prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Detlorde emellertid vara allmänt erkänt, att den som för talan hosförvaltningsmyndighet har rätt alt göra det genom ombud, i den mån det inte pågrund av särskild förfaltningsföreskrift eller eljest krävs att han medverkarpersonligen, t. ex. för alt lämna upplysningar i saken eller för attunderteckna en handling. I vissa specialförfattningar förutsätts att ombud fåranlitas. Så är t. ex. fallet med föreskrifterna om delgivning av handling medombud i 11 § delgivningslagen. Här kan också erinras om kungörelsen (1845:10 s.4) att fullmakt inte krävs för ingivande av besvärs- eller ansökningsskrivelse,som är egenhändigt undertecknad av sakägaren. Inom förvaltningsförfarandet saknas även allmänna reglerom ombuds personliga kvalifikationer. I och för sig torde det dock inte mötahinder att Maj:ts proposition nr 30 år1971 förvaltningsmyndighet går in i prövning av fråga om ombudsaUmänna lämplighet och med analog tillämpning av härom meddelar beslutom avvisning av ombud som är olämpligt. Någon prövning av ombuds personligakvalifikationer blir emeUertid förhållandevis sällan aktuell i förvaltningsärenden,bl. a. på grund av alt förfarandet mestadels är skriftligt. Vad som har sagts om rätten att anlita ombud och omombuds kvalifikationer gäller i huvudsak också när någon anlitar biträde i ettförvallningsärende. I vissa specialförfattningar har lagits in uttryckligaregler om rätt att anlita biträde vid muntlig handläggning hosförvaltningsmyndighet. Här kan erinras om föreskrifterna i 41 §utlänningslagen, 20 § barnavårdslagen, 24 och 27 §§ statstjänstemannalagen och32 § lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall.Reglerna i barnavårdslagen och lagen om beredande av sluten psykiatrisk vårdger dessutom uttryckligen myndighet rätl alt avvisa biträde, som visaroskicklighet eller oförstånd eller är olämpligt av annan orsak. Enligt arbetsgruppens mening bör blandförvaltningslagens allmänna bestäraraelser tas in en regel om rätt för partatt anlita biträde vid talans utförande (8 § första stycket första punktenarbetsgmppens lagförslag). Gruppen anser inte att det behövs någon föreskriftom rätt för annan än part att anlita biträde i meUanhavande med myndighet.Gruppen menar vidare att lagen också bör innehålla en generell regel om partsrätl att föra sin talan genom ombud. Denna rätt bör dock inte vara ovillkorlig.I de flesta fall är det visserligen från myndighetens synpunkt likgiltigt, omdet är parten själv eller hans ombud som för talan i ärendet. Det förekommeremellertid ärenden framför allt angående enskilds personliga och kroppsligaintegritet, där myndigheten måste komma till tals med vederbörande själv bådenär det gäller upplysningar i sak och besked om hans ståndpunkt till ettingrepp, ett omhändertagande e. d. I många fall fordras ett personligtmedgivande till en åtgärd för att den skall få beslutas. Vissa ansökningar ochuppgifter, t. ex. självdeklarationer, måste vidare vara egenhändigt undertecknade.1 remissyttrandena över besvärssakkunnigas förslag har från dessautgångspunkter gjorts invändningar mot att en rätl införs att föra talan genomombud i t. ex. nykterhetsvårds- och socialhjälpsärenden. Enligt arbetsgruppensmening är det å ena sidan tydligt att den praktiska betydelsen av en sådan rätlblir tämligen begränsad inom socialvården med hänsyn till att partens personligamedverkan vanligen är oumbärlig vid utredningen vare sig denna sker skriftligeneller muntiigen vid samtal, förhandlingar, förhör eller hembesök. A andra sidankan rällen att föra talan genom ombud ha en praktisk funktion att fylla ocksåinom socialvården. Framför allt skulle det emellertid vara stötande att införaelt undantag från en allmän sådan rätt för socialvårdsärendenas del med tankepå rättssäkerhetens särskilda betydelse vid administrativa frihelsberövanden.Arbetsgruppen föreslår därför inte något sådant undantag ulan beaktar istället behovet av per- Maj:ts proposition nr 197i 359 sonlig kontakt med parten genom att rällen atl föra talangenora orabud inte görs ovillkorlig utan förses med reservation för att partenskall ha att medverka personligen och ange sin ståndpunkt om det behövs (8 §första stycket andra punkten arbetsgruppens lagförslag). I vad raån medverkankan genomdrivas med tvång blir beroende av vad specialförfatlningarna föreskriveri detta hänseende. I fråga om kompetenskrav för ombud och biträde anserarbetsgruppen det vara tillräckligt med elt allmänt stadgande om alt ombudeller biträde, som visar oskicklighet eller oförstånd eller eljest ärolämpligt, får avvisas (8 § andra stycket). Enligt 19 § andra stycket 1arbetsgruppens lagförslag får beslut om avvisning överklagas genora besvär hosöverordnad myndighet. Molsvarande föreslås i 19 § Iredje stycket gälla i frågaom koraraunal rayndighets beslut, när beslutet i huvudsaken får överklagas iannan ordning än genora kommunalbesvär. Arbetsgruppen påpekar att det i förvaltningsförfarandet ipraktiken sällan uppkomraer några problem om ombuds fullmakt eller behörighet.I de enstaka fall där det ändå inträffar finns vägledning att hämta ur lagen(1915: 218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens oraråde(avtalslagen) liksom ur RB. Arbetsgruppen anser därför alt frågorna utanegentlig olägenhel kan lämnas oreglerade i förvaltningslagen. I remissyttrandena framställs inte någraprincipiella erinringar mot föreskriften i 8 § första stycket arbetsgruppenslagförslag om parts rätt alt anlita ombud eUer biträde i mellanhavande medrayndighet. i påpekar att beslut om hjälp ochvård raåste grunda sig på en direkt bedömning av bl. a. den enskildesvårdbehov. Även om del i förslaget tagils in en föreskrift om skyldighet förpart alt raedverka personligen, finner nämnden angelägel framhålla attutnyttjande av orabud i socialhjälpsärenden kan försvåra arbetet och störa detförtroendefulla förhållande mellan den hjälpsökande och socialarbetaren someftersträvas. frarahåller atl tillämpningen av paragrafen kanraedföra alt det inora anstallsvården kan uppstå koraplicerade bedömningar i defall då medintagna av parten ges rätt att uppträda som ombud eller biträde.Enligt styrelsens mening kan man inte undantagslöst utgå ifrån att sådantbiträde eller ombud skall kunna avvisas med stöd av 8 § andra siycket. Om part underlåter att där så behövs personligen medverkai etl ärende, bör någon form av sanktion följa eller ärendet avgöras ibefintligt skick, framhåller . härom bör enligthovrättens mening införas i 8 §. JO konstaterar att lagförslaget saknar regler om verkan avett beslut om avvisning av ombud eller biträde. Bestämmelserna i kan enUgtJO:s mening i viss utsträckning tillämpas analogt härvidlag. Avvisning bördock inte ha verkan utöver det ärende som är aktuellt. i Göteborganser att påfallande liten uppmärksamhet ägnats förslaget om rätt för Maj.ts proposition nr 30 är1971 myndighet alt avvisa ombud. All generelll berättigamyndighet att avvisa parts ombud framstår för näranden inte såsom en frånrättssäkerhetssynpunkt lycklig reform. De förvaltningsmässiga mödorna medoskickligt ombud för part bör rimligen hellre uthärdas genom instansema änföranleda avvisningsbeslut. Från några håll uttalas önskemål ora att 8 §arbetsgruppens lagförslag skall korapletteras eller förtydligas i olikaavseenden. anser att i lagen bör anges ålrainslonevissa krav som bör ställas på ett ombud eller biträde och hänvisar därvid föreskrift i 3 kap. 6 § besvärssakkunnigas lagförslag. Vidare bör tas inbestämraelser om vilka personer som inte kan uppträda som ombud (jfr 3 kap. 7 §besvärssakkunnigas lagförslag) och om ombuds fullmakt och behörighet (jfr 3kap. 912 §§ besvärssakkunnigas lagförslag). Även i Jämtlandslän och anser del önskvärt att en uttrycklig regel om orabuds fullmakt tasupp i lagen. föreslår att en sådan regel utformas efter mönster av 2 §Iredje stycket sista punkten lagen om handläggning av domstolsärenden. ÖB ifrågasätterom inte för undvikande av tvekan ordet »befullmäktigat» bör tillfogas föreordet »ombud» i 8 § första styckel försia punkten. SR erinrar ora att förbundel i sitt yttrande överbesvärssakkunnigas betänkande vände sig mot att förbudet för vissabefattningshavare att vara ombud fått en sådan utformning alt del skulle hindraen anställd att i egenskap av organisations representant biträda någon i ettpersonalärende. Förbundet konstaterar med tillfredsställelse att reglema omombud i det nya förslagel givils en mera generell avfattning och finner attdess invändningar beaktats genom att den aktuella frågan inte reglerats iförslaget. Förvaltningsärenden handläggs vanligenskriftligen. Frågan huruvida den som för talan i ett ärende därvid äger anlitaombud eller biträde får därför inte sararaa betydelse sora i rättegång, därförfarandet bygger på muntlighelsprincipen. I förvallningsärende som handläggshelt skriftligt kommer det ofta över huvud inte till myndighetens kännedom, omnågon fått hjälp med att sätta upp en inlaga eller anlitat annan person för attskaffa fram utredningsmaterial. Vad nu sagts hindrar emellertid inte att deläven för förvaltningsförfarandels del är av värde alt i lag slå fast denenskildes rätl att anlita ombud eller biträde i mellanhavande med myndighet.Inte minsl med tanke på den enskildes rättsskydd är det av vikt att denna rättkommer till uttryck i förvaltningslagen. En motsvarande regel har också lagitsin i bl. a. den norska forvaltningsloven. Jag föreslår därför alt det blandförvaltningslagens allmänna bestämmelser las med en föreskrift om att den somför talan i ärende får anlita ombud eller biträde (6 § försia styckel försiapunkten). Den sålunda lagfästa rätten alt anlita ombud vid talansutförande kan emeUertid inte göras ovillkorlig. Som frarahållits av arbetsgruppenkan det i förvaltningsförfarandet förekoraraa en rad olika situationer, där densom Maj.ts proposition nr 1971 361 för talan i ett ärende måste medverka personligen antingenför att höras av eller eljest lämna upplysningar till en myndighet eller föratt lämna medgivande till viss ålgärd eller underteckna en handUng. I den måndet krävs att någon medverkar personligen anges detta regelmässigt i denspecialförfaltning som reglerar förfarandet på det område varom är fråga. Däranges vanligen också om myndighei får använda tvångsmedel, t. ex. vite, för attförmå någon atl medverka personligen i vissl hänseende. Som exempel kan nämnasreglema om muntlig handläggning av bamavårdsärende i 15 och 17 §§barnavårdslagen. Även när förfaltningsbestämraelser av nyssnämnda slag saknas,är del ofta nödvändigt att myndighet tar kontakt direkt med den som gjort enansökan i ett ärende eller eljest berörs av en åtgärd från myndighetens sida.Mellan sådana fall och tidigare berörda situationer föreligger dock denväsentliga skillnaden, all tvångsmedel inte får användas för att förmå någonatt raedverka. Oavsett ora det rör sig ora en i författning föreskrivenskyldighet för någon atl medverka personligen eller om en begäran som myndigheteljest framställer om sådan medverkan, bör uppenbarligen den enskildes rättatl föra sin lalan genom ombud i motsvarande mån inskränkas. I huvudsakligöverensstämmelse med arbetsgmppens förslag på denna punkt förordar jag därför,all det i förvaltningslagen tas in en bestämmelse som klargör, att den som harombud likväl är skyldig alt medverka personligen, om myndigheien begär del (6 §första stycket andra punkten). Med en sådan bestämmelse torde knappast behövabefaras att myndigheternas kontakter med enskilda i t. ex. ärenden omsocialhjälp skall försvåras. Jag vill tillägga, att den nu berördainskränkningen bara rör rällen att anlita ombud. Självfallel bör inteföreskrivas någon inskränkning i fråga ora enskilds rätl alt vid sinakontakter raed myndighei anlita biträde. Jag anser vidare i likhet med arbetsgruppen alt det intefinns något behov att såsom yrkats av dessutom ha enföreskrift om påföljd av att part underlåter att medverka personligen. Ensådan föreskrift är motiverad bara om del skall gälla en allmän,påföljdssanktionerad skyldighet för part att medverka personUgen vidutredningen, vare sig han har ombud eller ej. Att införa en sådan skyldighet äremellertid inte aktuellt. Bestämmelsen om rätt för myndighet att avvisa ombud ellerbiträde, som visar oskicklighet eller oförstånd eller eljest är olämpligt (6 §andra siycket), stämmer i sak överens raed raotsvarande regel i arbetsgruppenslagförslag. Med anledning av ett påpekande av JO har dock i det nu framlagdalagförslaget genom tillägg av orden »i ärendet» markerats atl beslut omavvisning inte får någon verkan utöver del ärende där frågan aktualiseras. I 6 § tredje stycket anges att myndighets beslul allavvisa ombud eller biträde får överklagas genom besvär enligt samma bestämraelsersom gäller talan mot myndighetens beslut i huvudsaken. Föreskriften motsvarar19 § andra stycket 1 (jfr Iredje slyckel) arbetsgruppens lagförslag. 362 KungL Maj.-ts proposition nr 30 år1971 De av en del remissinstanser framförda önskemålen omkomplettering av de nu behandlade reglema i olika avseenden, bl. a. i fråga omombuds fullmakt och behörighet, anser jag raed hänsyn till lagens allraännasyfte mig inte kunna tillgodose i förevarande sammanhang. Vad gäller frågan omfullmakt torde reglema i 49 § i den av mig föreslagna förvaltningsprocesslagenvid behov kunna tjäna till vägledning. I fråga om ombuds behörighet viU jag erinraom att allmänna bestämraelser om ombuds behörighet alt ta emot delgivning avhandling meddelats i 11 § delgivningslagen. I den mån annan fråga om ombudsbehörighet skulle uppkomma i ärende hos förvaltningsmjm-dighet synes liksom f.n. ledning kunna hämtas ur RB och avtalslagen. Det bör framhållas att de i 6 § upptagna reglerna inteinnebär någol hinder mot all juridisk person fungerar som ombud (jfr RÅ 1963ref. Paragrafen innehåUer bestämmelser om när handling skallanses ha kommit in till myndighet. Den motsvarar 5 § arbetsgruppenslagförslag. Enligt 1 § första stycket lagom rätl att sända in handlingar med posten får ansökan, besvärsinlaga ellerannan handling som skall ges in lill stats- eller kommunalmyndighet sändas inmed posten i betalt brev. Ehum lagen inte innehåUer någon uttrycklig regeldärom, får handling självfallet också lämnas in genora bud (jfr prop. 1946: 16s. 20), Handling som kommer in lill myndighet med posten skall enligt 2 §första stycket första punkten i lagen anses ingiven av den som har undertecknathandlingen. Handlingen skall anses ingiven den dag då handlingen eller avi omförsändelse, i vilken handlingen finns innesluten, kora in till mottagaren (2 §första stycket andra punkten). lag innehåller vidare en regel om attvad sora är stadgat om atl handling skall ha kommit in tUl myndighet före visslklockslag skall upphöra alt gälla (2 § andra stycket). Ullryckliga författningsbestämmelser om enskilds rätt atlöverbringa meddelande till myndighet genom telegrafi eller annan fjärrskrifthar för förvaltningens del utfärdats bara i fråga om anbud i ärenden om upphandlingm, m,, se 10, 40 och 75 §§ upphandlingskungörelsen (1952:496) och cirkuläret(1960:494) till samtliga statsmyndigheter angående användande av telex vidavgivande av anbud vid upphandling och arbeten för statens behov m. m. (jfr 12kap. 10 § RB). I praxis har dock detla kommunikationssätt godtagits också ivissa andra fall. Ansökan i tjänstetiUsältningsärende som gjorts telegrafiskthar sålunda ansetts inkomraen i rätt tid, fastän övriga ansökningshandlingarkoramit myndigheien lill banda först efter ansökningstidens utgång. Likaså haranspråk på ersättning för mislad fiskerätt ansetts kunna framställas genomtelegram (NJA 1959 s. 235). Maj.ts proposition nr 1971 363 fisk fuUföljdsinlaga har i lidigare praxis i regel integodtagits (se t, ex, RÅ 1959 Ju 176 och K 815), En omsvängning har emellertidägt rum på denna punkt genom ett meddelat pleniavgörande av regeringsrätten(beslut ). I elt ärende om av drätselkammaresbeslut hade klagandena före besvärstidens utgång anfört besvär hoslänsstyrelsen genom telegram och efter nämnda tids utgång inkommit tilllänsstyrelsen med besvärsinlaga. ansåg att klagandena inte hadefullgjort vad på dem ankom vid fullföljd av talan och avvisade besvären.Regeringsrätten fann emellertid den orasländighelen att besvären anförts pånyss nämnda sätt inte ha bort föranleda att avvisa klagandenastalan (jfr NJA 1968 s, 523). Frågan när en handling måste ha koraraitrayndighet till banda för att den skall anses inkommen den dagen regleras intei lag. Har handlingen lämnats in viss dag under myndighetensexpeditionstid, bör den uppenbarligen anses inkommen , vare sig handlingenhar läranats till registrator hos myndigheten eller till annan anställd. Ävenom handlingen har lämnats in efter expeditionstidens slut viss dag, torde denfå anses inkommen den dagen, om registrator eller annan behörig tjänstemantagit emot den (RÅ 1941 ref. 7 och 1957 ref. 46; jfr NJA 1953 s. 96och 1963 s. 384). Det sistnämnda gäller oavsett om handlingen har avlämnats imyndighetens lokal eller i tjänstemannens bostad. Har myndighet utanför sinlokal satt upp särskild brevlåda, som är tillgänglig för aUmänheten även efterexpeditionstidens slut, torde handling, som viss dag har lagls ned i brevlådanföre midnatt, vara alt anse som inkommen . I en lag med grundläggande bestämmelser omförvaltningsförfarandet bör enligt arbetsgruppens mening finnas regler om desätt på vilka en handling skall få tillställas en myndighet. lag ochmånga specialförfattningar utgår från en tyst huvudregel alt handling skall gesin. För all beslämmelserna i förvaltningslagen smidigt skall ansluta sig tilldet traditionella synsättet, bör de därför inledas med grundregeln om ingivande(5 § första styckel arbetsgruppens lagförslag). Vid sidan av möjligheten attformligen ge in en handling personligen eller genom orabud bör lagen ange atthandling får lämnas in genom bud eller sändas in med poslen i betalt brev (5 §andra stycket första punklen). Lagen bör vidare öppna möjlighet atl beträffandealla slag av handlingar som om-fallas av lagen alltså även besvärsskrivelser utnyttja telegrafi eller annan fjärrskrift (5 § andra siycket andra punklen).Delta kommunikationssätt kan i vissa fall vara det mest rationella och kaninte i något fall medföra nämnvärda olägenheter för myndigheterna. Användandetav telegram eller annal fjärrskriftsmeddelande bör enligt arbetsgruppensmening inte kompliceras i onödan. Man bör därför inte föreskriva attfjärrskriftsmeddelande obligatoriskt skall efterföljas av en handling, sommotsvarar 364 Kungl Maj.ts proposition nr 1971 meddelandet,ulan nöja sig med att föreskriva att meddelandet skall bekräftas genomegenhändigt undertecknad skrivelse, om myndigheien begär det (5 § andra styckettredje punkten). om de olika sätl på vilka handling skall fåtillställas en myndighei bör enligt arbetsgruppens mening överta lagsfunktion att uigöra en motsvarighet inom förvaltningen tUl 33 kap. 3 § RB. Ispecialförfatlningarna skall inte behöva sägas annat än att en skrivelse skallges in. Av förvaltningslagen skall följa alt ingivandel får ersättas med någonav de övriga formema för överbringande. Förvaltningslagenbör enligt arbetsgruppens raening också reglera när en handling skall anses hakorarait in lill en myndighet. Bestämmelser härom behövs för de fall då vissansöknings- eller besvärstid eller liknande frist skall iakttas. Härvidlag börtill en början föreskrivas att handling skall anses ha kommit in, när tillmyndigheten anlänt antingen själva handlingen eller avi ora försändelse, ivilken den är innesluten (5 § tredje stycket första pukten). Telegram ellerannat fjärrskriftsmeddelande bör härvid räknas som handling. Arbetsgruppenpåpekar vidare att lag inte innehåller någon bestämmelse om när pådagen en handling måste ha kommit myndighet till banda för att den skall ansesinkommen den dagen (jfr prop. 1946: 16 s. 17). Frånvaron av en klar regel pådenna punkt är förenad raed olägenheter för allmänheten. Praxis är inte hellerenhetlig. Avsaknaden av en lagbestämmelse i ämnet kan dessutom medföra all detkoraraer att bli beroende på en tjänsteraans godtycke ora en handling blir attbetrakta sora inkommen viss dag eller inte, t. ex. om en behörig tjänstemantar emot en handling efter expeditionstidens slut, fastän han inte harskyldighet lill del. Arbetsgruppen anser därför atl starka skäl talar för attförvaltningslagen bör ge närmare vägledning i denna fråga. Det ligger härvidnära lill hands att göra skillnad mellan sådana myndigheter som har bestämddaglig tjänstetid och övriga rayndigheter. Med att myndighet har bestäraddaglig tjänstetid åsyftar arbetsgruppen att viss tjänstetid är fastställd förmyndigheien eller dess kansli för rainst måndagfredag (bortsettfrån helgdagar och därraed likställda dagar). Såvittangår rayndighet med bestämd daglig tjänstetid talar enligt arbetsgruppensuppfattning övervägande skäl för all en handling skall anses inkommen tillmyndigheten viss dag, ora handlingen eller avi om försändelse, i vilkenhandlingen är innesluten, har anlänt före tjänstetidens slut den dagen ellerföre den senare tidpunkt som myndigheten har gett till känna.Arbetsgruppen förutsätter alt föreskrift om handlings mottagande viss lid eftertjänstetidens slut inte meddelas i individuella fall utan får formen av engenerell föreskrift sora på lämpligt sätt bekantgörs för allmänheten. Det börstå myndighei fritt all förlägga den senasie tidpunkten för mottagande avhandling till vilken lämplig tid som helst. Vid mottagande genom brevinkasteller brevlåda lär annan tidpunkt än Maj:ts proposition nr 30 är 1971 365 inte vara praktisk. Anländer handUng eller avi viss dagefler tjänstetidens slut och har senare tidpunkt för mottagande inte bestämls,bör handlingen undantagslöst anses inkomraen försl . Det kanförutsättas att myndigheterna sörjer för atl deras brevlådor och postfack tömsvid den lid då handling eller avi senast skall ha anlänt och låter avhämta försändelser, som finns antecknade i myndighetens ankomst-och regislreringsbok hos poslen (jfr prop. 1947: 188 s. 14). Delta synesarbetsgruppen inte vara förenat med oöverstigliga praktiska svårigheter.Arbeiei med diarieföringen av de senasi inkomna handUngarna behöver inteutföras utan kan uppskjutas till följande arbetsdags morgon. Harsenare tidpunkt än tjänstetidens slut bestämls för mottagande av handlingar,ställer det sig inte lika lätt för myndigheten att kontrollera tiden föringivandet. Antingen får då principen »hellre fria än fälla» lillämpas eller ocksåfår del klargöras för allraänheten att den sora ger in en handling eflertjänstetidens slut skall vara beredd att bevisa när det skedde. I fråga om del allt mindre antalet myndigheter som intehar bestärad daglig tjänstelid bör enligt arbetsgruppens raening inte krävasannat än all handlingen eller avi om denna anlänt viss dag före för attden skall anses inkommen . Detta bör gälla vare sig rayndigheten ifråga har eget kansli eller inte. I enlighet raed det anförda föreslår arbetsgruppen att iförvaltningslagen stadgas att, om hos myndighei med bestärad daglig tjänstetidhandling eller avi har anlänt efter tjänstetidens slut eller den senarelidpunkt som myndigheten gett till känna, handlingen skall anses ha koramit införsl (5 § Iredje stycket andra punklen). Den av arbetsgruppen föreslagna regelnom ingivande av handling anses av , patent- ochregistreringsverket, länsstyrelserna i , och Jämtlandslän, i stift och böra utgå såsom varande självklar.Också regeringsrättens ledamöter finner beslämmelsen sakna självständigbetydelse. De föreslår atl den skrivs ora och inarbetas i lagrummets andrastycke. Polismästaren i erinrar ora atlenskild i olika lagar och författningar har lämnats möjlighet att anhängiggöraärenden genom muntlig anmälan. Då viktiga rättsverkningar för den enskilde ärknutna även till muntlig avgivande av anmälan, kan det enligt hans mening måhändavara påkallat alt låta även delta förfaringssätt bli föreraål för reglering. föreslår atl frankeringskravet i 5 § andrastycket första punkten slopas.