prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Jaghar tidigare lämnat en utförlig redogörelse för vårt nuvarande sanktionssystempå beskattningsområdet. Sanktionssystemet omfattar i princip enbartstraffrättsliga påföljder, som utdöms av allmän domstol eller åklagarmyndighet.De viktigare straffbestämmelserna finns samlade i två lagar med generellräckvidd, SkSL och lagen om straff för varusmuggling (VSL). Dessutom har ettstort antal straffbestämmelser intagits i skilda skatte-ochavgiftsförfattningar. Dessa ersätter eller kompletterar den generellalagstiftningen men avser i allmänhet endast bagatellartade förseelser. Straffbestämmelsernai SkSL tillämpas i fråga om det stora flertalet skatter och allmänna avgifter.Till de viktigaste undantagen hör tullarna och de obligatoriskasocialförsäkringsavgifterna. Gärningsbeskrivningarna för de centrala brotten iSkSL falskdeklaration och vårdslös deklaration har utformats efter sammaprinciper som sanningsbrotten osann och vårdslös försäkran i 15 kap. 10 §brottsbalken (BrB). Detta innebär bl.a, att dekla- KungLMaj:ts proposition nr 1971 221 rationsbrottkan föreligga endast om någon lämnar en oriktig uppgift i en formbundenskriftlig handling, en deklaration. Deklarationsbrottet anses fullbordat såsnart deklarationen inkommit till myndighet och således innan uppgiften medförtett felaktigt beslut. Straffpåföljderna är böter och fängelse. Böterna ärnormerade, varmed i detta sammanhang förstås att de står i relation till detskattebelopp som skulle ha undandragits om brottet inte upptäckts. Bötesmaximumär för det uppsåtliga brottet fem och för oaktsamhetsbrottet två och en halvgånger den skatt eller avgift som undandragits eller kunde ha undandragitsgenom brottet. Fängelsestraffet är maximerat till . Jämsides medfängelsestraff har domstolen möjlighet att döma till särskild rättsverkan iform av straffskatt. Straffskatten får sättas till högst detundandragna skattebeloppet. VSLinnehåller straffbestämmelser till skydd för bestämmelserna om uppbörd av tullsamt om import- och exportförbud. Lagen gäller inte endast i fråga om tullarutan även skatter och avgifter, som fastställs eller uppbärs i den ordning somgäller för tull. Det centrala uppsåtliga brottet, som kallas varusmuggling,har konstruerats med de allmänna förmögenhetsbrotten som förebild. Ansvar förfullbordat brott inträder således först sedan tull undandragits eller varainförts eller utförts i strid mot förbud. brottsupptäckt leder tillstraff för försök till varusmuggling. Därvid gäller de allmännaförsöksbestämmelserna i 23 kap. BrB, enligt vilka lägre straff kan utmätas förförsöksbrott än vad som gäller för fullbordat brott. Straffpåföljderna ärdagsböter och fängelse. Fängelsestraffet är maximerat till utom dåbrottet avser smuggling av narkotika, I sistnämnda fall kan domstolen döma upptill fängelse. Vid sidan av straff finns det möjlighet att döma tillförverkande av insmugglat gods m. m. Straffbestämmelsernai de skilda skatte- och avgiftsförfattningarna beskriver i regel s, k, renahandlingsbrott. Detta innebär att straff utdöms för den som bryter mot vissföreskrift oavsett om någon effekt eller fara för effekt uppstått genomgärningen. Straffet är vanligtvis penningböter eller dagsböter. Undantagsvisförekommer även här normerade böter. Detta är t, ex. fallet med brotten enligt33 § AVGF. Slutligen finns några straffbestämmelser där fängelse i högst sexmånader utgör maximistraff. Avmin redogörelse i det föregående framgår att skattestrafflagutredningenföreslagit väsentliga ändringar i sanktionssystemet på det nu aktuella området.Det föreslagna nya administrativa sanktionssystemet är avsett att få till följdatt de judiciella organen åklagarmyndigheterna och de allmänna domstolarna skall befatta sig med huvudsakligen allvarligare fall av överträdelser motskattelagstiftningen. En av utredningens huvudtankar har således varit attavkriminalisera en stor del av de gärningar, som f, n. kan medföra lagföringoch straff, I stället skall förseelser av detta slag mötas med administrativasanktioner. Utredningenhar samlat bestämmelserna om de brott, som anses vara av 222 KungL Maj:ts proposition nr 1971 merallvarlig natur, i en ny lag, skattebrottslagen. Denna lag avses skola ersättaden nuvarande SkSL men också vissa straffbestämmelser i andra skatte- ochavgiftsförfattningar. Gärningsbeskrivningarnai förslaget till skattebrottslag har genomgående utformats med BrB:s sanningsbrottsom förebilder. Detta innebär emellertid inte att utredningen helt anslutit sigtill de tankegångar som låg till grund för lagstiftningen om de allmännasanningsbrotten och SkSL:s deklarationsbrott. Det brottsliga handlandet harnämligen inte begränsats till lämnandet av osann eller ofullständig uppgift ien skriftlig formbunden handling. Alla oriktiga uppgifter skriftliga ellermuntliga som lämnats till myndighet och innebär fara för att skatt elleravgift undandras det allmänna föreslås i princip kunna medföra straffansvar.Dessutom vill utredningen att vissa former av passivitet s. k.deklarationsförsummelser skall bestraffas som centrala skattebrott. Vidarehar utredningen i lagförslaget intagit straffbestämmelser för brott motuppbördssystemet, som f. n. har sin plats i UF. Förslaget innehåller också enstraffbestämmelse avseende åsidosättande av skyldighet att bevara underlag förtaxering m. ra. Utredningenföreslår i fortsättningen att straffen skall anpassas till dem som gäller förde allmänna förmögenhetsbrotten stöld, bedrägeri och förskingring.Strafflatituderna har därför i allmänhet satts väsentligt högre än i SkSL. Jagkan här nämna att straffmaximum för grovt uppsåtligt brott skatte- elleravgiftsbedrägeri ansetts böra vara fängelse i högst . Anpassningen tillden allmänna straffrätten kommer också till uttryck genom utredningens förslagatt norraerade böter och straffskatt inte längre skall kunna utdömas förskattebrott. Dessa sanktionsformer avses i viss mån bli ersatta av deadministrativa skatte- eller avgiftstilläggen, som enligt förslaget skallkunna påföras vid sidan av straff. Utredningenhar inte behandlat sanktionssystemet på tullområdet då detta är föremål föröversyn av tullagstiftningskommittén. Idetta sammanhang bör påpekas att det enligt utredningens förslag alltjämt skallfinnas åtskilliga straffbestämmelser av ordningskaraktär i de olika skatte- ochavgiftsförfattningarna. I sådana fall där administrativ sanktion i form avskatte- eller avgiftstillägg inte kan komma i fråga anser nämligen utredningendet vara nödvändigt att behålla en straffrättslig reaktionsform förordningsförseelser. Praktiskttaget alla remissinstanser, som yttrat sig över förslaget till skattebrottslag,delar utredningens uppfattning att gärningsbeskrivningarna för de allvarligareskattebrotten bör omkonstrueras och straffen skärpas. Man har vidare iallmänhet inget att erinra mot det föreslagna tillämpningsområdet förskattebrottslagen. Det riktas heller inte några egentUga anmärkningar mot denföreslagna uppdelningen mellan skattebrott dvs, brott som riktar sig motmyndigheternas taxerings- eUer fastställelsebeslut och brott motuppbördsverksamheten. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 223 Frånen del håll har dock gjorts principiella invändningar. Man har sålundauppmärksammat att den allmänna straffskärpningen för de egentliga skattebrotteninte följs upp på tullområdet. Vidare hyser vissa reraissinstanser tveksamhethuruvida avkriminaliseringen blir tillräckligt långt driven om utredningensförslag följs. Härutöver har framkommit olika meningar om den närmareutformningen av brottsförutsättningarna och maximum för de olikafängelsestraffen. För egen del vill jag början anföra följande. Jag har tidigare förklarat att utredningens förslagbör kunna läggas till grund för en reform av skattebrottslagstiftningen. Genominförandet av det administrativa påföljdssystemet skatte- och avgiftstilläggkan man, som jag framhållit i det föregående, åstadkomma en avlastning från dejudiciella myndigheterna när det gäller förseelser där egentligtkriminalpolitiskt intresse av straffpåfö-ring saknas raen där någon form avsamhällssanktion ändå bör finnas. Det förändrade läge som uppstår i och medsystemet med administrativa avgifter föranleder givetvis att den nuvarandeskattestrafflagstiftningen måste omprövas. Utredningens förslag innebär ensådan omprövning. Ävenenligt min mening bör man i systematiskt avseende samla i en enda författningde brottsliga förfaranden som måste sägas innebära aUvarliga angrepp motskatte- och avgiftslagstiftningen. Hur dessa förfaranden bör beskrivasåterkommer jag till närmare i det följande. Jag har tidigare framhållit attsamhällets möjligheter att beivra överträdelser mot skattelagstiftningen är avavgörande betydelse för det allmänna förtroendet och ansvarskänslan hosmedborgarna gentemot skattesystemet. Lika angeläget är att medborgarna kommertill insikt om dessa samhällets möjligheter och att det slås fast attöverträdelser av den typ som här är i fråga olika former av skattefusk bedöms som allvarliga brott och föranleder kännbara påföljder. Att detsvåraste brottet falskdeklaration är allvarligt, väl jämförbart medbedrägeri, torde redan ha förankring i det aUmänna rättsmedvetandet. Ävenoaktsamhetsbrottet, vårdslös deklaration, är i flera fall en allvarligförseelse. Föratt markera de centrala skattebrottens allvarliga karaktär kunde det från vissasynpunkter vara lämpligt att bereda dem plats i BrB. En sådan lösning har ocksådiskuterats av utredningen och fått stöd av några remissinstanser. Utredningensjälv har dock av flera skäl inte stannat för denna lösning. Jag skulle finnadet principiellt mycket tilltalande om den allmänna straffrätten fick omfattaäven skattebrotten. Man kan emellertid inte bortse från de svårigheter somdärigenom skulle uppstå. Vissa av dessa svårigheter sammanhänger med densamordning som bör ske av sanktionerna på skatteområdet och på tullområdet.Som nämnts pågår f. n, en översyn av sistnämnda område. Dessutom finnsotvivelaktigt vissa speciella förhållanden på skattebrottens område som gör detsystematiskt besvärligt att inordna dem i BrB utan att dela upp dem på flerakapitel, vilket skulle ge ett splittrat Maj.ts proposition nr 1971 intryck.Vid dessa överväganden har jag kommit till den slutsatsen att skattebrottenäven i fortsättningen tills vidare bör behandlas inom specialstraffrätten. har jag antyttatt det nuvarande sanktionssystemet uppvisar vissa svagheter. Jag åsyftar nuutformningen av gärningsbeskrivningarna. Det har visat sig finnas behov av enutvidgning av det straffbara området för såväl falskdeklaration som vårdslösdeklaration. Ä andra sidan bör inte varje fall av oaktsamhet leda till straffpåföljd.Utredningen har som antytts uppmärksammat dessa frågor och föreslagit enny utformning av gärningsbeskrivningen för de centrala skattebrotten. Jagåterkommer härtill i det följande men vill redan nu framhålla att jag i stortsett kan ansluta mig till de tankegångar som väglett utredningen. Tillämpningsområdet.Som tidigare nämnts delar jag utredningens uppfattning att de allvarligastebrotten mot beskattningssysteraet bör samlas i en specialstraffrättslig lag,som lämpligen kan ges benämningen skattebrottslag. Utredningen har föreslagitatt det genom bestämmelser i resp. skatte- eller avgiftsförfattning skulleanges huruvida skatten eller avgiften skall falla under lagen. Ensådan metod är i och för sig fullt tänkbar, men jag anser det från systematisksynpunkt bättre att i själva skattebrottslagen ange på vilka skatter ochavgifter lagen är tillämplig. Detta torde erbjuda fördelar inte minst för denpraktiska tillämpningen. Enligt utredningen börskattebrottslagen gälla för flertalet skatter och allmänna avgifter itraditionell mening utom motorfordonsskatterna och hundskatten. Dessutom avsesarbetsgivaravgifterna till socialförsäkringens finansiering skola omfattas avlagen. Undantag har gjorts för bl. a. tullar, skatter och andra avgifter somtas ut vid import samt för prisregleringsavgifter på jordbrukets och fisketsområde.. Remissinstanserna har intehaft något att invända mot utredningens förslag i denna del. Jag kan på det stora helaansluta mig till utredningens avgränsning mellan de skatter och avgifter, sombör omfattas av skattebrottslagen, och dem som lämpligen inte bör falla underlagens tillämpningsområde. Enligt min mening kan emellertid ytterligare någraskatter och avgifter lämpligen tas in under skattebrottslagenstillämpningsområde. Som exempel kan nämnas folkpensionsavgiften, denobligatoriska sjukförsäkringsavgiften och skogsvårdsavgiften. Storleken avdessa avgifter är nämligen beroende av uppgifter, som den skattskyldige haratt lämna i sin allmänna självdeklaration. Det är inte praktiskt att i ett målom ansvar för skattebrott behöva bortse från avgifter av datta slag.Skattebrottslagen bör sålunda få gälla i Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 225 frågaom alla skatter och avgifter, vilkas debitering kan påverkas av felaktigauppgifter till myndigheterna. I övrigt får jag i detta hänseende hänvisa tillförfattningsförslaget och specialmotiveringen till detta. Brottsbeskrivningarna.Enligt utredningens förslag till skattebrottslag skall straffbestämmelsernaomfatta förfaranden som riktar sig mot myndigheternas verksamhet vid taxering,fastställande och uppbörd av skatt eller avgift. Bestämmelserna har indelats itvå huvudgrupper. Den första gruppen omfattar angrepp mot taxerings- ellerfastställelsebeslut medan till den andra gruppen hänförts gärningar som riktarsig mot uppbördsförfarandet. Detcentrala brottet mot myndigheternas taxering eller fastställande av skatt elleravgift har utredningen kallat skatte- eller avgiftsbedrägeri. Brottet, som äravsett att ersätta det nuvarande falskdeklarationsbrottet, har utformats medsanningsbrotten i 15 kap. BrB som mönster. Även vissa former av passivitet haremellertid utredningen ansett böra kriminaliseras. Aktivtbrott begår, enligt utredningens förslag, den som i skriftlig eller muntligutsaga till ledning vid fastställande av skatt eller avgift egen eller annans lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen. Straffbar passivitet föreslåsföreligga om skatt- eller avgiftsskyldig underlåter att avge i lag eller annanförfattning föreskriven utsaga till ledning vid fastställande av skatt elleravgift. För att ansvar skall inträda skall dessutom fordras att det aktivahandlandet eller passiviteten objektivt sett innebär fara för skatteförlustför det allmänna. I subjektivt hänseende skall krävas uppsåt frångärningsmannens sida. Vid aktivt brott är det fråga om vanligt uppsåt medanpassivitetsbrottet skall bestraffas endast om uppsåtet varit inriktat på attundandra det allmänna skatt eller avgift. Gärningsbeskrivningenför aktivt skattebedrägeri enligt utredningens förslag har utformats på sådantsätt att varje person som lämnat oriktig uppgift etc. kan dömas somgärningsman. Den osanna eller ofullständiga uppgiften behöver inte såsom igällande SkSL ha lämnats i deklaration eller annan formbunden skriftlighandling. 1 princip kan alltså en ej undertecknad eller av obehörig personunderskriven deklarationshandling medföra ansvar. Också den som lämnat osannuppgift till ledning vid fastställande av annans skatt eller avgift kanstraffas som gärningsman. Således faller alla slag av kontrolluppgifter iprincip under lagens tillänipningsoriiråde. förslag utesluter gärningsbeskrivningen inte heller i och för sigansvar för felaktiga uppgifter muntliga eller skriftliga som lämnats underen pågående skatterevision eller vid process i skattedomstol. Om t. ex. enbesvärsskrift till prövningsnämnden innehåller oriktiga uppgifter kan alltsåstraffansvar komma i fråga. Underlåtenhetsbrottetär däremot i utredningens förslag konstruerat som ett brott med s. k.specialsubjekt. Enbart den som författningsenligt har 8 1971.1 saml. 226 KungL Maj:ts proposition nr 1971 attavge utsaga till ledning vid fastställande av skatt eller avgift för honomsjälv eller den han företräder avses sålunda kunna dömas som gärningsman.Utredningen har menat att straffbestämmelsen i första hand skall träffa den somunderlåter att deklarera i den förhoppningen att en skönsuppskattning frånmyndigheternas sida kommer att bli fördelaktig för honom. Utredningen harklart understrukit att man genom denna utformning av uppsåtsrekvisitet vidpassivitetsbrott velat undanta de s. k. temporära deklarationsförsuramelsernafrån straffansvar. I dessa fall anser utredningen det vara tillräckligt medett administrativt skatte- eller avgiftstill-lägg. Denfara för undandragande av skatt eller avgift som måste föreligga skall enligtutredningsförslaget vara av konkret natur. Vid tiden för brottets fullbordanskall det således finnas risk för att myndigheten vid en med normal omsorgföretagen granskning inte skulle upptäcka den oriktiga uppgiften. Faran vidpassivitetsbrottet består i att myndigheten inte skulle få reda på skattesubjektetsexistens eller i vart fall komma att uppskatta beskattningsunderlaget ellerfaststäUa skatten eller avgiften till för lågt belopp. Härkan tilläggas att utredningen föreslagit att skatte- eller avgiftsbedrägerietliksom vad som gäller vid de centrala förmögenhetsbrotten skall vara indelat itre svårhetsgrader. förslag kompletteras det aktiva skatte- eller avgifts-bedrägerietav en straffbestämmelse för gärning som förövats av grov oaktsamhet. Brottet,som närmast är avsett att ersätta det nu förekommande brottet vårdslösdeklaration, har kaUats vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga. Motsvarighet tillpassivt skattebedrägeri saknas för detta brott. fall avses inte skolamedföra ansvar. Meningen är att ringa fall, som f. n. kan bestraffas somvårdslös deklaration, skall medföra endast administrativt skatte- elleravgiftstillägg eller helt undgå påföljd. Utredningen har vidare förklarat attför grov oaktsamhet bör krävas mer klandervärda utslag av försummelse eller nonchalanshos den enskilde än vad som är fallet enligt den nuvarande rättstillämpningen. Brottenmot uppbördsverksamheten omfattar enligt utredningsförslaget trestraffbestämmelser, nämligen osann uppbördsutsaga, underlåtenhet att innehållaskatt samt uppbördsbrott. Gärningsbeskrivningarna i dessa bestämmelser harefter \issa redaktionellaändringar överförts från de nuvarande strafföreskrifterna i 79 § och 80 § 1mom. brott har även här föreslagits skola avkriminaliseras. Isubjektivt hänseende skall fordras uppsåt eller grov oaktsamhet frångärningsmannens sida. Uppbörds-och indrivningsmyndigheterna har behov av att på ett tidigt stadium få kännedomom underlåtenhet att inbetala skatt som innehållits för annan. Utredningenföreslår därför en straffbestämmelse för kvalificerat fall av uppbördsbrott.Sådant brott skall enligt utredningens förslag Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 227 föreligganär den betalningsskyldige uppsåtligen lämnar osann uppgift om storleken avverkställt skatteavdrag. Slutligenhar utredningen i förslaget till skattebrottslag tagit in en straffbestämmelseför en gärning, som benämnts räkenskapsförsumnielse. Ansvar enligt lagrummetskall inträda för den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätterskyldighet att föra och bevara räkenskaper eller anteckningar för fullgörandeav föreskriven uppgiftsskyldighet i beskattningssammanhang. En ytterligarebrottsförutsättning är att uppgiftsskyldighetens fullgörande eller myndighels kontrollverksamhetomöjliggörs eller försvåras genom gärningen. fall skall inte bestraffas. Allmäntsett får remissinstanserna anses ha godtagit utredningens förslag att indelastraffbestämmelserna i två huvudgrupper, nämligen brott mot taxerings- ellerfastställelsebeslut samt brott mot uppbördsförfarandet. Från riksskattenämndenssida har dock gjorts gällande att brottet osann uppbördsutsaga i och för sigbör jämställas med de centrala skattebrotten skatte- eller avgiftsbedrägeri ochvårdslös skatte- eller avgiftsutsaga. Nämnden ifrågasätter därför om inte denförra brottsbeskrivningen bör inarbetas i straffbestämmelserna för de centralaskattebrotten, eftersom det här rör sig om brott mot sanningsplikt avförmögenhetsrättslig karaktär. LO och i och länkan anses ha framfört liknande synpunkter. Dessa instanser har nämligen funnitatt utredningen behandlat vissa av brotten mot uppbördsförfarandat alltför milti förhållande till de centrala skattebrotten. Åtskilligaav de remissinstanser som har yttrat sig över de föreslagnabrottsbeskrivningarna har ansett att det brottsliga handlandet vid aktivtskatte- eller avgiftsbedrägeri bör inskränkas till skriftliga uppgifter. a. framhållits att det kan uppstå svårigheter att bevisa vad som sagtsmuntligen och att det knappast finns något praktiskt behov att kriminaliseraoriktiga muntliga uppgifter. I ett par uttalanden har dessutom framhållits attstraffbeläggandet av oriktiga muntliga uppgifter kan försätta den enskilde i enintressekonflikt. Oriktiga uppgifter lämnade vid förundersökning i samband medmisstanke om brott är inte straffbara. Alltså kan en sådan konflikt inte såsällan uppstå i fall, där revisionsarbete och förundersökning bedrivs genomsamarbete mellan skatte- och åklagarmyndigheterna. I praktiken torde för övrigtgränsen mellan beskattningskontroll och brottsundersökning varaflytande och den enskilde får inte alltid veta när misstanke om brottuppstår. En sådan förtäckt form av förundersökning kan enligt dessa instanserinte godtas. Utredningensförslag till beskrivning av det passiva skatte- eller avgifts-bedrägeriet har iallmänhet inte medfört några anmärkningar. m. fl. haremeUertid funnit det helt orimligt att bestraffa den som underlåter att avgedeklaration med fängelse och framhåUit att det inte 228 KungL Maj:ts proposition nr 1971 pånågot annat håll inom straffrätten torde förekomma så hårda straff undermotsvarande förutsättningar. Andra tvångsmedel främst vitesföreläggande bör sålunda enhgt denna mening tillgripas för att framtvinga deklarationerfrån sådana personer som underlåter att fullgöra sin deklarationsskyldighet. Även i fråga om detcentrala oaktsamhetsbrottet vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga har fleraremissinstanser velat begränsa det straffbara området till oiiktighet iskriftliga uppgifter. brottraålsutredning har ansett att brottetenligt utredningens förslag getts en alltför vid orafallning och motiveratdetta med att oaktsamhet allmänt sett bör medföra straff endast i allvarligarefall. Enligt brottmålsutredningen bör brottsbeskrivningen utformas så att detvid bedömandet om gärningen skall vara straffbar särskilt beaktas om denavsett ett betydande värde eller det undandragna beloppet annars varit av storomfattning i förhållande till det uppgivna beskattningsunderlaget. Gärningsbeskrivningarnaför brotten mot uppbördssystemet, dvs. osann uppbördsutsaga, underlåtenhet attinnehålla skatt och uppbördsbrott, samt gärningsbeskrivningen för brotteträkenskapsförsummelse, har föranlett endast några få anmärkningar frånremissinstansernas sida. har i fråga ora uppbördsbrottetinte ansett lämpUgt med en gärningsbeskrivning, enligt vilken den som lämnarsanningsenliga uppgifter i saraband med för liten inbetalning av skatt föranställd, automatiskt fälls till ansvar för betalningsförsummelse rörandeannans skatt. Vidare har riksskattenämnden påpekat att brottet osann uppbördsutsagamåste utformas så att det klart framgår att det rör sig om preliminär skatteller avgift. har framhållit att utredningen inte lyckats lösa denintressekollision, som anses föreligga mellan brottet mannamån mot borgenärerenligt 11 kap. 4 § BrB och det nuvarande uppbördsbrottet enligt 80 § 1 mom.andra stycket UF. En av utredningenshuvudprinciper har varit att reservera den föreslagna skattebrottslagen för meraUvarliga brott mot beskattningssysteraet. Detta anser jag vara riktigt. I fleraremissyttranden har man emellertid påpekat att utredningen inte helt konsekventföljt denna princip. Kritiken har riktats i första hand mot de föreslagnastraffbestämmelserna för brott mot uppbördsförfarandet. Jag kan instämma idenna kritik.