prop · FU03122 · 1971-12-31 00:00:00 — Utredningen, som egendomligtnog har underlåtit att granska det omfattande domsmaterial som finns lillföljd av föreskrifter om skyldighet alt insända doraar i expropriationsmål lilljustitiedeparteraentel, kan inle med fog påstå att gällande regler har gettorättmäliga resultat. Även RLF påpekar att de exproprierande i många fall heltoch i nästan alla fall delvis förfogar över större möjligheter att förebringautredningar genom offentiiga organ, t. ex. lantmäteriet. SkuUe man helt övergesystemet att lägga den avgörande bevis- bördanpå den exproprierande, torde därför risk föreUgga för alt domstolarna mereller mindre omedvetet gynnar den starkare parlen. Frågan bör utredas närmareoch förslaget överarbetas ytterligare. Enligl expropriationsdomstoleni torde f. n., i överensstämmelse med uttalandena av lagrådet ochandra lagutskottet lagstiftningsärende, som huvudregel gäUa all vidovisshet om värdet bevisbördan ligger på den exproprierande. Enligl domstolenserfarenhet har bevisregeln lillämpals på elt sätt som i allmänhet lett tillgodtagbara resultat. När man bedömer det berättigade i denna regel bör man ha iminnet all domstolarna i stor utsträckning verkställerersällningsberäk-ningarna på grundval av förebragt utredning i målet och attbevisregeln endast i undanlagsfall kommer till användning. Eflersora expropriationsmålenofta rör betydande värden, brukar parternas utredning vara ganska omfattandeoch ge en någorlunda tUlfredsstäUande grundval för domstolens ersällningsberäkning.Del är naturligt all domstolen därvid säUan kommer fram lUl elt exakt belopp. IaUmänhet ger utredningen vid handen, att ersättningen skall ligga inom vissagränser. All domstolen i sådana fall vid det slutliga bestämmandet aversättning inte stannar vid den nedre gränsen ulan, såsom väl i allmänhet ärfallet, sätter beloppet något över millen, synes inle vara stötande förrättskänslan. Med anlednmg av vad utredningen anför om 35 kap. 5 §rättegångsbalken påpekar dorastolen alt det för alt bestäraraelsen skall varatillämplig förutsätts att fuU bevisning om en skadas storlek inte aUs ellerendasl med svårighet kan föras. Detla torde sällan vara fallel i expropriationsmål,där del i aUmänhet förebringas omfattande bevisning. Enligt domstolens meningraåste det för tveksamma fall finnas en bevisbörderegel, som ger anvisning omvilkendera parlen som har att bära risken av en ovisshet om ett relevantfaktum. Näringslivetsbyggnadsdelegation ifrågasätter om de osäkerhetsmarginaler som uppslår mellanolika ersätlningsberäkningar i främsta rummet verkUgen beror påbevisvärderingsfrågor. Snarare vittnar dessa svårigheter om alt devärderingsfaktorer som skulle kunna ge elt från teknisk och ekonomisk synpunktrationellt underlag för värderingen vid tätbebyggelseexploalering inte har fåttnågon genomarbetad och enhetlig lösning. Delegationen finner det emellertid ioch för sig rimligt, att bevisvärderingen också i expropriationsmål följeraUmänna rättegångsregler. Delta skulle kunna slås fast genom en justering av13 § ExL. Enligtlantmäteristyrelsen måste beaktas all parterna då det gäller möjligheterna attförebringa bevisning har olika förutsättningar. Kommunen har ofta etlomfattande utredningsmaterial beträffande genomförda försäljningar, vUketmarkägarna saknar. Då det gäUer frågor sammanhängande med personlig skada ärdäremot markägaren nalurUgen den som har de bästa möjlighetema att frambringaett utredningsmaterial. I princip synes rikligt alt parterna är likställda viddomstolens bevisprövning.De praktiska konsekvenserna härav synes dock begränsade, då det ofta kommeratt firamstå som oskäligt att osäkerhet vid bestämmandet av ersättningensstorlek skaU drabba den som utsätts för ett tvångsförfarande, som sker tiUförmån för ett allmänt eller enskUt intresse. Om man vUl undvika att osäkerhetleder till höga ersättningar synes man i första hand böra öka domstolensmöjligheter att minska osäkerheten. Styrelsen anser att detta bäst skulle skegenom atl expropriationsprocessens karakläi: av tvistemål förändras. Om dettainte är möjligt bör man överväga att öka domstolarnas räll och skyldighet attom så anses erforderligt infordra kompletterande utredning från partema,lUlkalla särskUda sakkunniga och infordra remissyttranden från myndigheter ochinstitutioner som arbetar med värderingsfrågor. Även förfastighetsvärdering anser att en mer aktiv processledning från domstolens sidaskulle kunna bidra tiU större säkerhet i värderingen. Liknande synpunkteranförs av tekniska högskolan (sektionen för lantmäteri). SACOframhåller att en ändring av bevisbördan inte ökar värderings-noggrannheten.Denna bör i försila hand förbättras genom ökade kunskaper omfastighetsvärdering, fastighetsmarknad och därtiU hörande problem. EnligtSACO:s mening ar det därför angeläget atl forskningen och utbildnmgen på detlaområde på allt sätt stöds. Det kan vidare övervägas om inteexpropriationsdomstolarna bör ges möjlighet att göra egna värderingar, särskiltdå parternas bevisning ler sig otUlräcklig eller motsägelsefull. Utredningensförslag all expropriationsersättningen skall delas upp i tre ersätlningsarter,löseskUling, intrångsersättning och personlig ersättning, har inte mött niigraerinringar vid remissbehandlingen. Kommunförbundetunderstryker alt kraven på omedelbar kontant ersättning vid expropriationställer stora krav på kommunernas ekonomi. Delta medför svårigheter specielllför små kommuner eller starkt expanderande kommuner när behov föreligger attsöka expropriation av stora arealer. Hithörande frågor fordrar ytterligareöverväganden. Om kravet på kontant eisätlning bibehålls torde detvara nödvändigt alt ge exproprieiande kommuner ökade låneraöjligheter t. ex.genom en ökning av fonden för de statliga markförvärvslånen. Utredningens förslag rörande marknadsvärdet har mottagitspositivt eller lämnats ulan erinran av ett flertal remissinstanser. Bland demmärks expropriationsdomstolen i , , kammarkollegiet, bostadssiyrelsen,lantbruksstyrelsen, kommerskollegium, länsstyrelserna i och Bohussamt , saneringsutredningen, landstingsförbundet, , FSKF ochFolksam. Andra remissinstanser uppg:er sig- inte kunna se någon förbättring genomdet nya förslaget. hör RLF och Näringslivets byggnadsdelega tion. Expropriationsdomstoleni uppger all som riktpunkt vid värdesättningen av fastighet gälleratt försöka få fram elt belopp som så nära som möjligt motsvarar det prisfasligheten kan antas betinga i en allmän marknad. Domstolen har därför inlenågot alt erinra mot att nuvarande regel om löseskUlingens beräkning ändras påsätt utredningen har föreslagit. Förslaget synes inte medföra någon ändring isak av granderna för bestämmande av löseskiUing. Det är närmast av redaklioneUkaraktär och har en viss fördel från lagteknisk synpunkt. När det gäller attfastställa marknadsvärdet lorde även i framliden ortens pris och fastighetensavkastning vara de för värdesätlningen mest avgörande faktorerna. Förslagetalt tUl löseskiUing hänföra endast marknadsvärdet kan enligt synasmedföra vissa principiella fördelar men har även klara nackdelar. Ommarknadsvärdet skall användas vid exproprialions-värdering, bör del emellerlidinle ges en så begränsad innebörd soni utredningen föreslår. Hovrättenutvecklar sina synpunkter på följande sätt. Enföljd av förslagel skulle bli att i åtskUliga fall två eller tre värderingarkan bli erforderliga, där del med nuvarande regler är tillräckligt med endasten värdering. Sålunda måste tydligen även om det i ett visst fall står klartatl ersättningen för en faslighet skall beräknas t. ex. på grundval av enkoslnadsvärdering göras en särskild värdering enbart för alt utröna ochfastställa marknadsvärdet om detla är lägre. Vär-deskUlnaden utgår, jämteeventuella andra poster, såsom personlig ersättning, vUket här måste ansesvara en föga adekvat beteckning. Värderingen underlättas inle av atl skildavärderingstidpunkter skall gäUa för de olika ersällningsarlerna. Utövernackdelarna av ett ofta mera betungande värderingsarbete lUlkoraraer altgränsdragningen mellan er-sättningsartema blir svävande. Särskilt torde en vissförvirring kunna befaras av alt under begreppet personlig ersältning skallkunna hänföras större eller mindre del av vad som benämns löseskiUing ochersättning för skada och intrång på restfaslighel. Lantbruksstyrelsenföreslår alt i lagtexten lämnas en definition av begreppet marknadsvärde,förslagsvis "det sannolikaste priset vid en frivillig överlåtelse".Samfundet för fastighetsvärdering, som instämmer i målsättningen altlöseskUlingen skall motsvara marknadsvärdet, lägger fram ett liknande förslagoch menar all om en definition inte las in i själva lagtexten den åtminstonebör lämnas i motiven. Även i och vill ha ennärmare definition av vad som avses med marknadsvärde. SKTFriktar uppmärksamheten på att olika värderingsmetoder kan ge mycket oUkaresultat. Det skulle därför ha varit av värde om man hade angett i vilka fallen viss värderingsmetod bör användas. Kommerskollegiumkan i huvudsak ansluta sig till utredningens för- slagall införa marknadsvärdet som riktmärke vid beräkningen av expropriationsersättningen.Kollegiet ifrågasätter dock om i flertalet fall ett "sant"marknadsvärde konuner all kunna fastställas. Speciellt i kombination med denlånga tidrymd som kan ha förflutit meUan värderings-tidpunkten och målelsavgörande kan det säkerligen medföra betydande svårigheter att"rekonstruera" marknadsvärdet, allrahelst om en splittradprisstruktur rådde i kommunen vid värderingstidpunklen. Vidvärdering av jordbraks- och skogsmark kan enligt erfarenhet ledninghämtas i de normer som har uppställts i olika sammanhang, bl. a. ivägmarksersättningssakkunnigas betänkanden resp. 1951 angående grunderför bestämmande av ersättning för upplåtelse av vägmark m. m. samlvägmarksersältningskomraitténs betänkande angående ersättning vidupplåtelse av jordbruksmark tiU allmän väg. Dessa normer har godtagits även avjordbraksorganisationerna och det är därför sällsynt alt rättegång måstetillgripas inom denna värderingssektor. När det däremot gäller mark i ochinvid tätorter är rätle-gångsfrekvensen betydUgt större beroende bl. a. på altmarkägaren lUl grand för sina krav ofta lägger mycket osäkra på subjektivförväntan grundade hypotetiska avkastningsikalkyler som avsevärt överstigerortens pris. Verket har följaktligen särsldlt inom denna värderingssektor behovav regler, som i det enskilda falhjt medför ett objektivt sett rikligare resultat.Verket framhåller vidare som värdefullt att större hänsyn får tas tiUprisstatistik och sådant , som ofta sker, till på subjektiv förväntangrundade hypotetiska avkaslningskalkyler. Inte heller har verket i principnågot alt invända mol citt ullrycket "ortens pris" slopas såsom ägnatatt i alltför hög grad begränsa materialet för prisjämförelser. Detförhållandet att man byter begreppet "ortens pris" mol"marknadsvärde" torde dock inle medföra den avgörande betydelseutredningen tänkt sig, eftersom man vid framräknjinde av ett marknadsvärde tiUövervägande delen har att som tUl grand lägga ortens pris. Iflera yttranden diskuteras frågan om den betydelse som vid fastställande avmarknadsvärdet skall tillmätas fastighetspriser som har påverkats av kommunensmarkpolitik. Denna fråga skall behandlas i anslutning tillkompensationsreglema i BL. Expropriationsdomstolen i understryker attsora jämförelseobjekt bör godtas endast sådana köp där priset kan antas havarit opåverkat av ovidkomraande orasländigheier. i län betonar del omöjliga i att dra en beslämd skiljelinje mellan å ena sidanfaktorer, som bör föranleda diskvalifikation av jämförelseobjekt, och å andrasidan faktorer, vars förekomst leder tUl alt värdenivåerna justeras föreöverföringen. Att i praktiken finna jämförelseobjekt som identiskt motsvararinlösningsfaslighelen lär enligt vara uteslutet. Sådanaomständigheter som säljarens monopolställning, köparens speciella behov avfastighelen eller förekcimslen av släklköp kan ha orsakat en prissättningsom inle bör få inverka vid bedöraningen av ortens pris. , soratillstyrker utredningens förslag till värderingsregler, frarahåUer slutiigenalt del är viktigt atl dessa regler saraordnas med värderingsreglerna i dennya fastighetsbUdningslagsliflningen. Föreningen stadsdomare anser att diskussionen kring det föreslagna nya och vad iövrigt i betänkandet förekoramer till klarläggande av regelsystemet ärupplysande och värdefullt för den som skall tUlämpa reglerna. Föreningen anserdel lovvärt att de ofta kritiserade hypotetiska avkaslningskalkylerna förts åtsidan genora alt i betänkandet betonats del vida större värdet av en värdering,grandad på faktisk avkastning, och uppskattning efter grunder liknande dem somtillämpas på den allmänna fastighetsmarknaden. Hänvisning har vidare sketttill det faktura, att dorastolen vid ovisshet om marknadsvärdet kan uppskattaskadan tUl skäligt belopp något som talar för att värderingen i praktikenkanske inle knyts lUl vissa termer och begrepp ulan i stället framstår somresultatet av helt allmänt förnuftiga överväganden. Huravida sådan ovisshethar avseende på endasl ell specialobjekt (exempelvis en fabriksfastighet)eller värderingsfall över huvud tagel, har inle klarlagts. Det synesemellertid angeläget, särskUt av hänsyn till inteckningshavarna, att sådanavärden som är direkt knutna till fasligheten i form av byggnader eller andraanläggningar ersätts inom ramen för löseskUlingen och inte bara som personligersältning, även om de, med hänsyn till alt de är avsedda för mycket speciellanvändning, inle kan ge utslag i en värdering för försäljning på den friaraarknaden. Även diskuterar frågan hur förslagel påverkar skyddetför innehavare av penninginteckning. Hovrätten tar upp de mera specieUa faU dåen faslighets marknadsvärde är obetydligt i förhållande lill avkaslningsvärdeleller återanskaffningsvärdet. I fall som dessa, där värdet ofta ligger i enbyggnad med dess tillbehör, kan rättsförlust inträda för inteckningshavare, omhela eller större delen av ersättningen utgår som personlig ersältning, medanen sådan ordning kan te sig som en fördel för fastighetsägaren, eftersompersoiUig ersättning i princip är oåtkomlig för inteckningshavarna. Man kanerUigt hovrätten knappast raed fog hänvisa till alt fasligheten kanske inleskulle ha inbringat något belopp vid en tänkt exekutiv auktion, eftersominteckningshavarna vid expropriation blir betagna möjligheten att självabevaka sin rätt. Hovrätten anser alt det hade varit av intresse att få belysthur domstol skall förfara, om parterna förklarar sig eniga om allmarknadsvärde saknas och därför, enligt förslagel, all ersättning skall ulgåsom personlig ersättning trots att penninginleckning finns. Advokatsamfundetfrarahåller att en faslighels marknadsvärde generellt kan sägas utgöranuvärdet av beräknad framtida avkastning öch atl olika slagsavkaslningskalkyler inle kan undvaras som hjälpmedel vid värderingen. DettagäUer även hypotetiska avkastningskalkyler. SACOpåpekar att utredningen har gett begreppet marknadsvärde en definition som isak motsvarar exempelvis 9 § kommunalskattelagen. Men det är mycket tveksamt omutredningen verkligen tiUämpar begreppet konsekvent i sin egen argumentering.Utredningen synes sålunda i stort vUja sätta likhetstecken mellan marknadsvärdeoch avkaslningsvär-de. framhåller emellerlid alt avkastningen bara är enav de faktorer som påverkar en fastighets! Den är inle aUtidens den mest betydelsefulla faktom, Fritidsfastigheler t. ex. ger inle någonavkastning i egentlig mening. Närdet gäller beräkning av löseskiUing för skogsfastighet eUer del därav anserskogsstyrelsen att en värdering bör utgå från ett avkastningsvärde som viakapilaliseringsräntefolen anpassas till marknadsnivån. Att direkt gå påmarknadsvärdet torde vara vanskligt eftersom prisstatistiken påskogsfastigheter är mycket bristfällig. I dagens läge försvåras emellertid enberäkning av marknadsvärdet via avkaslningsvärdel av att skillnaden mellan konstateradeköpeskUlingar och avkaslningsvärde-na är stor. Föreliggande förslag tUl nyttskogsbeskallningssyslem kan dock, om det genomförs, komma alt minskaskillnaden. Beträffandevärderingstekniken understryker Samfundet för fastighetsvärdering viklen avalt skilja mellan avsikten med värderingen och de metoder som används. Iutrsdningens förslag har denna åtskUlnad inte helt iakttagits i alla avseenden.Vidare är det enligt samfundels mening inte lämpligt att frångå de:n gängseindelningsgrunden för melodema vid fastighetsvärdering, nämligenorlsprismeloder, intäkts-kosl-nadsmeloder (avkaslningskalkyler) samtproduktionskoslnadsmetoder. Expropriationsdomstolen i anför i frågaom värderingsmetoderna följande. Detråder ett nära samband mellan överföringsmetoder och kalkylmeloder.Naturligtvis är det länkbEirt alt upprätta en hypotetisk driflskal-kyl, somgrandar sig enbart på. allmänna erfarenhelsdala från andra marknader änfastighetsmarknaden. I allmänhet torde dock hypotetiska driftskalkyler varagrandade på dala från fastighetsmarknaden. kan de vara uppbyggda så heltoch hållet på vissa jämförelsefastigheter, atl kalkylema närmast är att hänföratUl elt slags överföringsmetod. Å andra sidan är tydligen en vanligortspriskalkyl, som bygger på köpeskUlingar för några jämförelseobjekt, enliglutredningen, alt beteckna såsom en överföringsmetod. Om dessa objekt, såsomvanligen torde vara faUet med värdefuUa hyresfastigheter, köpts med ledning avhypotetiska driftskalkyler, kan överföringsmetoden bedömas som en funktion avdala hämtade från värderingar enligt en kalkylmetod. Domstolen viU därförunderstryka, att det för erhållande av ett riktigt värderingsresullat ofta ejspelar så stor roll vilken värderingsmetod som användes. Det viktiga är attvärderingsmetoden är tUlfredsstäUande underbyggd. Domstolenframhåller vidare i viss polemik mot utredningen att osäkerheten i ettframräknat resultat inte i och för sig ökar med ökad mängd data och antagandensom förs in i kalkylen. En ökad mängd data och antaganden kan underlätta hänsynslagandetUl individuella särdrag hos värderingsobjektet, medan en minskning kan ledalill en alllför schablonartad värdering. Näringslivets byggnadsdelegationanser i likhet med utredningen att man åtminstone i vissa fall kan slopasärskild uppskattning av löseskUling. torde vara motiverat t. ex. dålöseskUlingen är ringa i förhållande tiU annan ersättning. Som exempel påsådana fall nämns en motorvägsexproprialion över en mindre tomldel, därbullerstömingar-na har större betydelse än ägoviddsförlusten, och enrältighetsexpropria-lion för berglunnel, där sprickor och sättningar våUarskador, men själva upplåtelsen av utrymme för tunneln !knappast vållar någonolägenhet. Genom tUlägg lill 7 § ExL skuUe därför kunna fastslås, attdoraslolen kan underlåta alt beslärama löseskiUing, om denna skulle uppgå tillett obetydligt belopp i förhåUande tiU annan expropriationsersältning. Ifrågan om expropriationsändamålets inverkan på fastighetsvärdena kan enligt RLFinvändningar riktas mol vad utredningen anför om alt hänsyn inte skaU tas tillden exproprierandes särskUda intresse av alt förvärva viss fastighet. Detresoneraang utredningen för under hänvisning lill grannelagsrättsliga reglerleder emellertid till att del anser sig med tvekan kunnagodla utredningens huvudslåndpunkt. Detta innebär dock inte atl förbundet anserförslaget så genomarbetat atl det kan ulan yllerligare överväganden läggas tillgrand för lagstiftning. kan finna måste gränsdragningsproblemuppkomma genom den föreslagna regeln, ett förhållande sora naturiigen ommöjligt bör undvikas. Förslagetom värderingstidpunkten har fått etl blandat mottagande blandremissinstanserna. Från flera håll hälsas förslaget med störstalillfredssläUelse medan det på andra håU utsätts för skarp kritik. Någraremissinstanser anser atl tidpunkten för värdering, tUlträde och belalning börvara densamma. Förslag läggs också fram om atl värderingstidpunkten anknytstUl bl. a. huvudförhandlingen eller domen i första instans. Blandde remissinstanser som har mottagit förslaget positivt märks bostadssiyrelsen,i , saneringsutredningen, kommunförbundet(majoriteten), FSKF och . Kritiska mot förslaget är bl. a. ,exproprialionsdomslolen i , domänverket, reservanterna ikommunförbundet, , , , advokatsamfundet.Näringslivets byggnadsdelegation samt . FSKFär mycket positiv lUl förslagel och anser alt det är det mest effektiva avalla de förslag som har förts fram inom expropriations- och skatterätten underde gångna 20 åren i syfte att lösa probleraet om s. k. oförtjäntmarkvärdestegring. har gäUande regler om värderingstidpunklen inverkathämraande på koraraunernas planläggningsverksamhet. Eftersom eltexpropriationsförfarande regelmässigt kan beräknas la avsevärd lid i anspråkhar kommunerna nödgals vara återhållsamma med sådan planläggning som kan ledatUl höjning av expropriationsfastighetens för-vänlningsvärde. Med dentidigareläggning av värderingstidpunklen som utredningen föreslår bör dessaolägenheter i allt väsentligt kunna anses eliminerade. upplyser altstatens planverk såsom remissinstans i lillståndsärenden harkrävt så detaljerade besked i fråga om planarbetet att markområdets utnyttjandei detalj har blivit känt för markägaren innan den nu gällande värderingstidpunktennås. Den föreslagna regeln medför visserligen praktiska svårigheter. Förslagetinnebär dock så stora fördelar för kommunerna att värderingstekniken gärna kanfå bli komplicerad. Det kan emellertid ifrågasättas om lösningen trots alltinle blir alltför ohanterlig. I vart fall bör förslagel att fastighetens skickskall bedömas efter ett nuläge omprövas. Utredningensförslag alt tidigarelägga värderingstidpunkten är enligl bostadsstyrelsenangelägel. Löseskillingen kan då inte påverkas av de bebyggelseplaner kommunenlägger fram efler ansökningstidpunklen. Därigenom skapas bl. a. gynnsamraaföratsättningar för en offentiig debatt kring bebyggelseplaneringen. Sammauppfattning sora styrelsen har redovisar saneringsutredningen. Även planverketfrarahåller alt förslaget skapar yllerligare raöjligheler för en öppen debatt iplanfrågor. har frågan om värderingstidpunklen hittiUs inle intagitnågon central ställning vid nämndens markförhandlingar. Värderingen sker som.regel tämligen omgående efler del en försäljning har aktualiserats och ett lagtbud uppräknas som regel inte under förhandlingarna. Vid utdragna förhandlingarkan emellertid de höjande faktorerna inverka på det sättet all elt bud soraköparen i inledningsskedet anser vara för högt i slutskedet kan accepteras.Näranden vill emellerlid framhålla att, om den av utredningen föreslagnaprincipen i fråga om värderingstidpunklen accepteras, kommunema lär komraa atlmed eftertryck hävda denna vid förhandlingar med statliga myndigheter. Enledamot av nämnden tiUstyrker utredningens förslag med motiveringen att det börverksamt bidra tiU alt fastighetsägarna inte onödigtvis förhalarexpropriationsärendena i syfte alt spekulera i värdeökningar. Detta skulle varaså mycket mindre tUlfredsstäUande som en betydande del av markvärdestegringenkan betmgas av åtgärder som samhället har vidtagit ulan särskUda insatser frånfastighetsägarnas sida. Förslagels genomförande bör leda lill allfastighetsägarna blir mer angelägna att överlåta sina fastigheter utanexpropriation och över huvud laget lUl etl snabbare förfarande. Byggnadsstyrelsenbetonar vikten av ett snabbare förfarande i handläggningen avexpropriationsfrågorna om värderingen skall knytas tUl marknadsvärdet den dagexpropriationsansökan ges in. är den föreslagna ordningen atl föredra framför nuvarandelagstiftning därigenora att den förhindrar all den ena parten spekulerar iprishöjningar resp. prissänkningar på den andras bekostnad. De många nackdelarsom uppenbarligen är förknippade med förslaget gör emellertid all kollegietställer sig tveksamt till della. Det kan sålunda ifrågasättas om inle markägarebör beredas möjlighet atl dra fördel av den markvärdestegring som kan inträffaoberoende av koraraunens ålgärder.