prop · FU03123 · 1971-12-31 00:00:00 — Kommunskall inom område med stadsplan fullgöra den skyldighet som föreskrives i 3 gallmänna ordningsstadgan (1956: 617) att hålla ren gata, torg, park och annansådan allmän plats samt allmän väg ävensom att där röja snö, skaffa undan snöoch is, sanda eller ridtaga annan åtgärd för att motverka halka, föra bort sandoch annat som påförts till motverkande av halka samt rensa och tina upp rännstensbrunnoch ledning som förbinder sådan brunn med allmän avloppsledning. Inom områdemed byggnadsplan skall kommun fullgöra motsvarande skyldighet i fråga omallmän väg. Skyldighet att vidtaga åtgärd som sagts nu gäller dock ej i denmån åtgärden skall ridtagas av staten som väghållare. Denna lag träder i kraft , om upphävande av lagen (1907: 43 s. 1) om bredden afhjulringar å Härigenom förordnas, att lagen (1907: 43 s, 1) om breddenaf hjulringar arbetsåkdon på landet skall upphöra att gälla vid utgången av år1971. omändring i allmänna ordningsstadgan (1956: 617) Härigenom förordnas, att 3 gallmänna ordningsstadgan (1956: 617) skall ha nedan angivna lydelse. Allmänplats inom stadsplanelagt område och allmän väg inom bygg-nadsplanelagt områdeskall genom tjänliga renhållningsåtgärder, genom snöröjning jämteundanskaffande av snö och is ävensom genom sändning eller annan åtgärd tillmotverkande av halka hållas i sådant skick, som med hänsyn tillortsförhållandena, platsens belägenhet inom samhället och omständigheterna iövrigt tillgodoser skäliga anspråk. Tillrenhållning hänföres sopning, bortförande av orenlighet och nedskräpandeföremål ävensom av sand som påförts till motverkande av halka, rensning och upptiningav rännstensbrunn och ledning som förbinder sådan brunn med allmän avloppsledning,borttagande av ogräs samt annan med de nu nämnda jämförlig åtgärd. Allmänplats inom stadsplanelagt område och allmän väg inom bygg-nadsplanelagt områdeskall genom tjänliga renhållningsåtgärder, genom snöröjning jämteundanskaffande av snö och is, genom sändning eller annan åtgärd tillmotverkande av halka, genom bortförande av sand och annat som påförts tillmotverkande av halka samt genom rensning och upptining av rännstensbrunn ochledning som förbinder sådan brunn med allmän avloppsledning hållas i sådantskick, som med hänsyn till ortsförhållandena, platsens belägenhet inomsamhället och omständigheterna i övrigt tillgodoser skäliga anspråk. Till renhållning hänföres sopning,bortförande av orenlighet och nedskräpande föremål, borttagande av ogräs samtannan med de nu nämnda jämförlig åtgärd. Dennakungörelse träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1970: 895. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 259 Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . tillhandakommet utdrag av protokoll överkommunikationsärenden, hållet inför Hans Maj :t Konungen i statsrådet den 30april 1971, hade Kungl. Maj:t förordnat, att lagrådets yttrande skulle inhämtasöver upprättat förslag till väglag. Förslaget,som finns bilagt detta protokoll, hade inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagetföranledde följande yttrande av lagrådet. Detförslag till ny lagstiftning om allmänna vägar, som framlägges i lagrådsremissen,vilar i princip på samma grunder som lag (AVL), men åtskilligaändringar föreslås för anpassning av lagstiftningen till den moderna trafikenskrav. Förslaget reglerar det omfattande ämnesområdet på ett lättbegripligt och sårittlagrådet kan bedöma uttömmande sätt och synes väl ägnat att upphöjas till lag.Granskningen har givit lagrådet anledning till erinringar endast på några fåpunkter. Ig Den definitionsom i andra stycket givits på begreppet allmän väg är i någon mån missvisandemed hänsyn till vad som redan sagts i första stycket. Beträffande väg somtillkommit enligt nya lagen eller enligt denna förändrats till allmän är överhuvud taget särskild definition obehövlig. Det behöver sålunda inte här sägasatt staten eller kommun skall vara väghållare, eftersom av i lagen framgåratt så skall vara förhållandet, om ej vägen sedermera upphör att vara allmänenligt vad som föreskrives i tredje stycket av förevarande paragraf. Vad angåräldre väg behöver endast anges att staten eller kommun skall vara väghållarevid nya lagens ikraftträdande. Förslagsris kan andra stycket få följandelydelse: "Allmän väg är, förutom väg som anlägges enligt denna lag ellerenligt lagen förändras till allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten vägsom av ålder ansetts som allmän Maj:ts proposition nr 1971 ellerenligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats till allmän och som viddenna lags ikraftträdande hålles av staten eller kommun." Den justering av arbetsplan som i vissa fall skall ske enligt denna paragrafär i och för sig utan betydelse för uppkomsten av vägrätt, och bestämmelsen ärej avsedd att ha annan innebörd än att man genom en anteckning skall åstadkommaatt planens redovisning av mark som tas i anspråk blir fullt rättvisande. Medhänsyn härtill bör i lagtexten inte talas om justering, rilket lätt ger intryckav att en verklig planändring skall vidtagas. I stället bör anges, att sådan avrikelsefrån arbetsplan varom här är fråga skall utan dröjsmål anmärkas i tillägg tillplanen. Det torde vara avsett, att undantagsregeln i denna paragraf skall omfattasåväl uppförande av byggnad som förekomst av anordning eller vidtagande avåtgärd som eljest anges i 4749 gg. Det i paragrafen använda uttrycket"bebyggande" kan dock föranleda missuppfattningen att endastuppförande av byggnad avses. Lagtexten bör därför förtydligas. Det må anmärkas,att motsvarande bestämmelse i AVL lider av samma oklarhet (jfr NJA II 1954s. 394 f). Förslagsvis kan paragrafen få lydelsen, att utan hinder av 4749 ggbyggnad får uppföras, annan anordning förekomma eller åtgärd ridtagas inomområde med fastställd generalplan eller med stadsplan eller byggnadsplan. Om 10 och 11 gg ExL erhåller den lydelse som föreslagits av lagrådet i dessyttrande över lagrådsremissen angåendeändringar i expropriationslagstiftningen, bör i andra stycket av förevarandeparagraf hänrisas även till lig ExL. Det kan ifrågasättas, om det finns anledning att just beträffande de fall somavses i första stycket (avlägsnande eller kristning av träd eller buske)föreskriva avsevärd skada som villkor för att väghållaren skall bliersättningsskyldig. I den mån skada av någon ekonomisk betydelse uppstår, börden ersättas, om anspråk framställes. Vad som sagts i motiven till denna paragraf kan möjligen tydas så, att denendast tar sikte på beslut som meddelas av väghållningsmyndighet enligt 44 g.Detta är det enda fall då det i lagen anges att väghållningsmyndig- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 261 hethar att fatta formligt beslut. Det bör emellertid framhållas, att det även iannat fall kan tänkas förekomma att väghållningsmyndighet vid tillämpning avlagen får anledning att fatta sådant beslut, varrid den nu ifrågavarandefullfölj dsregeln blir tillämplig. Beträffandepunkt 7 kan anmärkas, att det är tveksamt vad som skall inbegripas underuttrycket fastighetsbildning, när det användes som beteckning på åtgärd som ägtrum enligt gällande lagstiftning. Klart är emellertid, att tillfastighetsbildning inte gärna kan räknas sädana ändringar ifastighetsindelningen som uppkommit som följd av expropriation eller liknandetvångsförvärv. Med hänsyn härtill synes den nu föreslagna bestämmelsen, närdäri talas om fastighet som tillkommit "genom fastighetsbildning"före , ha fått en något snävare räckridd än övergångsbestämmelsentill 31 a, 31 b och 31 c gg AVL, rilket inte torde vara avsett. De citeradeorden bör därför utgå ur lagtexten. Vidare bör den jämkningen vidtagas, attbeträffande fastighet som bildats genom att privat jorddelning legaliserats ejanges att legaliseringen skett enligt legalise-ringslag. Även andraformer av legalisering, t. ex. sådan enligt lagen (1962: 270) omäganderättsutredning, lagfart och sammanläggning av fastigheter i rissa fall,bör kunna beaktas. Sistastycket i punkt 9 är i motsats till de övriga bestämmelserna i punkten avmateriell innebörd. Detta stycke kan lämpligen upptagas som en punkt för sigomedelbart efter punkt 8, varvid förskjutning sker i punktnumreringen i detföljande. Maj:ts proposition nr 1971 Utdrag av protokollet över kommunikationsärenden, hållet inför Hans Maj:tKonungen i statsrådet på . Statsråden , , FIolmqvist, Aspling, , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter dels lagrådets yttrande den 21 juni1971 över förslaget till väglag, dels vissa därmed sammanhängande frågor. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Såvittrör har lagrådet hänvisat till sitt yttrande överlagrådsremiss angående ändringar i expropriationslagstiftningenoch uttalat att, om 10 och 11 gg ExL erhåller av lagrådet i yttrandetföreslagen lydelse, i andra stycket av förevarande paragraf bör hänrisas äventill ExL. I yttrandet förordade lagrådet att tillförtydligande av den i remissen föreslagna lagtexten ExL får den lydelsenatt, om åtgärd vidtagits i uppenbar avsikt att höja den ersättning som denexproprierande har att erlägga, genom åtgärden uppkommen ökning av fastighetensvärde icke skall tas i beräkning vid ersättningens bestämmande, om skäl ärdärtill. Vidare förordade lagrådet att till lig ExL fogas ett tillägg avföljande lydelse: "Därvid skall , i fall då åtgärd vidtagits avfastighetens ägare i avsikt som där anges, tillämpas så att den exproprierandeerhåller gottgörelse genom minskning av ägaren tillkommande ersättning. "Lagrådets förslag har godtagits i prop. 1971: 122. Också lagrådets förslagtill ändring av andra stycket VägL bör genomföras. Lagrådethar beträffande ifrågasatt, om det finns anledning att just beträffande defall som avses i första stycket (siktröjning) föreskriva avsevärd skadasom villkor för väghållarens ersättningsskyldighet. I den mån skada av någonekonomisk betydelse uppstår, bör den enligt lagrådet ersättas, om anspråkframställs. Jag är inte beredd att förorda den av lag- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 263 rådetifrågasatta ordningen, som skulle innebära en utridgning av gällandeersättningsskyldighet för väghållaren. Jag vill i detta sammanhang erinra omatt tomtägare inom planlagt område är skyldig att själv och utan ersättningvidta åtgärder för att växtligheten på tomten inte skall hindra sikten förtrafiken (1 mom. BS). Bestämmelsernai 1, 20 och 50 gg samt punkt 7 i övergångsbestämmelserna bör utformas ienlighet med vad lagrådet har föreslagit. Sista stycket i punkt 9 iövergångsbestämmelserna bör, som lagrådet har framhållit, placeras som en punktför sig efter punkt 8, rilket medför en förskjutning avpunktnumreringen i det följande. Äveni övrigt godtar jag de synpunkter lagrådet har framfört. Utöver vad som följerav det sagda bör vissa redaktionella ändringar göras i det remitteradeförslaget. Sålunda bör bl. 18 § andra stycket ges en enklare utformning ochbestämmelserna i resp. sammanföras till ett stycke. För att vinnabättre överskådlighet bör däremot bestämmelserna i delas upp i tvåstycken. I första stycket bör bestämmelserna om mål om ersättning placeras ochi andra stycket bestämmelserna om mål om inlösen. Tillbyggande av vägar och gator bör statliga vägmedel dvs, medel som av riksdagenanslås för vägar som staten är väghållare för och medel som anvisarför statsbidrag till vägar och för den allmänna samfärdseln nödvändiga gatorsom kommun är väghållare för liksom nu fördelas med beaktande av vägbehoveni olika delar av riket och på grundval av särskilda långtidsplaner. Sådanaplaner utgörs enligt gällande bestämmelser, som finns i VSt och i förordningen(1960: 374) om statsbidrag till väg-och gatuhållning i vissa städer och stadsliknandesamhällen (statsbidragsförordning), av dels flerårsplaner förbyggande av riksvägar, flerårsplaner för byggande av länsvägar, flerårsplanerför byggande av ödebygdsvägar och flerårsplan för byggande av större broar(storbroar), dels fördelningsplan för statsbidrag till städer och stadsliknandesamhällen. om de särskilda långtidsplanernas benämning, upprättande,innehåll, fastställande m, m. kan meddelas av Kungl, Maj:t, Denna reglering börenligt min mening tills vidare i stort sett ansluta till den ordning somgäller . Långtidsplaner för b3'ggande av statliga vägar bör alltså upprättaslänsris och benämnas flerårsplaner. I likhet med de sakkunniga anser jag dockatt särskilda flerårsplaner för byggande av ödebygdsvägar inte längre behövs.Vägar av detta slag bör hänföras till kategorin länsvägar. Medelsbehovet ifråga om ödebygdsvägar tillgodoses redan nu inom de för länsvägar uppställdaekonomiska ramarna. När det gäller den särskilda flerårsplan för byggande avstorbroar, som enligt nuvarande bestämmelser skall upprättas för hela riket,anför statens vägverk i sitt remissytt- Maj:ts proposition nr 1971 randeatt den ursprungliga motiveringen för denna plan, nämligen att störrebroföretag skulle möjliggöras trots små ramar per län och vägtyp, på senare århar mist sin betydelse. En av orsakerna härtill är att ramarna för riksvägaroch länsvägar numera vanligen är så stora att ett broföretag kan genomförasrationellt och ekonomiskt inom dessa ramar. En annan orsak är att anslagennumera principiellt fördelas efter vägprojektens olika angelägenhetsgrad.Detta innebär att ett län, som har ett angeläget broföretag, får sin ramanpassad efter det medelsbehov som betingas av företaget. För att planeringenskall bli så effektiv och ändamålsenlig som möjligt är det enligt verketsmening tillräckligt med flerårsplaner för riksvägar och flerårsplaner förlänsvägar. Jag ansluter mig till uppfattning. Närdet gäller frågan vilken myndighet som skall upprätta flerårsplaner föreslår desakkunniga att flerårsplan för byggande av länsvägar liksom nu skall upprättasav . I fråga om flerårsplan för byggande av riksvägar föreslår desakkunniga den ändringen i gällande ordning att upprättande av sådan planskall ankomma på och inte som på . De sakkunnigaåberopar till stöd härför främst att behovet av en samordning av planeringenoch utbyggnaden av riksvägnätet ökat till följd av utvecklingen på väg- och vägtrafikområdetoch att förutsättningarna för att överblicka skiftande samhällsintressen ochomfattande utredningsmaterial är bättre, om en samlad bedömning görs på ettcentralt plan. De sakkunnigas förslag har i stort sett godtagits avremissinstanserna. Endast fyra länsstyrelser motsätter sig förslaget. Därvidhänvisas till ansvar för den regionala planeringen. Enligt minmening är den av de saklcunniga föreslagna ordningen ändamålsenlig. Medanledning av invändningen att förslaget såritt avser flerårsplaner förbyggande av riksvägar skulle vara oförenligt med ansvar för denregionala planeringen rill jag framhålla att också när flerårsplanupprättas av kommer att kunna utöva allt det inflytande som följerav dess ställning som huvudman för den regionala samhällsplaneringen. Desakkunniga har förordat att förslag till sådan flerårsplan skall upprättas avlänsstyrelsen och att yttrande skall inhämtas över den avvägverket därefter upprättade planen innan fastställer den. Ocksådenna ordning bedömer jag som lämphg. Vidare bör, i likhet med vad som gällernu, föreskrivas att frågan om fastställelse av flerårsplan skall hänskjutastill Kungl. Maj :t, om och har olika uppfattningbeträffande planens innehåll. Långtidsplaneringför statsbidragsgivning till kommuner bör enligt min mening också ifortsättningen ske genom fördelningsplan. Liksom nu bör i fördelningsplanutöver vägbyggnadsföretag tas upp också sådana byggnadsföretag som avser förden allmänna samfärdseln nödvändiga gator. Fördelningsplan bör liksom nuupprättas av efter hörande av bl. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 265 Deplaner som jag har berört nu flerårsplaner och fördelningsplan bör iöverensstämmelse med vad som gäller f. n. avse men förnyas vart tredjeär. I planerna bör liksom nu tas upp också tunnelbaneanläggning för varsbyggande statsbidrag skall utgå. Sådana bidrag kan f. n. utgå enligtförordningen (1965: 138) om statsbidrag till byggande av tunnelbana (1965 årsstatsbidragsförordning). I fråga om flerårsplanerhar jag redan nämnt att dessa bör fastställas av eller, i händelse avmeningsskiljaktighet mellan och , Kungl. Maj :t. Medhänsyn till länsstyrelsernas ställning som samordnande organ inom den regionalasamhällsplaneringen och till sambandet mellan den statliga och den kommunalavägplaneringen anser jag det motiverat att också i fråga om långtidsplan, somavser fördelning av statliga vägmedel genom statsbidrag, meningsskiljaktighetmellan och länsstyrelse skall medföra att frågan om fastställelse avplanen såritt avser länet hänskjuts till Kungl. Maj :t. Nuangivna synpunkter på den närmare regleringen av långtidsplanerna bör liggatill grund för bestämmelser som Kungl. Maj :t meddelar. Om regleringen sker pådetta sätt, blir det möjligt att smidigt anpassa planeringen till de krav somutvecklingen av bl. a. budgettekniken kan komma att ställa. Förslagtill lag om upphävande av förordningen (1960: 374) om statsbidrag till väg- ochgatuhållning i vissa städer och stadsliknande samhällen och förslag till lag omupphävande av förordningen (1965: 138) om statsbidrag till byggande avtunnelbana 1960års statsbidragsförordning har ett nära samband med lagstiftningen om allmännavägar, både med hänsyn till sitt innehåll och författningstekniskt. Detsammagäller statsbidragsförordning, enligt vilken statsbidrag tillbyggande av tunnelbana kan utgå inom de ekonomiska ramar som ställts upp förbyggande av vägar. Sådana statsbidrag omfattas alltså av den långtidsplaneringsom skall ske i fråga om användningen av statliga medel till byggande avvägar. Om AVL och VSt i enlighet med vad jag förut har angett upphävs ochersätts med nya författningar, medför en redaktionell anpassning av 1960 och1965 års statsbidragsförordningar till den nya lagstiftningen omfattandeändringar i båda förordningarna. Med hänsyn härtill är det enligt min meninglämpligast att förordningarna upphävs och att de i enlighet med vad som numeratillämpas i fråga om statsbidragsförfattningar ersätts med föreskrifter sommeddelas av Kungl. Maj :t i enlighet med riktlinjer som godkänts av riksdagen.Jag förordar därför att ifrågavarande förordningar upphävs med verkan från den1 . Förslag till lagar härom har upprättats inomkommunikationsdepartementet. Maj:ts proposition nr 1971 Omstatsbidragsförordningarna upphävs, bör statsbidragsgivningen till vägar ochgator för vilka kommun är väghållare och till byggande av tunnelbanor iprincip regleras efter de riktlinjer som f. n. gäller enligt förordningarna.Dessa innebär i huvudsak följande. Till kostnaderna för byggande av allmän vägkan kommun som är väghållare erhålla statsbidrag i mån av tillgång på medel.Detsamma gäller kostnaderna för byggande av gator som enligt beslut avvägverket skall anses vara nödvändiga för den allmänna samfärdseln.Statsbidrag utgår av kommunens kostnader för byggande av väg, med 95 %av kostnaderna för byggande av gata mot vilken enligt gällande stadsplanutfart eller annan utgång från tomt inte får anordnas, av kostnadernaför utförande av större konstarbete eller trafikarbete som i annat fall ingår igata och av kostnaderna för annat bidragsberättigat gatubyggnadsarbete.Om synnerliga skäl föreligger, kan Kungl. Maj :t berilja högre statsbidrag. Ikostnaden för byggnadsföretag får inräknas skähg ersättning för mark och förintrång som föranleds av vägens eller gatans byggande eller begagnande samtkostnaderna för ersättningens fastställande av domstol. Bidragsbeloppetfastställs av och utbetalas i förskott i mån av arbetets fortgång.Till kostnaderna för drift av väg och för den allmänna samfärdseln nödvändigagator utgår statsbidrag av det belopp vartill kostnadernaberäknas skäligen böra uppgå. Har beläggning av väg eller gata utförts medvägverkets medgivande och utan statsbidrag, får efter prövning idriftkostnaden inräknas skähg ränta på medel som använts för utförande avbeläggningen samt avskrivning på denna kostnad. Det sammanlagda beloppet avränta, avskrivning och den uppskattade årliga kostnaden för underhåll efterbeläggningens utförande får dock inte överstiga den beräknade årliga kostnadenför underhåll genom grusning eller makadamisering. Det belopp vartill de årligadriftkostnaderna beräknas uppgå fastställs av statens vägverk för varje kommunför av i sänder. Vid väsentligt ändrade förhållanden kanberäkningen dock jämkas. Bidragsbeloppet för löpande kalenderår utbetalas tillkommunen . För statsbidrag till byggande och drift av väg ellergata gäller att vad som skall räknas till väg och vad som utgör byggande ochdrift av väg är att bedöma enligt bestämmelserna i lagstiftningen om allmännavägar och att dessa bestämmelser äger motsvarande tillämpning i fråga om gata.Vidare gäller att kostnad som föranleds av att väg- eller gatuhållningenutförs efter högre standard än som betingas av trafiken inte är bidragsgilloch i princip inte heller förvaltningskostnad. Statsbidrag till byggande avtunnelbana som behövs för den allmänna samfärdseln kan utgå till kommun,landstingskommun och kommunalförbund. Med tunnelbana förstås därrid anläggningför sådan spårbunden allmän trafik av lokal karaktär som avser personbefordranoch framgår i tunnel eller annars på egen banvall som är fri från korsning isamma plan med annan trafik. Bidrag utgår i mån av tillgång Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 267 påmedel och enligt fastställd långtidsplan av kostnaden för tunnelbanansunderbyggnad, dvs. banvallen intill ballastens underkant eller intillunderkanten på motsvarande anordning samt de tunnlar, broar och viadukter somingår i anläggningen. Såsom framgår av vad jaghar anfört i samband med lagrådsremissen (15.1.2 och 15.1.4) förordar jag, iöverensstämmelse med vad de sakkunniga har föreslagit, den avvikelsen frångällande principer för statsbidragsgivningen, att ges möjlighet atti ärende om statsbidrag till väg-eller gatuhållning besluta att varkenanläggning eller drift av viss väganordning skall berättiga till statsbidrageller att statsbidrag skall utgå enbart till anläggning eller enbart tilldrift av anordningen. De väganordningar jag åsyftar i detta sammanhang ärsådana som är särskilt kostnadskrävande men som inte är oundgängligen nödvändigaför trafiken. De sakkunniga harföreslagit att möjlighet skall öppnas att bevilja kommun statsbidrag för s. k.återplanläggningskostnader. Maj :t skall sålunda kunna bevilja kommunskäligt bidrag till kostnader som uppkommer då större genomfartsled ellerliknande led dras fram och som annars inte är bidragsgilla, såsom kostnader föromarbetande av detaljplan. Bidrag skall dock bara utgå i särskilt fall närkostnaderna är synnerligen betungande för kommunen. Såsom framgår av det anfördaär den av de sakkunniga föreslagna statsbidragsbestämmelsen avsedd atttillämpas bara i undantagsfall. Med hänsyn härtill och då tillämpligheten av enbestämmelse i förevarande hänseende inte bör vara begränsad till kommuner somär väghållare, anser jag att någon föreskrift med den angivna innebörden intebör tas upp i den författning som bör träda i stället statsbidragsförordningoch som i likhet med förordningen bör avse statsbidrag till kommuner som ärväghållare. Frågan huruvida ersättning för här ifrågavarande kostnader i någotundantagsfall kan anses vara motiverad bör prövas i det särskilda fallet av Kungl.Maj :t inom ramen för användningen av de medel som anslagits till byggande avstatliga eller kommunala allmänna vägar. Ilagrådsremissen har tagits upp rissa ytterligare förslag som bör taställning till. Sålunda torde Kungl. Maj :t dels föreslå att antagaförslag till lag om ändring i kommunala renhållningslagen (1970: 892) ochförslag till lag om upphävande av lagen (1907: 43 s. 1) om bredden afhjulringar å arbetsåkdon på landet, dels inhämta yttrande överförslag till kungörelse om ändring i allmänna ordningsstadgan (1956: 617)(lagrådsremissen 15.3). Jag syftar i detta sammanhang också på förslaget attsärskilt statsbidrag till upprustning av vägbelysningsanordningar skall kunnabeviljas i rissa fall (lagrådsremissen 15.1.4) och på för-