prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Svenskamedborgare och utlänningar som har bosättningstillstånd har rätt att fåtillstånd till tillfällig handel, om det inte finns skäl att anta att sökandenmed hänsyn till sina personliga förhållanden ej är lämplig att drivaverksamheten eller att denna kan störa allmän ordning. är idessa fall den lokala polismyndigheten (4 §). Andra utlänningar än sådana somhar bosättningstillstånd kan få tillstånd till tillfällig handel, om särskildaskäl föreligger. Tillståndsfrågan prövas i dessa fall av den myndighet som haralt pröva fråga om tillstånd för utlänning att här i riket idka näring iallmänhet (5 §). Om tillstånd till tiUfällig handel beviljas juridisk person,skall för verksamheten finnas en av tiUståndsrayndigheten godkänd föreståndare(7 §). Tillstånd kan förbindas med särskilda villkor och föreskrifter. Närsärskilda skäl föreligger, kan tillstånd återkallas (8 §). Samtliga besvärsärendenenligt förordningen prövas f. n. i sista hand av Kungl. Maj:t i statsrådet. Svenska medborgare och utlänningar somhar bo-sätlningstillstånd är i förordningen om tillfällig handel tillförsäkraderätt Maj:ts proposition nr 30 är 1971 213 att under angiven förutsättning erhåUa tillslånd tilltillfällig handel. Ingen som helst behovsprövning får förekoraraa i sådanaärenden. De hänsynstaganden till den allmänna ordningen och andra polisiärasynpunkter som tas i ärendena är regelmässigt inte av den art att det frånordnings- och säkerhetssynpunkt kan sägas föreUgga något påtagligt behov av attförbehålla Kungl, Maj:t i statsrådet beslutanderätten i högsta instans i dessaärenden. Jag föreslår därför att det skall tillkomma kammarrätt alt prövabesvär över länsstyrelses beslut i sådant ärende. Kararaarrätts behörighetlorde böra omfatta inte blott ärenden om meddelande av nu ifrågavarandetillstånd ulan även de övriga ärenden som enUgl förordningen i försia instansavgörs av den lokala polismyndigheten. Utlänningar som ej innehar bosätlningstillstånd kan fåtillstånd till tiUfällig handel endast om särskilda skäl föreligger. Dessautlänningar har således inte tillförsäkrats någon rätt alt erhålla lillslåndutan prövningen skall ske under beaktande av bl, a, näringspolitiskasynpunkter. På grund härav bör dessa ullänningars ansökningar ora erhållande avtillstånd enligt förordningen ora tiUfällig handel i fall av besvär överprövasav Kungl, Maj:t i statsrådet. Även övriga besvärsärenden enligt förordningen,vilka rör frågan om tillstånd för sådana utlänningar, bör prövas i konselj. Bestämmelser om den av mig förordade kompetensfördelningenhar tagits in i ändringsförslaget. Förslaget till kungörelse om ändring i vapenförordningen(1949: 340) Beslut enligt vapenförordningen kanöverklagas hos Kungl. Maj:l endasl i sådana ärenden som avses i 14, 16, 27, 28eller 30 §. De ärenden som behandlas i dessa lagrum är ärenden om återkallelseav tillstånd alt inneha skjutvapen och om förbud raot fortsatt innehav avdeklarerat vapen (14 §), om återkallelse av tillstånd all förvärva ammunition(27 §), om meddelande och återkallelse av tillslånd att idka handel med skjutvapenoch om godkännande av föreståndare och vikarierande föreslåndare för sådanrörelse (28 och 30 §§) samt ora inlösen av vapen ocb ammunition och därmedsammanhängande frågor (16 § järate hänvisningar i 17 och 30 §§). Kronan ärberättigad och skyldig att inlösa vapen och ammunition i vissa angivna fall. PolismsnadighetenfaststäUer det värde efter vilket inlösen skall ske. Lösensumman utbetalasdärefter genom polismyndighetens försorg till egendomens ägare. För värderingenav egendomen kan polismyndigheten anlita sakkunnig myndighet eller sakkunnigenskild person. Enskild person som bilrätt vid värderingen är berättigad tillskälig ersättning av statsmedel (16 §). Av besvärsärendena enligt vapenförordningen prövar regeringsrätten Maj.ts proposition nr 1971 endastmål om ersättning av statsmedel. om regeringsrättens behörighet idessa mål finns i 2 § 4:o första och andra leden regeringsrätts-lagen, övrigaärenden enligt vapenförordningen, vilka fullföljs till Kungl. Maj:t, avgörs ikonselj. Förvaltningsdomstolskommittén.Mål om inlösen av vapen och ammunition bör enligt kommitténs mening prövas avkammarrätt, eftersom dessa mål rör rättsliga frågor. Kommittén anser vidare atlmål om återkallelse av tillstånd alt inneha skjutvapen eller alt förvärvaammunition och ora förbud mol fortsatt innehav av deklarerat skjutvapen böravgöras av karamarrätt, efiersom åtminstone inom vissa befolkningsgrupper ettbeslut, som berövar en person rätten atl inneha skjulvapen, kan nedsättavederbörandes medborgerliga anseende i bygden och det under sådanaförhållanden är angeläget att på detta område skapa särskilt starkarätissäkerhetsgarantier. När det gäller mål om handel med skjutvapen börenligt kommitléns mening ordnings- och säkerhetssynpunkter i främsta rummetvara avgörande. Med hänsyn härtill förordar kommittén all sådana mål även iframtiden skall prövas av Kungl. Maj:l i statsrådet i sista hand. Remissyttrandena.Kommitténs förslag tillstyrks av i län.Rikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget såvitt angår målen ora tillstånd tillhandel och om inlösen. bar intet att erinra i fråga ominlösenmålen. Förslagetall prövningen av besvärsmål om återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapeneller alt förvärva amraunition och om förbud mot fortsall innehav avskjutvapen skall överflyttas från Kungl. Maj:t i statsrådet till kammarrättavstyrks av regeringsrättens ledamöter, ,överståthållaråmbetet, länsstyrelserna i , och lånsamt . Till stöd härför anförs alt ordnings- ocbsäkerhetssynpunkter spelar den helt dominerande rollen i dessa ärenden. Departementschefen.De ärenden som hänger samman med inlösen av vapen och ammunition har en klarträttslig prägel och bör därför kunna prövas av kammarrätt, övriga ärendenenligt vapenförordningen måste avgöras under hänsynstagande huvudsakligen tillordnings- och säkerhetssynpunkter. Delta gäller inte blott ärendena angåendehandel med skjutvapen utan också ärendena angående återkallelse av tillståndatt inneha skjutvapen eller atl förvärva ammunition och ärenden angående förbudmot fortsatt innehav av skjulvapen. I överensstämmelse med de principer sorajag har följt i andra sararaanhang föreslår jag att nu ifrågavarande ärenden isista hand skall avgöras av Kungl. Maj:l i statsrådet som har del ytterstaansvarel för upprätthållande av allmän ordning och säkerhel. Bestämraelserom den av mig förordade kompetensfördelningen har tagits in iändringsförslaget. Författningsförslaget innehåUer också en ändring som hängersamman med atl kammarrätt inte har ställningen av högst» instans. Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 215 108.Förslaget till kungörelse om ändring i vägtrafikförordningen I vägtrafikförordningen och föreskrifter som utfärdats med stöd avförordningen meddelas bestäraraelser som reglerar trafiken på våra vägar ochdärmed sammanhängande förebållanden. Utförliga regler finns bl. a. om fordon,förare av fordon, trafiken, lokala trafikföreskrifter och vägmärken. Av besvärsmålen rörandetillärapning av vägtrafikförordningen och raed stöd av denna utfärdadeföreskrifter avgör regeringsrätten enligt 2 § 5:o tredje och sjätte ledenregeringsrätlslagen mål om debitering och restitution ra, m, av förekommandeavgifter, enligt 2 § 14:o åttonde ledet samraa lag mål om anteckning iaulomobilregister och om meddelande eller återkallande av tillstånd att föraauloraobil samt enligt 2 § 17:o nionde ledet samraa lag raål om föreläggandevid vite och om utdömande av vite. Enligt praxis har regeringsrätten ocksåfunnit sig behörig atl pröva besvär över beslut att utländskt internationellloch utländskt nationellt körkort ej skall medföra rätt atl föra motorfordon häri riket (RÅ 1952 not, K 10 och 1955 not. K 610). övriga besvärsärenden om vilkai detla sararaanhang är fråga prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Förvaltningsdomstolskommittén.Kommittén framhåller att upptagandel av motorfordon m. m. i länsstyrelsensbilregister är av direkl rättsUg betydelse för den enskilde. Dennaregistrering utgör nämligen i allmänhet en förutsättning för rätlen att brukafordonet (11 § vägtrafikförordningen). Också fordons upplagande ilänsslyrelsens bilreservregister är av viss betydelse i rättsligt hänseende förden enskilde. På grund härav och raed hänsyn lill ärendenas karaktär föreslårkoraraittén att talan mot beslut, sora länsstyrelse meddelat rörandeanteckning i bilregister eller bilreservregister, skall föras hos kammarrätt.Ärenden om anteckning i det militära fordonsregislrel anses däremot ulanolägenhel kunna prövas av Kungl. Maj:l i statsrådet i sista band. Besvärsmålom vissa licenser och bevis, som medför rätl all bruka motorfordon m. m. utanhinder av att fordonet inte är upptaget i bilregister (12, 13och 27 §§ vägtrafikförordningen), är enligt kommitténs uppfattning också avbetydelse för den enskilde. Målen är besläktade med målen om anteckning ilänsstyrelsens bilregister. Kommittén föreslår därför att även dessa mål skallprövas av kammarrätt. Tillkammarrätts kompetensoraråde för kommittén vidare besvärsmål om rätt att föramotordrivet fordon. Kommittén understryker att målen kan ha stor betydelse förde enskilda och att de rör frågor som uppenbarligen lärapar sig för handläggningi domstolsmässiga former, I den mån klagan skulle vara tillåten över beslut avbilinspektör m, fl. atl underkänna förarprov, bör enligt kommitténs meningsådana ärenden i sista instans prövas Maj-.ts proposition nr 30är 1971 av Kungl, Maj:t i statsrådet. Frågor som rör bedömandet avavlagda kunskaps- och färdighetsprov lämpar sig nämligen ej för avgörande avförvaltningsdomstol. i sitl förslag till författningstextanvänder uttrycket »beslul rörande rätt alt föra motordrivet fordon» åsyftasdärmed inte beslut om underkännande av förarprov. Mål ora föreläggande vid vite och om utdömande av vite (65§ 4 mora,) samt hithörande mål om avgifter är enligt kommitténs mening av dennaturen att målen bör kunna dras under kammarrätts prövning. Beslut om körförbud, om föreläggande alt inställa fordontill besiktning och ora föreläggande all avhjälpa brislfälligheter på fordonsamt en del beslul av annat innehåll, vilka meddelas vid inspektioner ochbesiktningar av olika slag, rör utpräglat tekniska frågor och innesluter iallmänhet inte några mera invecklade rättsfrågor. Härtill kommer att dessaärenden kan koraraa all uppgå lill elt raycket stort antal. Med hänsyn härtillfinns enligt kommitténs uppfattning inte tillräckliga skäl för att hänföradessa ärenden till administrativ dorastols korapelensoraråde, I den mån klagankan föras över hithörande beslut bör ärendena enligt kommitténs uppfattningprövas av Kungl, Maj:t i statsrådet. Detsamma föreslås beträffande sådana administrativaärenden enligt vägtrafikförordningen som inte särskilt nämnts i det föregående. Regeringsrättens ledamöter,rikspolisstgrehen och medicinalstyrelsen förklarar sig ha intet att erinra motkommitténs förslag på detta oraråde. Beträffande besvärsmål om körförbud, föreläggande altinställa fordon till besiktning, föreläggande alt avhjälpa bristfällighet o. d.förklarar sig dela kommitténs uppfattning altsådana mål bör avgöras av Kungl. i slatsrådet i sista hand. Sverigesadvokatsamfund anser däremot att dessa raål bör gå till administrativ domstol,därför alt i synnerhet körförbud kan medföra avsevärda olägenheter förfordonets ägare eller brukare, t. ex. när fordonet används iförvärvsverksamhet. Den av kommittén föreslagnakompetensfördelningen i fråga ora besvärsärenden enligtvägtrafiklagstiftningen synes väl avvägd och har i stort sett inte mött någraerinringar i remissyttrandena. Jag förordar därför att i vägtrafikförordningenföreskrivs all kammarrätt skall pröva talan mot beslut, som enligt förordningeneller med stöd därav utfärdade föreskrifter länsstyrelse meddelat rörandeavgift, anteckning i bilregister eller bilreservregister, rätt att bruka fordonulan hinder av bestämmelsema i 11 § vägtrafikförordningen, behörighet att föramotordrivet fordon, föreläggande vid vite eller utdömande av vite. övrigabesvärsärenden enligt vägtrafikförordningen i vilka talan nu kan föras hosKungl. Maj:t bör avgöras i konselj. I enlighet med vad Motorbranschens riksförbundhar tillstyrkt bör detta gälla även körförbudsärenden och liknande ärenden avteknisk natur. Något behov av domstolsprövning i dessa ärenden synes inteföreligga. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 217 Bestämmelserora den av mig förordade kompetensfördelningen har tagils in iändringsförslaget. 109.Förslaget till kungörelse om ändring i förordningen (1940: 910) angåendeyrkesmässig automobillrafik m. m. Förordningen angående yrkesmässig automobillrafik m. m. innehållerbestämmelser om förutsättningarna för bedrivandet av yrkesmässig biltrafik, ombilar i sådan trafik, om lillslånd (Irafikkort) för den som skall tjänstgörasom förare av bil i yrkesmässig trafik, ora yrkesraässig uthyrning av bil utanall förare slälls lill förfogande saral ora förmedling av godstransporter medbU. Med stöd av 2 § I4:oåttonde ledet regeringsrättslagen avgör regeringsrätten besvärsmål omutfärdande och återkallelse av trafikkort. övriga besvärsärenden enligtförordningen angående yrkesmässig autoraobiltrafik m. m. prövas av Kungl. Förvaltningsdomstolskommittén.Kommittén föreslår ingen annan ändring av kompetensfördelningen på deltaoraråde än all besvärsmålen om utfärdande och återkallelse av Irafikkort skallprövas av kamraarrält. Remissyttrandena.Medicinalstyrelsen förklarar sig inte ha något att erinra mot komraitténsförslag. i län anser att i den män prövningen avtillstånd till yrkesmässig trafik endast avser sökandens lämplighet anfördabesvär bör prövas av administrativ dorastol. grossist förbund,, hantverks- och industriorganisation, , , , samthandelskamrarna i , och nämner ärenden om återkallelseav tillstånd enligt förordningen angående yrkesmässig biltrafik m. ra. såsomexempel på ärenden där rättssäkerhetsaspeklerna väger mycket tungt och somdärför bör avgöras av adminislraliv domslol. Departementschefen.I likhet raed vad jag har föreslagit beträffande körkortsmålen enligtvägtrafikförordningen bör besvärsmål om utfärdande och återkallelse avtrafikkort prövas av kammarrätt, övriga ärenden enligt förordningen angåendeyrkesmässig autoraobiltrafik ra. m. rör eller hänger samman med frågor, i vilkatrafikpolitiska synpunkler eller trafiksäkerhetssynpunkter spelar en viktigroll. I många ärenden rörande meddelande av tillstånd enUgt förordningen skallen behovsprövning ske. Det är uppenbart att sådana ärenden i sista hand börprövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Att splittra handläggningen i sistainstans av tUlslåndsärendena genom att förlägga det slutliga avgörandet avsådana ärenden, i vilka behovsprövning inte sker, lill annat håll lorde intevara lämpUgt. Jag vUl erinra om att även i sistnämnda ärenden enlämplighetsbedömning sker när man skall avgöra huruvida och under vilka villkortillstånd skall beviljas. I ärenden om återkallelse av tillstånd kan frågor omtrafikens ändamålsenliga anordnande Maj.-ts proposition nr 30år 1971 komma in i bilden. a. med hänsyn härtill är dellämpligt att också sådana ärenden avgörs av Kungl. Maj:t i statsrådet. Jagföreslår därför att samtliga besvärsärenden enligt förordningen angåendeyrkesmässig automobillrafik m. m. utom ärendena om utfärdande ocb återkallandeav trafikkort skall prövas i konselj. Bestämmelser om den av mig förordade kompetensfördelningenhar tagils in i ändringsförslaget. Författningsförslaget innehåller också vissaföljdändringar. Förslaget till kungörelse om ändring i allmännaordningsstadgan Enligt allmänna ordningsstadgan krävs iviss utsträckning tillstånd av polismyndighet för uppställande avförsäljningsstånd och annat nyttjande av allmän plats. Innan tillståndmeddelas, skall yttrande inhämtas från den kommunala nämnd som kommunenbestämt. Om denna avstyrker får tillstånd inte beviljas (2 §). ifrågavarandekommunala beslut överklagas genom kommunalbesvär. Inom vissa områden fårsprängning m. m. inte äga rum utan tillstånd av polismyndigheten (6 §).Allraänna ordningsstadgan innehåller vidare bl. a. utförliga regler oraoffentiiga tillställningar. För anordnande av sådan tillställning krävs i storutsträckning tillstånd av eller anmälan till polismyndigheten. Befrielse frånanmälningsskyldighet kan dock i vissa fall medges (12 och 13 §§). Den soraanordnar offentlig tillställning skall rätta sig efler de föreskrifter i frågaom ordning och säkerhet som poUsmyndigheten meddelar (16 §). Polismyndighetenkan under vissa förutsättningar inställa och upplösa offentlig tillställningsamt förbjuda förnyande av sådan tillställning (19 och 20 §§). Polismyndigheteneller länsslyrelsen kan ålägga anordnare av offentlig tillställning altbekosta ordnings-hållning (17 §). Maj:ts bemyndigande kanlänsslyrelsen förordna att offentlig tillställning inte får hållas i läneleller del av länet, ora en sådan inskränkning är påkallad med hänsyn tillfarsot eller krig m. m. (11 §). Barn får ej medverka vid vissaoffenlliga tillställningar. kan dock medge undantag. Hypnotiskaeller därmed likartade experiment får förekomma endast om socialstyrelsenfunnit det kunna ske utan våda (21 §). Lokal ordningsstadga antas av kommunensfullmäktige (23 §). Sådant beslut kan överklagas genom komraunalbesvär.Beslutet skall underställas prövning. Underlåter fullmäktige attanta stadga, kan förordna i ämnet men skall underställa sittbeslut Kungl. Har någon underlåtit alt vidta åtgärd somåligger honom enligt aUmänna ordningsstadgan eller lokal ordningsstadga ellermed stöd av sådan stadga meddelad ordningsföreskrift, kan polismyndighetenförelägga vite eller, om del anses nödvändigl, låta verkställa åtgärden på denförsumliges bekostnad (31 §). Kungl.Maj-.ts proposition nr 30 dr 1971 219 Medstöd av 2 § 16:o första ledet regeringsrättslagen torde regeringsrätten varabehörig att avgöra besvärsrnål enligt 21 § allmänna ordningsstadgan omsocialstyrelsens medgivande till hypnotiska eller därmed likartade experiment.Enligt 2 § 17:o nionde ledet regeringsrättslagen avgör regeringsrätten vidareförekommande besvärsmål ora föreläggande vid vite. Besvär över andra beslul,sora meddelas på grund av allmänna ordningssladgan eller lokal ordningsstadgaoch som ej skall överklagas i den för komraunalbesvär föreskrivna ordningen,avgörs i sisla instans av Kungl. Maj:l i statsrådet. Förvaltningsdomstolskommittén.Koraraittén uttalar alt ärendena om tilllämpning av allraänna ordningssladganlill största delen rör ordnings- och säkerhetsfrågor och atl sådana ärenden isisla instans bör avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet, som bar det ytterstaansvarel för upprätthållande av allmän ordning ocb säkerhel. Beträffandeärendena om åläggande för anordnare av offentlig tillställning att bekostaordningshållning framhåller kommittén, alt omfattningen av anordnarensersättningsskyldighet främst beror på storleken av den behövligapolisbevakningen, vilket är en ordningsfråga. Härtill kommer all beslut omersättningsskyldighet ofta meddelas i samband med beslut om tillstånd attanordna offentlig tillställning. Beslutet kan få karaktären av etl itillståndet inryckt villkor. Under nu angivna förhållanden finner koraraitténdet ändamålsenligt att också dessa ärenden i fortsättningen prövas av Kungl.Maj:l i statsrådet i sista instans. Besvärsärenden om dispens från förbudet förbarn att medverka vid vissa offenlliga liUslällningar börenligt kommitténs uppfattning likaledes avgöras i konselj. Härför anses talabl. a. det förbållandet att dispensärenden enligt 4 kap. arbelarskyddslagen(1949: 1) inte kan dras under administrativ dorastols prövning. Besvär över socialstyrelsensbeslut i anledning av ansökan om medgivande till hypnotiska eller därmedlikartade experiment (21 §) bör enligt kommitténs uppfattning också prövas avKungl. Maj:l i statsrådet. Dessa ärenden synes ej kommittén vara av den nalurall det föreligger skäl att hänvisa dem till förvaltningsdomstols prövning.Även övriga ärenden rörande tillämpningen av allmänna ordningssladgan ellerlokal ordningsstadga skall enligt komraitténs förslag i sista instans avgörasav Kungl. Maj:l i statsrådet. Undantag görs dock för mål om föreläggande avvite enligt 31 § aUmänna ordningsstadgan. Dessa mål synes nämligen kommitténvara av den natur att de bör hänföras till kammarrätts prövning. Remissyttrandena.Kommitténs förslag tillstyrks av . Departementschefen.Beslut som meddelas på grund av allmänna ordningsstadgan eller lokalordningsstadga avser nästan uteslutande frågor som är av betydelse förupprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Jag anser därför att besvär idessa ärenden även i fortsättningen bör prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Påde av komraittén anförda skälen bör detta också gälla beträffande ärenden omskyldighet för anordnare av offentlig Maj:ts proposition nr 1971 tillslällningalt bekosta ordningshållning. Maj:t i statsrådet torde vidare lärapligenböra pröva besvärsärenden om dispens från förbudet för barn attmedverka vid vissa offenlliga tillställningar och besvär över socialstyrelsensbeslut i anledning av ansökan om medgivande till hypnotiska eller likartadeexperiment. Av de i detta avsnitt behandlade ärendena torde endast ärenden omföreläggande av vite vara av sådan natur att de bör kunna prövas avkararaarrätt. Bestäraraelserom den av mig förordade kompetensfördelningen har tagils in iändringsförslaget. Författningsförslaget innehåller också vissa redaktionellaändringar bl. a. med anledning av de ändringar i kommunallagarna som träderi kraft samt därjämte ett tillägg sora beror på att karamarrättinte har ställningen av högsta instans. Vidare har besvärsbestäraraelsernaförtydligats så att det klarare framgår att de komraunala rayndigheternasbeslut enligt 2 och 23 §§ allmänna ordningsstadgan överklagas inte genoraförvaltningsbesvär utan genom kommunalbesvär. 111.Förslaget tUl kungörelse om ändring i hälsovårdsstadgan (1958:663) Departementschefen.På grund av 2 § 16 :o första ledet regeringsrätlslagen ankommer del påregeringsrätten atl pröva mål ora meddelande i särskilda fall av tillstånd,förbud eller föreläggande enligt författningar och föreskrifter rörande denallmänna hälsovården. Även bestämmelsen i 2 § 17;o nionde ledetregeringsrätlslagen om regeringsrättens behörighet i vilesmål äger tilllämpningpå ärenden rörande den allmänna hälsovården. På grund av dessakompelensbeslämmelser handlägger regeringsrätten flertalet besvärsärendenrörande tillämpningen av hälsovårdsstadgan eller av lokala hälsovårdsordningarsom utfärdals med stöd av stadgan. I överensslämmelse med förvall-ningsdomslolskommilténsförslag förordar jag att de mål enligt hälsovårdsstadgan eller lokalhälsovårdsordning, som f. n. avgörs av regeringsrätten, skall i första handprövas av karamarrätt. Talan mot länsstyrelses beslut sora rör kommunsåligganden raed avseende å den allmänna hälsovården bör dock i enlighet medkoraraitléns förslag prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Förslagetöverensslämraer med vad jag lidigare har förordat vid behandlingen av förslagettill lag om behörighet för kammarrätt att pröva vissa mål. Hälsovårdsstadganinnehåller vissa bestämmelser om beslut av rörande bl. a.behörighet alt vara hälsovårdsinspektör eller atl ulföra valtenundersökningar(14 och 35 §§). Klagan över socialstjTelsens beslut i sådana ärenden torde, iöverensstämmelse med kommitténs förslag, böra prövas av kararaarrätt. Dennaordning överenssläramer med vad jag har förordat beträffande beslutom behörighet att utöva viss annan verksarahet på det medicinska området. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 221 Klaganöver beslut av generell natur torde i sista hand böra avgöras av Kungl. Bestämmelserom den av mig förordade kompetensfördelningen i fråga om besvärsärenden enligthälsovårdsstadgan och lokala hälsovårdsordningar har tagits in iändringsförslaget. Författningsförslaget innehåller också vissa redaktionellaändringar, av vilka en del föranleds av de ändringar i kommunallagsliftningensom träder i kraft .