prop · FU0314 · 1971-12-31 00:00:00 — Ifråga om uppbörds- och folkbokföringsmålen - vilka enligt landskonlorsutredningensförslag skall höra till skatterätts kompetensområde - konstaleras det ipromemorian alt några remissinstanser har anfört att de allra flesta av dessamål är så enkla eller eljest av sådan beskaffenhet att de bör handläggas iadministrativ ordning. Som elt särskilt motiv härför har också anförts attmålen, om de hänförs till skatterätten, ändå skulle komma att handläggas som enmansmål. Ipromemorian anförs att inslaget av judiciell prövning också i dessa mål är såframträdande att de i princip bör få en domstolsmässig handläggning. Även ommålen i stor utsträckning bör kunna handläggas som enmansmål, bör de enligtpromemorian hänföras till skatterätts kompetensområde. Målgrupper som typisktsett är myckel enkla eller har begränsad betydelse för part bör dock undantas.Del föreslås att till läns-skallerätts kompetensområde skall föras dels mål somanhängiggjorts genom besvär enligt 85 § 1 mom. uppbördsförordningen över lokal skattemyndighetsbeslut med undanlag dock för sådana mål rörande preliminär taxering m. m. ivilka enligt 86 § första stycket talan inle får föras mot länsstyrelsensbeslut, dels sådana mål i vilka pastorsämbeten eller lokala skattemyndigheterstannat i olika mening (37 och 44§§ folkbokföringsförordningen), dels mål som anhängiggjorts genom besvär överbeslut i kyrkobokförings- eller manlalsskrivningsärende (45 § andra stycket och46 § andra stycket folkbokföringsförordningen). Förslaget innebär enligt vadsom anges i promemorian att samtliga underställnings- och besvärsmål enligtfolkbokföringsförordningen hänförs till länsskatterälten. I fråga omuppbördsmålen innebär förslaget att alla mål och ärenden som f. n. avgörs avlänsstyrelsen i första instans eller i vilka enligt 86 § första styckeluppbördsförordningen talan inte får föras mot beslut fortfarandeskall handläggas hos , medan övriga mål och ärenden hänförs till länsskatterälten. Remissinstansernagodtar i huvudsak förslagel i departementspromemorian om hur skatterätternaskompetensområde skall utformas. JK, SR och förklarar altde inle har några invändningar mot förslagel. Mol vad som anförs i promemorianom alt avgörande för bedömningen av frågan om en viss målgrupp bör höra lill skatterättskompetensområde bör vara i vad mån arten av den prövning som skall ske i målenmotiverar en domstolsmässig handläggning framförs inga invändningar. Fleraremissinstanser ansluter sig uttryckligen till den angivna principen. Mångaremissinstanser är emellertid kritiska mot enskilda detaljer avpromemorieförslaget. I fråga om målen enligt uppbördsförordningen anser sålundaflera remissinstanser alt länsskatterätternas kompetensom" rade bör varamera omfattande än vad som föreslås i promemorian. Tvåremissinstanser, länsstyrelserna i och , tar upp fråganom gåvoskaltemålen bör hänföras till länsskatlerätts kompetensområde. Myckettalar enligt i för alt så sker men med hänsyn tillmålens samband med arvsskallemålen anser att frågan bör prövasförst när arvsskallemålen förts över från de allmänna domstolarna.Länsstyrelsen i anser alt båda dessa typer av mål bör handläggasvid länsskatlerätt men yttrar sig inle över frågan om målen redan nu börhänföras dit. Delär, anför Föreningen i sitt yttrande, angeläget attmålen inte i onödan underkastas en alltför omständlig och tidskrävandehandläggning. Vid skallerätt bör handläggas bara mål som är av merakvalificerad natur. Den övervägande delen av de mål som f. n. handläggs avprövningsnämnderna är förhållandevis enkla. Det borde därför ha övervägts ominte vissa av de mål som i promemorieförslaget hänförs till skatterättskompetensområde kan avgöras i annan ordning. Föreningen tvivlar på attmöjligheten atl avgöra vissa mål utan medverkan av lekmän kommer att förenklaeller nämnvärt påskynda handläggningen.Statskontoret redovisar en liknande uppfattning. i Västmanlandslän anser att det inte finns anledning att förmoda att en skatterätt som hartillräckliga personalresurser skulle behöva längre lid för beslut änlänsstyrelsen. Enligtpromemorieförslaget skall, anför kammarrätten, mål som typiskt sett är mycketenkla eller av begränsad betydelse för part handläggas hos länsstyrelsen.Vissa av de mål som i förslagel hänförs till skallerätts kompetensområde äremellertid också av enkel beskaffenhet. Vid avgörandet av frågan ommålfördelningen bör hänsyn las lill vad som är mest rationellt från arbetssynpunkt.Kammarrätten anser sig inle ha tillräcklig kännedom om arbetsförutsättningarnahos länsstyrelserna för att kunna bedöma om den föreslagna uppdelningen är denmest ändamålsenliga. Kronofogdemyndigheteni anför alt det inte är rationellt att efter en ganska godtyckliggränsdragning mellan olika grupper av mål klassificera vissa som domstolsmåloch hänföra dem till skatterätts kompetensområde men, på grund av behovet av ensnabb handläggning, låta dem avgöras av ensamdomare. Bortsettfrån de allmänna synpunkter som har redovisats i det föregående har remissinstansemainte något att invända mot förslaget alt de mål enligt skatte- och taxeringsförfatlningarnasom f. n. handläggs vid prövningsnämnd skall hänföras till skatterättskompetensområde. Förslaget i promemorianatt mål om befrielse i visst fall från skyldighet alt lämna kontrolluppgift,mål enligt lagen om handräckning vid taxeringsrevision och mål om handlingsundanlagande från taxeringsrevision skall handläggas vid skatterätt tillstyrksav RLF och . Statskontoret som inle heller motsättersig förslaget betonar, särskilt i fråga om handräckningsmålen, kravet påsnabbhet i handläggningen. Avgörande för statskontorets ställningslagandesåvitt gäller de övriga två målgrupperna är att talan inte får föras mot besluti målet. i Värmlandslän, kronofogdemyndigheten i och Föreningen ger i fråga om handräckningsmålen uttryck för en annanuppfattning. Föreningen anför att handräckningsmålen fordrarsnabb handläggning för alt inte syftet med handräckningen skall förfelas. Lagenom handräckning vid taxeringsrevision innehåller flera bestämmelser som avseralt förhindra en olämplig tillämpning av handräckningsinstilutet. I regelmåste sålunda den skaltskyldige ha vid vite anmanats atl ställa sina räkenskapertill skattemyndighetemas förfogande, innan frågan om handräckning kan tas upp.Enligt förslaget skall vidare frågan om vitet skall dömas ut handläggas avskatterätten. Liksom kronofogdemyndigheten anser föreningen atthandräckningsmålen inte bör handläggas vid skatterätt. Kronofogdemyndighetenanför att målen om handräckning är ytterst antaskomma att anlägga andra och välvilligare synpunkter beträffande begärt anståndän vad befattningshavare inom den mera fiskaliskt inriktade huvudenheten förskatteförvaltning kanske är benägna att göra. Länsstyrelsernai , och anser också att mål och ärenden rörandeanstånd med inbetalning av skatt bör handläggas vid länsskatlerätt. Samma ordningbör enligt i gälla i fråga om ärenden om respitavgiftenligt 54 § uppbördsförordningen. Dennuvarande förvaltningsrättskipningen på landskansliet Landskanslietssektionsindelning har f. n. i allt väsentligt som utgångspunkt de olikaarbetsuppgiftemas sakliga innehåll och inbördes sammanhang. På samma sektionhandläggs i princip alla ärenden inom ett visst sakområde, oavsett vilkenåtgärd ärendet avser. Sektionens verk-sanahet kan sålunda vara inriktad både påplanering eller tillsyn och på handläggning av ärenden som avser en rättsligprövning av enskilda fall. I det följande hänförs liksom i prop. 1970: 103 tälförvaltningsrättskipningen dels sådana grupper av mål i vilka talan motlänsstyrelsens beslut förs vid förvaltningsdomstol - kammarrätten ellerregeringsrätten - dels några målgrupper i vilka en rättslig prövning också ärframträdande men i vilka talan fullföljs hos central förvaltningsmyndighet ochKungl. Maj:t i statsrådet (utvisningsärenden) eller hos allmän domstol (överexekutorsmål). mål som sålunda hänförs till förvallningsrältskipningen på landskanslietkan det vara fråga om åtgärder av myckel skiftande slag, såsom frihetsberövandeeller annat ingrepp i den personliga integriteten, föreläggande och utdömandeav vite, handräckning, meddelande av förbud och återkallelse av tillstånd. Rättskipandeuppgifter fullgör framför allt genom att som andra instans prövabeslut av kommunala organ (kommunfullmäktige, kommunstyrelse, nämnd e.d.), lokala statiiga organ (polismyndighet, utmätningsman) samt sammanslutningarav enskilda (vägförening, jaktvårdsområde m. fl.). Åtskilliga rättsfrågor prövasemellertid också av som första instans. Exempel härpå utgörkörkortsmål, mål om tvångsintagning på allmän vårdanstalt föralkoholmissbrukare och utvisningsärenden. Ofta har , utöverbefogenheten att efter besvär pröva lokal myndighels beslut inom ett visstförvaltningsområde, en allmän tillsynsfunktion på samma område. Allbeslutanderätt i utövas av landshövdingen eller annantjänsteman. I praktiskt taget alla ärenden kan beslutanderätten läggas på enlägre tjänsteman än landshövdingen. På vilken nivå beslutande- rättenligger följer av arbetsordningen (29 § 1-4 mom. länsstyrelseinstruktionen,1958: 333). Förhållandena skiftar mellan olika länsstyrelser beroende bl. a. påvariationer i fråga om personaluppsättning, målfrekvens m. m. Några formellabehörighetskrav på den som skall besluta i sådana mål och ärenden som det härär fråga om föreligger visserligen inle men i allmänhet är vederbörandetjänsteman juris kandidat, ofta med tingsutbildning. Enhetligabestämmelser om förfarandet saknas. Länsslyrelseinslruk-tionen innehållerbestämmelser om jäv (37 §) och om befogenhet alt för utredning i visst ärendehålla muntiigt förhör (38 § 1 mom.) eUer att förordna om vittnesförhör viddomstol (38 § 3 mom). I vissa ärenden enligt barnavårdslagen (1960: 97), nykterhetsvårdslagen(1954: 579) och utlänningslagen (1954: 193) tillämpas särsldlda processuellaregler som ges i dessa lagar beträffande utredning - bl. a. vittnesbevisningvid domstol liksom beträffande interimistiskt beslut, hämtning,offentlighet, rätt alt anlita biträde och avfattning av beslut. Enligt dessalagar har vidare befogenhet och i vissa situationer skyldighetatt anordna förhör med den som berörs av åtgärd som kan komma i fråga i ärendet.Också andra som kan lämna upplysningar i ärendet kan höras. Dettvåpartsförhållande, som är konstitutivt för civil- och slraffprocessen vidallmän domstol, föreligger sällan i förvaltningsmål. Inom länsstyrelsensarbetsområde tillämpas ett rent konlradiktoriskt förfarande endast iskatteprocessen, där det allmänna företräds av taxeringsintendent, isocialhjälpsmål, där vanligen två kommuner slår mot varandra, samt i överexekutorsmål,exempelvis vid besvär över utmätning. Det skall emellertid nämnas altlänsstyrelsen enligt 41 § utiänningslagen kan uppdra åt polismyndighet ellersärskilt utsedd person att vara allmänt ombud vid förhör i utvisningsärende. Inomlänsstyrelsens starkt differentierade rättskipningsområde återfinner mansträngt taget alla typer av förvallningsmål, från sådana där prövningen avseren ren legalilelskontroll och till sådana där lämplig-hetsfrägor ges stortutrymme. Frågorom återkallelse av körkort prövas av som första instans ikörkortsmål. är också den myndighet som utfärdar körkort. Överutfärdade körkort för körkortsregister. Enligt 33 § 1 mom.vägtrafikförordningen (1951: 648) är skyldig att ta upp tillomprövning frågan om en körkortsinnehavares lämplighet att inneha körkort, omlänsstyrelsen finner skälig anledning till antagande alt körkortsinnehavaren inleuppfyller de krav på skicklighet, hänsyn, ansvar och pålitlighet inykterhetshänseende eller de övriga förutsättningar som gäller för alt fåkörkort. Underrättelser av betydelse för bedömningen får fråndomstolar och andra myndigheter enligt 80 och 81 §§ vägtrafikkungörelsen(1951: 743). Många underrättelser föranleder ingen annan åtgärd än enrutinmässig anteck- I andra fall sker en reell prövning av frågan om körkortetbör återkallas. I vissa fall skall enligt 33 § 2 mom.vägtrafikförordningen återkalla körkort, nämligen dels om körkortsinnehavarengjort sig skyldig till vissa angivna trafikbrott (grov vårdslöshet i trafik,rattfylleri, rattonykterhet eller smilning i vissa fall), dels om han genomupprepade trafikförseelser i väsentlig mån visat bristande vilja eller förmågaalt rätta sig efter trafikbestämmelserna, dels om han annars vid färd medmotordrivet fordon i något för trafiksäkerheten väsentligt hänseende grovtåsidosatt vad som åligger honom som förare, dels om han gjort sig skyldig tillfylleri eller olovlig körning och del inle kan anses uppenbart alt han ändå ären skötsam person eller om han med hänsyn lill onyktert levnadssätt inte börbetros med att inneha körkort, dels om han genom brottslig gärning visatpåtaglig brist på hänsyn till andra eller på grund av personliga förhållanden iövrigt inte kan anses lämplig som förare av körkortspliktigt fordon, dels omhan på grund av sjukdom, skada e. d. inte vidare bör ha körkort, dels om haninte rättar sig efter föreläggande av att lämna lämplighelsinlyg,läkarintyg eller kompelensbevis eller underlåter att rätta sig efterföreskrifter som meddelats i samband med sådant föreläggande. I alla de nämndafallen utom då körkorlsinnehavaren gjort sig skyldig till grov vårdslöshet itrafik eller till smilning efter trafikolycka med personskada eller då han vidtrafikonykterhetsbrotl haft en alkoholkoncentration i blodet som uppgått lill0,eller mer får i stället för alt återkalla körkortetmeddela körkortsinnehavaren varning (34 §). Enligt 33 § 5 mom. fårnytt körkort inte utfärdas förrän viss lid förflutit från återkallelsen. Tidenär elt eller beroende på anledningen till återkallelsen menlänsstyrelsen kan inom vissa gränser föreskriva , om synnerligaskäl föreligger. Om körkortet återkallats på grund av sjukdom e. d. eller pågrund av att innehavaren inte rättat sig efter föreläggande att lämna lämplighelsinlygetc, kan han få tillbaka körkortet så snart det förhållande som föranlett återkallelsenupphört. Besväröver beslut om återkallelse av körkort prövas avregeringsrätten. Beslut om varning får inte överklagas. Iprincip får återkallelse av körkort på grund av straffbelagd förseelse inle ägarum, innan ansvarsfrågan blivit avgjord genom lagakraftvunnen dom (33 § 2mom.). När fråga om återkallelse av körkort uppkommer, skall länsstyrelsenenligt 33 § 3 mom. återkalla körkortet tills vidare, om det på sannolika skälkan antas att körkortet kommer att slutligi återkallas. Bestämmelsemaom återkallelse av körkort och om varning gäller i tillämpliga delar också ifråga om turislkörkort (37 § 2 mom.). Körkort eller annat tillståndsbevis somär utfärdat i , eller Norgeoch som gäller där samt utländskt nationellt eller internationellt körkortmedför - under förutsättningar som anges i kungörelsen (1956: 522) med vissabestämmelser i anledning av överenskommelser mellan samt ,och angående ömsesidigt godkännande av körkort samt avregistrering av motorfordon, m. m. resp. kungörelsen (1962: 277) om godkännandeav vissa utländska körkort - rätt att föra motorfordon i . Enligt4 § kungörelse får bl. a. om tillstånds-havaren gjortsig skyldig till trafikförseelse som enligt 33 § vägtrafik-ordningen medför återkallelseav körkort vägra godkännande av tillståndsbevis. a. om sådantförhållande som enligt 33 § medför körkortsålerkallelse föreligger fårlänsstyrelsen enligt 6 § kungörelse besluta att det utiändska körkortetunder viss lid inle skall gälla i . Vid prövningen skall enligt båda kungörelsemabestämmelserna i 33 och 34 §§ vägtrafikförordningen tjäna till ledning. Densom skall tjänstgöra som förare av bil i yrkesmässig trafik måste enligt 27 § 1mom. förordningen (1940: 910) angående yrkesmässig automobiltrafik m. m. hasärskilt tillstånd (trafikkort). Trafikkort utfärdas av (3mom.). kan återkalla Irafikkorl när anledning förekommer tilldet. Kan det antas alt föraren skall låta rätta sig utan sådan åtgärd kanlänsstyrelsen i stället meddela varning (5 mom.). Fråganom grunder för återkallelse av körkort och Irafikkorl samt frågan om vilkenmyndighet som skall pröva ärenden härom prövas f. n. av trafikmålskommittén.Bl. a. övervägs att helt eller delvis flytta handläggningen av frågor om återkallelseoch utfärdande av körkort och trafikkort från länsstyrelserna. Ibarnavårdsmålen prövar avgöranden av enligtbarnavårdslagen. Prövningen sker enligt 80 § med anledning av besvär överbarnavårdsnämnds beslut i fråga om bl. a. utdömande av vite, föreskrifter om underårigslevnadsförhållanden (26 §), övervakning (26 §), omhändertagande för samhällsvårdenligt 31 §, rätt tUl umgänge med någon som är omhändertagen för samhällsvård(41 §), samhällsvårds upphörande eller återupptagande efter villkorligt upphörande(42 och 43 §§) samt fosterbarnsvård bl. a. tillstånd till mottagande avfosterbara (47 §), förbud all la bam från fosterhem (50 §) och förbud för någonatt annat än tillfälligt motta annans barn i sitt hem (51 §). Enligt 81 §prövar vidare besvär över beslut som styrelse förungdomsvårdsskola meddelat i ärende om utskrivning från skolan. Barnavårdsnämndsbeslut att med stöd av 25 och 29 §§ omhänderta underårig för samhällsvårdeller att med stöd av 30 § omhänderta underårig för utredning skallunderställas prövning, om inte både föräldrarna och, om den underårigefyllt , denne själv samtyckt till att beslutet verkställs (24 §). fastställadet underställda beslutet, kan i stället förordna om en ellerflera förebyggande åtgärder eller uppdra åt barnavårdsnämnden att föranstaltaom sådana åtgärder (79 §). Talan mol beslut i mål enligt barnavårdslagenförs hos regeringsrätten. Verkställighetav vad rätten i dom eller beslut bestämt om vårdnad eller umgängesrätt eller omöverlämnande av barn söks enligt 21 kap. 1 § hos länsstyrelsen.Om det är uppenbart all förhållandena har ändrats väsentligt sedan domen ellerbeslutet meddelades, kan enligt 5 § vägra verkställighet, om delmed hänsyn till barnets bästa är påkallat alt fråga om ändring beträffandevårdnad eller umgängesrätt prövas av domstol. Verkställighet kan också vägrasom risk föreligger för skada på barnets kroppsliga eller själsliga hälsa. Ävenom dom eller beslut som sagts inle föreligger, kan den som har vårdnaden,när barnet vistas hos annan, påkalla åtgärd för alt bamet skallöverflyttas till honom (6 §). Motsvarande gäller enligt 7 § när föräldrar elleradoptivföräldrar gemensamt har vårdnaden och cn av dem egenmäktigt bortförteller kvarhåller barnet. kan vägra åtgärd om det föreliggersärskilda skäl för att fråga om ändring beträffande vårdnaden prövas av rälten.I ärende enligt 21 kap. kan bl. a. besluta atlbarnet skall hämtas genom polismyndighets försorg eller alt barnet skallomhändertas tillfälligt. Besvär över beslut enligt 21 kap. föräldrabalkenprövas av regeringsrätten. Länsstyrelsenbeslutar enligt 18 § nykterhetsvårdslagen om tvångs-intagiung på . Ansökan om tvångsintagning görs avnykterhetsnämnden eller, i vissa fall, av polismyndigheten (19 §). Underförutsättningar som anges i 25 § får föranstalta om att den somavses med ansökan i avbidan på slutiigt beslut tills vidare intas påvärdanstalt eller omhändertas och vårdas på annat sätt. Vid den slutiigaprövningen kan i stället för att besluta om tvångsintagningförordna om hjälpatgärd eller övervakning eller uppdra åt nykterhetsnämnd altföranstalta därom (31§). Alt föranstalta om verkställighet av slutiigt beslutom tvångsintagning ankommer enligt 34 § i vissa fall på och iövriga fall på nykterhelsnämnden. Den myndighet som har att föranstalta omverkställighet får bevilja villkorligt anstånd med verkställigheten (35 S 1mom.). Beslut av länsstyrelse om villkorligt anstånd skall enligt 16 §kungörelsen (1955: 528) med vissa tillämpningsföreskrifter lill lagen om nykterhetsvårdmeddelas i samband med beslutet om tvångsinlagning. Enligt 35 § 2 mom. nykterhetsvårdslagenfår den myndighet som har förordnat om villkorligt anstånd förklara anståndetförverkat. Om vid sådant beslut om tvångsintagning varsverkställande ankommer på finner all alkoholmissbrukaren genastbör tas in på vårdanstalt, får dra försorg om atl han omhändertas ochvårdas på annat sätt till dess att plats på vårdanstalt kan beredas honom (37 §).Under förutsättningar som anges i 55 § får förordna att den somhar skrivits ut från allmän vårdanstalt skall åler-intas. prövarvidare besvär över nykterhelsnämnds beslut om utdömande av vite, förordnandeenligt 15 § om övervakning, meddelande av lydnadsföreskrift, förverkande avanstånd med verkställighet samt åtgärd enligt 14 § 2 mom. för alt avslänganågon från inköp av alkoholhaltiga drycker (59 §). Besvär över länsstyrelsensbeslut enligt nykterhetsvårdslagen prövas av regeringsrätten. Utvisningav utlänning kan enligt 29 § utlänningslagen ske på vissa grunder som hänförsig till hans vandel, t. ex. alt han är hemfallen åt alkoholmissbrak ellernarkotikamissbruk eller att han utomlands dömts ellerundergått frihetsstraff för brott som enligt svensk lag kan föranleda utiämningoch del kan befaras all han kommer att fortsätta brottslig verksamhet. Beslutom utvisning meddelas av . Om utlänningen påstår alt han ärpolitisk flykting och påståendet inte är uppenbart oriktigt, skall fråganunderställas invandrarverket och detta besluta i ärendet (30 §). Besvär överlänsstyrelsens beslut prövas av invandrarverket och i sista instans av Kungl. Maj:ti statsrådet (44 och 46 §§). Myndighet som handlägger ärende om utvisning ellerverkställighet av utvisningsbeslut kan förordna att utiänning skall tas iförvar eller ställas under uppsikt. Sådan åtgärd får vidtas av ,om ärendet handläggs hos Kungl. Maj:t eller invandrarverket. Då utvisningsärendelavgörs, skall den beslutande myndigheten pröva om utlänningen fortfarandeskall hållas i förvar eller under uppsikt (35 och 36 §§). Förhör iutvisningsärende skall enligt 40 § hållas av den myndighet som handläggerärendet. får dock överlämna åt länsstyrelse att hålla förhör.Enligt 48 § kan utlänningen, bl. a. inför länsstyrelse, avge förklaring alt hanavstår från talan mot utvisningsbeslutel och medger att det verkställs (nöjdförklaring).Verkställighet av beslut om utvisning ankommer enligt 58 § på länsstyrelsen.Bl. a. om utiänningen påslår att han löper risk att bli utsatt för politiskförföljelse i det land till vilket han skall befordras och påståendet inte äruppenbart orikligt, skall ärendet underställas invandrarverket. Besvär över socialnämndsbeslut i ärende rörande meddelande av socialhjälp prövas enligt 54 § lagen(1956: 2) om socialhjälp av . prövar också tvistermellan kommuner om ersättning för utgiven socialhjälp (2232 §§) och kommunskrav mot enskild på ersättning för socialhjälp (3340 §§). Talan motlänsstyrelsens beslut förs hos kammarrätten som sista instans. Pålandskansliet utövas förvaltningsrällskipning i elt stort antal mål-grapperutöver de nu nämnda. En utförligare redovisning lämnas i förvaltningsdomstolskommitténsbetänkande (SOU 1966: 70). Ipromemorian ges en tämligen ingående redogörelse för de utredningsförslagrörande förvallningsrältskipningen på landskansliet som har lagts fram under desenaste årtiondena. Det konstateras att i prop. 1970: 103 som utgångspunkt föralskickasalt länsrätten skall handlägga mål om omhändertagande av barn för samhällsvård,om verkställighet av dom i vårdnadsmål, om intagning på vårdanstalt föralkoholmissbrukare och om utvisning av utlänning samt körkortsmål, målgruppervilka samtliga f. n. handläggs av på landskansliet. Enligt vadsom anförs i promemorian bör till en början i huvudsak bara delta relativtbegränsade antal målgrupper handläggas vid länsrätt. Efter hand somerfarenheter vinns av den nya ordningen bör kompetensområdet vidgas. Utövermål om omhändertagande .iv bam för samhällsvård (25, 29 och 31 §§ barnavårdslagen)bör enligt promemorian lill länsrättens kompetensområde hänföras de mycketlikartade målen om omhändertagande för utredning (30 §), samhällsvårds upphörandeeller återupptagande efter villkorligt upphörande (42-43 §§) samt förbud alt tabam från fosterhem (50 §).