prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — övriga mål gäller i stor utsträckning ekonomiska frågor avolika slag, t. ex. enligt socialhjälpslagen, barnavårdslagen Majits proposition nr 30 är 1971 Det stora flertalet mål kommer lill kammarrättenfrän prövningsnämnder och länsstyrelser. Iåtskilliga mål får lalan inte föras mot kammarrällens utslag eller beslut.Sålunda är domstolen sista instans bl. a. i flertalet mål om fastighetstaxering(huvudsakligen tvister angående fastighets taxeringsvärde), familjebidragsmål,ersätlningsmäl enligt socialhjälpslagen och barnavårdslagen, folkbokföringsmål,mål om avlöningsförmåner och pensionsförmåner m.m., anmärkningsmål samlavkorlnings- och avskrivningsmål. m. m. Bestämmelserom kammarrättens organisation finns i 48 §§ kammarrättsstadgan. Ikammarrätten finns president, kammarrättsråd och divisionsordförande samtkammarrättsråd. Dessa är ordinarie ledamöler. Dessutom finns assessorer, som äricke-ordinarie ledamöler. I fråga om antalet ordinarie och icke-ordinarieledamöter hänvisar stadgan lill gällande personalförteckning. F. n. finns ikammarrätten, förutom presidenten, 9 kammarrättsråd och divisionsordförande, 27kammarrättsråd och 18 assessorer. Vidare finns kammarrättsfiskaler, som hartill uppgift att bereda och föredra mål. Enligt 75 § kammarrättsstadgan skallfiskal ha avlagt juris kandidatexamen och dessutom vara lingsmeriterad.Kammarrättens ledamöter är lagfarna. Enligt6 § skall kanimarrätlen arbeta pä divisioner. F. n. är antalet divisioner nio.Varje division består av ell kammarrättsråd och divisionsordförande samt femandra ledamöter, av vilka cn är vice ordförande. Två av ledamölerna ärassessorer. På varje division tjänstgör en fiskal. Endivision är domför med ordföranden eller vice ordföranden och två andraledamöter, varav om möjligt minst on bör vara kammarrättsråd (14 §). Om ell målär sådant alt kanunarrätlens avgörande inte får överklagas, kan målet helteller delvis hänskjutas till avgörande i plenum (15 §). Förfastighetslaxeringsdivision, som huvudsakligen behandlar besvär över dennormalt vart femte är älerkommande allmänna fastighetstaxeringen, gällersärskilda regler. Sålunda är kammarrätten i sådana mål normalt domför med femledamöler, varav två är särskilda ledamöler med sakkunskap i värderingsfrågor,som uppkommer i dessa mål. I 8§ föreskrivs atl kammarrätten skall sammanträda i men alt sammanträdeför bl. a. muntlig handläggning av mål får hållas på annan ort. Förfarandeti kammarrätten är vanligen skriftligt. Kammarrättsstadgan lämnar dock möjlighetlill muntlig förhandling, en möjlighet som hittiUs har utnyttjats sparsamt. Varjedivision sammanträder normalt . Enligt 10 §kammarrättsstadgan skall föredragning av mål på division i regel ske 18 Kungl.Maj:ls proposition nr 30 är 1971 11 Om arbetets fördelning gäller atl fiskalcn skall föredra mål 4timmar, vice ordföranden och divisionens övriga ledamöter utomordföranden, som inie är föredragningsskyldig, tillsammans 13 limmar i veckan.2 limmar beräknas gå ål till återställning av mål. FörfasUghetstaxeringsdivision gäller en avvikande arbetsordning. Enligt17 § kammarrätlssladgan innehar varje föredragande ledamot och fiskal en rotel.Bollarna är dels specialrollar för s. k. specialmål, t. ex. folkbokföringsmåloch socialhjälpsmål, dels allmänna rollar. Specialmål handläggs bara på vissadivisioner. 1väsentliga avseenden hänvisar kammarrättsstadgan till rättegångsbalkensbestämmelser för hovrätt. Sålunda gäller enligt 22 § i tillämpliga delar förkammarrätten 4 kap. om domare, 9 kap. om straff och viie, 12kap. om rättegångsombud, 16 och 29 kap. om omröstning, 35, 36, 38, 39 och 40kap. om bevisning saml 52 kap. om besvär i den mån inte avvikande bestämmelserhar meddelats i kammarrättsstadgan eller annan författning. Reglernaom prövningstillstånd i högsta domstolen EnUgt54 kap. 9 § krävs särskilt tillstånd av högsla domstolen föratl lalan, som har väckis i underrätt och som har fullföljts till högstadomstolen, skall få prövas där. Prövningstillstånd fär meddelas endast på någonav de grunder som anges i 54 kap. 10 § 1 eller 2. Enligt 10 § 1 får tillslåndmeddelas, om del är av synnerlig vikt för enhetlig lagtolkning ellerrätlstiUämpning att talan prövas av högsla domstolen (prejudikaldispens) ellerom parlen visar alt det eljest skulle ha synnerlig betydelse utöver detifrågavarande målet all högsta domstolen prövar lalan (intressedispens). Tillslåndenligt 10 § 2 meddelas, om anledning förekommer till ändring i det slut vartillhovrätten har kommit (ändringsdispens) eller om eljest skäl förekommer lilltalans prövning med hänsyn till omständigheterna i målet. Gäller talan pengareller sådanl som kan uppskattas i pengar, kan prövningstiUslånd ges bara enligt10 § 1 (prejudikat- eller intressedispens), om värdet av vad parten har tappati hovrätten uppenbart inie går . (summa revisibilis). Enliknande regel finns i fråga om brottsmål. Om prövningstillstånd meddelas,gäller del domen eller del slulliga beslutet i dess helhet, såvitt parten förtalan däremol. Enligt3 kap. 6 § skall tre ledamöter av högsta domstolen delta vidbehandling av fräga om prövningstillstånd. För atl prejudikat- ellerintressedispens skall beviljas fordras att två av ledamöterna röstar för det,medan del för ändringsdispens eller dispens raed hänsyn lill omständigheterna imålet räcker att en ledamot vill meddela tillstånd. Vid prövning avdispenserade mål är högsta domstolen domför med fem justitieråd (22 § 1 mom.RF). Kungl.Majits proposition nr 1971 Den som vill fullfölja talan mol hovrätts dom eller beslutskall dessulom enligt 54 kap. 17 § i allmänhet nedsättafullföljdsavgift, , och ett lika stort belopp till säkerhet för denkostnadsersättning som högsla domstolen kan komma atl tUlerkänna motparten.Fullföljds-avgiften återbetalas, om parlens ändringsyrkande helt eller ihuvudsakliga delar bifalls. Vissa parter är befriade frånnedsättningsskyldighel. Detta gäller bl. a. kronan och i regel tilltalade ibrottmål. Part kan dessutom på grund av fattigdom befrias frånnedsättningsskyldighel. Arbetsläget i regeringsrätten och kammarrätten Arbetsläget i regeringsrätten har sedan slutet av1930-taIet utvecklat sig på sätt som framgår av följande tabell. Vid årets utgång balanserade Balansen i regeringsrätten har för flera grupper av mållett till långa dröjsmål med det slutliga avgörandet. Eftersläpningen är störsti skattemålen, som regeringsrätten har bedömt som genomsnittligt mindre brådskandeän t. ex. mål om tvångsintagning av alkoholmissbrukare, omhän- KunglMuj:ts proposUion nr 30 dr 1971 13 aertagandeav barn för samhällsvård, kommunalbesvärsmål och mål om återkallande avkörkort. Väntetiden i skatlemål mellan kammarrättens utslag och regeringsrättensavgörande är i allmänhet bortåt . Räknat från lidpunkten förtaxeringsnämndens beslut kommer regeringsrättens slutliga besked i genomsnittförst . Andra målgrupper med påfallande långaväntetider är byggnadsmål, hälsovårdsmål och kommunalbesvärsmål. Dengenomsnittliga väntetiden från beslut till regeringsrättensutslag är i byggnadsmålen närmare 17 månader och i hälsovårdsmålen över 20månader. Väntetiden i kommunalbesvärsmålen är något kortare men Ukväl så långatt den föranlett kritik från kommunalt håll vid flera tiUfällen. Sålunda harSvenska stadsförbundet och Svenska kommunförbundel hemställthos Kungl. Maj:t om åtgärder för att råda bol på de långa väntetiderna ikommunalbesvärsmålen. Underårens lopp har olika ålgärder vidtagits för att minska balansen iregeringsrätten och därmed eftersläpningen raed de slulliga avgörandena. Detmedel som härvid företrädesvis har kommit till användning har varit atl öka regeringsrådensantal. Dessutom har vid olika lillfällen målgrupper flyttats från domstolen.Sålunda flyttades mål om nöjesskatt till kammarrätten och målom upp.skov med straffverkställighet till dåvarande fångvårdsstyrelsen. Vidarehar fr. o. m. införts fullföljdsbegränsning beträffande en del avskattemålen. Antaletregeringsråd har ökats . och underandra världskriget hade regeringsrällen 7 ledamöter. Antalet ökades liU10, liU 13, tiU 16, tiU 17, till 21 och år 1968till 22. ökningarna har i flertalet fall haft karaktären avövergångsanordningar för att nedbringa balansen. Sålunda genomfördes ökningarnaända fram genom särskilda lagar med begränsad giltighetstid, medani regeringsrättslagen behölls beslämmelsen att antalet regeringsråd skulle vara7. Först byltes talet 7 ut mot 17 i regeringsrättslagen. Också 1967års ökning med 4 regeringsråd gavs begränsad giltighetstid, nämligen till den 1juli 1971. 1967: 13, vari ökningen föreslogs, utgick departementschefenfrån alt balansen skulle kunna nedbringas till rimlig nivå inom loppet avomkring . Tabellenpå s. 14 visar hur kammarrättens arbetsläge har utvecklat sig . Detkraftigt ökade antalet inkomna mål hänger samman med deallmänna fastighetstaxeringarna . Underden redovisade perioden har inte skett några större förändringar för att ökakammarrättens arbetskapacitet. Är 1955 hade kammarrätten åtta Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 inrättades en särskildIremansdivision. Denna byggdes ut till en hel division. Den omständigheten atl balansen av oavgjorda mål är nästanlika stor som antalet handlagda mål tyder i och för sig i kammarrällen skulle vara . I skattemål är denverkliga väntetiden dock betydligt längre, beroende pä att det ofta gåråtskillig tid innan målen sänds in till kammarrätten från prövningsnämndernaskanslier. F. n. torde kammarrättens avgörande i genomsnitt dröja närmare två årefter prövningsnämndens avgörande. Principerna för en omorganisation avförvaltningsrättskipningen hos regeringsrätten och kammarrätten konstaterar inledningsvisatt ökade anspråk och ökat ansvar har kommit att läggas påförvaltningsdomstolarna. Samhällsutvecklingen har lett till att de förvallandemyndigheternas befogenheter efter hand har vidgats och att deras avgörandenhar kommit att spela en större och mera ingripande roll än lidigare för deenskilda medborgarna. Målen hos förvaltningsdomstolarna har i takt medsamhällslivets utveckling blivit mer invecklade och därför mer arbetskrävande.Kommittén erinrar ora att förvaltningsrättskipningen har reformerats på olikasätt för att kunna möta de ökade anspråken. Sålunda harantalet regeringsråd höjts väsentligt under senare årtionden. Är infördesfullföljdsbegränsning till regeringsrätten i vissa skattemål. Till bilden hörockså alt besvärsprövningen i skaltemål under kammarrätten och Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 15 regeringsrättenhar förbättrats genom den upprustning av prövningsnämnderna som 1956 årstaxeringsförordning innebar. Kommittén anser emellertidatl de vidtagna åtgärderna inte har varit tillräckliga och hänvisar därvid tillden utveckling som har ägt rum i fråga om regeringsrättens och kammarrättensarbetsläge. Vidare anser kommittén alt den nuvarande arbetsvolymen hosregeringsrätten medför svårigheter för domstolen att upprätthålla enhetlighetoch konsekvens i bedömningen av rättsliga frågor. Detta betraktas som ensärskill allvarlig nackdel för en högsla instans. Det föreligger också enligtkommitténs mening risk för att den enskilde ledamoten av regeringsrättentvingas alt ägna för mycket arbete ål de mål som han har till uppgift atl självkonlroUäsa och inte får tiUräcklig lid över för studium av andra föredragnamål. En annan ogynnsam följd av etl snabbt målbehandlingslempo, som kommitténpekar på, är alt tiden blir knapp för alt avfatta tillräckligt fylligautslagsmoli-veringar. Om alltför knapphändiga motiveringar lämnas, minskasprejudikatvärdet av domstolens avgöranden, och de lägre instanserna får inteden behövliga vägledningen för sin rättstillämpning. En ytterligare olägenhetsom följer av den forcerade arbetstakten är, alt regeringsrällen sällan finnerlid all hålla muntlig förhandling. Också i andra hänseenden kan enligtkommitténs mening knappheten på lid leda till att önskvärd kompletterandeutredning inte kommer til! Kommittén anser alt denmyckel långa väntetiden innan ell skallemål blir slutligt avgjort iregeringsrätten är helt otillfredsställande. För de skattskyldiga, som klagarhos regeringsrätten, gäller det ofta frågor av stor betydelse för derasdispositioner och ekonomiska ställning. Vidare är det en brist atl denvägledande prejudikatbildningen i fråga om ny lagsliftning kommer till ståndrelativt sent. På grund av de täta förändringarna i skattelagstiftningenhänder det sålunda ofta, all regeringsrättens avgöranden kommer all avselagstiftning som är aktuell. Helt allmänt leder dröjsmålen medprejudicerande besked till osäkerhet om hur beskattningsreglerna skall tolkasocb därigenom lill ökat antal överklaganden. Kommittén finner detta vara enallvarlig nackdel både för de skattskyldiga och för taxeringsmyndigheterna. Deölägenheter som kommittén har funnit följa av den alltför sloraarbetsbelastningen i regeringsrätten anser den också i mångt och myckelåterfinnas hos kammarrällen. Kommittén framhåller dock atl trycket påkammarrällen är mindre och att utslagsmoliveringarna hos kammarrätten numeraskrivs betydligt fylligare än . Kommitténhar från dessa utgångspunkter sett som en primär och brådskande uppgifl attföreslå sådana ålgärder och reformer att det rådande trycket på regeringsrättenoch kammarrätten lättas och besvärsprövningen bringas att fungera bättre.Snabbhet har sedan gammalt ansetts vara elt naturligt krav påförvallningsprocessen och uigöra elt viktigt element i det Maj.ts proposition nr 30 år1971 Det är därför enligtkommitténs mening etl vägande önskemål alt nu få slut på den existerandeeftersläpningen. 1 våra dagars samhälle ställs inom hela området för delallraännas verksamhet ökade krav på god service ål allmänheten. Kommitténanser alt det inte finns anledning alt från dessa krav undanta domstolsväsendeteller någon del därav. Kommittén anser att det största behovet av reformåtgärderinom förvallningsrättskipningen finns på regeringsrättens verksamhetsområde.Enligt kommitténs mening bör man därför inte tveka inför en ganska genomgripandereform av regeringsrätten. Ett skäl härför är att domstolen enligt nuvarandeordning har att behandla inte bara mål av kvalificerad natur utan ocksåbetydande grupper av enklare mål. Högt kvalificerade domar-krafter tas ianspråk för mera rutinbetonade göromål. Del finns dessutom en risk för att demindre viktiga målen kräver så stor insats från regeringsrättens ledamöter,att det inte finns tillräckligt med tid och arbelslugn för de viktiga och svåramålen. Elt annal skäl för en grundlig reform är regeringsrättens stora balansoch den eftersläpning med målens avgörande som följer därmed. De antaganden attmålbalansen skulle vara snart avarbetad, som har gjorts bl. a. i samband medutökningar av regeringsrådens antal, har visat sig inte hålla streck, därföralt den ökade kapaciteten har uppvägts av stegringen i antalet inkommande mål.Det finns enligt kommitténs uppfattning inte heller anledning att räkna med altden kontinuerliga, pågående stegringen skall stanna av. Etttredje skäl för en radikal reform är alt man enligt kommitténs mening inte kanuppnå någon varaktig förbättring bara genom att öka domstolens ledamotsantal.Den ökade måltillströmningen i förening med önskemål om mer tid för målensbehandling, t. ex. i samband med muntlig förhandling, skulle snart tvinga framytterligare utökning. Vid arbete på så många som fyra avdelningar skulledessutom regeringsrättens förmåga att upprätthålla enhet och konsekvens ilagtolkningen och rättstillämpningen minskas. Kommittén går härefter in på frågan om vilka möjlighetersom finns att uppnå de önskade förbättringarna belräffande regeringsrältensverksamhet. Den diskuterar därvid möjligheten att skilja av vissa målgrupperfrån regeringsrättens kompetensområde. Ett av de uppslag sora kommittén därvidtar upp är att inrätta en särskild högsta skattedomstol, elt annat att helt tabort vissa målgrupper, som anses mindre viktiga, från regeringsrättenskompetensområde. I det senare fallet skulle den slutliga prövningen antingenförläggas till förvaltningsdomstol på lägre nivå eller till judiciella organutanför det ordinarie instanssyslemel, t. ex. av den typ sora ungdomsfängelsenämnden,inlerneringsnämnden och kriminalvårdsnämnden utgör. Koraraittén avvisaremeUertid båda dessa utvägar. I fråga om alternativet med en ny högstaskattedomstol hänvisar kommittén till alt en sådan lösning blev bestämt avvisadav statsmakterna när ordningen med Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 17 fullföljdsbegränsningi vissa skallemål infördes . Beträffande uppslaget att flytta bortandra målgrupper från regeringsrätten anför kommittén all del är omöjligt allsovra ut målgrupper i sådan omfattning att resultatet blir en något så närbetydande minskning av arbetsvolymen. Ett annal uppslag, som kommittén ocksåanser otillräckligt för atl lösa de föreliggande problemen, är all böjabeloppsspärren (summa revisibilis) i taxeringsmålen. Kommittén anför att ensådan höjning inte i och för sig kan ge tillräcklig effekt, eftersomlaxeringsmålen ulgör endasl knappt 40 "/o av samtliga inkommande mål.Kommittén avvisar också tanken all bringa ned måltillslrömningen tillregeringsrätten genom att införa skyldighet för den sora vill föra talan iregeringsrällen att erlägga särskild fullföljdsavgift. Faslän det inomkommittén yppats en viss sympati för denna metod, har kommittén avstått frånatt lägga fram något förslag i denna riktning. Avgörande har därvid i huvudsakvarit alt statsmakterna vid införandel av fullföljdsbegränsning i skatlemål år1958 ställde sig avvisande till en sådan lösning med hänsyn lill all denensidigt skulle rikta sig mot de skattskyldiga och drabba främsl de mindreinkomsttagarna. Kommitténhar i stället stannat för all en lösning av föreliggande problem bör ske genomatt rätten atl få lalan prövad av regeringsrätten generellt görs beroende avsärskilda villkor. Kommittén åberopar härvid motiv som har legal till grund förinförande av fullföljdsbegränsning i skattemål. Enligt dessa kan man inte anseatl varje skaltskyldig har någon principiell rätl alt få alla skattefrågorprövade i den högsla instansen. Inte heller kan fullföljdsbegränsningar, sorager regeringsrätten bättre möjligheter att fullgöra sin uppgift inominstanssyslemel tillfredsslällande, anses betänkliga frånrätissäkerhelssynpunkl. Tvärtom är de motiverade av hänsyn lill rättssäkerheten.Enligt kommitténs mening har dessa motiv principiell giltighet också när delgäller andra mål än laxeringsmål, och kommittén framhåller atl det väsentliga iregeringsrättens roll i rättskipningen inte bör vara, alt domstolen prövar såmånga mål som möjligt inom sitl område, utan atl den fullgör en säkervägledande funktion för förvaltningen och förvaltningsrättskipningen somhelhet. Kommitténs slutsats är atl endast ett system med prövningstillstånd kantänkas på ett effektivt sätl leda till del eftersträvade målet, en avsevärd ochbeslående minskning av regeringsrättens nuvarande arbetsvolym och därmed enökning av den tid som står till förfogande för prövningen av viktigare mål. Kommitténföreslår för skattemålens del en viss skärpning av nuvarande reglerom beloppsspärr. Kommitténpåpekar att dess förslag leder till all de beslul som meddelas av instansernanärmast under regeringsrällen i långt större utsträckning än f. n. blirslutgiltiga. Detta blir fallel antingen därför att prövnings: tillstånd blirvägrat eller därför att parterna finner del utsiktslöst att begära sådanttillstånd. Enligt kommitténs uppfattning förutsätter denna ord Maj.ts proposition nr 1971 ning att för alla mål, där lillståndsspärren gäller,kommer till stånd en betryggande rättslig prövning i en domstolsinstans påmellanplanet, alltså närmast under regeringsrätten. Kommittén framhåller attdet f. n. finns en sådan instans för skattemålen, nämligen kammarrätten. Närdet gäller andra mål förekommer det emeUertid inte domstolsbehandling under dethögsta planet. Kommittén anser det till följd härav erforderligt att sörja föratt också andra mål än skattemål under regeringsrättens nivå blir bedömda idomstol. Kommittén diskuterar två alternativa möjUgheter attorganisera förvalt-ningsrällskipningen på mellanplanet. Den ena är att utvidgakammarrättens nuvarande kompetensområde till att omfatta förvaltningsrättskipningöver huvud tagel. Den andra lösningen är att inrätta en ny särskildmellaninstans för de administrativa besvärsmål som fullföljs till regeringsrättenutan att passera administrativ domstol. Kommittén anser alt det förstnämnda alternativet har denfördelen, att man kan knyta an till ett redan bestående domstolsorgan när detgäller regler om organisation och förfarande samt etablerade rutiner av olikaslag. över huvud taget Ugger det i sakens natur, att man vid en utbyggnad av enbefintlig organisation har betydelsefulla erfarenheter till godo. Kommitténanser också att avsevärda fördelar står att vinna i fråga om rekryteringentill domstolen. Kommittén erinrar om att man i fråga om det all männarättegångsväsendet har ansett sig så långt möjligt böra undvara specialdomstolarför vissa grupper av mål. Enligt kommitténs mening bör man så långt möjligtäven i mellaninstansen undvika att splittra förvaltningsmålen på oUka sortersdomstolar. Ett vidsträckt målregister ökar dom-stolsledamöternas erfarenhet ochfrämjar därmed en allsidig, enhetlig och välbalanserad bedömning av målen. Demålgrupper som skulle tillföras kammarrätten berör visserligen i många fallämnen som är rätt olikartade domstolens nuvarande arbetsmaterial, men kommitténanser att de, generellt bedömt, ingalunda utgör en svårare materia änskattemålen. Koramittén framhåller alt lösningen med en särskildförvaltningsdomstol för behandling av sådana besvärsmål hos regeringsrätten,som f. n. inte passerar domstolsinstans, också har fördelar. Sålunda kan manredan från början sätta samman domstolen med hänsyn till den särskildasakkunskap som behövs rörande olika områden, medan detta inte låter sig göralika lått när ett antal nya domstolsavdelningar skall inlemmas i en befintligdomstol och delvis ha också dennas målregister. Kompetensområdet för ensärskild förvaltningsdomstol kommer att bli ganska vidsträckt, även omskattemålen och vissa andra mål stannar hos kammarrätten. Kommittén finneremellertid att flera skäl talar mot ordningen med en särskild domstol påmellanplanet. Ett skäl är att en sådan domstol blir för liten för attmedge en regional uppdelning av mellaninstansen. Ett annat skäl är att man kanvänta svårig- Maj:ls proposition nr 1971 19 heter att rekrytera till en ny mera specialiseradmellaninstans. Kommittén anser att man kan befara att unga jurister inte skullefinna en tämligen specialiserad förvaltningsdomstol vara ett lika lockandearbetsfält som hovrätterna och kammarrätten. En god rekrytering är, fortsätterkommittén, av största betydelse för en domstols möjligheter alt på lång siktväl fullgöra sina uppgifter. I strävandena all stärka och effektiviseraförvaltningsrättskipningen måste det ses som ett centralt och angeläget ledatt sörja för en god domaruppsättning och en tillfredsställande rekrytering.Blir dessa önskemål inte tUlgodosedda, kan enligt koraraittén övrigaanordningar mista åtskiUigt av sin verkningskraft. Efterövervägande av för- och nackdelarna med de olika alternativen har kommitténstannat för alt föreslå att ordningen med en utvidgad kammarrättsorganisationväljs. LedamotenBohman har i en reservation förklarat alt han inte kan godta att allmänfullföljdsbegränsning införs för skattemålens del, förrän garantier föreliggerför atl brister i taxeringsprocessen hos taxeringsnämnd och prövningsnämnd hari huvudsak eliminerats. LedamotenPetrén har i en annan reservation uttalat alt kommitténs genomgripande översynav förvaltningsdomstolssystemet bort leda till en fullständig boskiUnadraellan å ena sidan Kungl. Maj:t i statsrådet och å andra sidanförvaltningsdomstolarna. Vidare borde man ha sökt åstadkomma en enhetlig ochsammanhängande lagstiftning rörande regeringsrätten, kammarrätten ochförsäkringsdomstolen.