadebestämmelser. Det synes inte lyckligt alt tilldela dis-pensinstilutet en så vidsträcktfunktion. Om i ett sådant tveksamt fall en ingående prövning av rättsfrågan handen att lagen i själva verket inte är tillämplig, blir dispensbeslutetvilseledande för framtiden i fråga om lagens innebörd. Sökande och andra sorafår kännedora om beslutet raåste ju utgå ifrån att lagen har ansetts i och försig tillämplig, eftersom dispens annars inte hade behövts. I andra delar avrättsordningen, t. ex. i skatteärenden, har raöjlighet sicapats lillförhandsbesked om lagbesläraraelsens innebörd i ett konkret fall, därförhandsbeskedet för den enskilde har stor betydelse för en säker bedöraning avrättsläget. Organisationerna hemställer att i sanktionslagen upptas enbestämmelse om rätt till förhandsbesked för enskild, när behovet av sådant beskedbetingas av ett väsentligt intresse för honom att vinna klarhet om lagensinnebörd i ett konkret fall. handelskammare är av liknande uppfattningoch föreslår atl raan tillskapar ett organ raed rätt alt avge bindandeförhandsbesked i frågan huruvida ett visst förfarande är tillåtet. Ett sådaniinstitut skulle vara ägnat att undanröja den osäkerhet som annars kan kommaatt prägla merkantila förhållanden efter del all förbud har meddelats. Storuppraärksarahet från reraissinslansernas sida har därutöver ägnats Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 41 sliflninginte bör komraa till stånd utan alt frågan om ersättning för ekofrågan omersältning av allraänna medel ål enskilda som lider förlust på grund avsanklionslagens lillärapning. Kommerskollegiumdelar koramitténs uppfattning att de praktiskt sett oöverkomliga svårigheternaatt överblicka skadefallen, atl avgränsa de fall som bör raedföraersättningsrätt och all ge riktlinjer för skadeberäkningen raåste leda till får avstå från att införa en generell rätt till ersättning. Sådanaersättningsfrågor bör avgöras av Kungl. Maj :t efter prövning i varje särskiltfall. Emellertid finner kollegiet det vara lämpligt att i lagen införs enuttrycklig föreskrift ora raöjligheten till ersättning i sådan ordning. Ensådan föreskrift bör öka enskilda förelags benägenhet alt lojalt medverka tillatt sanktioner genomförs effektivt. intar enliknande ståndpunkt. Inte heller Gotlandshandelskammare anser, all rätt till ersättning bör lagfästas, men menar attersättning bör ulgå till skadelidande efler skälighetsprövning, i synnerhetnär det gäller skada som har uppkommit genom att en säkerhetsrådetsrekomraendation har genomförts. Prövningen bör ske i en inte alltför restriktivanda. En kommission eller annat organ raed företrädare för bl. a. näringslivetbör inrättas och beredas tiUfälle att avge yttrande, innan ersättningsfrågoravgörs. En erinran om möjligheten till ersättning bör intas i lagtexten. anför,att avbrott i trafiksamarbetet med andra stater kan väntas återverka mer ellerraindre på SJ:s verksamhet. Om den föreslagna lagen tiUärapas, löper SJ enekonomisk risk. SJ, som ansluter sig till principen ora ersättning förförluster till följd av sanktioner, delar likväl kommitténs mening attlagstiftning i ersättningsfrågan inte är raöjlig. Vid det särskildaprövningsförfarande sora koramiltén har föreslagit för reglering aversättningsfrågan förutsätter SJ att SJ-företagel enligt de trafikpolitiskariktlinjerna behandlas på sararaa sätt som andra trafikföretag. m. fl.finner inte de skäl övertygande som koinmittén har anfört mot en lagfäst rätttill ersättning för sanktionsskador. Rätt till sådan ersättning bör lagfästas.Svårigheten alt avgränsa de fall som bör medföra ersättningsrätt från andra,utesluter inte att rätten till ersättning för vissa fall lagfästs. Ett sådantfall är t. ex. när lagstiftningen ingriper i redan bestående rättsförhållanden.Även i andra fall bör ersältning utgå och då beräknas efter skälighet. Enuttrycklig bestämmelse härom bör tas in i lagen. Detkan enligt advokatsamfunds mening inte vara etl lagstifl-ningsteknisklolösligt problem alt reglera ersättningsfrågorna inom vissa gränser. Särskiltangeläget är atl rätt till ersältning alltid förehgger i de fall då redaningångna avtal blir ogiltiga till följd av lagen och då investeringar av olikaslag i blockerad stat eller i annat land för fuUföljande av leveranser tillblockerad stat enligt träffade avtal blir onyttiga. Maj:ts proposition nr 1971 delegationfäster uppraärksamheten på att den föreslagna lagen i vad avserkoininunikations- och transportförhållanden kan medföra konkurrensniäs-sigaskadeverkningar för bl. a. svenska trafikföretag. De intäkter som sådanaföretag förlorar kan i stället komraa utländska konkurrenter till godo. Omsanktioner skulle behöva vidtas från svensk sida raot t. ex. en stat i ,kunde uloraordenlliga svårigheter uppslå. En lagstiftning av förevarande slagbör inte komma lill slånd utan att frågan ora ersättning för ekonomiskaförluster i saraband därraed löses. Samma uppfattning har trafikbilägaresriksorganisation. understryker, att denföreslagna lagstiftningen kan medföra betydande ingrepp i enskildas rättssfär,och beklagar alt kommittén helt har avstått från att föreslå någonersättningsregel. En i lagen inskriven principieU rätt till ersättning föroförskyllt lidna förluster ter sig enligt förbundets niening naturlig i en lagsora den föreslagna, vilken avses bli permanent. Liknande ståndpunkt intarhandels kamrarna i , , och . Fråganora medverkan vid tillämpning av fullmaktslagen har diskuterats avflera remissinstanser. Näringslivets trafik-delegation ifrågasätter om interiksdagen, med hänsyn lill de svårigheter som kan uppkomma vid lillärapning aven lagstiftning av förevarande slag, bör höras innan lagen sätts i lillärapning.Också trafikbilägares riksorganisation understryker vikten av attsynnerlig omsorg ägnas åt beslut att tillämpa lagen och anser att Kungl. Maj:t och gemensamt skall besluta härom. Vissaremissinstanser har ansett all frågan om medverkan bör bedömasolilva, allteftersom det gäller bindande beslut eller endasl rekommendationer.Vad först angår rekoraraendationer anser att, om FN-lagen skulleanses böra gälla även resolutioner av sådan art, i varje fall den begränsningenbör ske i förhållande till förslaget alt förordnande om tillämpning avrekommendation inte får träda i kraft förrän det har gillats av riksdagen.Kommerskollegium raenar atl, eftersom rekommendationer inte är bindande,följden kan bli att vissa länder åtljder en rekommendation, medan andra lämnarden utan avseende. Den situationen skulle kunna inträffa att vårt land genoraatl vidta sanklionsåtgärder avstår från en exportmarknad, raedan ettkonkurrentland fortsätter handeln som förut. Vidare påpekar koUegiet bl. a. attsanklionsåtgärder kan koraraa i strid med åtaganden inom ramen förGatt-avtalet. Enligt koUegiet synes det därför rimligt att fårtiUfälle alt i förväg la ställning till sanktioner av rekommenderande art. Avsararaa mening är , tullkammaren i ,handelskammare saral handelskamrarna i , och m. fl. raenar, alt remissförfarande och medverkan av riksdagenalltid bör äga rura innan förordnande som föranleds av en rekoraraendationträder i kraft. I dessa fall finns anledning alt särskilt noggrant pröva ivilken utsträckning nä- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 43 ringslivetskonliurrensförraåga skall slå tiUbaka för intresset att följa rådetsuppraaningar. Vad angår bindande beslutanser kommers kollegium och exportföreningen m. fl., vilka som nämntsförordar att alltid hörs innan förordnande med anledning avrekomraendation sätts i kraft, all frågan ora FN-lagen skall kunna sättas itillämpning utan föregående raedverkan i fall av bindande beslutbör vara beroende på ora kravet på snabbhet nödvändiggör delta. torde en riksdagsbehandling inte behöva vara nämnvärtfördröjande, när sanktionsbeslul tiUkoraraer under pågående riksdagssession.Anledning saknas alt i sådana fall avslå från föregående medverkan.Annorlunda förhåUer det sig när inle är saralad. 1dessa fall kan del raed hänsyn till kravet på snabbhet vara befogat att Kungl.Maj :t utan föregående raedverkan får förordna ora lagenstillämpning. m. fl. anför alt vid bindande beslut riksdagensmedverkan norraall bör äga rum före förordnande enligt lagen. Därvid bör ävende föreskrifter sora skall ulfärdas med stöd av förordnandet föreläggasriksdagen. Endast när beslut inte utan synnerlig olägenhet kanavvaktas, bör dess samtycke i efterhand anses tillräckligt. Skåneshandelskammare anser att det bör tillkomraa att bestämma ora vårtlands handlande i sanktionsfall av bindande karaktär. har ifrågasatt om inte den svenska FN-lagen bör ge raöjlighet ävenlill åtgärder raed anledning av FN:s generalförsamlings rekommendationer omicke-militära sanktioner. Någraremissinstanser tar upp frågan om lidsbegränsning av förordnande enligt lagen.Göta hovrätt ifrågasätter ora inle förordnande bör vara tidsbegränsat, så alldel så länge Kungl. Maj :l anser det böra bestå ined jämna raellanrumprövas av utan att denna själv behöver ta initiativ därtill.Exportföreningen m. fl. anser att elt förordnande enligt fullraaklslagen alltidbör ges begränsad giltighetstid för atl fraratvinga en omprövning avförordnandets omfattning och bestånd, om andra FN-med-lerainar deltar isanktionerna i väsentligt mindre onifattning än . EnligtFN-stadgan kan föranstalta om sanktioner mot viss eller vissastater i syfte att upprätthålla eller återstäUa internationell fred ochsäkerhet. 1 artiklarna 41 och 42 anges vilka sanktioner som säkerhetsrådetsålunda kan föranstalta om. I artikel 41 nämns olika sanktioner Maj:ts proposition nr 1971 avicke-militär natur, såsom avbrytande av ekonomiska och diplomatiskaförbindelser och koinmunikationer. Artikel 42 nämner ingripanden av olika slagraed railitära styrkor. Förordnandeom sanktioner kan ges genoin beslut som är bindande för FN:s raedlerasslater.En förutsättning för att rådet skall ha rätt alt fatta sådant beslut är enligtartikel 39 i stadgan att rådet har ansett det föreUgga hot mot freden,fredsbrott eller angreppshandling. Säkerhetsrådetkan emellertid också utfärda resolutioner soiii innehåller endastrekoraraendationer åt raedlerasstaterna att vidta åtgärder avsank-tionskaraktär. Det ankommer på varje medlemsstat att själv avgöra ora denskall följa en rekoraraendation eller inte. Säkerhetsrådetsbeslut och rekomraendationer riklar sig inte direkt till enskildarättssjuhjekt. För alt en resolution skall få rättsverkningar för enskildakrävs alt bestäraraelser härom införs i nationell lagstiftning. I kansanktioner i viss utsträckning genoraföras raed stöd av Kungl. Maj:ls aUraännaekonomiska lagsliftningsraakl. Sålunda kan erinras om Kungl. Maj:tsbefogenlieter i fråga om export- och importreglering. Vidare liar Kungl. Maj:lenligt lagen (1966:158) angående utvidgad lillärapning av lagen den 22 juni1939 (nr 299) ora förbud i vissa fall raot överlåtelse eller upplåtelse avfartyg m.m. och av lagen (nr 176) med vissa bestäiiiiiielserom fraktfart med svenska fartyg rätt att genomföra vissa sanktioner påsjöfartens område. I övrigt raåste för att fullt ut kunna efterkommasäkerhetsrådets resolutioner rörande sanktioner anlita ordinär lagstiftning,anlagen av Kungl. Maj:t och geraensarat. Detta förhållande kaninnebära ölägenheter, framför allt därigenom att avsevärd lid kan förflytainnan i del enskilda sanktionsfallet har möjlighet atl i nödvändigutsträckning ge effekt åt säkerhetsrådets bindande beslut ochrekomraendationer.