prop · FU03122 · 1971-12-31 00:00:00 — Om utvecklingen med tillräcklig grad av sannolikhetkan överblickas för avsevärd lid framåt, får förköp ske även om det skulledröja lång lid innan ändringen i markens användning blir aktuell. Utredningen behandlar inledningsvis del nutida samhällsbyggandetsstruktur och omfattning. Därvid framhålls all den tekniska utvecklingen hargått starkt framåt, inte minst i fråga om kommunikationer, och alt människornasanspråk på trivsamma bostads- och arbetsmiljöer har ökat. Bådeplaneringsmyndigheter och byggherrar har därför ställts inför tvånget alttillgodose behov och önskemål åt vilka man tidigare inte ägnade större uppraärksarahet.Della har tvingat fram en omfattande planering efter nya vUlkor och önskemål.Trafiklederna har fått en starkt styrande inverkan och störreserviceinrättningar, såsom affärscentra, skolor och sjukhus, intar enframskjuten plats. Krav på lekplatser, parker och andra friområden samt ökadeutrymmesbehov för olika ändamål har medfört all själva huskropparna numera iregel tar upp en mindre del av bebyggelseområdena . För atlgenomföra en rationell trafikplanering måste man ibland ta i anspråk även markinom byggnadskvarter genom att förlägga trafikområden och trafikanordningar avolika slag över eller under byggnaderna. Dispositionsrätten till marken behöverdärför kunna skiktas i flera plan. Även många andra behov, exempelvisbeträffande vallenförsörjning, avlopp, uppvärmning, biluppställning ochvarudistribution, tillgodoses i många fall bäst genom större för flerafastigheter gemensamma anordningar. Allt della gör alt man kanbetrakta bebyggelsen inom varje fastighet som en enhet för sig. UtredningenframhåUer all planläggning och byggande numera lar sikte inle bara på att skapalämpliga fastighetsenheler ulan också och kanske i första hand på alt kvarterenskall bli lämpliga bebyggelseenheter. I växande grad får man också räkna medstörre enheter än kvarter. Förändringar i byggnadstekniken beträffande såvälbostadshus som industribyggnader samt kraven på trivsamma bostads- ocharbelsmUjöer har haft lill följd alt störte markytor än tidigare behövs för attändamålet med bebyggelsen skall kunna tillgodoses. Utredningenbelyser med statistiska uppgifter byggnadsverksamhetens tilllagande intensitetoch konstaterar under hänvisning till vissa beräkningar av 1965 årslångtidsutredning och bostadsbyggnadsutredningen all åtskUliga omständighetertalar för att nybyggnads- och anläggningsverksamheten i landet även framgentkommer alt hållas på en mycket hög nivå. En betydande del av de närmasteårtiondenas nyproduktion av byggnader och anläggningar kommer alt äga rum påområden som inte alls eller i varje fall bara i begränsad omfallning harutnyttjats för bebyggelse tidigare. Det föreligger emellerlid också stort behovav alt förnya byggnadsbeståndet inom delar av tätorterna där det finns äldrebebyggelse och få tiU stånd en Irafikleknisk upprustning av sådana områden ochförse dem med serviceanordningar av skilda slag. Allt detta gör enligtutredningen att man får räkna med ett betydande nybyggande och omfattandenyanläggningar under de närmaste decennierna även inom förat tätbebyggdaområden. Denredovisade utveckluigen innebär enligt utredningen alt behovet av mark ochutrymme för samhällsbyggnadsändamål fortlöpande ökar starkt. Trots att landetär glest befolkat medför lälortsexpansionen regionalt och lokalt en radsvårbemästrade och svårlösta problem, inle minst vad gäller möjligheterna atttUlgodose det växande markbehovet och sörja för all tillgängliga markresurserdisponeras på ändamålsenligt sätl. Den areella tUlväxten av tätorternasbebyggelse är i regel betydligt större än befolkningsökniingen, främstberoende på en genom välståndsutvecklingen höjd utrymmesstandard. Som ett måttpå det ekonomiska värdet av den mark som används för bebyggelse anförutredningen alt råmarkskostnaden bostadsbyggande om 100 000lägenlteter uppskatias tUl ca 200 milj. kr., räknat priser.Markkostnaderna för kommersiell bebyggelse torde vara betydligt större, bl. a.beroende på alt. sådan bebyggelse i stor utsträckning sker inom områden somredan i. dag utnyttjas för tätbebyggelse. TUl markkostnaderna för självahusbyggandet och de anordningar som hör till bebyggelsen bör vidare läggaskostnaderna för mark för vissa trafik-anordningar och större friområden m. m. Utredningendiskuterar härefter kommunernas behov av befogenheter med avseende påtätbebyggelsemark samt nuvarande möjligheter att tillgodose detta behov. Ettsamhällsbyggande av den art och omfallning som beskrivits föroundgängligen med sig kostnader tUl så betydande belopp all de inte kan undgåatt påverka samhällsekonomin totalt sett. Både rned hänsyn härtill och tiUkravet på ändamålsenlig bebyggelse är det enligt utredningen nödvändigt atlverksamheten kan planläggas och genoraföras rationellt. En grundläggande förulsällningför all så skall kunna ske är alt mark står lUl förfogande för avsett ändamålpå räll plats och . Utredningen erinrar i dettasammanhang om att statsmakterna förbereder enmera målmedveten riksplanering som syftar tUl en från hela landets synpunktönskvärd lokalisering. Mot denna bakgrand anser utredningen alt kommunernamåste ha så vittgående befogenheter med avseende på tälbebyggelsemarken ochdess utnyttjande alt de kan bestämma när bebyggelse skall komma tUl stånd inomolika delar av samhäUet och i samband med bebyggelseplaneringen påverkabebyggelsens utformning. Det är vidare angeläget att kommunen kan förfoga övermark på sådant sätt alt förutsättningar skapas för priskonkurrens i byggnads-produktionenoch alt rationella produktionsformer gynnas. Kommunen måste också ha möjlighetatl på elt smidigt sätt tillgodose krav på skiktning av dispositionsrätten tiUfastigheterna i flera plan, utförande av gemensamhelsanläggningar o. d.Utredningen framhåller vidare alt det är vUctigt att kommunen kan ingripa inlebara när nya markområden skall las i anspråk för bebyggelse och när meraomfattande saneringsåtgärder e. d. skall företas. Kommunen bör ha möjlighetalt styra utvecklingen fortiöpande, så atl angelägna önskemål om förbättringari stadsplanestandard, frilidsutrymmen, friylor etc, som inle kan tUlgodosesannat än i ett större sammanhang, inte hindras eller fördröjs, vilket kan blifallet om saneringsingripanden sker punktvis i befintlig tätbebyggelse. Utredningenerinrar om atl kommunerna redan nu har åtskilliga befogenheter när det gäUeralt reglera tillkomsten och vidareutvecklingen av tätbebyggelse. Koimnunen kansålunda ta initiativ till och ombesörja såväl förstagångsplanläggning för bebyggelsesom ändringar i existerande bebyggelseplan. Kommunen handhar också förmedlingsverksamheti fråga om statliga bostadslån, vilket ger den vissa möjligheter alt påverkasamhäUsbyggnadsprocessen. Vidare kan kommunen i åtskilliga situationer skaffa signödvändiga befogenheter med avseende på marken tvångsvis genom att utövaförköpsrätt eller genom expropriation. Bortsett från förköpsrätten, varsanvändbarhet begränsas av alt den inle kan ulnylljas annat än när markägarenfriviUigt har avyttrat sin fastighet, är alla de medel som står till kommunensförfogande företrädesvis inriktade på situationer när ell råmarksområdeexploateras eller när redan tätbebyggda områden eller inom en näraframtid skall förnyas eller byggas om. Det kan enligt utredningen ifrågasättasom de ens i sådana situationer fungerar fullt tillfredsställande frånsamhällsbyggandets synpunkt. Vad gäller förhållandena mellan de tillfällen närnyexploalering eller mera omfattande saneringsåtgärder skall genomföras ansesnuvarande lagstiftning, trots de påtagliga förbättringar som successivt hartUlskapals, inle ge tillräckliga möjligheter alt påverka och styrabebyggelseutvecklingen. har hittUls i första hand drabbat de störstastäderna, men med den snabba takt som kännetecknar urbaniseringen i dagensSverige torde samhällsutbyggande och stadsförnyelse under de närmasteårtiondena blien första rangens angelägenhet för elt stort anlal tätorter i landet. står två möjligheter tUl buds för att tUlgodose kommunernas behovav ökade befogenheter med avseende på lälbebyg-gelsemark. Den ena är altkommunerna genom lag generellt får sig lUlförsäkrade erforderliga befogenheteri fråga om all mark inom bebyg-gelseområden eller i fråga om mark inomtätbebyggelse av viss typ. Den andra är alt kommunerna förvärvar den mark sombehövs och då även får möjlighet alt tvångsvis förvärva äganderätt till marken. Metodenalt genom generella lagregler tillförsäkra kommunen erforderliga befogenheteri fråga om marken har enligt utredningen den fördelen alt den stäUer sigrelativt förmånlig från investerings-synpunkt. Lagreglerna omkommunernas befogenheter med avseende på mark som är avsedd för lätbeb)'ggelseär eraeUertid redan nu mycket omfattande och svåröverskådliga. Åtgärder som gårut på att yllerligare vidga och komplicera de raånga specialbestämmelserna påområdet skulle otvivelaktigt göra regelsystemet ännu svårare alt överblicka ochorsaka många tolkningsproblem. Vidare växlar behovet av befogenheter från falllill fall. För all fylla sill syfte borde därför en lagstiftning av dennakaraktär utformas så att den ger kommunen möjlighet alt pålägga viss ellervissa fastighetsägare förpliktelser som inle vilar på övriga fastighetsägare ikohimunen, I så fall torde det emellerlid visa sig nödvändigt alt gefastighetsägare och andra som lider skada lUl följd av åtgärderna räll tiUersättning. Trots detta skulle kommunens åtgärder i många fall mötas av starkovilja hos dem som drabbades av dem. Vidare skulle administrationen av reglernabli omfattande och svårbemästrad. Nödvändigheten av att i lagen noga avgränsade fall där ingripande får ske gör dessutom alt lagstiftningens effektivitetkan betvivlas. De nu anförda skälen talar enligl utredningen för att man ommöjligt bör söka sig fram på andra vägar när det gäller all tillförsäkra kommunernade befogenheter som krävs för att lösa bebyggelseproblemen. Metodenalt kommunen förvärvar den mark som behövs och får exproprialionsmöjlighet förändamålet erbjuder enligt utredningen uppenbart inte lika storalagstiflningstekniska svårigheter men ställer, om den skall genomföraskonsekvent., stora krav på kommunemas ekonomi. Kommunerna förvärvar redan numark för samhällsbyggande i väsentlig omfattning. Av de uppgifter omkommunernas inköp av fastigheter som raarkpolitiska utredningen har redovisat(SOU 1964: 42 s. 12) framgår all kostnaderna för fastighetsför/ärv under åren195860 motsvarade orakring 10 "/o av koraraunernas totala investeringar.För åren 1960 62 ökade andelen tUl omkring Ifi o/o. redovisades i denofficiella statistiken kommunala inköp av fasligheter för drygt 410 mUj. kr.Under de därpå följande åren har kommunernas utgifter för fastighetsköppraktiskt taget oavbrutet stigit 1967 uppgå till 1 245 mUj. kr.Ökningstakten har varit väsentligt snabbare beträffande reglerings- ochsaneringsfastigheter än beträffande övriga fastighetstyper. Ulgiflerna förförvärv av sådana fastigheter uppgick sålunda tUl 96 milj. kr. och år1968 tUl 352 milj. kr. Kommunernas fastighetsförvärv avser emellerlid alltjämttUl övervägande del råmarksområden. Ett i många fall trängande ombyggnadsbehovi tätorter och områden med äldre bebyggelse gör dock att man får räkna med enfortsatt stark ökning av de förvärv som avser fastigheter i redan tätbebyggdaområden. Det förhållandet att enaktiv inköpspolilik från kommunernas sida vad gäller mark som behövs församhäUsbyggnadsändamål ofrånkomligen för med sig dryga omedelbara utgifterinnefattar enligl utredningen inte något avgörande argument mot en sådanpolitik. Erfarenheten har visat all en svag markberedskap ofta medförolyckliga konsekvenser såsom markprisslegringar, lokalisering av nya stadsdelartill områden som är lättast åtkomliga och inte till områden som är lämpligafrån andra synpunkter, överexploatering, konlorisermg av stadsdelar somtidigare utnyttjats för bostadsändamål etc. De markägare som genomsaneringsplaner får sin bebyggelserält ökad vill gärna punkt-planera sinatomter . De markägare åter som får sin bebyggelserältminskad försöker i stället uppskjuta plangenoraföran-det så länge som möjligtgenom atl reparera och bygga ora sina hus. När markägandet är splittrat blirdet därför svårt att åstadkomma önskvärd planmässighet i stadsförnyelsen. Utredningen erinrar om allslalsmaklema har uttalat alt den kommunala markpolitiken bör inriktaspå förvärv av mark i så stor omfattning all kommunema får dominerandeinflytande över de marktillgångar som inom Överskådlig tid kan beräknas blitagna i anspråk för samhäUsbyggandet samt att markberedskapen bör innebära atlmark säkerställs byggande (prop. 1967: 100 s. 179, SU 100 s.22, rskr 265). Ett sådant samlat markägande gör det enligt utredning enmöjligt alt bygga tUlräckligt stora enheter och att genomföra ny-exploateringeneller stadsförnyelsen på elt rationellt sätl. a. ökas kommunens möjligheteralt på lämpligl sätl samordna byggnadsverksamheten i vad avsergemensamhelsanläggningar, skiktning av förfoganderätten över fastigheterna iskUda plan osv. Den omständigheten atl marken vid planläggningen är i enägares hand medför vidare att värdeminskningar på viss mark uppvägs av motsvarandevärdeökningar på annan mark. Risken att förluster drabbar enskilda vidgenomförandel av en ändrad bebyggelseplan minskar avsevärt liksom möjligheternaför enskUda atl slumpvis göra stora vinster på grund av ökad byggnadsrätt. Utredningen framhåller attkommunerna bör förvärva mark inte bara inom ytterområden utan också inom redanbebyggda områden, även sådana med centralt läge. För att kunna styrabebyggelseutvecklingen inora sådana områden behöver kommunerna i myckel god tidförbereda saneringsåtgärderna och ha säkerhet för att det uppgjorda programmetkan genomföras.Inte sällan föratsätter detla att marken kan förvärvas på tidigt stadium.Områden med centramkaraklär har en särskild förmåga att attrahera verksamheter,människor och trafik, vilket skapar ett återkommande ombyggnadsbehov.Kommunerna har därför enligt utredningen i fråga om sådana områden etlvälgrandat behov av alt förvärva marken innan ombyggnadsålgärdernaaktualiseras. Elt motsvarande behov av markförvärv finns beträffande områdenmed äldre bostadsbebyggelse utanför den egentUga stadskärnan. Behovet hänförsig i detta avseende företrädesvis till områden bebyggda med flerfamiljshus.Intresset av markföriärv inom områden med egnahemsbebyggelse är i regelavsevärt uttunnat och torde knappast göra sig gällande tillräckligt starktannat än när sådana områden är i behov av genomgripande fömyelse eller behöverlas i anspråk för helt nya ändamål. Kommunägdmark kan utnyttjas på flera olika sätl. Vid behandlingen av den kommunalamarkpolitikens inriktning har från statsmakternas sida uttalats att kommunemasedan de förvärvat mark och ställt den i ordning för bebyggelse helst inte börsälja marken utan företrädesvis upplåta den med tomträtt. Härvid har påpekatsbl. a. alt tomlrätlsupp-lålelse erbjuder betydande fördelar just i de expansivakommuner där en aktiv markpolitik är mest angelägen. För kommuner som en gångsalsal stora summor på markförvärv för nyexploalering eller ombyggnadsåtgärderkan det enligt utredningen vara klokt alt inte släppa det grepp om bebyggelsensom de därigenom har skaffat sig. Toralrättsin-stilulet ger goda möjligheteratt förverkliga en sådan målsättning. Också från den enskUdes synpunkt kantomträtten erbjuda fördelar. Om samhäUsbyggandet skall kunna genomföras på ettändamålsenligt sätt måste markägarintressena underordna sig helhetens intresse.Var bebyggelserätten kommer atl öka eller minslca beror därför ofta påomständigheter som fastighetsägarna inte har möjlighet all påverka. Om markenär upplåten med tomträtt neutraliseras de verkningar den förändradebe-byggelserällen får för markvärdena. Inom områden där bebyggelserällen ochdärmed också markvärdet minskar kan lomlrältshavarna påkalla sänkning avavgälden, medan det inom områden där bebyggelserätten ökar med stegrademarkvärden siom följd finns möjlighet alt höja avgälden. Detkan alltså enligt utredningen anses fastslaget att kommunernas behov av ökadebefogenheter i fråga om tälbebyggelsemark bäst tillgodoses genom alt deskaffar sig äganderätt till den mark som behövs och får exproprialionsmöjlighetför ändamålet. Vid den översyn och komplettering av expropriationsreglerna sombetingas härav bör inle minst prövas i vad mån det genomgående rält strängakrav på aktualitet i fråga om markbehov som f. n. upprätthålls i expropriationslagstiftningenär förenligt med önskemålet all behövliga markför- värvgenomförs innan planerade åtgärder skall komma till stånd. Bestämmelseni 1 § första stycket 16 ExL ger kommunerna en omfattande befogenhet attexpropriera mark för blivande tätbebyggelse. Erfarenheterna sombestämmelsen har gällt är mestadels positiva och det råder enligt utredningeninget tvivel om atl den är elt värdefullt hjälpmedel i den kommunalamarkpolitiken. Vid den praktiska tiUämpningen har det emellerlid visat sig altbestämmelsen inle aUlid har varit tUlräcklig för att tUlgodose behovet av meralångsiktiga markförvärv. Beträffandemark inom redan tätbebyggda områden är i första hand institutetzonexpropriation av. Delta är särskilt konstruerat för meraomfattande sladsombyggnadsfall och är ofta elt gott hjälpmedel försaneringssträvanden. Enligt utredningen är instilulel emellertid i vissahänseenden inte tiUräckligt bl. a. med hänsyn till kraven atl det skall varafråga om ombyggnad på en gång av ell inle alltför obetydligt område och attarbetet skall vara sådani alt det inle lämpligen kan ulföras annat än i etlsammanhang. Framlida saneringsarbeten kan komma att sträcka sig över lång tidoch föratsättningarna för zonexpropriation kommer då inte att vara uppfylldaannat än möjligen i fråga om vissa delar av saneringsområdel. Önskemålet attkommunen har tillräckliga befogenheter beträffande åtminstoneden del av marken som inom överskådlig lid ell eller elt par decennier skall bli föremål för mera omfattande och från allmän synpunkt betydelsefullaålgärder är i dessa fall inle mindre ulan snarare mera markerat än vid ensamtidig ombyggnad av hela området. Trots all kravet på aktualitet tolkastämligen liberalt vid tillämpning av nuvarande bestämmelser om zonexpropriationlorde del knappast kunna tänjas ut över den längre tidrymd som det här kan blifråga om. I än mindre grad kan detta ske vid tillämpning av övriga bestämmelseri ExL och BL som ger kommunerna befogenhet all la i anspråk mark inomtätbebyggda områden för samhällsbyggnadsändamål. Dessa bestämmelser tarnämligen sikte på aktuella behov och avser dessutom i allmänhetganska utpräglade specialfall. Av dessa skäl föreligger enligt utredningen eltklart behov av alt vidga räckvidden för bestämmelsen om zonexpropriation ellerersätta den med andra bestämmelser som tillgodoser de angivna önskemålen. Behovet av bestämmelser omexpropriation för lälbebyggelseändamål kan enligt utredningen inle bedömasenbart mot bakgrand av de fall när kommunerna behöver förvärva mark för atttrygga förverkligandet av samhäUets intentioner på i fråga ombebyggelseutveckling och markutnyttjande. Exproprialionsmöjlighet måste finnas. även i mera utpräglade specialfaU, avseende bl. a. ålgärder eUer före- lagsom skall komma till slånd eller . Praktiskt tagetsamtliga nu gällande expropriationsbeslämmelser som koraraunerna har tUI sittförfogande tar sikte på ålgärder eller företag som aktualiseras just istadsbyggnadssammanhang och är av sådan betydelse atl exproprialionsbefogenhetför ändamålet inle kan undvaras. Också beträffande dessa bestämraelser fiimsvissa reformbehov vilka dock i huvudsak avser detaljfrågor. Motbakgrund av det anförda lägger utredningen fram förslag tUl allmänna ochspeciella bestämmelser om expropriation för vissa tätbebyggelseändamål. Deallmänna bestämmelserna återfinns i 2 kap. 1 § och de speciella bestämmelsernai 2 kap. 2 § AExL. UtredningenframhåUer att huvudsyftet med bestämmelser om kommuns befogenhet attexpropriera för lälbebyggelseändamål är att göra del möjligt för kommunerna alti tillräckligt god tid skaffa sig den rådighel över tätbebyggelsemark sombehövs för alt de skall kunna fullgöra sina vUctiga mark- och bostadspolitiskauppgifter. Det är enligt utredningen önskvärt alt bestämmelserna omexpropriationsrätt över lag ges en mera generell avfattning än f. n. Dendynamik som präglar utvecklingen inom samhäUsbyggandet medför att bestämmelsersom tar sikte på vissa noggrant angivna situationer kan komma allframstå som otillräckliga eller nnt av föråldrade. Delta medför krav påreformer med korta mellanram och leder till ett svåröverskådligt regelsystem.Även rent sakliga skäl lalar enligl utredningen starkt för att bestämmelsernaom kommuns expropriationsrätt bör få en relativt vid avfattning. Kommunernasmarkbehov gör sig gällande i en mångfald situationer och de förelag vilkasgenomförande skall kunna tryggas genom bestämmelserna är av skiftande slag.Vidare gäUer att behoven kan vara akl.ueUa eller liggaförhållandevis långt fram i tiden. Nuvarande stränga aktualitetskrav kan inleupprätthållas för framtiden om expropriationsmöjlighelen skall kunna vara tillhjälp för kommunerna även när det gäller att sörja för alt deras intentioner pålängre sikt i fråga ora markanvändning och bebyggelse kan genomföras.Beträffande företag som kan beskrivas bara i stora drag börexproprialionsmöjligheten garantera kommunen tillräcklig valfrUiet från såvälmiljömässiga som tekniska och ekonomiska synpunkter när tiden för planläggninginträder. Utredningen anser del med hänsyn till kommunernas ledande ochstyrande uppgift i fråga om markanvändning och bebyggande nödvändigt attexpropriationsbestämmelserna utformas så all kommunerna får företrädesrätt tUlmark och utrymme som behövs för tätbebyggelse eUer därmed sammanhängande anordning.Genom reglerna om tomlrättsexpropriation och förköpslagen har kommunerna fåttviss sådan företrädesrätt. Förköpsrätten bör emellertid kompletteras medmöjlighet fiir kommunen alt expropriera mark då förköpspriset framstår somorimligt högt. Ifråga om råmarksområden bör enligt utredningen för expropriationsrätt inlekrävas annat eUer mera än att den aktuella egendomen förr eller senare kommeratt behöva tas i anspråk för tätbebyggelse, eller med andra ord att egendomenUgger inom kommunens utvecklings-riktning. En uppgift från kommunen att denavser alt upplåta mark med tomträtt bör i regel vara tillräcklig och onödiggöraövrig bevisning. Motstående allmänna eUer enskilda intressen kan givetvisibland vara av sådan styrka atl en expropriationsansökan inle bör vinna bifall.Utredningen anser det emeUertid inle behövligt alt i lag utlryckUgen begränsaexpropriationsbefogenhelen med tanke härpå. Den avvägning som måste göras idessa situationer, bl. a. med hänsyn till föreliggande jordbruks- ochskogsbraksintressen, får förutsättas komma till slånd inom ramen för denallmärma bedömning av expropriationens behövlighet som Kungl. Maj:t skaU göra.Denna prövning avses liksom f. n. bli föregången av remissförfarande, varvidsåväl markägare och andra intressenter som vederbörliga myndigheter fårtUlfälle att framföra sina synpunkter. Kommunerna bör även själva,få avgöra om exproprierat markområde skall överlåtas vidare eller upplåtas medtomträtt, såvida inte expropriation har medgetts för sistnämnda ändamål. Dengällande bestämmelsen om tomträttsexpropriation, som tillskapats i syfte altfrämja tomlrättsinstitutets användning, har på kommunalt håll tillmällsbetydande värde. En motsvarighet lill denna bör därför ingå bland de allmännaexproprialionsbestäraraelserna. Ifråga om områden med befintlig tätbebyggelse är kommunens intresse i förstahand inriktat, föratom på situationer när ell ianspråktagande aktualiseras avomedelbart förestående ålgärder, på områden där mera omfattande ombyggnads-eller anläggningsåtgärder beräknas komma till stånd inom elt eller elt pardecennier. Såvitt gäller dessa redan tätbebyggda områden anser utredningen,bl.