prop · FU03180 · 1971-12-31 00:00:00 — Att påett naturligt sätt infoga denna bestämmelse i 10 kap. FBL synes inte möjligt.Däremot låter det sig givetvis väl göra att ta upp reglerna om oskadlighetsprövningi detta kapitel. Att skilja de olika bestämmelserna från varandra kanemellertid inte anses lämpligt. Av de alternativ som står till buds tordedärför det som valts i promemorian vara att föredra. Jag förordar därför attden reglering som jag här har föreslagit tas upp i en särskild lag omavstyckad fastighets ansvar för vissa fordringar. ParagrafeninnehåUer den grundläggande bestämmelsen om fordringsansvaret. Iparagrafen fastslås att lagen avser sådana fordringar som utan inskrivning ärförenade med rätt till betalning ur fastighet. Vilka dessa fordringar är framgårav den i avsnitt 3.2 lämnade redogörelsen. I fråga om vissa fordringar av dettaslag finns särskUda bestämmelser på andra häll i lagstiftningen. Av 3 § framgåratt dessa bestämmelser inte rubbas av den nya lagen. Som huvudregel föravstyckad fastighets ansvar för fordran som faller under lagen anges attbestämmelserna i 6 kap. 11 § andra och tredje styckena JB skall äga motsvarandetUlämpning, även om stamfastigheten och den avstyckade fastigheten är i sammaägares hand. Detta innebär att den avstyckade fastighetens ansvar förfordringen alltid är subsidiärt. En äganderättsövergäng kan dock ha betydelsenär det gäller att fastställa det inbördes ansvaret mellan flera avstyckadefastigheter. Mellan fastigheter som inte övergått tUl ny ägare torde ansvaretböra fördelas efter de grunder som anges i 10 § samma kapitel (jfr 11 § andrastycket sista punkten). Paragrafeninnehåller bestämmelserna om befrielse från ansvar för fordran enligt 1 §.Såvitt gäUer sådana fordringar som utgörs av periodiskt utgående avgifter g'ällerbefrielsen givetvis även sådana fordringsposter som ännu inte förfallit tillbetalning. Av första punkten framgår att befrielse sker genom att fastighetsbUdningsmyndighetenvid avstyckningsförrättningen särskilt förordnar härom. Som förutsättning försådant förordnande gäller enligt andra punkten att fordrings- havarenlämnar medgivande dier att förordnandet är väsentiigen utan betydelse förhonom. Det åligger fastighetsbUdningsmyndigheten att självmant pröva frågan omansvarsbefrielse. När avstyckningen avser en obetydlig del avstyckningsfastigheten, torde förordnande om ansvarsbefrielse som regel utanvidare kunna meddelas. I andra fall måste myndigheten utreda i vad månfordringar av det slag som här avses besvärar fastigheten. Givetvis bör ensådan utredning inte drivas längre än som svarar mot en med hänsyn tillföreliggande intressen rimlig arbetsinsats. En självklar åtgärd är attmyndigheten inhämtar upplysningar ur fastighetsboken. Vidare tordefastighetsägaren som regel böra tillfrågas i saken. Huruvida några ytterligareundersökningar bör göras får bero på omständigheterna. Sedan behövliginformation införskaffats, har fastighetsbUdningsmyndigheten att pröva huruvidaen ansvarsbefri-dse kan medföra skada för fordringshavarna. Prövningen torde iallmänhet ge till resultat att sådan skada inte behöver befaras. Vid motsattutgång bör myndigheten ta kontakt med fordringshavarna och höra efter om de är vUligaatt eventuellt mot kompensation för den minskade säkerheten lämnamedgivande tUl förordnande om. Endast i rena undantagsfalltorde hinder möta mot sådant förordnande. 2 §avslutas med en föreskrift om att förordnande om ansvarsbefrielse skall tasupp i fastighetsbUdningsbeslutet. Föreskriften har ansetts behövlig med hänsyntill den betydelse förordnandet har såväl för fordringshavaren som försakägarna vid förrättningen. I likhet med vad som annars gäller vid fastighetsbUdningsförrättningär fordringshavaren inte att betrakta som sakägare. Han kan således inte ivanlig ordning fullfölja talan mot fastighetsbUdningsbeslutet. Däremot tordehan ha vissa möjligheter att i extraordinär väg angripa beslutet (jfr prop.1969: 128 s. B 755). Paragrafeninnehåller en föreskrift om inskränkning i lagens tillämpningsområde. Detanges sålunda att 1 och 2 §§ inte skall gälla, om annat följer av särskildabestämmelser. Härmed avses i första hand bestämmelserna i 67 och 68 §§ EVL omfördelning av ansvar för väg-samfällighets bidragsfordran och skuld mellanstamfastighet och styckningslott. Vissa motsvarigheter tUl dessa bestämmelsertorde komma att tas upp i det förslag till anläggningslag som f. n. bereds inomjustitiedepartementet. Om förslaget upphöjs tUl lag, kommer även de nuåsyftade föreskrifterna att omfattas av 3 §. Denna innebär vidare att fordranför ogulden köpeskilling faller utanför lagen. om sådanfordran finns nämligen i 5 § lagen (1970: 995) om införande av nya jordabalken.Dessa innebär att avstyckad fastighet svarar för fordran av detta slag i sammautsträckning som för inteckning. Det är tänkbart att andrasärskUda bestämmelser meddelats eller kan komma att meddelas om avstyckadfastighets ansvar för fordran enligt 1 §. Iövrigt har den nya lagen generell giltighet. Även när avstyckning sker frånsamfälld mark skall oskadlighetsprövning alltså ske. I sädana fall tordeprövningen praktiskt taget alltid resultera i förordnande om ansvarsbefrielse.I detta sammanhang kan erinras om bestämmelserna i 10 kap. 2 § andra stycket FBLsom innebär att vid avstyckning som nämnts oskadlighetsprövning skall skeockså till förmån bl. a. för innehavare av pantr'ätt i fastighet som har dd i samfälligheten.I förekommande fall bör givetvis en samordning ske av oskadlighetspröv-ningarna. Lagenföreslås träda i kraft med FBL, dvs. I enövergångsregel föreskrivs att äldre bestämmelser skall gälla i fråga om avstyckningsom skett med tillämpning av FBLS och JDL eller lag om delning avfastighet vid ändring i rikets indelning m. m. Härmed åsyftas bestämmelserna i5 kap. 16 § FBLS och 19 kap. 24 § JDL samt 18 § lag. Det bör påpekasatt dessa lagar kan komma att tillämpas även efter FBL:s ikraftträdande (jfr 4§ FBLP). 4 Fastighetsreglerings inverkan på vissa fordringar Enligtbestämmelserna om fastighetsreglering i FBL får mark överföras från enfastighet till en annan. I fråga om omfattningen av sådan marköverföring gälleri princip inga begränsningar. Därav följer att det är möjligt att genomfastighetsreglering överföra en fastighets hela ägovälde med påföljd attfastigheten utplånas. Svarar i sådant fall fastigheten för fordran som utaninskrivning är förenad med rätt till betalning ur fastigheten, kan denna rättinte längre göras gäUande. Frågan huruvida detta kan få menliga följder för fordringshavarenoch hur dessa skall beaktas vid regleringen har visserligen berörts iförarbetena till FBL men har ansetts böra belysas ytterligare. Enligtde allmänna bestämmelserna om fastighetsreglering i 5 kap. FBL gäller bl. Genomfastighetsreglering fär mark överföras frän en fastighet till en annan (1 §).För mark som genom sådan överföring frångår en fastighet skall vederlag utgå imark, om inte ersättning i pengar är mer ändamålsenlig(2 §). Vid regleringen skall iakttas att varje däri ingående fastighet fårsådan sammansättning och utformning att den inte i mindre mån än före regleringenlämpar sig för det ändamål vartill den är avsedd att användas. a. inte ändras sä, att dess graderingsv'ärde minskas väsentligt (8 §). Frånde begränsningar av möjligheterna att genomföra marköverföring som sålundauppställs i FBL kan avsteg göras dels pä friviUig v'äg genom att fastighetensägare medger det (18 § första stycket 3), dels tvångsvis genom förordnande avfastighetsbildningsmyndigheten att fastigheten skaU avstås genom inlösen enligt8 kap. FBL (8 § sista punkten). Omvärdet av den mark som tilläggs fastighet inte motsvarar värdet av vad somfrångår fastigheten, utjämnas skUlnaden genom ersättning i pengar. Vad somfrångår fastighet genom inlösen ersätts enligt särskilda regler i 8 kap. FBL(10 § första stycket). Dessa regler är utformade i nära anslutning till expropriationslagstiftningensvärderingsbestämmelser. Omfastighet, som minskar i värde genom regleringen eller som helt eller delvisinlöses, svarar för fordran, skall fastighetsbUdningsmyndigheten förordna attsådan ersättning jämte ränta som tillkommer fastighetsägaren och som inteutgör ersättning för personlig skada eUer viss annan ersättning av personligkaraktär skall inbetalas till myndighet som Kungl. Detta gällerdock inte, om innehavarna av samtliga fordringar för vilka fastigheten svarar medgettatt ersättning utbetalas direkt till fastighets'ägaren. Besväras fastighetenav gemensam inteckning, krävs dessutom de medgivanden från fastighetsägareoch fordringshavare som i 22 kap. 11 § JB föreskrivs för relaxation.Medgivande av rättsägare fordras inte, om regleringen är väsentligen utanbetydelse för honom (16 § första stycket). Inbetalda medel fördelas avlänsstyrelsen. Därvid äger bestämmelserna om fördelning av köpeskiUing förutmätningsvis såld fast egendom motsvarande tUl-lämpning (16 § andra stycket). Omsyftet med regleringen kan vinnas genom olika utföranden, skall den verkställaspå det sätt som föranleder minsta olägenhet utan att lönsamheten eller utbyteti övrigt oskäligt försämras (6 § andra stycket). Enredogörelse för de fordringar som utan inskrivning är förenade med rätt tUlbetalning ur fast egndom finns i avsnitt 3.2. Som närmare framgår avredogörelsen åtnjuter sådana fordringar i allmänhet förmånsrätt i denbesvärade fastigheten före inteckning. Denna förmänsrätt grundas f. n. på 17kap. 6 § HB eller på författning som hänvisar tUl detta lagrum. Fr. o. m. den 1januari 1972 följer i huvudsak motsvarande förmänsrätt av 6 § 1 förmånsrättslageneller punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna tUl denna lag. Lagrådetsyttrande över bestämmelserna i 5 kap. 16 § FBL om nedsättning i vissa fall aversättningsbelopp hos myndighet, när reglerings-fastighet svarar för fordran,innehåller flera uttalanden av intresse i förevarande sammanhang. Lagrådetframhåller sålunda tUl en början att begreppet fordran här måste ges en vidsyftning. Under begreppet faller sålunda inte bara penninginteckning utan ocksåvarje annan särskild rätt till betalning ur fastigheten. Till den senare grappenhör fordran med förmånsrätt grundad pä 17 kap. 6 § HB eller på författning somhänvisar till detta lagrum (prop. 1969: 128 s. B 1117 och B 1118). I anslutningtill föreskriften att rättsägares medgivande inte fordras, om regleringen är väsentiigenutan betydelse för honom, betonar lagrådet att fordringar med förmånsrättenligt 17 kap. 6 § HB alltid kan presumeras tUlhöra den kategori för vUkaregleringen är utan betydelse, om regleringen inte innebär att fastigheten heltutplånas (prop. 1969: 128 s. B 1120). Även vad gäller själva fördelningenförtjänar enligt lagrådet fordringar med förmänsrätt enligt 17 kap. 6 § HB attbli särskilt berörda. Måhända skulle kunna finnas utrymme för tvekan om hurstor betalning innehavare av sådan fordran skall äga uppbära vid fördelningen.Svaret måste enligt lagrådet bli, att betalningen inte kan få överskrida vadsom omfattas av själva förmänsrätten, i allmänhet vissa periodiskt utgåendefordringsposter som inte stått inne längre än ett är efter förfallodagen (prop.1969: 128 s. B 1121). Vidare kan nämnas att denslutliga lydelsen av 5 kap. 18 § FBL tillkom på förslag av lagrådet. Debestämmelser som i det till lagrådet remitterade förslaget upptagits iparagrafens andra stycke innebar bl. a. följande. Om regleringsfastighetsvarade för fordran, fick avsteg med ägarens samtycke från i 8 § attfastigheten inte får ändras sä, att dess graderingsvärde minskas väsentligt,göras endast om fordringshavaren medgav det (jfr prop. 1969: 128 s. B 985).Lagrådet framhöll att reglerna om nedsättning och fördelning av ersättning förmark som frångick fastigheten i förening med själva principerna förersättningens bestämmande var ägnade att betryggande säkerstäUa fordringshavarna.Tillräcklig anledning att härutöver kräva dessas medgivande till åtgärdenförelåg enligt lagrådets mening inte (jfr prop. 1969: 128 s. Lagrådetanförde vidare följande. Motde här anförda synpunkterna skulle kunna åberopas det förhällandet attfordringar med förmänsrätt enligt 17 kap. 6 § HB vid en likvidfördelning enligt16 § i regel inte tillgodoses i fråga om hela kapitalbeloppet. Om denfastighet i vilken förmånsrätten gäller blir helt utplånad, skulle fordringensåledes till en del kunna bli nödlidande. En särskild situation föreliggerbeträffande fordringar enligt lagen om vissa gemensamhetsanläggningar och inågon mån också beträffande fordringar enligt EVL. Frän dessa fordringar kandock bortses i detta sammanhang, då enUgt vad som upplysts deras stäUningkommer att upp- märksammasvid arbetet på följdändringar i anledning av FBL. Beträffande övrigafordringar med förmänsrätt enligt 17 kap. 6 § HB är det inte sannolikt attkapitalfordringar av någon som helst betydenhet blir nödlidande. Vad härnärmast skulle kunna komma i fråga är fastighetsbildningslikvider; det ärsvårt att tänka sig att fastigheter, som deltagit i fastighetsbUdningsförrättningså att härvid uppkomna fordringar av betydelse står kvar, skulle blihelt utplånade vid fastighetsreglering. Skulle mot all förmodan risk härför uppstå,lär det enligt 6 § andra stycket ankomma på fastighetsbildningsmyndigheten attse till att olägenhet av större betydelse inte förorsakas innehavare av härbehandlade fordringar. I vart fall kan den ytterst obetydliga risken för attdylika fordringar tUl någon del skuUe kunna bli nödlidande inte motivera attfordringens innehavare utrustas med vetorätt i vad gäUer självafastighetsbildningsbeslutet. Departementschefenanslöt sig till lagrådets mening men framhöll särskilt betydelsen av att förrättningsmännennoga beaktar bestämmelsen i 5 kap. 6 § andra stycket FBL att regleringen skallverkställas på det sätt som föranleder minsta olägenhet utan att lönsamheteneller utbytet i övrigt oskäligt försämras. Denna bestämmelse syftade,underströk departementschefen, till att skydda inte enbart de av regleringenberörda fastighetsägarna utan också rättighetshavare av olika slag, t. ex. nyttjanderättshavareoch innehavare av fordran med förmånsrätt enligt 17 kap. 6 § HB (prop. B 1161). Promemorieförslaget.I departementspromemorian Ds Ju 1971: 11 anförs att de nu ifrågavarande fordringshavarnasrätt inte kan anses helt säkerstäUd i FBL. Detta hänger samman med attbestämmelserna om fördelning av köpeskilling för utmätningsvis såld fastegendom gäller för fördelningen av ersättning som nedsatts hos myndighet enligt5 kap. 16 § FBL. Dessa bestämmelser utgår frän att utmätningsvis såld fastighetbestår efter försäljningen. R'ätten att håUa sig till fastigheten i fråga ombelopp som förfaller tUl betalning berörs inte av de exekutivaåtgärderna utan kvarstår oförändrad. Fordringarna tillgodoses därför endastsåvitt avser belopp som förfallit till betalning. Om fastighet, som svarar försådan fordran, utplånas genom fastighetsreglering, utgår således ingenersättning till fordringshavaren för belopp som ännu inte förfallit tUlbetalning. Detta är enligt promemorian så mycket mer otUlfredsställande somersättningen för fastigheten i allmänhet torde förslå för att tillgodose ocksåkapitalvärdet av dessa belopp. Tillföljd av bestämmelsen i 5 kap. 6 § andra stycket FBL bör det visserligen åliggafastighetsbUdningsmyndigheten att ta hänsyn till de menliga följder som kaninträda för fordringshavaren. Ingenting hindrar dock att myndigheten vid enavvägning av de olägenheter som äi förenademed olika sätt att genomföra regleringen finner olägenheterna med annangodtagbar lösning ännu större och därför låter hänsynen till fordringshavarenvika. Starkaskäl talar således enligt promemorian för att fordringshavare av ifrågavarandeslag bereds en mer tryggad ställning i det fall dä den fastighet varifordringen gäller utplånas genom fastighetsreglering. Den enda möjligalösningen anses härvid vara att fordringshavaren får ekonomisk kompensationför bortfallet av fordringen. Det ligger enligt promemorian nära till hands attlåta honom delta i fördelningen av ersättning, som nedsatts för fastighetenenligt 5 kap. 16 § FBL, med kapitalvärdet av de belopp som vid tiden förfördelningen ännu inte förfallit till betalning. Regler om kapitalisering avvärdet av framtida förmåner finns i 149 § utsökningslagen (1877: 31 s. 1) ochi punkterna 5 och 7 i övergångsbesfämmdserna till lagen om exekutiv försäljningav fast egendom. Det anses naturligt att dessa regler fär tjäna som mönster idetta sammanhang. Ipromemorian anförs vidare, att kapitalvärdet av belopp som ännu inte förfaUittill betalning bör utgå med samma förmånsrätt som fordringen i övrigt. Omdenna har förmänsrätt enligt 6 § 1 förmänsrättslagen, kommer förskottsbeloppetsåledes att ha företräde framför fordran pä grund av panträtt vid fördelningenav regleringsersättningen. Någon befogad invändning torde enligt promemorianinte kunna riktas häremot, eftersom ersättning för fastigheten vid regleringenskall beräknas utan hänsyn till den belastning som den företrädesberättigadefordringen innebär. Förhällandet är ett annat vid frivillig eller tvångsmässigförsäljning av fastigheten. Vid en sådan kvarstår fastighetens ansvar för fordringenefter försäljningen, vilket uppenbarligen är ägnat att minska fastighetens saluvärde. Detanförda gäUer sädana fordringar som skall utgå ur fastigheten med bestämda, iframtiden förfallande belopp. Det har sålunda inte tUlämpning pä vägsamfälligheters(vägföreningars) och andra anlägg-ningssamfäUigheters fordringar på bidrag tUl samfälUghetensutgifter. Sådant bidrag faststäUs genom att behövliga medel uttaxerasav delägarna i samfälligheten efter vissa pä förhand bestämda andelstal. Någon kapitaliseringav framtida bidragsbelopp kan enligt promemorian uppenbarligen inte ske. Detanses inte heller motiverat att samfälligheten får utdelning urregleringsersättningen för sädana belopp. Fastighetens utplånande bör nämligenenligt promemorian alltid leda till att den även formellt befrias frånbidragsskyldighet gentemot samfälligheter. Redan i gällande rätt finns vissamöjligheter att meddela beslut härom. Nya och mer tidsenliga bestämmelser iämnet tas upp i det förslag tiU ny anläggningslagstiftning som upprättats inom justUie-departementet. Ipromemorian föresläs därför att de nya reglerna fär avse endast så- dana fordringar som med bestämda belopp utgår urfastigheten. Bestämmelserna tas i promemorieförslaget upp i 5 kap. 16 § andrastycket FBL efter hänvisningen till reglerna om fördelning av köpeskilling förutmätningsvis såld fast egendom och har utformats som undantag från dessa. Promemorieförslaget har i principgodtagits av remissinstanserna. Eftersom fastighetsreglering kan inverka pävärdet av fastigheter som är föremål för fordran med legal förmånsrätt, behövsenligt lantmäteristyrelsen regler som skyddar fordringshavarens intressen vidfastighetsregleringen. Sädana regler har tagits upp i bl. 5 kap. 6, 16 och 18§§ FBL. Genom det tUlägg tUl 5 kap. 16 § som föreslås i promemorian synesbehovet av skyddsbestämmelser vara helt täckt. Enligt stadsbrandförsäkringskontor har i promemorian anförts övertygande skäl för attbereda ifrågavarande fordringsägare en mer tryggad ställning. Det förutsättshärvid att förslaget är tillämpligt också när en del av fastighet överförs tillannan fastighet och återstoden utläggs tiU allmän plats eller annat område, sominte får bebyggas. Även kammarkollegiet finner starka skäl föreligga för attförslaget genomförs. En komplettering av de föreslagna skyddsbestämmelsernaifrågasätts av brandförsäkringskontor. Brandförsäkringskontoretpåpekar att fordringshavarna kan drabbas av förlust, även om inte helafastigheten utplånas. Det kan tänkas att nästan hela fastigheten överförs tUlannan fastighet och att endast ett mindre område återstår. Även i sådant fallbör ersättning för lånets kapitalvärde utgå. Den föreslagna regeln bör sålundaenligt brandförsäkringskontoret ersättas av en föreskrift av innehåll att, omen väsentlig del av fastigheten inlöses eller tas i anspråk, ersättning skaUutgå för den del av kapitalvärdet som svarar mot förhållandet mellan deninlösta och den kvarstående delen. Beträffande fördelningen synes hänvisningkunna ske till jordabalken 6 kap. 10 §. Ett klarläggande av förslagets innebörd i visst hänseendeefterlyses av exekutionsväsendets organisationsnämnd. Nämnden påpekar att kronofogdemyndigheti fråga om statsverkets fordringar med legal förmånsrätt endast bevakarförfallna, restförda annuiteter, varför annan myndighet torde komma attföreträda statsverket vid bevakningen av de belopp som inte förfallit tillbetalning. Nämnden framhåller vidare, att .statsverkets här aktuella fordringartill sin karaktär skUjer sig från de framtida förmåner som avses i 149 § UL.Till skillnad från de senare amorteras t. ex. avdikningslånen enligt plan medlika annuiteter, vilka innehåller både en kapitalavbetalningsdel och enräntedel. Sistnämnda förhållande bör observeras när det i den föreslagnalagtexten talas om beräkning av "kapitalvärdet av belopp som faststäUtsmen ännu ej förfallit tUl betalning". Ehuru det kan förefalla naturligtatt i detta Prop,1971:180 50 fall endast återstående kapitalbelopp skall kapitaliseras,anser nämnden det önskvärt att ett påpekande görs härom. Enligt 5 kap. 1 § FBL får genomfastighetsreglering mark överföras frän en fastighet tUl en annan. Under vissaförutsättningar kan man överföra en fastighets hela ägovälde med påföljd attfastigheten utplånas. För mark som genom överföring frångår fastighet skallenligt 2 § vederlag utgå i mark, såvida inte ersättning i pengar är merändamålsenlig. Om fastighet sorn svarar för fordran undergår värdeminskninggenom regleringen eller helt eller delvis inlöses, skall enligt huvudregeln i16 § fastighetsägarens ersättning inbetalas till myndighet som Konungenbestämt. Inbetalda medel fördelas därefter av mellan fordringshavarna.Bestämmdserna om fördelning av köpeskilling för utmätningsvis såld fast egendoiuäger härvid motsvarande tUlämpning. Reglerna om fördelning av inbetalda medel i samband medfastighetsreglering avser endast fordringsbelopp som förfaUit till betalning.De fordringar som utan inskrivning har förmånsrätt i fast egendom förfaller somregel med visst belopp . Om fastighet som svarar för sådan fordranutplånas genom fastighetsreglering, förlorar fordringshavaren sin säkerhet förde förfallande beloppen utan att fä någon kompensation härför. Föratt bereda sådan fordringshavare en mera tryggad ställning föresläs i promemorianatt fordringshavaren vid fördelningen av ersättning för fastighet som i sinhelhet tagits i anspråk vid fastighetsreglering skall få delta medkapitalvärdet av de belopp som vid fördelningstillfället fastställts men ännuinte förfallit till betalning. Förslaget har utformats som ett tillägg till 5kap. 16 § andra stycket FBL. Förslaget har fått ett positivt mottagande vidremissbehandlingen. Behovet av skydd för fordringshavare av ifrågavarande slaghar understrukits från flera håll. En remissinstans har gjort gällande att ersättning till fordringshavarenbör utgå även när en väsentiig del av en fastighet tas i anspråk genomfastighetsreglering. Otvivelaktigt talar principiella skäl för införande av ensådan regel. Den skulle emellertid ställa fastighetsbildningsmyndigheten införvanskliga avgöranden och vara ägnad att fördröja och fördyra förfarandet vidfastighetsreglering. Genom reglerna i 3 kap. 1 § och 5 kap. 6 § andra stycket FBLtorde vara sörjt för att fordringshavaren efter regleringen fårtillfredsställande säkerhet för belopp som förfaller . Jag vUldärför ansluta mig till promemorieförslaget. Som direkt framgår av lagtextenär den föreslagna bestämmelsen tillämplig i alla de fall då fastighet utplånasgenom fastighetsreglering. Lagtexten ger vidare vid handen att rätten tillutdelning omfattar samtiiga belopp som bestämts i förväg, vare sig de av- seravbetalning eller ränta. Kapitalvärdet av dessa belopp skall beräknas efter enräntefot av .