prop · FU035 · 1971-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 Prop. Knngl.Majrts proposition till med anhållan om yttrande angåendevissa av Intemationella arbetsorganisationens allmänna konferens viddess femtiofjärde sammanträde fattade beslut; given den 14januari 1971. Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver socialärenden, anhålla om yttrande över vad föredragandedepartementschefen anfört om de vid Internationella arbetsorganisationensallmänna konferens vid dess fem-liofjärde sammanträde antagnainstrumenten. Ipropositionen underställs följande av Intemationella arbetsorganisationens() allmänna konferens antagna instrument, nämligen konvention (nr131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn tiUutvecklingsländerna och rekommendation (nr 135) i samma ämne, konvention (nr132) om semester (reviderad 1970) samt rekommendation (nr 136) om särskildaprogram för sysselsättning och utbildning av ungdom i utvecklingssyfte. Utdrag av protokollet över socialärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:statsministern , ministem för utrikes ärendena , statsråden ,, , , , , GEUER, ODHNOFF,, , , , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensam beredningmed statsrådels övriga ledamöter vissa beslut som fattats av allmänna konferens vid dess femtiofjärdesammanträde och anför. Genomsin anslutning till inträdde såsommedlem av Internationella arbetsorganisationen () i . - Internationella arbetskonfe-rensen - som sammanträderminst en gång , har enligt artikel 19 i organisationens stadga attbeträffande förslag, som uppförts på dess dagordning, välja mellan två formerför godtagande. Antingen skall ett sådant beslut resultera i ett förslag tUl intemationellkonvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller ocksåskall det utmynna i en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftningeUer på annat sätt men ulan den bindande karaktär, som tillkommer en ratificeradkonvention. Om beslutet är av mindre räckvidd eller av väsentligen formellinnebörd, t. ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formenav en resolution. Varjemedlem av organisationen skall frän avslutandet av ettkonferenssammanträde underställa därå antagna konventioner och rekommendationervederbörlig myndighet (i vårt land ) för lagstiftnings- eller andraåtgärder. Varje medlem har vidare skyldighet atl underrätta Intemationellaarbelsbyråns generaldirektör om de åtgärder, som vidtagits för att underställakonventioner vederbörlig myndighet, samt om eljest vidtagna åtgärder. Medlem,som inte ratificerat viss konvention, skall tid efter annan till Intemationellaarbelsbyråns generaldirektör avge redogörelse för såväl lagstiftning ochpraxis med avseende på de i konventionen behandlade frågorna som denomfattning, vari konventionens bestämmelser genomförts eller avses attgenomföras genom lagstiftning, administrativa åtgärder, kollektivavtal eller påannat sätt, samt ange de omständigheter, som förhindrar eller fördröjer ratificeringen av konventionen. Motsvarande gäller i frågaom rekommendationer med tillägg, atl redovisning skall lämnas även för sådanajämkningar i rekommendationer, som befunnits eller kan befinnas erforderligavid antagande eller tillämpning av dem. De konventioner och rekommendationer, som beslutas avInternationella arbetsorganisationen, skall deponeras hos Förenta Nationernasgeneralsekreterare. Varje radfikation av en sådan konvention skall delgesFörenta Nationernas generalsekreterare för registrering i enlighet medbestämmelsen i artikel 102 av stadga. Internationella arbetskonferensens femtiofjärdesammanträde hölls i . I sammanträdetdeltog delegationer från 111 av 121 medlemsstater jämte representanterför många mellanstatliga och internationella icke statliga organisationer.Social- eller arbetsministrar från flera i konferensen deltagande länderbevistade sammanträdet. Under ett kort besök vid konferensen höll jag eltanförande i generaldebatten. Det stora flertalet medlemsstater hade säntfullständiga delegationer, dvs. två regerings-, elt arbetsgivar- och ellarbelslagarombud. deltog i sammanträdet med en fullständig delegation.' Konferensens dagordning upptog följande ämnen. I. Generaldirektörens rapport. Finansiella och budgetära frågor. Upplysningar och rapporter ommedlemsstaternas tillämpning av konventioner och rekommendationer. Semester (andra behandling). V. Ordning för fastställande av minimilöner medsärskild hänsyn till utvecklingsländerna (andra beluindling). ' Enligt Kungl. Maj:ts beslut deltogföljande personer i konferensen, nämligen för : såsom ombud rättschefen isocialdepartementet och dåvarande rättschefen iinrikesdepartementet samt såsom experter departementssekreterareni och förste ambassadsekreteraren vidSveriges ständiga delegation hos de intemalionella organisationerna i GeneveStig Braltström, de båda sistnämnda tillika ersättare för regeringsombuden,kanslirådet i , byråchefen hosarbetsmarknadsstyrelsen , hovrättsassessorn ,socialattachén vid svenska ambassaden i ochkanslisekreleraren i ; för arbetsgivarna:såsom ombud direktören i såsom experter direktören i Svenska Arbetsgivareföreningens AllmännaGrupp , direktörerna ochGunnar samt direktörsassistenteraa och lohan vonHolten, samtliga i ; för arbetstagarna: såsom ombud sekreteraren iLandsorganisationen i samt såsom expertersekreteraren i och dåvarande ombudsmanneni samma organisation , förbundsordföranden i , juristen hos StigGustafsson saml förste föibundsjuristen i Svenska IndustritjänstemannaförbundelKerstin , VI, Särskildaprogram för sysselsättning och utbildning av ungdom i ulvecklingssyfte (andra behandling). VII, Fackligarättigheter i förhållande till medborgerliga friheter. VIII, Skyddför arbetstagarrepresentanter och åtgärder för all under lätta deras verksamhet inom företaget. Vidareframlades inför konferensen den rapport om s. k. aparlheidpoliliksom generaldirektören skall utarbeta. Rapporten föranledde ingen åtgärdfrån konferensens sida. Följandeav konferensen fattade beslut, vilka hänför sig till punkterna IV, V och VI på dagordningen, skall i enlighet med artikel 19 avInternationella arbetsorganisationens stadga underställas , nämligen 1) konvention (nr 131) omfastställande av minimilöner med särskild hänsyn lill utvecklingsländema, 2) rekommendation (nr 135) i sammaämne, 3) konvention (nr 132) om semester(reviderad 1970), 4) rekommendation (nr 136) omsärskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom iutvecklingssyfte. Texternapå engelska och svenska till nämnda fyra instrument torde få fogas tillstatsrådsprotokollet som bilagor 14. En särskild bilaga med förteckning översamtliga resolutioner som antagils vid konferensen torde även få fogas tillprotokollet (bilaga 5). Jaglar i fortsättningen upp lill behandling först de båda instrumenten omminimilön, därefter konventionen om semester samt slutligen rekommendationenom sysselsättning och utbildning av ungdom i ulvecklingssyfte. Konvention och rekommendation om fastställande av minimilöner med särskildhänsyn till utvecklingsländerna Fråganom internationella bestämmelser rörande minimilöner med särskild hänsyn tillutvecklingsländema har behandlats vid två på varandra följandearbetskonferenser. En första diskussion ägde sålunda rum vid konferensoch ledde efter ytterligare överväganden vid konferensen till att enkonvention och en rekommendation antogs i ämnet. Konventionen antogs med 248röster för, 46 mol och 46 nedlagda och rekommendationen med 251 röster för, 5mol och 74 nedlagda. De svenska regerings- och arbelstagarombuden röstade för,medan arbetsgivarombudet röstade mol instrumentens antagande. Konventionensoch rekommendationens huvudsakliga innehåll Konventionen föreskriver att varje medlem av Intemationella arbetsorganisationen somratificerar konventionen skall åtaga sig att införaett syslem för minimilöner, som omfattar alla gmpper av löntagare, vilkasanställningsvillkor är sådana att de lämpligen bör omfattas av systemet.Vederbörande myndighet i varje land skall i samråd med berörda arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer bestämma vilka grupper av löntagare som skallomfattas av systemet. Meddelande skall lämnas tUl om sådana grupper av löntagare som eventuellt kan haundantagils från systemet med angivande av skälen för sådanaundantag. Minimilöner skall ha samma verkan som lag och skall inte kunnasänkas. Underlåtenhet att tillämpa dem skall medföra påföljder. Defaktorer till vilka hänsyn skall tas vid fastställande av minimilönernas nivåskall, så långt det är möjligt och lämpligt med hänsyn till praxis och övrigaförhållanden, inbegripa arbetstagarnas och deras familjers behov med beaktandeav den allmätma lönenivån i landet, levnadskostnader, socialatrygghetsförmåner, andra socialgmppers relativa levnadsstandard samt denekonomiska utvecklingens krav, produktiviteten och önskvärdheten av att uppnåoch vidmakthålla en hög sysselsällningsnivå. Ratificerandestat skall skapa eller vidmakthålla metoder, genom vilka minimilöner kanfastställas och från tid till annan justeras. Ingående samråd skall äga rum medberörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer eller med representanterför berörda arbetsgivare ocfa arbetstagare i fråga om införande ochtillämpning av samt ändringar i sådana metoder. I metodemas genomförande skallmedverka representanter för berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationereller representanter för arbetsgivare och arbetstagare på lika villkor samtpersoner vilkas kompelens att företräda landels allmänna intressen är erkändoch som utsetts efter samråd med nyssnämnda organisationer. Sludigenföreskrivs i konventionen att en effektiv tillämpning av alla bestämmelser somberör minimilöner skall garanteras genom en tillfredsställande inspektion ellergenom andra lämpliga åtgärder. Irekommendationen anges atl det grundläggande syftet med fastställandet avminimilöner bör vara atl ge löntagarna erforderligt socialt skydd när detgäUer lägsta tillåtna lönenivå. Såsomexempel på de olika kriterier, till vilka hänsyn bör las vid bestämmandet avminimilöner anges arbetstagarnas och deras familjers behov, den allmännalönenivån i landet, levnadskostnaderna, sociala trygghetsförmåner, andrasocialgruppers relativa levnadsstandard och ekonomiska faktorer. Närdet gäller minimilönesystemets omfattning framhålls i rekommendationen alt delöntagare som inte skyddas enligt konvention i ämnet bör, räknat iantal och grupper, vara så få som möjligt. Vidare betonas attminimilönesystemet kan tillämpas på löntagare som skyddas enligt konventionenantingen genom att man fastställer en en-1 * 1971. heUigminimilön som tillämpas allmänt eller genom att man fastställer en serie avminimilöner som tillämpas på särskilda grupper av arbetstagare. Ett system somgrundar sig på en enhetiig minimilön behöver inle vara oförenligt med ettsådant fastställande av olika minimilöne-satser i skilda regioner eller zonersom är ägnat atl ta hänsyn till olikheter i levnadskostnader och bör inteinverka på tidigare eller framlida beslut, genom vUka högre minimilönerfastställs än det allmänna minimum för särskilda grupper av arbetstagare. Såsomexempel på olika metoder för fastställande av minimilöner nämnerrekommendationen lagstiftning, beslut av behörig myndighet med eller utanformell skyldighet att ta hänsyn till rekommendationer från andra organ,beslut av lönenämnder eller löneråd, förlikningsnämnder eller arbetsdomstolareller upphöjande av kollektivavlalsbe-stämmelser till lag. Det i konventionenföreskrivna samrådet bör särskilt inriktas på följande ämnen, nämligen urvaloch tillämpning av kriterier för bestämmandet av minimilönenivån,minimilönesatser som skall fastställas, periodisk justering avminimilönesalsema, problem som uppslår vid genomförandet av lagstiftning omminimilöner saml insamling av uppgifter och verkställande av utredningar förinformation åt myndigheter som har till uppgift atl fastställa mmimilöner.Slutligen lämnar rekommendationen i detta sammanhang vissa anvisningar rörandede samrådsorgan respektive de personer som skall anlitas vid minimilönersfastställande, varjämte det betonas atl tiUräckliga anslag bör ställas lillförfogande för insamling av statistiska uppgifter och andra upplysningar sombehövs för analys av relevanta ekonomiska faktorer. Närdel gäller justering av minimilönerna uttalar rekommendationen att en översynav minimUönesatsema i relation tiU levnadskostnaderna och andra ekonomiskaförhållanden bör företas antingen med regelbundna mellanrum eUer när en sådanöversyn anses lämplig på grund av variationer i levnadskoslnadsindex.Periodiska översikter bör utarbetas beträffande landets ekonomiskaförhållanden, däri inbegripet tendenser i fråga om inkomsten per capita,produktivitet samt sysselsättning, arbetslöshet och undersysselsättning.Frekvensen av sådana översikter bör beslämmas under hänsynslagande lill denationella förhållandena. Vadsluthgen beträffar frågan om att genomföra en effektiv tillämpning avbestämmelsema om minimilöner rekommenderas en rad åtgärder. Sålunda bör man påelt för arbetslagarna begripligt språk sprida kännedom om bestämmelsema omminimilöner, varvid hänsyn bör tas även till analfabeter. Elt tillräckligtantal vederbörligen utbildade inspektörer utrustade med erforderligabefogenheter och möjligheter att fullgöra sina uppgifter bör anställas,varjämte påföljder för överträdelse av bestämmelserna om minimilöner börinföras. Lagstiftningoch procedur i syfte atl bereda arbetstagarna möjlighet att effektivt göra sinrätt enligt minimilönebestämmelsema gällande bör förenklas. Vidare börarbetsgivarnas och arbetstagarnas organisationer dellaga i strävanden attskydda arbetstagarna mot missbruk och slutligen bör tillfredsställande skyddför arbetstagarna mol repressalier införas. Iärendet har yttranden inhämtats från , styrelsen förinternationell utveckling (SIDA), (),i (LO), ()och . Arbetsmarknadsstyrelsenfinner att de båda instrumenten ligger utanför det område som styrelsen haratt beakta. SIDAhänvisar till 1969 till kommittén avgivet yttrande i ärendet, vari SIDAi huvudsak anfört följande. Lönepolitikär enligt SIDArs uppfattning primärt knappast en biståndsfråga, även om dessbetydelse för den ekonomiska och sociala utvecklingsprocessen är påtaglig. Minimilönerkan av naturliga skäl endast utgå till personer som är löntagare i någonmening. Eftersom i många en väsentlig del av befolkningen befinner siginom självhushållningssektom är det endast en del av dessa länders befolkningsom kan komma att beröras av den aktuella åtgärden. Ettskäl som ibland anförs mot lagstadgad minimilön i är att sådanaländers förmåga att utnyttja sin exportindustris mest konkurrenskraftigaproduktionsfaktor därigenom inskränks. Härtill kan enligt SIDA:s uppfattninggemnälas att det måste vara en viktig uppgift att förhindra all arbetstagare iu-länder liksom annorstädes ansläUs med löner som är orimligt låga iförhållande till gällande levnadskostnader. Eltgenomfört minimilönesystem kan komma att resultera i att färre nyaarbetstillfällen skapas än som skulle ha varit fallet utan ett sådant system.Vid genomförandet kan det också leda till avskedanden, eftersom det kan tänkasgynna införandet av kapitalintensiva produktionsmetoder inom existerandeindustrier. Sanuna problem kan väntas uppkomma inom området husligt arbete.Införande av ett sådant syslem bör därför enhgt SIDA:s mening kombineras medåtgärder för att bereda produktiv sysselsättning åt befolkniugen antingengenom lönearbe-te eller genom att småjordbrukels produktivitet förbättras.Konventionen och rekommendationen bör bl.a. få till resultat att och andraorganisationer intensifierar sina ansträngningar att genom forskning ochexperiment utveckla den arbetsintensiva typen av industrier. voremöjligen också lämpligt att överväga genomförande av minimilönesystemetsuccessivt med början inom de näringsgrenar som tillämpar modemaproduktionsmetoder. Riskenför alt lagstadgade minimilöner kan komma atl betraktas också som maximilönereller normallöner bör enligt SIDA:s mening också beaktas. Minimilönesystemensinförande bör därför ske under former, som inte försvårar för de fackligaorganisationerna - där sådana finns - att för olika medlemsgrupper förhandlasig fram till löner som överstiger minimilöner. SAFframhåller att de båda instrumenten har tillkommit med hänsyn tillarbetsmarknads- och lönebildningsförhållanden som är vanliga i utvecklingsländerna.Det innebär atl de baserar sig på förutsättningar som är främmande för svenskaförhållanden. Med hänsyn härtill är det enligt föreningen inle möjligt förSverige vare sig att ratificera konventionen eller att ansluta sig tillrekommendationen. LOanser att instrumenten kan vara av stort värde för arbetstagare i länder medsvag eller obefintlig fackföreningsrörelse och där ett socialt välfärdssystemsaknas. För vidkommande, där det sedan långa tider existerar ettfungerande förhandlingssystem baserat på väl utbyggdaarbetsmarknadsorganisationer och där det dessutom fiims ett fungerande socialtsystem som garanti för individens och familjens minimistandard, saknas f. n.behov av den typ av lagstiftning som förutsätts i konventionen ochrekommendationen. EnligtTCO.s mening saknar konventionen och rekommendationen intresse för svenskaförhållanden. Emellertid kan instrumenten vara av betydelse vid planering avsamarbetet med utvecklingsländema. De bör därför överlämnas till SIDA förbeaktande vid biståndsplaneringen. ILO-kommitténdelar den uppfattning som kommit till uttryck i remissyttrandena, nämligen altifrågavarande konvention och rekommendation saknar direkt intresse förSveriges vidkommande. Huruvida de kan ha någon betydelse i samband med detsvenska biståndet till utvecklingsländerna bör det i första hand ankomma påSIDA att bedöma. De torde därför böra överlämnas till SIDA för alt beaktas vidden framtida biståndsverksamhetens planering. Någon ytterligare åtgärd frånstatsmakternas sida torde inte vara påkallad. 3.Reviderad konvention om semester Konferensenupptog till fömyad behandling frågan om revision av existerande konventioner omsemester efter en förberedande behandling av detta ärende vid 1969 årsarbetskonferens. En konvention antogs i ämnet med 213 röster för, 62 mot och 62nedlagda. Av de svenska ombuden röstade regerings- och arbelstagarombuden för menarbetsgivarombudet mot konventionens antagande. Liksomvid behandling av ärendet blev ett av de första ämnen som kom upp tiUdebatt i det av konferensen för ärendets behandling tillsatta utskottet fråganom vilken räckvidd den planerade revisionen av semesterreglema skulle ges.Delvis sammanhängande med detta spörsmål var frågan om vilken form som skulleväljas för en ny-reglering. Resultatet av den förberedande behandlingen vid1969 års arbetskonferens hade blivit ett förslag om en ny konvention. Den föreslagnakonventionen skulle ersätta konvention (mr 52). Genom alt den avsågsgälla för alla arbetstagare skulle den emellertid även beröra de särskildasemesterregler som finns i konventionema 91, , om betald ledighet försjömän och 101, , om semester för jordbruksarbetare samtplantagekonventionen, nr 110, . Arbetsbyrån hade däremot föreslagittvå i sak identiska konventioner, den ena avsedd alt gälla för allaarbetstagare med undantag för sjömän och jordbruksarbetare, den andra förjordbruksarbetare. I fråga om sjömännens semesterfrågor hade byrån föreslagiten resolution som innehöll en anmodan till arbetsorganisationens styrelse attinitiera sjöfartskommissionen till en snar översyn av bestämmelsema i 1949 årskonvention i ljuset av de slutsatser i fråga om semesterrätten som 1970 årsarbetskonferens väntades komma till. Denlösning ulskotlel slutligen stannade för var en enda konvention, avsedd all gällaför alla arbetstagare utom sjömän (art. 2 mom. 1). Inom denna ram kanemellertid ratificerande stat välja mellan alt tillämpa reglerna över helafältet eller godta konventionsförpliktelsema antingen enbart i vad avserarbetstagare i andra ekonomiska sektorer än jordbruk eller enbart vad gällerjordbruksarbetare (art. 15). I fråga om sjömännen följde utskottetarbelsbyråns resolutionsförslag. Lösningenhar karaktären av en kompromiss som tillkom på arbetstagarsidans initiativ medså gott som enhäUigt stöd av regeringsombuden men motarbetsgivarrepresentanternas mening. Den är avsedd att markeraarbetsorganisationens uppfattning att enhetliga principer skall gälla för allaarbetstagare i fråga om semester. tar den hänsyn till alt ett landkan vara ur stånd att tillämpa dessa principer för vissakategoriers del, särskilt jordbruksarbetarnas, och likaledes till att speciellaförhållanden torde behöva beaktas inom sjöfartsnäringen. Denföreslagna konventionen är avsedd atl för ratificerande stat träda i ställetför aUmänna semesterkonvention resp. konvention om semesterför jordbruksarbetare. konvention skaU dock aUtjämt stå öppen för nyaratifikationer (art. 16). Denreviderade konventionen är så uppbyggd att den skall kunna tillämpas både iländer där semeslerrätlen i första hand grundas på lag- sliflningi en eller annan form - t. ex. med bestämmelser i civillag - och iländer där semesterrätten huvudsakligen regleras genom avtal mellan partema påarbetsmarknaden eller på andra liknande sätt. Avtalssystemet är förhärskandebl. a. i de anglosaxiska ländema. Enligt konventionen behövs såledesförfattningsreglering för att bringa konventionen i tillämpning i ett landendast i den mån inte konventionens regler ges verkan genom koUektivavtal ellerskiljedom eller på annat sätt som står i överensstämmelse med praxis i detenskilda landet och kan vara ändamålsenligt under de betingelser som råder ilandet (art. 1). Konventionenomfattar, som redan nämnts, alla arbetstagare utom sjömän. Undantag kanemellertid göras för begränsade kategorier arbetstagare, vUkas förhållanden,med konventionens uttryckssätt, ger upphov tUl särskilda problem av betydandevikt avseende konventionens efterlevnad eUer avseende lagstiflningsmässiga eUerkonstitutioneUa ämnen. Sådana undantag måste föregås av att berördaarbetsgivar- och arbetstagarorganisationer hörs, och undantagen måste redovisasi rapporterna tiU InternationeUa arbetsorganisationen om konventionenstill-lämpning (art. 2). Beträffandesemesterns längd bygger konventionen på konstruktionen att varje arbetstagaresom konventionen är tiUämplig på skaU ha en årUg semester av bestämdminimilängd men att denna minimUängd skaU bestämmas för varje ratificerandestat av staten själv i en deklaration som bifogas ratifikationen.Minimisemestems längd kan således variera meUan olika länder som är bundna avkonventionen. Den får dock inte understiga tjänst - denregel som är kärnpunkten i konventionen (art. 3 mom. 1-3). I delta sammanhangbör framhåUas att konventionens detalj föreskrifter i viss utsträckning anknytertiU denna treveckorsnorm i stäUet för tUl den semester som enligt vad förutsagts skall gäUa för det enskUda landet. Varjestat som ratificerat konventionen kan i en senare deklaration bestämma att enlängre semester än den vid ratifikationen angivna skall gälla (art. 3 mom. 4). Densom inte har den tjänstelid som krävs för rätt tUl full semester harenligt konventionen rätt tUl en semester som är proportionell mot längden avtjänstetiden (art. 4). Elt minimikrav på tjänstetid för varje rätttill semester kan dock fastställas på det nationella planet (art. 5 mom. 1). Sättetför tjänstetidens beräkning i semesterhänseende bestäms också på det nationellaplanet. Däri ingår att faststäUa under vUka betingelser frånvaro från arbetetav sådana skäl utanför arbetstagarens kontroll som sjukdom, skada och moderskapskaU likställas med arbetad tid. I den semester som konventionen föreskriversom minimum får inte inräknas aUmänna helgdagar och sedvanUga fridagar. Vidareuttrycker konventionen principen att perioder av arbetsoförmåga till följd av sjukdomeller skada inle får inräknas i denna minimisemester. Betingelserna förprincipens tillämpning bestäms emeUertid nationellt (art. 5 mom. 2-4 och art.6).