prop · FU0322 · 1971-12-31 00:00:00 — En strikt övergång till fördelningsmelod skulle emellertidinnebära att avgifterna i initialskedet skulle bli obetydliga och altavgifterna därefter skulle successivt stiga tiU dess elt jämviktsläge - på ennivå över avgiftsnivån enligt kapitalläckningssyslemet - uppnås långt fram itiden. Utredningen anser det inle lämpligt alt försäkringens finansiering isådan utsträckning skjuls . En jämnare övergång underlättar vidareen lösning av frågan om en via yrkesskadeförsäkringen finansierad arbetarskyddsavgift.Enligt utredningen kan en viss sänkning av den nuvarande genomsnittligaavgiftsnivån vara motiverad, främst med hänsyn tiU del rådande ränteläget, menäven med hänsyn liU verkningarna av den av utredningen förordade reformen ifråga om ökat arbetarskydd genom bidrag från arbetsgivarna. Denna extra insatsfrån den nuvarande generationens sida kan nämligen på förväntas fåen skadenedbringande effekt. Utredningensförslag i denna del går således ut på en övergång till elt modifieratfördelningssystem. Avgiftsnivån skaU vid själva övergången ligga ett styckeunder den nuvarande genomsnittliga avgiftsnivån. Därefter eftersträvas enrelativt lugn avgiftsutveckling så atl avgiftsnivån även långt fram i tidenligger lägre än den som följer enligt kapital-läckningsprincipen. TUl dennärmare utformningen av ett sådant modifierat syslem återkommer utredningenefter del allmänna avsnittet rörande frågan om en avgift för arbelarskyddsändamål. Utredningengår härefter över tUl problemet om riskgradering eller riskuljämning vidförsäkringspremiemas bestämmande. Utredningen anför att ett avgiftssystemgrundat på fördelningsmetod naturligt leder tiU ett system med ej riskgraderadepremier. Det uppges dock vara i och för sig tänkbart med ett riskgraderatfördelningssystem eller elt ej riskgraderat kapitaltäckningssystem. Utredningenkonstaterar att riskgraderingen i sin nuvarande tUlämpning är ofuUständig.Redan klassificeringssystemet i dess gmndläggande skick uppfyller inte särskiltväl lagens krav på hur försäkringsavgiftema skall beslämmas. Den tillämpadebranschindelningen vid premiesättningen är nämligen inte uppbyggd direkt medtanke på riskgradering inom yrkesskadeförsäkringen, utan den torde i förstahand ha varit avsedd all tUlämpas i andra sammanhang av ekonomisk aktivitet. Dellahar haft tUl följd, att det inom en och samma näringsgren kan finnas företagmed vitt skUda yrkesskaderisker och vidare att näringsgrenar, som enligtindelningsgrunderna är helt avskUda, kan ha lika stor yrkesskaderisk sinsemellan.Det finns också dels näringsgrenar som i fråga om arbetskraftens omfattningmåste anses väl små för en någorlunda säker riskbedömning och dels mycket storagrupper, som med fördel skuUe kunna uppdelas på olika riskområden, HärtiUkommer att i samtiand med omläggning avdebiteringssystemet för yrkesskadeförsäkringen gått över lUl elt merasammanträngt klassificeringsschema med elt mindre antal större enheter. Dettamedförde en från riskgraderingssynpunkt ogynnsam omlag-ring avtidigare använda gruppbeleckningar. Dessutom tillämpas del nya schemat på eltmera schablonmässigt sätt genom att man övergick lUl principen att enarbetsgivares hela verksamhet vid avgiflsberäkningen skuUe betraktas som enenhet och hänföras tUl en enda näringsgren med den huvudsakliga inriktningen avföretagets verksamhet såsom utslagsgivande. Dessa klassificeringsmeloder har iinte ringa mån försvårat den individuella premiesällningen. Det rådandedebiteringssystemet gör det därför inte möjligt atl fördela yrkesskadekoslnadernapå elt sätt som för den enskilde arbetsgivaren eller ens i genomsnitt för en enskildnäringsgren ger elt adekvat uttryck för den risk försäkringen avser. Enligt utredningen kan mant, ö, ifrågasätta huruvida - i del komplex av ömsesidigt beroende somföreligger inom olika grenar av näringslivet - det kan anses motiverat, allhöga kostnader för yrkesskador inom en viss näringsgren endast angår dennanäringsgren isolerad från aUa andra. Utredningen frågar sig om det inte tvärtomär rimligt all anta, att kostnadema inom en bransch på grund av de samband sområder inom olika grenar av produktionen mer eller mindre återverkar på andrabranschers ekonomiska viUkor. Del bör enligt utredningen inle vara någonorimlighet att de höga skadekostnaderna delas av en större krets av avgiftsplikligaän vad som är fallet. Utredningen anför alt riskgraderingsmelodenansågs som helt självklar vid tUlkomsten av olycksfallsförsäkringslagen år1916 och atl någon ändring i det hänseendet inle ifrågasattes när YFL antogs.Utvecklingen har emellertid fört med sig betydande förändringar i fråga omsåväl socialförsäkringssystemet i stort som beträffande yrkesskadeförsäkringen.Den samordning som skedde mellan yrkesskadeförsäkringen och denallmänna sjukförsäkringen innebär, alt den skadade även vid yrkesskada iprincip får sin sjukhjälp från sjukförsäkringen av rjukdomen.Inom sjukförsäkringen sker ingen riskgradering motsvarande den som förekommerinom yrkesskadeförsäkringen, ulan arbetsgivarna får betala enhetligt bestämdaprocentuella bidrag. Samordningen medför siffermässigt sett alt den ojämförligtstörsta delen av yrkesskadefallen slutreglerades inom sjukförsäkringens ramoch aUtså enligt en metod för premiesällningen som avviker En annan förändring är alt enligt stalsmaklemasbeslut de ömsesidiga socialförsäkringsbolagen inle meddelar yrkesskadeförsäkringefter utgång. Enbart den omständigheten att yrkesskadeförsäkringenkoncentrerats tUl en statlig inrättning utgör naturligtvis inte någotavgörande skäl för att riskgraderingen skaU slopas. Genom att det inteföreligger någon konkurrens meUan olika försäkringsinrätlningar undanröjsemellertid en av gmnderna för ett differentierat premiesystem. Som förut nämntsav utredningen har yrkesskadeförsäkringens StäUning inomsocialförsäkringssystemet helt förändrats och arbetsgivarnastotala utlägg för yrkesskadeförsäkringen utgör bara en mycket liten del av vadarbetsgivarna har alt betala för den allmänna sjukförsäkringen ochtilläggspensioneringen tUlsammans. Utredningenerinrar om alt del har gjorts gällande att en övergång tiU ett enhetiigtpremiesystem skulle medföra betydande förenklingar i fråga om försäkringensadministration. Utredningen anser att detta onekligen skuUe bli fallet, om manhåller sig enbart tUl yrkesskadeförsäkringen. Vid en analys av vilka administrativavinster som skulle kunna emås genom en övergång lUl enhetiiga , bör man emeUertidinle bara ta hänsyn tUl dess verkan för elt visst organ inom statsförvaltningenutan även tiU dess sammanlagda effekt på alla de delar av förvaltningen som kanberöras därav. En närmare undersökning av hithörande problem visar atl störredelen av de funktioner som ifrågakommer vid den nuvarande premiesällningenändå av andra skäl måste bibehållas främst med tanke på yrkesskadeslalistikensbetydelse för arbetarskyddet och företagsregistersamt även med hänsyn till intemalionella åtaganden på della område. Utredningenhar i det föreliggande belänkandet inle närmare gått in på yrkesskadeslalistikensframtida utformning eller vem som bör svara för slatislikproduklionen. Tilldess frågan härom lösts bör enligt utredningen svara förstatistikproduktionen och liksom tUUiandahålla behövliga data för detcentrala företagsregistret. innebär, all verket även i fortsättningenmåste näringsgrensindela arbetsgivarna, fast della inte är nödvändigt från premiesättningssynpunktom differentieringen slopas. Utredningen anser sig dock kunna konstatera atten övergång tiU enhelspremier under alla omständigheter medför alt några av denuvarande funktionerna kan begränsas. Härigenom uppstår viss kostnadsminskningäven om den är av relativt underordnad storlek. Vidövervägande av de förhållanden som redovisats har utredningen kommit tillden uppfattningen, atl en övergång tiU ett system med enhelspremier börgenomföras, om inle några påtagliga skäl pekar i en annan riktning. Fråganär då vilket värde det nuvarande avgiftssystemet har som stimulans åt delförebyggande srbetarskyddet inom företaget. I detta hänseende ifrågasätterutredningen om verkligen möjligheten att få den lariffenliga premiesaisen fören viss näringsgren nedsatt stimulerar en arbetsgivare inom denna näringsgren atlinföra kanske kostnadskrävande skyddsanordningar. Enligt utredningen är detsnarare möjligheten att för det egna förelaget få en i förhållande lUl andraförelag i samma bransch förmånlig premiesällning som har en sådan stimulans.Det skuUe med andra ord vara specialtarifferingens effekt i denna riktning somi första mmmet är av betydelse. har emellertid antaletarbetsgivare som speciallarifferals oavbmtet sjunkit. Utredningen anser helt aUmäntatt man inte bör överskatta premiedif-ferenlieringens betydelse somstimulerande faktor för ett bra arbetarskydd. I dagens samhäUe bidrai en radandra faktorer tiU alt företagen - även efter ett slopandeav differentierade - kan förväntas upprätthålla ett gott arbetarskydd. Samhällshänsyn och hänsyn till de anställda samt trycket från dessa verkar i sådan riktning. Vidare torde arbetsgivarna ha betydande intresse att begränsa de förluster som olycks faU i arbetet eller yrkessjukdomar kan åsamka en arbetsgivare i form av materiella skador och driftsavbrott. Utredningen pekar också på den rnöjlighet tUl förbättrat arbetarskydd som skapas om man realiserar utredningens förslag om ekonomiskt bidrag från arbetsgivarnas sida liU betydligt ökade insatser på arbetarskyddets område. Utredningen anser därför, att en riskutjämning inle bör möta betänkligheter från arbetar skyddssynpunkt, Molen övergång lUl enhetspiemier har också invänts att den omfördelning avpremieuttaget som följer av en sådan förändring leder till alt något överhälften av aUa arbetsgivare, dvs, alla de som f. n. har ett premieuttag somunderstiger det genomsnittiiga uttaget, skulle få opåkallade uppjusteringar avavgiften, medan andra, dvs. de högriskiga förelagen, skuUe få en ej motiverad premienedsältning.Utredningen anser emeUertid på grundval av en undersökning, som utredningenverkställt, att detta argument inte bör verka avhållande. För majoriteten av demindre förelagen skulle avgifl! ;höjningen i kronor räknat bli ganska måttlig,100 å 200 . Utredningens nyssnämndaundersökning har också tagit sikte på att genom en minskning av antaletriskklasser eller genom en samman-trängning av premiesalsskalan begränsa deneffekt som en fullständig riskutjämning innebär. Enligt utredningens mening hardock en sådan lösning inga betydande fördelar framför det nuvarande systemet.Valet bör stå mellan att bibehålla detta - möjligen med någon justering därav - eUer att övergå till ettsystem med enhetiiga . Utredningen för ordar det sistnämnda alternativet. En sådan lösning innebär inte någon Enhetlig premiesättning inom yrkesskadeförsäkringen tiUämpas redan påvissa håll utomlands. I övergår man vid ingång till ell sådantfinansieringssystem. Utredningenanser att nuvarande självrisksystem bör avskaffas. Utredningen åberopar allarrangemanget med självrisk numera inle lorde ha någon nämnvärd betydelse förarbetsgivarna. Självrisksyslemel förenklar inte heller arbetet påförsäkringssidan utan utgör snarare ett ganska besvärande bihang till denreguljära verksamheten. Och på skaderegleringssidan måste ungefärligen sammaarbete utföras som om självrisk ej fanns, ty ersättningarnas storlek bestämsav , även om utbetalningarna görs av arbetsgivaren. Elt speciellt skäl försjälvriskens avskaffande föreligger enligt utredningen vid en övergång tUl fördelningsmelodvid yrkesskadeförsäkringens finansiering. De mol försäkringsavgiften svarandedepositionerna är avsedda alt utgöra säkerhet fÖr betalningen av ersättning förskador, som inträffar under det kommande försäkringsåret. Därvid väger livräntortiU följd av dessa skador tyngst. Så länge avgiften beräknas enligt kapitaltäckningsprincipenger den genomsnittiigt sett täckning även för framtida livränlebetalningar. Menom denna princip överges och elt fördelningssystem införs, ger avgiften intefull kapilaltäckning. Detta innebär, att en mot avgiften svarande deposition ejär tUlräcklig som försäkringsmässig garanti för senare betalningar. Omsjälvrisken skaU bibehållas med nu gällande depositionsregler, så skulle fördepositionsändamål strängt taget en särskild avgift behöva uträknas enligt kapitaltäckningsprincipenför självriskarbetsgivama, faslän fördelningsmetoden i övrigt tUlämpas förberäkning av deras tiUäggsavgifl liksom för andra arbetsgivares avgifter. Attmärka är vidare all det inle är uteslutet att bibehållandet av möjligheten tUlsjälvrisk kunde komma att påverka premienivån inom försäkringen i höjanderiktning genom att elt stort antal utpräglade lågriskföretag skuUe föredra attsjälva svara för lagens ersättningar. Utredningens förslag omavskaffande av självriskinstilulel innebär i första mmmet, att inga nyamedgivanden om sådana särskilda för-säkringsvUlkor lämnas och att löpandemedgivanden sägs upp. Beträffande de livräntor, som arbetsgivaren alltjämt haratt betala ut på grund av tidigare självriskåtagande, bör arbetsgivaren fåmöjlighet att överlåta betalningsansvaret på genom altarbetsgivaren inbetalar livräntans kapitalvärde tiU verket. Den administrativttyngande specialbehandlingen hos verket för övervakning av denna del av liv-räntebeslåndetskulle därigenom kunna minska och större enhetlighet i administrationen vinnas.Många mottagare av sådana självrisklivräntor åtnjuter f. n. dessutom livränletUläggfrån verkets omreglerings-kassa. Om självrisklivränlorna inköptes hos verket,skulle livräntetagaren vinnaden fördelen att få både gmndbeloppet och tillägget i en enda försändelse frånsamma ulbetalare. Utredningenerinrar om att nuvarande bestämmelser om en fempro-centig tiUäggsavgift såsombidrag tUl den obligatoriska yrkesskadeförsäkringens förvaltningskostnader gårtUlbaka då de - delvis efter utiändskt mönster - infördes i olycksfaUsförsäkringslagen.De har gällt oförändrade. Med hänsyn tUl de förändringar som under utvecklingensgång skett beträflände försäkringens administration och omkostnader anserutredningen att liden nu är inne alt ompröva tilläggsavgiftens storlek och konstmktion.En sådan omprövning föranleds också av utredningens förslag beträffandeförsäkringsförmånernas finansiering. Utredningenanser det inle lämpligt alt efter en övergång tUl fördelningsmetod förfinansieringen bibehåUa det nuvarande systemet med elt procentuellt påslag pågrundavgiften. En sådan anknytning skulle nämligen innebära att vid en höjningav grundavgiften även tilläggsavgiften skulle stiga utan att någon stegring avförvaltningskostnaderna därför behövde föreligga. En lämpligare lösning ärenligt utredningen atl låta avgiften för förvaltningskostnaderna beslämmas medutgångspunkt från det avgiftsunderlag, som f. n. tillämpas när del gäUer allbestämma försäkringsavgiften inom yrkesskacieförsäkringen, och få utgöra en pro-centueUandel därav. Yrkesskadeförsäkringenstotala förvaltningskostnader för skuUe enligt utredningen kunnauppskattas till i mnt tal 14 milj. kr. Av detta belopp kan beräknas; avseförsäkringen av arbetstagare som inle är i statens tjänst, dvs. fall därtilläggsavgift f. n. utgår. inbringar tilläggsavgiften ca 8 mOj. Dellamotsvarar av yrkesskadeförsäkringens totala förvaltningskostnader och75 å av de förvaltningskostnader som ej är ai.t hänföra tiU statligverksamhet. Utredningenanser inle att det finns något bärande skäl för alt yrkesskadeförsäkringensförvaltningskostnader endasl tUl viss del skall täckas av arbetsgivarna utananser att dessa kostnader bör helt avgifts-finansieras i överensstämmelse, medvad som sker inom bl, a. försäkringen för allmän tilläggspension, bör naturiigenbara gälla omkostnaderna för försäkringen såvitt angår arbetstagare som är iannan än stadig tjänst. Det kan nämligen inte anses rimligt att de privata arbetsgivarnaskall svara för förvaltningskostnaderna beträffande slats-och mUitärskadorna,För statens arbetstagare bör kostnaderna bestridas av statsmedel utom ramen förförsäkringen. Ettgenomförande av utredningens förslag skulle innebära en viss kostnadsbesparingför staten. Om man utgår från de av utredningen gjorda kalkylerna, skullenämligen staten i fortsättningen ha all svara för ca 3,5 mUj. av de åriiga förvaltningskoslnademaunder del atl nu av totalkostnadema ca 6 mUj. faller på staten. Den tekniska lösningen av förslagel beträffande förvaltningskoslnademakan enligt utredningen lämpligast ordnas på liknande sätt som för allmännapensionsfondens del. Den del av försäkringsavgiften, som skaU täckaförvaltningskostnaderna, skall således inte särskiljas utan tillförasmotsvarigheten tiU yrkesskadeförsäkringsfonden. Från fonden får sedan medel uttasför att täcka arbetsgivarnas andel i de faktiska förvaltningskostnaderna. Beträffande den frivUliga yrkesskadeförsäkringen föreslårutredningen inte några genomgripande förändringar. Enligt utredningen måste friviUigförsäkring i motsats lill obligatorisk sådan ha full kapilaltäckning för sinaåtaganden. Likaså förutsätter den frivilliga försäkringen en mera individuell,i första hand tUl skaderisk anknuten premiesällning. Utredningen framhållerall en övergång till enhetspremie för den obligatoriska försäkringens delmedför att den nuvarande näringsgrensvis upplagda koslnadsslatistiken upphör,varigenom möjligheten liU sådan pre-miedifferentiering begränsas. uppfattning bör dock kunna lösa dettaproblem genom införande av ett mera begränsat antal riskklasser och genom vissminskning av spännvidden i premiesättningen. Utredningen anser att också frivillig försäkring i principbör helt slå för sina förvaltningskostnader. Fastställandet av de omkostnadersom är atl hänföra lUl frivillig försäkring måste enligt utredningen delvis blien avvägningsfråga. Utredningen anser sig dock kunna fömtsätla altheltäckningsprincipens införande leder liU en premiehöjning av , detta i den mån kostnaderna inte kan hänföras tiU äldre skadefaUoch där ha täckning i eventuella överskottsmedel. För alt under övergångstidenundvika en för stor premiehöjning föreslås en viss nedskrivning avförvaltningskostnaderna. Utredningen föreslår vidare all de medel som inflyter pågrund av friviUig försäkring inle längre skall förvallas gemensamt med medlenfrån den obligatoriska försäkringen. Utredningen är medveten om att praktiskasvårigheter kommer att uppstå vid avskiljandet av den frivilliga försäkringenstUlgångar från den nuvarande yrkesskadeförsäkringsfondens övriga tillgångar.Med hänsyn tUl behovet av att för framliden skapa ell fungerbartredovisningssystem fömtsätter emellertid utredningen att utbrytningsfråganäven i avsaknad av exakta beräkningsunderlag kan få en snar lösning. Utredningen anför, efter att inledningsvis ha redogjortför bl. a. innebörden i och avgränsningen av begreppet yrkesskada, all det vidtidigare diskussioner om en arbetarskyddsavgift väsentiigen varit de renayrkesskadorna som tUldragit sig intresset. 3 1971.1 saml. lertidatt arbetarskyddels ansvar vuxit ut i takt med den tekniska utvecklingen ochrationaliseringen. Från alt urspmngligen varit inriktat på all förebygga renayrkesskador har - bl. a, till följd av ökade kunskaper om yrkeshygien, arbetsmedicinm. - området för arbetarskyddet vidgats tUl att omfatta en mer total syn påsamband mellan olika faktorer i arbetsmUjön och deras hälsomässigakonsekvenser. Det har i betydande grad blivit en angelägenhet förarbetarskyddet att beakta arbetslagarens hela hälsosituation. Avden offentiiga debatten och vad i övrigt framkommil rörandearbetarskydd och arbetsmUjö har utredningen kommit fram lill att del ärsynnerligen angeläget all arbetarskyddet - detta begrepp tagel i vidsträcktbemärkelse - får betydligt ökade resurser. Mellan yrkesskadeförsäkringen ocharbetarskyddet råder enligt utredningen ett nära samband. Det förefaller sannolUclalt arbetsmiljön och de allmänna förhållandena på arbetsplatsen i övrigl ivarje fall indirekt kan ge upphov till eller medverka tUl uppkomsten avyrkesskador. Och även om ökade insatser på arbetarskyddets område naturiigenhar sitt egentliga och största värde från rent humanitär synpunkt, bör arbetsgiyamaha_in-tresseav all arbetstagarnas hälsa förbättras och sjukdomsfrekvensen sjunker med bl.a. minskade försäkringspremief och andra kostnader som följd. Givetvis är det inlemöjligt all fömtse, humvida de insatta åtgärdema verkligen kommer atl gepraktiska resultat. Utredningen räknar emellertid med att så skall bli fallet. Utredningenförordar därför, att del via yrkesskadeförsäkringen skapas ökade möjligheter atllämna ekonomiskt bidrag till kostnader för forskning, utbUdning och upplysningpå arbetarskyddets område. Syftet bör härvid vara att motverka uppkomsten inlebara av yrkesskador utan även av annan av arbetsmiljön betingad fysisk ochpsykisk ohälsa samt dessutom atl få lill stånd en förbättrad arbetsmiljö genom vUkenarbetstagarnas hälsa, säkerhet, arbetsanpassning och arbetstillfredsställelsekommer alt främjas. Närdet gäller att dra upp den yttre ramen kring den här avsedda verksamheten börenligt utredningen den principiella utgångspunkten vara, att de medel somställs tiU förfogande inle skall användas för uppgifter som ligger inom olika myndighetersoch institutioners ordinarie verksamhet. För dessa bör kostnaden läckas avderas budget. Utredningen anmärker all dess förslag, om del genomförs, givelvisinte får tas till intäkt för en beskärning av de ordinarie riksslalsanvisningarna.Utredningen är medveten om all del i praktiken kan bli svårt all avgöra vilkenaktivitet som bör bekostas i den ena eller andra ordningen. Dessa svårigheteranses dock kunna begränsas genom att man strikt håller sig tUl den nyssnämndaprincipen och genom atl det organ som skäll ha alt besluta om medlensanvändning får en därför lämpad sammansättning. Utredningenanser sig inle böra i detalj gå in på hur tillgängliga me del bör användas inom de olika aktiviteteraa. Utredningen drar emeller tid upp följande riktlinjer. Forskningenbör vara praktiskt inriktad och omfatta även uppföljande av forskningsresultati industrin och andra delar av näringslivet, särskUt så all resultat somutarbetats i laboratorier prövas i praktisk verksamhet och eventueUtmodifieras för praktisk tillämpning. Här kan ofta försöksverksamhet på olikaarbetsplatser komma i fråga. Forsk-[ ningen bör vara inriktad på uppgifter, somkräver snabba och kraftiga i insatser, saml stora och långsikliga projekt.Forskningsuppdrag som har, karaktär av gmndforsknlng bör ej få finansieras idenna ordning. Ifråga om utbildningen erinrar utredningen om all arbetsmedicinska institutettill chefen för överlämnat en dagtecknadutredningsrapport om utbUdningen i företagshälsovård vid institutet. I dennarapport behandlas frågan om hur förelagsläkare och förelagsskölerskor,skyddsingenjörer och andra tekniker, ergonomi-personal samt arbelshygienikerbör utbildas och hur utbUdningen bör finansieras. I anslulning lill desynpunkter som rapporten innehåller uttalar utredningen följande. De medel,som via yrkesskadeförsäjcringen kan ställas till arbetarskyddets förfogande,bör inte få utnyttjas för griindutbildning- med olika skolformer eller liknandesaml ej heller för den grundläggande fortbildningen av företagsläkare och företagssköter-skoj,skyddsingenjöreroch andra tekniker, ergonomipersonal och_ar-belshygieniker. Ulredningeii delar arbetsmedicinskainstitutets uppfattning i dessa hänseenden. Utredningen är dock något tveksamom inle det samlade arbetsgivarkoUeklivel via yrkesskadeförsäkringen bör svaraför kostnaden för den~gmndläggande teoretiska fortbildningen av förelagsläkare,skyddsingenjörer, förelagsskölerskor och ergonomipersonal, en kostnad somtotalt lorde uppgå lill ca 0,8 milj. kr. Utredningens experter harinte velaljbilräda ett förslag i denna riktning. Med hänsyn härtill och då deprincipiella konsekvensema synes svåröverskådliga förordas inte alt manfrångår institutets förslag.