prop · FU03131 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligt Internationella Handelskammarensskiljedomsreglemente bestämmer sålunda skiljedomstolen i platsen förförfarandet, vilket inte sällan blir en ort i tredje land t, ex. , tillvilket ingen av parterna från början har Enligt 4 § LUSK skulle förfarandet i ett sådant fall inte få äga mmi med mindre partema förmås att i efterhand godkänna den ortskiljedomstolen sålunda har valt för förfarandet. Någon sanktionsbestämmelseär visserligen inte anknuten tUl detta förbud, men i det fallskiljeförfarandet ändå äger rum i kan detta förhållande komma attutgöra klandergrund eller få betydelse om skiljemännen vill anlita svenskdomstol för bevisupptagning. Delegationen hemställer därför att sådan ändringvidtas i förenämnda paragrafer att skiljeförfarande i fall av angivet slag kanäga rum i , Viss ändring i 4 § SML torde i sådant fall också blinödvändig. Departementschefen.Den bärande tanken bakom förbuden i 4 §§ LUSK och SML mot skiljemannaförfarandehär i riket anges i förarbetena vara att en part inte bör från sitt utländskapersonliga forum kunna dragas inför en svensk skiljenämnd (jfr prop, 1929: 227 s,26 och 1929: 226 s, 38 och 7677), Förbuden gäller inte om skiljeavtaletinnebär att förfarandet skall äga rum här i riket. Delegationens framställninggår ut på att förbuden inte heller skall gälla när partema i skiljeavtaletöverlämnat till skiljenämnd eller skiljedomsinstitution att bestämma platsenför förfarandet. En sådan ordning kan inte anses komma i strid med deöverväganden som ligger till gmnd för bestäm-melsema i de angivna paragrafernai LUSK och SML, På grund av det anförda förordar jag att dessa ges ändradlydelse av innebörd att skiljemannaförfarande får äga rum här i riket, omskiljemännen eller skiljedomsinstitution i enlighet med skiljeavtalet bestämtatt förfarandet skall äga rum här i riket, Inledning.I 5 § anges att skiljedom skall anses som utländsk, om den är meddelad påutländsk ort. Bestämmelsen bygger på den gränsdragning mellan inländsk ochutländsk skiljedom som ligger till grund för Genéveöverenskommelsema (punkt 1 iprotokollet och artikel 1 första stycket konvention), Iartikel I i New Yorkkonventionen nämns två kategorier skiljedomar. Först nämnsskiljedom som har meddelats i annan stat än den där erkännande ellerverkställighet begärs. Detta innebär en vidgning av tillämpningsområdet iförhållande till Genéveöverenskommelsema, Någon ändring i 5 § behövs emellertidinte, eftersom denna paragraf saknar motsvarighet till begränsningarna enligt Genéveöverenskommelsema,Till den andra kategorin som nämns hör skiljedomar, som inte anses sominländska i det land där erkännande eller verkställighet begärs. Medangivandet av denna kategori åsyftas att komplettera konventionsåtagandena förde stater som skiljer mellan "uUändsk" och "inländsk"skiljedom efter andra än territoriella kriterier. Någon förpliktelse inträderinte för svensk del. De sakkunniga framhåller att någon särskild lagstiftningsåtgärdför att täcka in konventionens tillämpningsområde enligt artikel I i och försig inte synes nödvändig. Som den svenska lagstiftningen är konstruerad tordeden därtill väl täcka praktiskt taget alla förekommande slag av skiljedomar.Skiljedom som meddelats utomlands regleras i LUSK, Äger skiljemannaförfarandet mmi , är SML tillämplig och meddelas skiljedomen i hänförs denunder bestämmelser i och 46 § UL. I fråga om en kategori kan emellertid enligtde sakkunniga tvekan råda, om skiljedomen skall anses som svensk ellerutländsk, nämligen skiljedomar som meddelats i efter det att skiljemaimaförfarandeägt rum utomlands. Efter ordalydelsen i 5 § LUSK kan denna kategori intebetecknas som utländsk. Möjligen kunde sägas att 5 § inte avser att uttömmandeange vilka skiljedomar som är utländska. Det skulle därför vara tänkbart attäven skiljedom av nu angivet slag enligt lagen skulle kunna betraktas som uUändsk,Behov av att kunna använda detta förfaringssätt vid meddelandet av skiljedomhar uppgivits föreligga i den praktiska tillämpningen. Tveksamhet bör i så fallinte råda om möjligheten att få skiljedomen verkställd i . Oavsett vadsom kan anses som gällande rätt, synes det därför vara av värde att man nuskapar klarhet i detta sammanhang. Med hänsyn till att själva skiljemannaförfarandeti det diskuterade fallet förutsätts äga rum utomlands synes rimligt attbetrakta skiljedomen som uUändsk, Anmärkas bör att vi därmed får en typ av skiljedomarsom hänförs till den andra kategorin i artikel I första stycket NewYorkkonventionen, Ienlighet med det anförda föreslår de sakkunniga att den nuvarande bestämmelseni 5 § behålls. Förslaget innebär att det alltjämt skall föreskrivas att skiljedomskall anses som utländsk, om den har meddelats på utländsk ort. Som tilläggföreslås emellertid en föreskrift att detsamma gäller, om skiljedomenmeddelats här i riket efter skiljemannaförfarande som ägt rum på uUändsk ort. Remissyttrandena.Vid remissbehandlingen instämmer i att en skiljedom som efterförfarande på utländsk ort senare underskrivs i lämpligen börbehandlas såsom uUändsk, Hovrätten ifrågasätter emellertid om detta inte kanuppnås på bättre sätt än de sakkunniga föreslagit. Det naturliga synes vara attanse skiljedomen meddelad i anslutning till förfarandet, dvs, i det land därförfarandet ägt mm. Det förtydligande på denna punkt som möjligen skulle varaerforderligt, kunde alltså få det innehållet att skiljedomen anses meddelad påort som bestämts fÖr förfarandet. Hovrätten förordar emellertid att paragrafenlämnas oförändrad. Delegationen vitsordar att det föreUgger ett praktiskt behovav ett tillvägagångssätt där skiljedomen meddelas efter det att skiljemännenlämnat platsen för förfarandet. Detta behöver emellertid inte föranleda någonny bestämning av begreppet utländsk skiljedom. De sakkunnigas uppfattning synesba- seradpå en väl snäv tolkning av ordet "meddela". En skiljedom skulle intekunna anses "meddelad" i utlandet därför att den avfattats i ,En så snäv tolkning är dock inte nödvändig. Ett klargörande', kan begränsastill ett stadgande att skiljedom skall anses meddelad på den ort därförfarandet har ägt mm. Bestämmelser av detta innehåll återfinns bl.a. skiljedomsreglemente (Art. 27) samt i de s,k, Neuchätel Rules (Art, 3). För att även täcka in det fall att förfarandet ägtmm på flera orter kan tillfogas att skiljedom anses meddelad på den ort därförfarandet inleddes. Enligt delegationens mening bör aUtså andra punkten i denföreslagna lydelsen utgå och ersättas med ett stadgande, i vilket"meddela" definieras. Denna definition bör utformas på grundval avbestämmelsen i de angivna skiljedomsreglerna, ev, med tillägg enligt vad nyssföreslagits. För egen del anser jag det naturligt att betraktautländsk skiljedom som meddelad där förfarandet har ägt rum. De i delegationensyttrande nämnda artiklarna bygger på detta betraktelsesätt som också tordevara allmänt vedertaget. Skulle förfarandet ha ägt rum på fleraorter torde frågan vari domen skall anses meddelad få avgöras med hänsyn tillomständigheterna i det särskilda fallet. Någon uttrycklig regel som tar siktepå fall när skiljedomen har meddelats i annan stat än den där förfarandet harägt rum synes sålunda inte behövlig. På grund härav bör någon ändring i 5 § inte vidtas. Departementschefen.Enligt 6 § skall utländsk skiljedom gälla här i riket under de förbehåll somanges i efterföljande paragrafer. Med att domen skall gälla avses dels att denskall erkännas, dvs. innefatta en bindande reglering av parternas mellanhavandeoch utgöra rättegångs-hinder och dels att den skall vara verkställbar.Paragrafen bygger på artikel 1 i , Denna artikel motsvaras avartikel III i New Yorkkonventionen, Såvitt nu är i fråga föreligger saklig överensstämmelsemellan konventionerna. De sakkunniga och remissinstanserna är ense om attnågon ändring i 6. § inte är påkallad. Jag är av samma uppfattning. Inledning.Denna paragraf anger i första stycket under åtta punkter undantag frånhuvudregeln i 6 § att utländsk skiljedom gäller här i riket. Undantagen hargrupperats så att de fyra första punkterna tar sikte på att skiljedom skallvara giltig i det land där den har tillkommit och de fyra återstående angerfall när skiljedomen inte är godtagbar enligt svenska rättsgrimdsatser. Enligtde fyra första punkterna gäller skiljedomen inte, om skiljeavtalet är ogiltigtenligt den främmandelag som därå äger tillämpning (punkt 1), om skiljedomen blivit undanröjd i denstat där den meddelats (punkt 2), om någon omständighet eljest är för handen pågrund varav skilejdomen är utan verkan i den staten (punkt 3) eller om i nämndastat rättegång pågår om skiljedomens giltighet eller tid som kan vara stadgadför dess överklagande ännu inte gått till ända (punkt 4), Enligt återståendepunkter gäller skiljedomen inte, om den innefattar prövning av fråga som enligtsvensk lag ej får hänskjutas till skiljemän (punkt 5), om den part mot vilkenden åberopas inte haft erforderlig tillgång att utföra sin talan (punkt 6), omden fråga skiljemännen prövat blivit avgjord genom domstols eller överexekutorsbeslut, som meddelats efter skiljeavtalets ingående (punkt 7), eller ombeträffande förfarandet eller skiljedomen föreligger omständighet som medföratt skiljedomens tillämpande skulle strida mot goda seder (punkt 8), Iparagrafens andra stycke anges att omständighet som avses under punkterna 3eller 6 inte skall utgöra hinder för erkännande, om inte sådan omständighetåberopas av den mot vilken skiljedomen görs gällande. Bestämmelsernai 7 § ansluter i huvudsak till artiklarna 13 i , där deomständigheter anges som kan berättiga till vägran att godta utländskskiljedom. Bestämmelserna följer emellertid inte konventionens systematik ochvissa viUkor enligt konventionen för erkännande och verkställighet har intetagits med. Konventionen anger först de fömtsättningar som måste föreligga, omerkännande eller verkställighet skall kunna komma i fråga (artikel 1).Därefter anges vad som kan föranleda att skiljedom inte skall godtas, I sakinnebär konventionen i motsats till lagen att vissa av de omständigheter somavses i lagens 7 § första stycket punkterna 3 och 6 kan beaktas ex officio(artiklarna 2 och 3), INew Yorkkonventionen finns motsvarande bestämmelser i artikel V. Den nyaregleringen syftar till att ytterligare underlätta erkännande ochverkställighet av internationella skiljedomar. Beträffande systematiken harman i artikel V valt den metoden att man i artikelns första stycke fastslår atterkännande och verkställighet av skiljedom får vägras endast om den part motvilken skiljedomen åberopas visar att någon av vissa särskilt angivnaomständigheter föreligger. Enligt andra stycket får erkännande ochverkställighet dessutom vägras i vissa andra fall, I sistnämnda fall fårvederbörande myndighet pröva spörsmålet ex officio. I förhållande till 7 § LUSK innebär artikel V i New Yorkkonvenlionenatt det i flera avseenden är lättare att utverka erkännande och verkstäUighetav skiljedom. På några punkter synes artikel V inte leda till någon sakligändring i förhållande till 7 § men ge ett visst mått av precisering, 3 1971.1 saml. Reglernai artikel V bör enligt de sakkunniga kunna accepteras i den mån de innebärsamma eller en mera liberal behandling av utländska skiljedomar i förhåUandetill gällande ordning. I detta sammanhang måste också Genévekonventionenalltjämt beaktas. Detta sammanhänger med övergångsbestämmelsen i artikel XIV iNew Yorkkonventionen. Den innebär att även efter att ha ratificeratkonventionen är bundet av i förhållande tUlvissa stater. Om någon regel i artikel V skulle innebära en skärpning i berördahänseende i förhållande till , bör den därför inte godtas. Konventionsförpliktelsenenligt artikel V går ut på att man inte får tillämpa andra gmnder för vägranatt erkänna och verkställa utländsk skiljedom än dem som nämns i denna artikel.Någon skyldighet att tillämpa alla uppräknade grunder föreligger däremot inte. I detta sammanhang berörde sakkunniga en del av regleringen under artikel V första stycket e). Underdenna punkt nämns som grund för vägran bl. a. att skiljedomen undanröjts elleratt dess verkställighet uppskjutits i det land enligt vars lag den harmeddelats. Någon uttrycklig motsvarighet härtill finns inte i LUSK eller i Genévekonventionen.Som förut har nämnts skiljer man i en del stater mellan "utländsk"och "inländsk" skiljedom efter andra kriterier än som till-lämpasinom vårt rättssystem. Av intresse i detta sammanhang är att vissa stateraccepterar skiljedom, helt tillkommen utanför den egna staten, som"inländsk", om domen meddelats enUgt statens lag. I överensstämmelsehärmed anser sig myndighet i sådan stat också ha jurisdiktion i frågor om gUtighetoch undanröjande av skiljedomen. Konventionsbestämmelsen åsyftar fall dåmyndighet har beslutat om undanröjande eller uppskov med verkställighet. Detsynes föga tilltalande, om part som lyckats utverka sådant beslut skulle behövafinna sig i att skiljedomen verkstäUs här i landet. Mot denna bakgrund börbeslut om undanröjande eller uppskov med verkställighet i land, enligt vars regleiskiljedomen tillkommit, också respekteras. Ett sådant betraktelsesätt måsteanses stå i överensstämmelse med bestämmelsema i nuvarande 7 § första stycketpunkterna 3 eller 8 LUSK och motsvarande artiklar i . Enligtdenna tolkning innebär berörda grunder under punkten e) för vägran att erkännaeller verkställa skiljedom ingen skärpning i förhållande tiU gällande ordning. De sakkunniga förordar att7 § ändras så att den i sak ansluter till artikel V i New Yorkkonventionen. Vidutformningen av den nya 7 § synes lämpligt att viss anpassning sker tillsystematiken i artikel V. I ett nytt första stycke bör sålunda tas upp degrunder för vägran beträffande vilka bevisbördan åligger den mot vilkenskiljedomen åberopas. Övriga grunder bör föras in i ett nytt andra stycke. mån bestämmelserna i artikel V innebär en precisering i förhållande till gällandeordning bör preciseringen återspeglas i 7 §, även om någon ändring i sak inteåsyftas. I det nya första stycket synes de olika grundema för vägran att godtautländsk skiljedom böra uppräknas allteftersom de hänför sig tillskiljeavtalet, skiljemannaförfarandet och skiljedomen. Enligtden föreslagna nya 7 § första stycket gäller uUändsk skiljedom inte här iriket, om den mot vUken skiljedomen åberopas visar att någon av deomständigheter föreligger som anges under punkterna 15,1 punkt 1 nämns attpart när skiljeavtalet träffades saknade rättshandlingsförmåga eller att skUjeavtaletär ogiltigt enligt den lag som äger tillämpning. Punkten motsvarar i sak NewYorkkonventionens artikel V första stycket a) och ersätter nuvarande punkt 1.Punkt 2 anger att skiljenämndens sammansättning eller skiljemannaförfarandetstrider mot vad parterna avtalat eller, om avtal saknas härom, mot lagen i denstat där förfarandet ägt rum. Punkten motsvarar artikel V första stycket d) ochtorde i gällande lag i huvudsak täckas av punkt 3, I den nya punkt 3 sägs attden part mot vUken skiljedomen åberopas inte i vederbörlig ordning underrättatsom tUlsättandet av skiljeman eller om skiljemannaförfarandet eller av annanorsak inte varit i stånd att utföra sin talan. Detta fall motsvarar artikel Vförsta stycket b) i konventionen och punkt 6 i gällande lag, I den nya punkt 4nämns att skiljemännen överskridit sitt uppdrag. Punkten tar sikte på det fallsom avses i artikel V första stycket c). Någon uttrycklig motsvarighet till vadsom sägs i konventionsbestämmelsen om möjlighet till partiellt erkännande harinte tagits upp i förslaget. Sådan möjlighet torde föreligga utan uttryckligföreskrift. Fall som avses i den nya fjärde punkten torde f, n, täckas avnuvarande punkt 3, Som punkt 5 har tagits upp den omständigheten attskiljedomen ännu inte blivit bindande eller att den undanröjts eller dessverkställighet uppskjutits av behörig myndighet i den stat i vilken denmeddelats eller enligt vars lag den meddelats. Detta fall motsvarar heltartikel V första stycket e). Det täcks f, n, i huvudsak av punkterna 2 och 3. Idet nya andra stycket föreskrivs att utländsk skUjedom inte heller gäller, omskiljedomen innefattar prövning av fråga som enligt svensk lag ej får avgörasav skiljemän (punkt 1) eller om skiljedomens till-lämpning skulle varauppenbart oförenlig med grunderna för rättsordningen här i riket (punkt 2), ansluter dessa bestämmelser helt till New Yorkkonventionen, Punkt 1 har f, n,motsvarighet i punkt 5 och punkten 2 täcker samma fall som f, n anges ipunkterna 7 och 8, Någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller ärinte avsedd. Remissyttrandena.Svea hovrätt uttalar att de föreslagna ändringarna är avsevärt mera omfattandeän som betingas av en svensk konventionsanslutning. Hovrätten godtaremellertid i huvudsak vad som har föreslagits. Beträffande de föreslagnapunkterna 2 och 4 anför hovrätten dockbetänkligheter och förordar andra lösningar, I fråga om den redaktionellautformningen uttalar hovrätten att konventionens artikel V så långt som möjligtbör införlivas med 7 §, Hovrätten förordar från denna utgångspunkt vissajämkningar i förslaget. Vad hovrätten i huvudsak har anfört redovisas i detföljande i anslutning tUl de olika punkterna i den föreslagna 7 §, Delegationenanser att vissa fördelar kan vinnas genom att anknyta den nya 7 § till artikelV eftersom därigenom enheUighet med lagstiftningen i andra länder kan vinnas. Delegationenframhåller vidare att förslaget i vissa avseenden innebär vidgade möjligheteratt hindra verkstälUghet av utländsk skiljedom. Enligt delegationens meningkan dock den föreslagna utformningen i stort godtas. Delegationen framför ocksåanmärkningar i fråga om vissa detaljer. Ifråga om det föreslagna första stycket pimkt 1 anser hovrätten att närmareanknytning bör ske till artikel V första stycket a). Anvisningarna om tUlämpliglag bör enligt hovrättens mening tas in i denna punkt och inte som desakkunniga föreslagit i 2 §. Delegationen framhåller att rättshandlingsförmågainte är en adekvat översättning av motsvarande uttryck i konventionen. Beträffandeförsta stycket punkt 2, som innebär att invändning får göras att skiljenämndenssammansättning eller förfarandet stått i strid med vad parterna överenskommiteller med tillämplig lag, anser sig hovrätten inte kunna instämma i desakkunnigas uttalande att denna punkt skulle täckas av nuvarande punkt 3, Sammaståndpunkt intar hovrätten beträffande den föreslagna punkt 4 som rör detfallet att skiljemännen överskridit sitt uppdrag. Den nuvarande lagstiftningenär enligt hovrätten grundad på den uppfattningen att klandergrunder skallprövas efter i det land där skiljedomen meddelats. Invändning ombrister i förfarandet skall, vad gäller en svensk skiljedom, göras gällandegenom (21 § 3 och 4 SML), Detsamma måste antas gällabeträffande utländska skUjedomar som skall verkställas i , Anställsinte sådan klandertalan i det land där skiljedomen meddelats ellerförlorar tappande part sådan klandertalan, står skiljedomen fast och man kaninte sedan i det svenska verkställig-hetsförfarandet framföra en sådaninvändning. Endast i den mån klandertalan inte är känd i det landdär den utländska skiljedomen meddelats utan part utan tidsbegränsning kan göragällande att skiljedomen är utan verkan torde invändningen även kunnaframföras i det svenska verkställighetsförfarandet. Det synes främst varasådant fall som avses med punkt 3 i nu gällande lag. Hovrätten finner det försin del tveksamt huruvida den nuvarande ordningen, att tappande part i förstahand är hänvisad tiU klandertalan i det land där skiljedomen meddelats,verkligen bör överges och det svenska verkställighetsförfarandet öppnas förinvändningar av detta slag. männenöverskridit sitt uppdrag är nämligen en icke ovanlig invändning. Redan underskiljeförfarandet kan det gång efter annan inträffa att skiljeniännen måste taställning till invändningar av detta slag. Genom den ordning de sakkunnigaföreslår ökas onekligen möjligheterna högst betydligt i förhållande tillgällande ordning att förhala verkställighet av ett avgörande genom att ånyo taupp sådana invändningar utan någon tidsbegränsning. Å andra sidan får ocksåbeaktas att hänvisning att föra klandertalan i en främmande stat kan framståsom ett otillräckligt rättsmedel i det fall klanderförfarandet i den stateninte fyller de anspråk man från rättssäkerhetssynpunkt kan ställa. Hovrättenär närmast benägen att förorda att nuvarande ordning behålls. I vart fall synesutformningen av den nya lagstiftningen på de två ifrågavarande punkterna böraövervägas ytterligare. Delegationen framhåller också att förslaget innebärvidgade möjligheter att hindra verkställighet men uttalar, som redan harnämnts, att förslaget i stort kan godtas. Beträffande punkt 4 påpekar delegationenatt någon motsvarighet till vad som sägs i konventionen om möjlighet tillpartiellt erkännande inte har medtagits i lagtexten. Enligt de sakkunnigatorde en sådan möjlighet föreligga utan uttrycklig föreskrift. I avsaknad av uttryckligaregler i detta hänseende för skiljedomars vidkommande är det enligtdelegationens mening inte givet att partiellt erkännande kan ske enligt svenskrätt. Delegationen vill därför föreslå att lagtexten här anknyts tillkonventionsbestämmelserna om partiellt erkännande. Denföreslagna punkt 3 innebär enligt paragrafens ordalydelse bl. a, attskiljedomen inte gäller om den mot vilken skiljedomen åberopas visar att haninte i vederbörlig ordning underrättats om tillsättandet av skiljeman eller om skiljemannaförfarandet,I anslutning till denna punkt framhåller lagberedningen att det av lätt inseddaskäl inte är bmkligt att part skall visa att motpart eller annan inte fullgjorten underrättelseplikt e, 1, Hur bevisbördan i förevarande fall skall fullgörasär höljt i dunkel. Det kunde måhända vara värdefullt med åtminstone någonanvisning om vad man skäligen kan fordra. Om t. ex, i skiljedomen ingentingförekommer om att parten underrättats, måste det väl rimligen anses att denneprimärt fullgjort sin bevisbörda. Finns anteckning i skiljedomen om att partunderrättats, blir den kanske som regel tiUfyllest för att invändningen skalllämnas utan avseende. Att godta skiljedomen, om berättigat tvivel råderhuruvida part verkligen nåtts av underrättelse, synes emellertid stötande. Omkonventionen ratificeras, torde det ej vara möjligt att komma ifrån oegenUigheten,och denna bör nog inte hindra ratifikation, Ifråga om punkt 5 i förslaget såvitt den behandlar det fallet att skiljedomenundanröjts eller att dess verkstäUighet uppskjutits i det land enligt vars lagden har meddelats anser sig inte kunna godta de sakkunnigasuppfattning att bestämmelsen inte innebär någonskärpning av förutsättningarna för verkställighet enligt gällande ordning, EnUgthovrätten är det svårt att se hur en uUändsk skUjedom skulle kunna sägas varautan verkan i det land där den meddelats (nuvarande punkt 3) därför att denstår i strid med lagen i ett annat land enligt vars regler den tUlkommit,Hovrätten är emellertid beredd att godta den föreslagna ändringen. Beträffandeordre publicregeln i 7 § andra stycket punkt 2 vänder sig mot desakkunnigas uttalande att den nya punkten täcker bl, a, samma fall som f, n,anges i punkten 7, nämligen att den fråga skiljemännen prövat blivit här iriket avgjord genom domstols eller överexekutors efter skUjeavtalets ingåendemeddelade beslut. Hovrätten förordar emeUertid inte att nuvarande punkt 7 behåUseller att annat liknande stadgande införs utan anser att lösningen av dylikakon fliktsituationer bör överlämnas tUl rättstUlämpningen, Bestämmelsemai 7 § LUSK i dess nuvarande lydelse gmndar sig i huvudsak på föreskrifterna iartiklarna 13 i , Lagens bestämmelser innebär dock att det ivissa avseenden är lättare att utverka erkännande och verkställighet än vadkonventionen kräver. Artiklarna 13 motsvaras i New Yorkkonventionen avartikel V, Regleringen enligt New Yorkkonventionen ger som förut har berörtsstörre möjligheter än föreskrifter att få tUl ståndverkställighet.