prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — nämnasatt bestämmelserna i 56 § renbeteslagen om nytljanderätlsupplåtelser påkronans mark tillämpas restriktivt. Mot samernas bestridande kommer sådanupplåtelse myckel sällan till stånd. Ävenom den totala tillgången på renbete sålunda inte har minskal i någon störreomfattning, har det av andra skäl blivit svårare för samerna att drivarenskötsel. Växande landsvägs- och järnvägstrafik, skogsavverkningar ochskogsvårdsålgärder inom vinterbetesområdena, växande turism och friluftsliv ochmyckel annat ställer sålunda allt högre anspråk på de renskötande samernasförmåga alt anpassa sig till nya förhållanden. Desakkunnigas förslag lill bestämmelser till skydd för samernas rättigheteransluter i huvudsak till nuvarande bestämmelser. Sålunda föreslås enmotsvarighet till bestämmelsen i 5 § renbeleslagen enligt vilken Kungl. Maj :tkan förordna om undanlagande av mark från begagnande för renskötseländamål.Enligt förslaget skall sådant förordnande på samma sätt som gäller i vissa fallvid expropriation kunna meddelas endasl om det med rennäringen konkurrerandeändamålet är av väsentlig betydelse för det allmänna. Enligt 5 § renbeleslagenär rätlen till ersättning för ölägenheter som uppslår vid områdes undantagandefrån renskötsel begränsad i olika hänseenden. Enligt de sakkunniga saknasanledning alt vid ersättningsfrågans bedömande göra skillnad mellan samernas pålagstiftning grundade nyttjanderätt och en motsvarande nyttjanderätttillkommen genom privaträttslig upplåtelse. Ersättningen bör sålunda omfattahela den minskning av renskötselrättens värde vid tiden för ingreppet somuppkommer genom undantagande. Ifråga om ersättningens bestämmande förordas all expropriationslagens reglergörs tillämpliga. Förslaget innebär bl. a. att ersättningsprövningen flyttasöver från Kungl. Maj :t till expropriationsdomstol. Vidareföreslår de sakkunniga en ny bestämmelse som i vissa fall förbjuder ägareeller brukare av mark inom renskötselområdet alt vidta sådan ändring i markensnyttjande som kan skada renskötseln. Bestämmelsen tar sikte på att hindra altmer ingripande ändringar i användningen av sådan mark som är värdefull förrennäringsulövarna kominer till stånd genom ensidigt handlande av markensägare eller brukare. Förbudsbeslämmelsen föreslås gälla endasl i de trakter därrenskötsel är tillåten under hela årel och endast i fråga om sådan väsentligändring i markens nyttjande varigenom avsevärd skada kan uppkomma förrennäringen i orten. Vidare föreslås alt förbudet inte skall vara tillämpligtbeträffande företag vars tillåtlighet prövas enligt vattenlagen eller i frågaom bebyggelse inom fastställt planområde. Tillämpningen av bestämmelsenföreslås ankomma på allmän domstol på talan av den sameby vars område berörs aven vidtagen eller tillämnad ändring i markanvändningen. Desakkunnigas förslag i fråga om nytljanderätlsupplåtelser på kronomark inomlappmarkerna ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 125 tarsikte på alt åstadkomma mera enhetliga och enklare regler för alla slags nytljanderätlsupplåtelserpå dessa kronans marker. Sålunda föreslås att de nuvarande bestämmelserna somomfattar nytljanderätlsupplåtelser endast för vissa särskilt angivna ändamålutvidgas lill alt avse alla slags nytljanderätlsupplåtelser på dessa marker. Vidareföreslås atl förutsättningarna för att upplåtelse skall få ske görs merenhetliga. Enligt de sakkunniga bör krävas att upplåtelsen kan ske ulanavsevärt men för renskötseln. Såvitt avser jakt- eller fiskeupplåtelse börenligt de sakkunniga därtill uppställas kravet att upplåtelsen kan ske utanbesvärande intrång för same som är berättigad att jaga och fiska på mark somavses med upplåtelsen. Vidare föreslås alt upplåtelse av jakt eller fiske tillskillnad mot vad som gäller f. n. skall kunna omfatta all rält till jakt ellerfiske inom visst område. Upplåtelserna skall enligt förslaget i princip ske molavgift, som alltid skall fördelas mellan sameby som berörs av upplåtelsen ochlappfonden. De sakkunnigas förslag innebär atl avgift för sådan upplåtelse somf. n. faller utanför 56 § renbeteslagen blir lagfäst. Den i renskötselrätleningående speciella rättigheten att i vissa fall få ersättning för andrasutnyttjande av mark inom de aktuella områdena kommer alltså att på grund av lagom-falla avgifter för alla slags nytljanderätlsupplåtelser. LedamotenLassinantli har kritiserat utredningsmajorilelens uppfattning attutgångspunkten för bedömningen av frågor angående upplåtelse av renbetesmarkför annat ändamål än renskötsel bör vara att renskötselrätten inte skallbehöva vika annat än i vissa i lagen särskilt angivna fall. Enligtreservantens mening bör markutnylt jandet anpassas efter utvecklingens gång.Riktlinjerna för den framlida markpoliliken bör enligt reservanten utformas såatt en från samhällsekonomisk synpunkt optimal användning av markernaunderlättas. Samerna själva bör från bl. a. sysselsättnings- och försörjningssynpunkl ha mycket all vinna på en sådan ändamålsenlig markanvändning. Desakkunnigas förslag i dessa delar möter kritik från flera remissinstanserfrämst såvitt avser de sakkunnigas ställningslagande till frågan om avvägningenmellan renskötselintresset och della motstående intressen. Dessaremissinstanser ansluter sig till reservantens uppfattning att man bör eftersträvaett mera effektivt utnyttjande av markerna inom renbelesom-rådel. En sådan meraändamålsenlig markanvändning bör enligt remissinstanserna kunna komma tillslånd ulan atl samernas intressen träds för nära. a. hävdas att nuvarandesnäva tillämpning av bestämmelserna om nyltjanderältsupplåtelser på kronansmarker ovanför odlingsgränsen hämmat turismens utveckling i fjälltrakterna.Enligt remissinstanserna i fråga bör en mera mångsidig markanvändning vara tillstort gagn för samerna ur sysselsättnings- och försörjningssynpunkt. Vidarepåtalas att vissa trakter av renskötselområdel endasl sporadiskt besöks avrenar eller har dåligt renbete eller eljest väsentligen saknar betydelse förrenskötseln. 126 KungL Maj:ts proposition nr 1971 områdenbör inle så stränga krav på ändamålets betydelse ställas upp ulan det börfinnas utrymme för en mera förutsättningslös avvägning av de motståendeintressenas inbördes betydelse. Mot denna bakgrund gör remissinstansernagällande att de sakkunnigas förslag innebär alltför hårda begränsningar imöjligheterna alt undanta mark från renskötsel och att genomnytljanderätlsupplåtelser på kronans mark ovanför odlingsgränsen få till slåndutnyttjande för andra ändamål än renskötsel. Jagvill till en början ta upp frågan hur de föreslagna bestämmelserna omundantagande av mark från renskötsel förhåller sig till annan tvångslagstiftningenligt vilken särskild rätt till fastighet måste vika. F.n. gäller alt om sådan speciallagstiftning som expropriationslagen,vattenlagen, väglagstiftning, gruvlagen och andra på fastigheter tillämpligalagar är tillämplig tar den som regel över de särskilda bestämmelserna i 5 §renbeteslagen. Expropriationslagen tillämpas dock mycket sällan på dellaområde. Eftersom större delen av renbelesmarkerna utgör kronomark, kanexpropriationslagen, som inte är tillämplig på kronans mark, inle användas föralt ta i anspråk kronans rätt. Formellt kan, vill det synas, expropriationslagensbestämmelser tillämpas på den särskilda rätt som renskölselrätten innebär.Enligt 1 § andra stycket expropriationslagen kan ju särskild räll som iavseende på fastighet tillkommer annan än kronan exproprieras. Så skeremellertid inte i praktiken utan i stället tillämpas 5 § renbeteslagen. Ingenremissinstans har haft något att erinra mot de sakkunnigas förslag all dennaordning behålls. Ettannat sätt att värna om rätten till renskötsel vore att slopa de särskildabestämmelserna i renbeteslagen om undantagande av mark från renskötsel ochgöra bestämmelserna om expropriation av särskild rält till fast egendomtillämpliga på den särskilda rätt som rälten till renskötsel är. En lösningefter denna linje är dock av olika skäl mindre tillfredsställande.Renskölselrätten är inte på samma sätt som andra särskilda rättigheter lokaliseradtill vissa fastigheter. Det förtjänar också att nämnas altexpropria-tionsreglerna, om de gjordes direkt tillämpliga på rälten tillrenskötsel, skulle sakna den effekt som brukar kallas expropriationensavlalsstimule-rande funktion (jfr Ljunginan och Stjernquisl, Den rättsligakontrollen över mark och vatten, Del II, s. 14). Rätten tillrenskötsel är som nämnts inte överlåtbar och rättighet som ingår däri får ej avsame upplåtas åt annan. Medhänsyn till vad jag nu anfört förordar jag att i den nya lagen tas inbestämmelser om upphävande av renskötselrätlen som i huvudsak motsvarar 5 §renbeleslagen. De föreslagna bestämmelserna är liksom nyssnämnda lagrumavsedda alt tillämpas i stället för bestämmelserna i expropriationslagen om s.k. självständig rättighetsexproprialion. Vidare skall liksom gäller i dagbestämmelserna i annan lagstiftning om upphävande eiler inskränkning avsärskild rätt till fast egendom vara uteslulande Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 127 tillämpligavid sidan av den föreslagna rennäringslagens bestämmelser. Dessa blir alltså ihuvudsak begränsade till sådana dispositioner som en markägare önskar göra påsin egen mark och för vilka tvångsrätt inte kan utverkas i annan ordning. Ifråga om remissinstansernas synpunkter på frågan om markanvändningen inomrenbelesområdena vill jag anföra följande. Avvägningen mellan intresset attanvända renbelesmarkerna för andra ändamål än renskötsel och de renskötandesamernas berättigade anspråk på trygghet i sin näring är en ömtålig fråga. Detsammanhänger inte bara med alt dessa intressen ofta bryts ulan även med deskiftande förhållanden som råder inom olika betesområden. Vissa områden är merakänsliga för ingrepp än andra. Beleslillgången varierar inom olika områdenliksom från till etl annat. Vissa lappbyar har ont om vinterbete, andrahar brist på sommarbete. Det är inte ovanligt alt vissa renhjordar förflyttarsig mer än , andra renhjordar är mera stationära. Betet utnyttjasalltså olika intensivt och även driftsformerna varierar mellan lappbyarna. Påen del håll drivs renskölseln mera extensivt än på andra håll. Renhjorden fårströva fritt större delen av sommarhalvåret. Därtill kommer att de befogenhetersom ingår i renskötselrätten varierar i styrka inom olika delar av renskötselområdet. Somen allmän utgångspunkt bör enligt min mening gälla, alt renskötselrätlenliksom enligt gällande lagstiftning bör vika endast om så behövs för altgenomföra ändamål som framstår som angelägna från allmän synpunkt. Om deremissinstanser som uttalar sig för ell mera effektivt markutnyttjande inomrenskötselområdel menar alt renskötselrätlen bör vika för enbart enskildabehov där alltså allmänintresset är ringa med anledning av alt marken t.ex. kan väntas ge högre avkastning, kan jag sålunda inle biträda derasuppfattning. angivna grundsals bör emellertid förses med vissamodifikationer. I fråga om mark som sällan eller aldrig behöver användas förrenbete eller som på grund av sin beskaffenhet har dåligt renbete eller somannars väsentligen saknar betydelse för renskölseln bör som remissinstansernaanfört finnas utrymme för en mera förutsättningslös avvägning av de motståendeintressenas inbördes betydelse. I sådana fall då marken inle fyller någotverkligt behov för renskölseln tar således enligt min mening intresset av ettur andra synpunkter ändamålsenligt utnyttjande av marken överhanden. I dettasammanhang bör anmärkas alt enligt uppgifter renbelesmarkernaomfattar en sammanlagd brutloareal av , större sjöar ej inräknade,och alt neltoarealen av de regelbundet utnyttjade betesområdena är i runt tal137 . Jagdelar de sakkunnigas uppfattning atl det liksom f. n. bör ankomma på Kungl.Majrt alt i varje särskilt fall pröva förutsättningarna för ren- Maj:ts proposition nr 1971 Den prövning det här är fråga om motsvarar den prövning som Kungl.Maj :t gör i fråga om tillstånd till expropriation. Beträffande utformningenav bestämmelserna vill jag anföra följande. De sakkunniga föreslår enallmänt hållen regel som överlämnar ål rättstillämpningen att i det enskildafallet avgöra om ett ändamål är av så väsentlig betydelse för det allmänna altrenskölselinlressel bör vika. Som skäl åberopas att varje försök lill närmaredefiniering av ändamålen skulle te sig föråldrat. Inomexpropriationslagstiftningen tillämpas den metoden all lagen uttömmande angerexpropriationsanledningarna. Ett sätt att närmare ange vilka allmänna intressensom skall beaktas vore atl som SSR påyrkar såsom förutsättning för upphävandeav renskölselräll kräva alt någon av de olika expropriationsanledningarnaföreligger. En sådan lösning är dock enligt min mening intetillfredsställande. Som framgått råder del helt speciella förhållanden inomrenskötselområdel. Med hänsyn härtill bör del vara möjligt för Kungl. Maj:tatt, om starka allmänna intressen motiverar del, ge tillstånd till altrenskölselrätten upphävs, även om ett åberopat ändamål inte kan tillgodosesgenom expropriation. Jag avser t. ex. behovet av mark för vissa kolleklivaanläggningar för det rörliga friluftslivet. Jag vill också hänvisa till altKungl. Maj :t med stöd av 5 § renbeleslagen förordnat om undantagande av markfrån samernas begagnande för ändamål som inte torde falla underexpropriationslagen t. ex. för anläggande av en renforskningsstalion. Etlannat skäl som talar för alt göra ändamålsbeskrivningen något mera tänjbar änenligt expropriationslagen är alt de renskötande samerna enligt renbeteslageninle har rätt att överlåta sin rätt eller upplåta rättighet som ingår irenskötselrätlen och inle heller med bindande verkan kan träffa avtal om altavslå från rätten till renskötsel. Del innebär alt, även om samerna är bereddaalt godta alt renbetesmark avstås för ändamål av väsentligt allmänt intresse,rättslig möjlighet saknas all ta marken i anspråk, om detta ändamål formelltsett inte kan inordnas under expropriationslagens ändamålsbeskrivning. Av nu anförda skälförordar jag alt renskötselrätlen efler tillstånd av Kungl. Maj:t skall kunnaupphävas inom visst renbetesområde när marken behövs för ändamål som anges iexpropriationslagen eller för annat ändamål som är av väsentlig betydelse frånallmän synpunkt. För det fall etl område är väsentligen utan betydelse förrenskötseln, bör man som jag tidigare framhållit inle lägga så stor vikt vidändamålets betydelse. I så fall bör rälten till renskötsel i markområdet kunnaupphävas, om det är till nytta från allmän synpunkt. Ifråga om ersättningens omfattning och dess bestämmande i de fall renskötselrätlenupphävs är jag helt ense med de sakkunniga och flertalet remissinstanser omatt expropriationslagens värderingsregler och dess regler omdomstolsförfarandet bör gälla i tillämpliga delar. Närmare angivet är detbestämmelserna om s. k. självständig rättighetsexproprialion, dvs. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 129 falldå en bestående särskild rätt till fastighet exproprieras självständigt utansamband med all fastigheten avslås, som avses få motsvarande lill-lämpning. De sakkunnigas förslaglill bestämmelse om förbud i vissa fall för ägare eller brukare av renbetesmarkalt ändra markens användning har i huvudsak godtagils av remissinstanserna. Påvissa punkter framförs emellertid erinringar. De sakkunniga harbegränsat regelns tillämpningsområde geografiskt till de trakter där renskötselär tillåten . Någon remissinstans ifrågasätter om intebestämmelsen borde gälla även de områden där renskötsel är tillålen endaslunder vinterhalvåret. SSR godtar den föreslagna begränsningen men framhålleratl regeln inle får leda lill all samerna fråntas möjligheten all framställaersättningsanspråk såvitt avser sådan mark där renskötsel är tillålen endastunder vinterhalvåret. Vidare har de sakkunnigaföreslagit att förbudsregeln skall drabba endasl åtgärder av påtagligtbetydelsefull karaktär. Varken smärre ändringar i användningssättet t. ex.införande av nya metoder i skogsavverkningen eller mindre väsenlligaolägenheter för renägarna bör drabbas av förbuds-bestämmelsen. SSR invänder molförslagel i denna del att samerna inle bör vara skyldiga att tåla ens sådanamindre ändringar i markens användning som inte medför väsenlliga olägenheterför renskötseln. Desakkunniga föreslår också den begränsningen i förbudsregeln all den inle skallgälla bebyggelse inom område som ingår i fastställd generalplan, stadsplaneller byggnadsplan och inle heller företag vars tillåtlighet skall prövasenligt vattenlagen. Flera remissinstanser kritiserar de sakkunnigas förslag.Det framhålls atl regeln bl. a. synes innebära all Kungl. Maj :ls tillståndlill upphävande av renskölselrätten krävs för gruvdrift inom område därrenskötsel är tillåten, något som i vissa fall kan innebära en inskränkning igruvlagens bestämmelser om rätten alt bearbeta mineralfyndighet. Från någrahåll görs gällande att förbudsregeln inle bör drabba vägbyggnadsförelag, varstillåtlighet prövats enligt lagen om allmänna vägar. Desakkunnigas förslag till bestämmelser om förbud i vissa fall mot ändradmarkanvändning råder enligt min mening bot på en väsentlig brist i nu gällandelagstiftning. F. n. saknas bestämmelser i renbeteslagen som hindrar markägarenatt genom ensidigt handlande vidta åtgärder som gör värdefull renbetesmarkoanvändbar som renbete. Som de sakkunniga påpekat kan detla i praktiken ledatill samma resultat som om marken undantagits från renskötsel utan att sådanersättning utgår som i vissa fall skall lämnas för intrång genom undanlagandeenligt 5 § renbeleslagen. är givetvis inte tillfredsställande. Enbestämmelse om förbud mot ändrad markanvändning kan emellertid som desakkunniga framhåller inte göras ovillkorlig. Vissa bestämda begränsningarmåste göras för atl tillgodose markägarens berättigade anspråk på atl fådisponera över sin egendom. 5 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 getatt förbudsregeln inte skall omfatta de områden där renskötsel är till-låtenendasl är enligt min mening väl motiverat och bör genomföras. Vidarebör som de sakkunniga föreslagit förbudet gälla endast sådan mark som faktisktkommer till användning för renskötsel. Med anledning av SSR:s erinran altsamerna inte bör vara skyldiga att tåla ens sådana mindre ändringar i markensanvändning som inle medför avsevärd skada för renskötseln vill jag anföraföljande. Detmåste beaktas att bestämmelsen om förbud mot ändrad markanvändning skall utgöraelt komplement lill bestämmelsen alt rätlen till renskötsel kan bringas atlupphöra endast efter tillstånd av Kungl. Maj :l. Bestämmelsen är alltså inteavsedd alt fungera som en materiell regel som fastslår vilka intrång derenskötande samerna är skyldiga alt tåla ulan ersättning. Man måste alltsåskilja mellan frågan huruvida det är tillåtet all ändra markens användningeller inle och den vidare frågan om och i vad mån samerna har rätt tillersättning för intrång i rätlen till renskötsel. Jag kommer senare all någotnärmare behandla sist nämnda fråga. Jag biträder de sakkunnigas förslag atlförbudsregeln inte bör omfatta åtgärder som innebär mindre väsentligaölägenheter för renägarna. Vad som är väsentlig olägenhet för renägarna kanlätt bli föremål för delade meningar. Det är därför inle helttillfredsställande all i första hand markägaren eller brukaren av marken självskall avgöra om olägenheten kan väntas bli väsentlig eller inte. Jag äremellertid beredd alt tillstyrka de sakkunnigas förslag, eftersom denföreslagna förbudsregeln i huvudsak gäller kronomark. De statligamarkförvallande myndigheterna får anses väl kunna bedöma om en ifrågasattändrad markanvändning kommer att innebära ett så kraftigt inträng i samernasmöjligheter att använda marken att del blir fråga om atl begära upphävande avrenskölselrätten. Givetvis skall myndigheten sani-råda med den sameby förvilken åtgärden kan få betydelse. I likhet med de sakkunniga anser jag alttillämpningen av den föreslagna förbudsbeslämmelsen bör ankomma på allmändomstol. Remissinstansernaskritik mot förslagel all från förbudsregelns tillämpningsområde skall undantasendasl förelag vars tillåtlighet skall prövas enligt vattenlagen ochbebyggelse inom fastställt plaiiområde har samband med frågan hur bestämmelsenom upphävande av renskölselräll förhåller sig till annan tvångslagstiflningenligt vilken särskild rätt lill fastighet måste vika. Jag har tidigare hävdatall bestämmelserna om upphävande av renskölselräll bör vara tillämpliga endaslom tvångsrält inle kan utverkas med stöd av sådan lagstiftning som vallenlagen,allmänna väglagen och gruvlagen. En grundläggande princip bör också vara altdubbelprövning undviks så långt del är möjligt. Från dessa utgångspunkter börenligt min mening från förbudsregelns tillämpningsområde vara undantagna intebara valtenbyggnadsföretag och bebyggelse inom fastställt planområde utan ocksåväg, gruva och andra företag vars anläggande prövas i särskild ordning. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 131 Jaggår nu över till frågan om nyttj anderättsupplåtelser på de områden som äravsatta till samernas uteslutande begagnande, dvs. på kronomark under statensomedelbara disposition inom lappmarkerna ovan odlings-gränsen och pårenbetesfjällen. Elt flertal remissinstanser har anslutit sig lill reservantensuppfattning atl reglerna om upplåtelser bör utformas sä att en frånsamhällsekonomisk synpunkt optimal användning av renbetesmarkerna vmderlällas.SSR å sin sida hävdar all samebyarna själva bör få svara för alla slag avnyltjanderältsupplåtelser på dessa marker. I andra hand yrkar SSR alt nuvarandebestämmelser behålls helt oförändrade och hänvisar till de rättegångar sompågår mot kronan angående samernas rättigheter inom dessa områden. Del finns anledning alt idetta sammanhang något erinra om tillkomsten av nu gällande ordning för dessanyttjanderättsupplålelser. Med anledning av SSR:s yttrande vill jag framhållaatl vare sig denna redogörelse eller mina förslag mol bakgrund av redogörelsensjälvfallet inle innebär något ställningslagande lill pågående rättegångar. Genom uppdragandet avodlingsgräusen avsågs alt skapa elt ål samerna förbehållet område som de skullefå använda till underhåll för sig och renarna. Genom renbeleslagförbjöds samerna alt använda dessa områden lill upplåtelse av slåtter ochbeleslägenheler åt bofasta med hänsyn till de ölägenheter som visat sig kunnauppkomma därav. 1 stället föreskrevs i lagen all sådana upplåtelser liksom avjakt och fiske skulle, om det kunde ske ulan skada för samerna, verkställasgenoin . De genom upplåtelserna inflytande medlen skulle användastill förmån för samerna. Motsvarande bestämmelser finns i 1898 årsrenbeleslag. Genom renbeleslag vidgades bestämmelserna om nytljanderätlsupplåtelsertill all omfatta upplåtelse av dels bete, slåtter, grustäkt och annan därmedjämförlig nyttighet som inte användes av lapparna, dels jakt och fiske, delsnyttjanderätt till inägor. Del skulle således ankomma på att upplåtadessa nytligheler och avgifterna för dem skulle användas lill förmån församerna. Av förarbetena till lag framgår atl vissa remissinstanserriktade kritik bl. a. mot förslaget att låta bestämmelserna omfatta grustäkt.Dessa remissinstanser ansåg atl tillgodogörande av grustäkt eller annan därmedjämförlig nyttighet inte borde medges samerna. Samerna borde endast kunna fåersättning för den minskning i renbete som eventuellt kunde uppstå vid sådanaupplåtelser. Inkomst av annan upplåtelse än som avsågs renbeleslagborde inle tillkomma samerna ulan statsverket. Departementschefen genmälde bl.a. alt det här inle var fråga om alt undanta vissa större områden från samernasbegagnande. I sådana fall borde ersättningen innebära skälig gottgörelse fördet minskade renbetet och inte omfatta all den avkastning som utvinns ur delundantagna området. Såvitt avsåg upplåtelser av nyttjanderätligheler var deldäremot fråga om endast mindre omfattande sådana, för vilka inte fordra- Maj:ts proposition nr 1971 Maj:ts förklaring som upphävde samernas rätt alt begagna områdeti fråga.