prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — För alt behåUakamraarrättsorganisationen odelad uttalar sig bl, a. de fyra regeringsråden ochregeringsrådet Klackenberg, JK, , ,, statskontoret, kammarrätten, ,hantverks- och industriorganisation, industriför- Moj:is proposUion nr 1971 bund, , , , , , och . Kammarrätten påpekar att kommittén inte redovisatolägenheterna av en regional uppdelning, önskemålet att domstolen inte bör varaalltför avlägsen från parternas bosättningsområde finner kamraarrätlenvisserligen beaklansvärt men inte särskilt tungt vägande. Processen ikamraarrätlen kommer säkerligen att till helt övervägande del förbliskriftlig, och vid en skriftiig process är domstolens lokalisering likgiltigfrån parternas synpunkt. Kammarrätten har ofta funnit detlämpligt att förlägga muntlig handläggning till den ort eller i omedelbarnärhet av den ort där den skattskyldige är bosalt. I sådana fall är dellikgiltigt för parterna om domstolen hör heraraa i eller i Göteborg.Karamarrätten anser inte att domstolen i sitt utbyggda skick skulle bli enalllför stor och tungrodd enhet. Som administrativ enhet skulle karamarrättenändå vara relativt liten i jämförelse med åtskilliga andra verk. Kammarrättenframför ytterligare ett antal invändningar raot en uppdelning, bl. a.svårigheterna att bevara enhetlighet i avgörandena. Risken för bristande enheUighet i rättslillärapningen viden regional uppdelning framhålls också av , , och anför bl. a. statsfinansiella skäl mot en delning. m. m. Förslaget att alla ledamotsljänster i kammarrätt skallvara ordinarie liksom i hovrätt tillstyrks eller lämnas utan erinran iremissyttrandena. Kammarrätten tillstyrker att den för hovrätterna gällandeordningen beträffande tjänster som extra ordinarie assessorer införs i de nyakammarrätterna. har vissa betänkligheter av allmän artmot att öka anspråken på doraarpersonal. Enbart antalet kararaarrättsledamöterförutsätts stiga från f. n. omkring 50, varav en tredjedel icke-ordinarie, till78 ordinarie och ett trettiotal exlra ordinarie. Det rekryteringsbehov somföranleds härav och ytterligare behov av domarpersonal som förslag på andraområden för med sig måste återverka på rekryteringen till de allmännadomstolama. De betänkUgheter som det kan ge anledning till bör i och för siginte hindra en ändamålsenlig organisation av förvaltningsdomstolarna. Problemetkan dock enligt domstolskommitténs mening knappast lämnas obeaktat när man tarställning till den nya organisationens utformning och omfattning. Förslaget om fackmannamedverkan i barnavårds- ochnyklerhetsvårdsmål biträds av statskontoret, kammarrätten, , ,länsstyrelserna i Kungl.Maj:ts proposUion nr 1971 63 EnUgt kammarrätten kanvisserligen rhöt eh sådan medverkan åberopas atl systemet innebär vissa onödigavidlyftigheter och en del administrativa besvärligheter samt att behovet avfackkunskap borde kunna tillgodoses genom anlitande av sakkunniga. Kammarrättenanser dock atl dessa skäl väger mindre tungt än de som kommittén anför tillstöd för förslaget. Särskilt fäster kammarrätten sig vid synpunkten attallmänhetens förtroende för dorastolen kanske är speciellt betydelsefullt i demycket ömtåliga omhändertagandemålen och att en obligatorisk föreskrift omfackraannaraedverkan kan ägnad att stärka det förtroendet. Socialstyrelsenanser att särskilda ledamöler bör ingå i kammarrätt även vid behandling avvissa andra raål av social natur. uppger att den vidhandläggning av frågor om inskrivning av elever vid ungdomsvårdsskola hartillämpat den ordningen att generaldirektören i dessa och likartade ärendenbeslular i närvaro av lagbyråchefen, vårdbyråchefen (barnavårdsbyråchefen) ochen läkare. Erfarenheterna visar att den slutliga bedömningen bör grundas påsynpunkter från såväl psykiater som social expertis och jurist. Rent juridiskatolkningsfrågor blir dock sällan aktuella. Barnavårdslagens huvudbestämmelseangående förutsättningarna för intagning i ungdomsvårdsskola är så vagtutformad atl avgörandet av intagningsfrågan i försia hand måste betraktas somen social bedömningsfråga. Det betonas dock alt intagningsfrågan också harstarka rättsliga aspekter, eftersom intagning innefattar ett allvarligtfrihetsberövande och i regel även är ett alternativ till påföljd enligtbrottsbalken. Erfarenheterna ger dock vid handen att tyngdpunkten vid avgörandetav intagningsfrågor ligger på lämp-lighetsbedöraningen, som i första handbeakias från vårdbyråsidan och av läkaren. Styrelsen anser inte att bedömningenav behandlingen av exerapelvis ungdomsbrottslingar, som ibland också ärvårdfall, är en uppgift för endast jurister, som f. n. i regeringsrätten,eller, som länsförvaltningsutredningen tänker sig, en uppgift för enjuristordförande och en lekmannanämnd. Besluten bör fattas kollegialt avjurister och representanter för ungdomsvården, psykiatrin och helst ävenbeteendevetenskaperna. Till skillnad från kommittén anser styrelsen såledesatt kammarrätt i socialvårdsmål bör vara sammansatt av flera ledamöter medspeciell fackkunskap än jurister. Defemton regeringsråden, JK och avvisar tanken atttUlföra kammarrätten fackmannaledamöter i socialvårdsmål. De femtonregeringsråden framhåller att det synes onödigt med särskilda sakkunnigaledamöter i bamavårds- och alkoholistmålen, eftersom kammarrätten också i dessamål vid behov kan anlita tiUfäUig sakkunskap enligt 40 kap. rättegångsbalken.Det är över huvud taget en främmande tanke alt i dorastolar med ett brettmålregister kräva särskild specialkunskap hos domarna. JK, som över huvud tagetställer sig tvivlande till lämpligheten att förlägga barnavårds- ochalkoholistmålen till kammarrätt, framför åtskilliga kritiska synpunkter påkommittéförslaget om särskilda ledamöter i dessa mål. Maj:ts proposition nr 1971 visserligenmöjUgt att peka på att vissa specialdomstolar beslår av både jurister ochfackrepresentanter. i stort har man dock varit angelägen ora att undvikaatt skapa sådana blandade domstolar. I synnerhet gäller det överrätter. Skallkammarrätten göras till en allmän mieUaninstans i förvallningsmål på grundav dispenssystemet blir den ju i själva verket slutinstans i flertalet mål bör den sättas samman enligt samma principer som hovrätt.Länsförvaltningsutredningens förslag innebär för barnavårds- ochnykterhetsvårdsmålens del all länsslyrelserna skall handlägga målen med nämnd idomstolsliknande former. Bl.a. skall bevisning kiinna tas upp genom atl vittnenhörs på ed. Om detta förslag går igenom, blir det möjligt att på detta stadiumtillföra målen all den ulredning i socialt och medicinskt hänseende som behövsför elt allsidigt och riktigt bedömande av målen. SkuUe högre instanser finnsen komplettering påkaUad bör den ske genom atl sakkunniga hörs eller yttrandeinhämtas från en fackmyndighet. Enligt JK:s me-lung är detta ulan tvivel denfrån alla synpunkter lämpligaste ordningen att tillföra målen behövligsakkunskap. Specialrollar,specialavdelningar, cirkulation m. m. Ifråga om målens fördelning mellan avdelningarna och ledamöterna i kammarrätt,inrättande av specialavdelningar och specialrollar för vissa målgrupper samtcirkulation av ledamöterna delar kammarrätten i stort sett kommitténsuppfattning. Domstolen betonar dock särskilt att det principiella önskemåletatt alla ledamöter skall bli förtrogna med så många typer av mål som möjligtmåsle vägas mot andra krav. För att avgörandena på ett visst rättsområde skallha tillfredsstäUande kvalitet måste domarna i målen vara väl förtrogna medområdet. Det räcker inte att de kommer i kontakt med bara elt fåtal mål av ettvisst slag. Målgrupper som inte är alltför stora måste därför handläggas påspecialavdelningar. Hur långt specialiseringen mellan avdelningarna och inomdem skall drivas beror på varje målgrupps omfattning och beskaffenhet.Nackdelarna av specialisering kan motverkas genom en effektiv cirkulation avledamöler mellan avdelningarna, men också härvidlag bör man gå försiktigt fram.När det gäller vissa typer av mål skulle en för snabb cirkulation av deledamöter som sysslar med målen inverka menligt på avgörandena. Kammarrättenframhåller alt den i detta avseende arbetar under väsentligt andra förhåUandenän regeringsrätten, där föredragandena är rutinerade specialister på sinaområden. , och hävdar attspecialavdelningar bör finnas också för skaltemålen. Med hänsyn tillskattefrågornas dominerande plats inom förvaltningen och rättskipningen anserde att kammarrättens kompetensområde endast kan utvidgas under förutsättningatt kammarrätten eller kammarrätterna organiseras med särskilda avdelningar förskattemålen. JK anser att om det kommer i Majits proposition nr 1971 65 fråga att överföra bamavårds- och nyklerhetsvårdsmål tillkammarrätt, dessa bör handläggas på specialavdelning. CFU anser attfolkbokförings- och uppbördsmål i enUghet med vad som är fallet även ifortsättningen bör hänföras till specialmål. Principerna för fördelning av besvärsärenden mellan Kungl.Maj:t i statsrådet och förvaltningsdomstol Förvaltningsdomslolskomraitténs grundtankar rörandegränsdragningen mellan Kungl. Maj:ts i slatsrådet och förvaltningsdomstolskompelens har i princip godtagits av bl. a. regeringsrättens ledamöter (utomregeringsrådet Klackenberg som ej har yllrat sig över förslaget till kompetensfördelning),JK, , hovrätten över och , , medicinalstyrelsen,, statens vägverk, kammarkollegiet,statskontoret, försäkringsinspektionen, lantmäteristyrelsen, ,, statens pris- och karteUnämnd, ,, , länsstyrelserna i , Jämtlandsoch , . Föreningen förvaltnings jurister ochSvenska bankföreningen. JOframhåller att den genomgång som kommittén har företagit av ett stort anlalbesvärsärenden synes åskådliggöra svårigheterna alt göra en kompetensfördelningraed tillämpning av den ofta använda raen praktiskt föga givande uppdelningen av ärenden såsom huvudsakligen avseende antingen en »rättsfråga»eller en »lämplighetsfråga». De resultat som komraittén har kommit tUl syneseraellertid enligt JO:s mening i stort sett inte ge anledning till erinringarutifrån mera allmänna avvägningsgrunder. anför alldet vid en sådan avvägning som kommittén har företagit för alt särskilja å enasidan ärenden av sådan rättslig karaktär och av sådan betydelse för denenskilde, att ett avgörande i rättskipningens form kan anses påkallat, och åandra sidan ärenden, vari lämplighels-, ändamålsenlighels- ellerstatsnyttosynpunkter dominerar, inte har kunnat undvikas att subjektivavärderingar har fått stort spelrum. Länsstyrelserna i och länfinner visserligen, att kommitténs förslag tiU kompetensfördelning i stortsett innebär tillfredsstäUande lösningar, men anför vissainvändningar av generell art. Lånsstyrelsen i län anmärker sålunda,atl den nuvarande enhetliga fullföljdsordningen i åtskilUga författningarsplittras genom att kommittén låter besvären alltefter beslutets innehåll gåtill olika instanser, vilket är ägnat att komplicera besvärsreglerna.Länsstyrelsen i anmärker, att de regler som kommittén föreslår ien del fall leder till att likartade ärenden hänförs till olika besvärsvägar. 66 Kungl Maj:ts proposition nr 30år 1971 lantbruksförbunå, och utgår liksom kommittén frånuppfattningen all mål där rättsfrågorna är väsentliga bör handläggas avadministrativ domstol medan ärenden i vilka lämplighelsfrågorna dominerar börprövas av Kungl. Maj:l i statsrådet. I motsats till kommittén, som i tveksammafall synes ha hänfört mål till Kungl. Maj:t i slatsrådet, menar dessaremissinstanser emellertid att vid gränsdragningen rättssäkerhetssynpunkternamåsle tillmätas avgörande betydelse och att man därför i dylika fall i ställetbör hänföra målen till förvaltningsdomstol. De anser också atl kommittén, närdet gäller vissa målgrupper, har övervärderat de allmänna intressen som skullekunna motivera att målen prövas av Kungl. Maj:t i slatsrådet. De finner attkommittén till följd härav har föreslagit utvidgning av regeringenskompetensområde i en omfattning som synes strida mot den angivna grundläggandeuppfattningen. Mål om byggnadsväsendet, naturvården m. ra. tillhör visserligenrättsområden som berör ett allmänt samhällsintresse, men de olika målen gälleroftast i huvudsak enskUda intressen samt starkt individuella och lokalaproblem. De allmänpolitiska synpunkterna får väsentlig betydelse endast iärenden som direkt behandlar mera översiktliga och långsiktiga planeringar.Avgöranden av Kungl. Maj:t i statsrådet i förvaltningsmål grundas oftast på utlåtandefrån sakkunnig myndighei eller tjänsteman på samma sätt som skulle bli falletom målet i stället prövades av regeringsrätten. Det föreligger därför ingastarka skäl för alt del förhållandet att ett mål gäller lämplighetsbedömningskall bli avgörande för kompetensfrågan. Vid sidan av rättssäkerhetsfrågan harde näranda remissinstanserna vid sin genomgång av detaljförslagen rörandekompetensfördelningen också fäst avseende vid behovet av enhetlighet ochkonsekvens samt önskemålet att undvika splittring i målens fördelning inomsamma rättsområde. Möjligheterna för enskild part all vinna klarhet ominstansordningen i ett visst ärende utgör inte minst en rättssäkerhetsfråga. Liknande synpunkter anförs av handelskamrarna i , ochMalmö. , hantverks- och industriorganisation,, , , HAO samt . uttalar sig allmänt för Ekbergsriktlinjer. Medan konsekvent med vissa erforderliga undanlag söktetill regeringsrältens kompetensområde hänföra varje mål som över huvud tagetinneslöt ett rättsskyddsintresse har däremot kommittén likaledes med vissaundantag velat förbehålla domstolsprövningen sådana grupper av mål medrättsliga moment vilka i allmänhet är av någon större betydelse för denenskilde. Kommitténs linje innefattar alltså, utöver vad den har gemensamt medEkbergs, en subjektiv bedömning av vad som principiellt kan vara av någonstörre betydelse för den enskilde. Även ora det alltid raåste vara eltvanskligt företag att genomföra en riklig kompetensfördelning raed denutgångspunkt som och kommittén har gemensam, förefaller det styrelsensom om Maj:ts proposition nr 1971 67 linje skulle vara mindre vansklig än kommitténs.Styrelsen hyser därför en viss Ivekan i slort inför kommitténs förslag lillkompetensfördelning men föreslår inga ändringar i detalj. Denallmänna kritik mot uppläggningen av kommitténs förslag tUl kompetensfördelningsom har anförts i det särskilda yttrandet av och har fåttinstämmanden från handelskammaren i , ochSveriges fastighetsägareförbund. Handelskammaren i hemställer, attkompetensfördelningsfrågan ånyo noggrant övervägs med hänsyn tiU den enskildesrättsskydd, innan man skrider till lagstiftningsåtgärder, och att man därvidäven beaktar synpunkterna i reservation. På sammasätt som kommittén särskilt har diskuterat vissa huvudpunkter i dess ochEkbergs förslag till kompetensfördelning har remissinstanserna i vissutsträckning ullalat sig härom. Vad angårbeskaffenheten av prövningen av besvärsmål hos Kungl. Maj:l i statsrådetunderstryker statskontoret i överensstämmelse med den uppfattning somkoramittén har uttalat att rättssäkerhetsintresset måste anses bli vältillgodosett även vid en sådan prövning. Det synes statskontoret angeläget genom olika informativa åtgärder söker skapa klarhet i sådant avseende hosallmänheten. Särskilt betydelsefullt är detta vid en allmän översyn avkompetensfördelningen sådan som den nu aktuella, så att denna inte avallmänheten kommer att uppfattas på det sättet atl den leder till en merarenodlad gränsdragning mellan ärenden där rättsliga synpunkter beaktas ochsådana som avgörs skönsmässigt utifrån politiska bedömningsgrunder. uppfattning att prövning hos Kungl. Maj:t i slatsrådet får ansesvara tillräcklig i bagatellärenden, även om dessa skulle vara av mera juridisknatur, har uttalat sig. Också lantmäteristyrelsenfinner det rimligt att låta besvärsprövningen i bagatellärenden ske i rentadministrativ ordning, men styrelsen ifrågasätter om del är nödvändigt attmedge fullföljd i sådana ärenden ända till Kungl. Maj:t i statsrådet. Det kundelänkas alt begränsa fullföljdsrätten. Kammarkollegiet anser det i stället varaangeläget att Kungl. Maj:t i statsrådet avlastas bagatellärenden och förordaratt sådana förs till kamraarrält. Principen atl när Kungl. Maj:t har delegeratbeslutanderätt till underordnad myndighet låta besvär över myndighetens beslutprövas av Kungl. Maj:t i statsrådet, även om ärendet är av rätlslig nalur, harifrågasatts av . Fastän vissa skäl kan tala för dennaordning, hade det dock enligt verkets mening varit önskvärt med en närmarebelysning av hithörande problem och de skäl som har föranlett kommittén att uppställaen sådan princip. Vad angår mål om inskränkning i eller återkallelse av ettför särskilt fall meddelat tillstånd eller godkännande till viss verksamheteller användning Maj:ts proposition nr 30 år1971 m. m. som enligt en av föreslagen allraän regelskulle, med vissa undantag, prövas av regeringsrätten men enligt kommitténsenumeralion däremot skulle i de allra flesta fall handläggas av sammaslutinstans som prövar mål ora beviljande av sådant tillstånd harregeringsrättens ledamöter i slort sett godtagit kommitténs linje, medanhandelskamrarna i , , och , Sverigesadvokatsamfund, , hantverks- ochindustriorganisation, , , ,, samt i huvudsak också Svenska bankföreningenhar uttalat sig för förslag. Kommitténs negativa inställning till förslag altuppta en allmän regel av innehåll, att regeringsrätten skall med vissauppräknade undantag avgöra mål om individuella påbud, biträds avregeringsrättens ledamöter och . uppslag alt regeringsrätten obligatoriskt skallhöras i vissa grupper av ärenden som avgörs av regeringen vilket kommitténinte har velat biträda har inte heller fått stöd hos remissinstanserna.Sveriges advokatsamfund finner komraitténs invändningar mol förslag pådenna punkt vara välgrundade. Handelskamrarna i , och ,, hantverks- och industriorganisation,, , , HAO samt anför att någon formell skyldighet för Kungl. Maj:ti statsrådet att inhämta yttrande från regeringsrätten kanske inte börföreskrivas, raen de understryker å andra sidan koraraitléns uttalande omönskvärdheten av all Kungl. Maj:t i ärenden, som skall avgöras i konselj mensom innefattar rättsliga problem av större vikt, så långt som möjligt tillmötesgåryrkande av part att regeringsrätten skall höras. En praxis i denna riktninganser de vara ägnad att främja rättssäkerheten. Det korapetensfördelningsproblem som bär föreligger finnerJO möjligen kunna lösas på ett annat sätt, nämligen så att regeringen får enallmän befogenhet att överlämna ärende, som faller inom dess kompetensområde,till regeringsrättens avgörande. Hur kompetensfördelningen i övrigt än genomförskan det dock aldrig undvikas, framhåller JO, att juridiskt svårlösta frågorunderstundom uppkommer också i ärenden som med hänsyn till riksstyrelsensbefogade intressen anses böra prövas i konselj. Självfallet är det inte någotintresse för regeringsmakten att inte sörja för att sådana fall blir föremålför i allo korrekt rättslig bedömning. Ett visst samspel synes därför böraförekomma med regeringsrätten när det gäller bedömningen av rent juridiskaspörsmål av mera invecklad beskaffenhet, framför allt givetvis beträffandespörsmål som i annat sammanhang kan bringas under regeringsrättens exklusivaprövning. JO har i och för sig ingenting att erinra mot att, såsom kommitténhar tänkt sig, regeringsrättens yttrande i ökad utsträckning inhämtas i nuavsedda fall. Som har påtalats från rege- Maj:ts proposition nr 1971 69 ringsrättens sida kan emellertid en sådan ordning varaförenad med vissa nackdelar, bl. a. i form av dubbelarbete och försening medärendens avgörande. Det kan därför, anför JO, möjligen förtjäna övervägas atlinföra en allmän befogenhet för Kungl. Maj:t i statsrådet att tillregeringsrättens avgörande överlämna ärende, som eljest enligt gällandefördelning ankomraer på prövning i konselj. Befogenheten skulle alltså ta siktepå ärenden där den dominerande frågan avser ett rent juridiskt spörsmål avsvårbedömd arl. JO har svårt att finna att det skulle kunna vara något intresseur riksstyrelsens synpunkt att förbehålla sig prövningen av sådana spörsmål.Däremot talar uppenbarligen starka rättssäkerhetsskäl för att mål av dennanatur, efter regeringens prövning i det särskilda fallet, överlämnas tillregeringsrätten. Att kommitténs förslag liksom gällande bestämmelser byggerpå enumera-tionsmetoden samt att kommittén dessutom för alt görafullföljdsreglerna lättillgängliga och klara har sökt införa fullständigafullföljdsbestämmelser i de materiella författningarna har ej mött någoninvändning i yttrandena. a, regeringsrättens ledamöter har uttryckligentillstyrkt en sådan lagteknisk lösning. Nya regler om prövningstillstånd i högsta domstolen Domstolskommiltén föreslår i belänkandet DomstolsväsendetIII Fullföljd av talan ra, m, (SOU 1969: 41) atl högsla domstolens ställningsom företrädesvis prejudikatinstans koraraer till starkare uttryck än igällande fullföljdsregler. I detta syfte föreslås att bestämmelserna oraprövningstillstånd skärps därhän, att isådant tillstånd kan meddelas endast påföljande grunder: 1. om det är avvikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av högsta domstoleneller 2. om det medhänsyn till särskilda omständigheter eljest föreligger synnerliga skäl försådan prövning. Den nuvarande ändringsdispensen skaU sålunda bortfallaenligt förslaget. Som exempel på omständigheter utanför prejudikatområdet avbeskaffenhet att, om skälen är tillräckligt starka, kunna möjliggöra prövningstUlståndnämner kommittén att högsta domstolens prövning ur annan synpunkt är avbetydelse utöver det förevarande målet, att resningsgrund föreligger, att denöverklagade domen uppenbart beror på förbiseende eller misstag, att avstegskett från lagtolkning eUer rättsgrundsats, som tidigare antagits av högstadomstolen, eller från stadgad praxis, att underrätt och hovrätt kommit tillväsentligt olika slut eller att eljest stora meningsskiljaktigheter förekommiti domstolarna. '70 Kungl. Maj:ts proposition nr 1971 attutrymmet för prövningstillstånd i andra fall än prejudikatfallen skall varamyckel begränsat. Somen följd av att ändringsdispensen avskaffas föreslår kommittén, alt högstadomstolens beslut i tillståndsfrågan skall följa allmänna omröstningsregler,dvs. att den mening skall gälla som biträtts av flertalet i beslutetdellagande ledamöter. Enannan följd av de ändrade förutsättningarna för prövningstillstånd är attregeln om summa revisibilis föreslås slopad. I samband härmed föreslårkommittén att även skyldigheten för den sora vill fullfölja talan i högstadomstolen att nedsätta fullföljdsavgift och belopp till säkerhet för motpartskostnadsersättning skall utgå ur fullföljdssystemel. Föratl högsla domstolens prövning inte skall behöva göras mera om-fallande änomständigheterna föranleder skall enligt förslaget prövningstillstånd kunnabegränsas till att avse endast en del av den fullföljda lalan. Remissyttrandenöver domstolskommitténs förslag Vid remissbehandlingen av domstolskommitténs förslag har flertalet av de remissinstanser, som hittillshar yttrat sig, i stort sett bildat två olika grupper. Denförsta gruppen utgörs av de remissinstanser, som i huvudsak godtarkommittéförslaget. Hit hör nedre justitierevisionen, jämte Stockholmsrådhusrätt och åtskilliga andra underdomstolar, hovrätten för ,länsstyrelserna i och samt , riks-revisionsverket,, lantmäteristyrelsen, sjölagskommittén,vattenlagsutredningen, familjesakkunniga, LO, TCO, och stadsdomare. Föreningen , och . Nedre justitierevisionen uppger att det inte längre finns någontyngande balans av ansökningar om prövningstiUslånd. Man framhåller vidare attde av kommittén föreslagna ändringarna knappast torde medföra någon minskningav antalet ansökningar men att förslaget innebär en avsevärd förenkling avbestämmelserna. anser det vara av värde om motivultalandenarörande annan dispens än prejudikatdispens kommer till klarare uttryck ilagtexten. Även hovrätten för och häradshövdingen i Karlskogadomsaga ifrågasätter om inte de exempel på dispensskäl som har angetts börinarbetas i laglexten.