prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Detsamma föreslår utredningen för följande skatter ochavgifter inom punktskatternas område, nämligen särskild varuskatt, skatter åvissa pälsvaror, försäljningsskatt, accis å fettemulsion m. m., avgift förfettvaror som används för framställning av fettemulsion m. m.,omsättningsskatt på motorfordon i vissa fall, allmän energiskatt, skatt påmalt- och läskedrycker, utjämningsskatt på vissa varor, bensinskatt,tobaksskatt, brännoljeskatt, stämpelskatt, gasolskatt samt särskild skatt påmotorbränslen. Särskildskatt på lotterivinster samt skatt på sprit och vin föreslås däremot intekomma under skattebrottslagen. Detta motiveras med att det för dessa skatterinte finns behov av särskilda ansvarsbestämmelser. Vidare föreslårutredningen att undandragande av tull samt andra skatter och avgiftar som tasut vid import eller export av varor liksom skall bestraffas enligtVSL. Anledningen till detta stäUningstagande sägs i första hand vara att det iutredningens direktiv torde ha förutsatts att smugglingslagstiftningen inteskulle omprövas i förevarande sammanhang. Till datta konimar att tullområdet f.n. överses av tullagstiftningskommittén. Utredningen förklarar sig visserligenvara medveten om att skattebrottsliga förfaranden härigenom kan blibestraffade på olika sätt beroende på om gärningen förövats i samband medutrikeshandel eller inte. Straffskalorna i förslaget till skattebrottslag ärnämligen betydligt strängare än straffen för jämförbara brott i VSL. Dettaanser emellertid utredningen inte behöva medföra några nämnvärda praktiskaolägenheter. Utredningenföreslår slutligen att de socialpolitiska arbetsgivaravgifterna skall skyddasav skattebrottslagen. Detsamma skall enligt utredningen gälla den allmännaarbetsgivaravgiften. Enligt utredningens mening bör nämligen lagförslagetomfatta inte endast skatter och allmänna avgifter i vedertagen mening utanäven andra obligatoriska avgifter om det kan anses naturligt och angeläget atti straffrättsligt hänseende jämställa dem med skatter. Utredningen menar attdessa krav är uppfyllda för de centrala socialförsäkringsavgifternas del.Däremot är till-läggspensionsavgiften av underordnad batydelse frånbrottssynpunkt. Maj:ts proposition nr 1971 brottslagenföreslås därför inte bli tillämplig på denna avgift. Detsamma gäller i principde avgifter som utgår för sjukvårdsersättning, grimdsjuk-penning ochtilläggssjukpenning (sjukförsäkringsavgifter). Utanförlagförslagets tillämpningsområde faller slutligen prisregleringsavgifterna påjordbrukets och fiskets område. Det är enligt utredningans uppfattningtillräckligt att dessa avgifter som avser att stödja den inhamskaprissättningen och täcka exportförluster skyddas av lindrigarestraffbestämmelser än dem sora finns i förslaget till skattebrottslag.Utredningen föreslår i stället att särskilda straffbestämmelser införs i författningarnarörande dessa avgifter. Brottsbeskrivningarna.Utredningen har som tidigare nämnts indelat straffbestämmelserna i tvåhuvudgrupper. Brotten i den första gruppen skatte- eller avgiftsbedrägerisamt vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga avser gärningar som riktar sig motmyndigheternas taxerings- eller fastställelsebeslut. Straffbestämmelserna iden andra gruppen osann uppbörds-utsäga, underlåtenhet att innehålla skattsamt uppbördsbrott skyddar myndigheternas uppbördsverksamhet. Slutligen har ilagförslaget införts en straffbestämmelse för den som åsidosätter skyldighetatt föra och bevara räkenskaper eller andra anteckningar föruppgiftsskyldighetens fullgörande. Detta brott har kallatsräkenskapsförsummelse. Detcentrala uppsåtliga skattebrottet skatte- eller avgiftsbedrägeri beskrivsi 2 § av lagförslaget. Straffbestämmelsen avses ersätta bl. a. SkSL:sfalskdeklaration. Lagrummet har uppdelats i två stycken. I det första stycketstraffas aktivt handlande medan det andra stycket kriminaliserar vissa formerav passivitet. Föratt aktivt brott skall föreligga krävs att någon i deklaration, arbetsgivaruppgif t eller annan utsaga till ledning vid fastställande av skatt elleravgift uppsåtligen lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen samt att dennagärning innebär fara för att skatt eller avgift undandras det allmänna. Utredningenframhåller att denna gärningsbeskrivning objektivt sett medför en betydligutvidgning av det straffbara orarådet i förhållande till gällandeskattestraffrätt. Den snäva avgränsningen av straff för handlingar som kan varaobjekt för brott enligt SkSL kan enligt utredningens mening inte bahållas ireformerad lagstiftning. Principen att endast behörigen undertecknadedeklarationer skall medföra straffansvar har nämligen i vissa fall lett till enminskad effektivitet i rättstillämpningen och ibland inneburit för rättskänslanstötande resultat. Utredningen har därför föreslagit att ordet utsaga skallange den yttre ramen för det brottsliga handlandet. Deklaration ocharbelsgivaruppgift har medtagits endast i exemplifierande syfte. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 145 Utredningenunderstryker att genom ordet utsaga avses att klargöra, att gärningsmannenskall ha gjort ett uttalande eller påstående, som riktats till viss adressat.Såtillvida skiljer sig brottet inte från SkSL:s daklarationsbrott. Brottet ärfullbordat först när den osanna eller ofullständiga uppgiften kommitvederbörlig myndighet tillhanda. Detframhålls vidare i motiven till lagförslaget att de osanna eller ofullständigauppgifterna avses kunna lämnas såväl skriftligt som muntligt. Några särskildaformkrav föreslås inte även om detta i vissa sammanhang fordras ibeskattningsförfarandet, t. ex. för deklaration. En deklaration, som brister iform från skatterättslig synpunkt, kan alltså medföra ansvar om inte bristen ärsådan att utsagan för myndigheten i fråga framstår som ett otjänligtbevismedel. Det avgörande skall vara om utsagan innebär fara för att skatteller avgift undandras eller ej. Vidareframhåller utredningen att det måste vara fråga om en utsaga till ledning vidfastställande av skatt eller avgift. Härmed avses en till vederbörandemyndighat avgiven utsaga som har betydelse för myndighetens taxarings- ellarfastställelsebeslut rörande definitiv skatt eller avgift. Utanför detstraffbara området faller därför oriktiga uppgifter till ledning vidbestämmande av preliminär skatt aller avgift. Det har inte ansetts nödvändigtatt införa denna begränsning i lagtexten. Enligt utredningens mening är dettiUräckligt att förhåUandet indirekt framgår genom lagförslagetsstraffbestämmelser om brott mot uppbördssystemet som bl. a. skyddar depreliminära skatterna. Detligger enligt utredningen i sakens natur att utsagan raåste ha kommitmyndigheten tillhanda att den i och för sig kan påverka ettkommande fastställelsebeslut eller medföra ändring av ett tidigare fattatbeslut. I annat fall inträder inte något ansvar. Utredningen anser således attbrott kan förövas så länge som det är möjligt att angripa ett beslut sora rörfastställande av skatt eller avgift. Att lämna oriktiga uppgifter undertaxeringsrevision eller liknande granskningsarbete är i princip straffbart.Utredningen understryker att gärningsbeskrivningen inte heller utesluter ansvarför osanna uppgifter muntliga eller skriftliga under processen vidskattedomstol. Om exempelvis en skattskyldig i saraband med besvär hosprövningsnämnden lämnat osann uppgift i besvärsskriftan eller i en till dennafogad deklaration, kan han göra sig skyldig till skattebedrägeri. Av samma skäl,fortsätter utredningen, kan osanna meddelanden som lämnats under processen ikammarrätten eller regeringsrätten eller om det rör arbetsgivaravgifterna försäkringsdomstolen medföra ansvar. Vidarekrävs enligt förslaget att utsagan skall innehålla en osann eller ofuUständiguppgift om någon omständighet, som kan medföra att skatt eller avgiftundandras. Detta uttrycks i lagtexten med att någon "lämnar osann uppgifteller förtiger sanningen". Utredningen framhåller att man genom detta uttryckssättvelat anpassa gärningsbeskrivningen till BrB:s 14 KungL Maj:ts proposition nr 1971 terminologi.Uttrycket skall således tolkas på samma sätt som "oriktig uppgift"eller "oriktigt meddelande" i SkSL resp. flertalet skatte- ochavgifts-författningar, t. ex. TF och MF. Sistnämnda uttryck anses nämligen äveninnefatta s. k. partiellt förtigande. I fortsättningen redogörutredningen för de gränsdragningsproblem som kan uppstå vid tolkningen av vadsom är osant eller ofullständigt. Av redogörelsen framgår att denna tolkningenligt utredningens mening i princip bör ske efter de grundsatser som gäller ibeskattningsprocessen. Yrkanden eller värdeuppskattningar som inte vilar påfelaktiga eller bristfälliga sakuppgifter skall exempelvis i regel intemedföra straffansvar. För att ansvar för aktivtskattebedrägeri skall föreligga måste utsagan dessutom innebära fara för attskatt eller avgift undandras det allmänna. Utredningen har således också idenna del av brottsbeskrivningen frångått SkSL:s formulering av motsvaranderekvisit. I stället anknyts beskrivningen även här till BrB:s terminologi.Enligt utredningen erhåller brottet därigenom en närmare bestämning, som iflera hänseenden innebär en begränsning av det straffbara området. I rättstillämpningen har SkSL:ss. k. ägnadrekvisit enligt utredningens uppfattning tolkats mycket vidsträcktoch ansetts föreligga så snart det inte kunnat uteslutas att ett fel skulle haundgått upptäckt under myndigheternas granskningsarbete. Detta anserutredningen inte vara tillfredsställande. a. den anledningen föreslåsatt beskrivningen av faregraden i stället skall ske efter förebild av deallmänna förfalsknings- och sanningsbrotten i 14 och 15 kap. BrB. Det skallalltså enligt förslaget finnas en beaktansvärd risk för att vederbörligmyndighet kan komma att godta en osann eller ofullständig uppgift.Farabedömningan skall göras då brottet anses fullbordat, dvs.när utsagan mottagits av myndigheten. Utredningen framhåller att det föransvaret är tillräckUgt att felet inte skulle upptäckas vid en rutinmässiggranskning hos den myndighet som företar denna. Vid bedömningen av omfaregraden är uppfylld eller ej spelar enligt utradningens mening denredovisningsmetod, som skall användas av den uppgiftsskyldige,kontrollapparatens utformning, granskningstidens längd och andra liknandeobjektiva faktorer en avgörande roll. Liksomi SkSL rör det sig enligt utredningens förslag ora en fara förförmögenhetsskada för det allmänna. Med uttrycket "skatt eller avgift undandrages"menar utredningen inte endast sådana fall där uppgifterna i utsagan kan ledatill frihet från skatt eller avgift eller till att någon påförs för låg skatteller avgift utan också sådana fall där uppgifterna kan medföra att återbetalningsker med för högt belopp genom ett av myndighet fattat fastställelsebeslut.Härigenom faller även sådana mervärdeskattedeklarationer, som kan medföra enoriktig återbetalning av mervärdeskatt, under lagens tillämpningsområde. KungLMaj:ts proposition nr 1971 147 Förmögenhetsskadanmåste kunna bestämmas med visshet eller åtminstone med en till visshetgränsande sannolikhet. Det framhålls särskilt att detta krav får betydelse imål som rör skönsmässigt bestämda höjningar av uppgivet beskattningsunderlag.Enligt utredningen måste åklagaren och den allmänna domstolen i sådana fallgöra en egen uppskattning, vilken inte så sällan får grunda sig på fribevisprövning av alla de fakta som framkommer i ärendet. Utredningenunderstryker vidare att varje beskattningsperiod vid an-svarsbedömningen iprincip skall behandlas för sig. Om exempelvis en skattskyldig tillinkomstskatt undanhåller en viss intäkt men ett senare årredovisar riktiga inkomster med tillägg av tidigare undanhållet intäktsbelopp,utesluter detta inte ansvar för om förfarandet inte kanbetraktas som friviUig rättelse. Oavsett om gärningsmannen endast menat attåstadkomma en temporär förmögenhetsskada inträder alltså ansvar enligtlagförslaget. Isubjektivt hänseende skall det föreligga uppsåt från gärningsmannens sida.Uppsåtet raåste täcka saratliga objektiva förutsättningar. Eventuellt uppsåt ärtillräckligt. Brister uppsåtet i någotavseende kan det inte bli fråga om ansvar för skattebedrägeri. I stäUet tordedet bli möjligt att döma för vårdslös skatteutsaga, vilket brottavses komplettera det aktiva skattebedrägeriet. förslag skall också vissa former av passivitet bestraffas somskatte- eller avgiftsbedrägeri. I huvudsak är brottskonstruktionen densammasora vid det aktiva brottet. Passivt brott skall enligtutredningen föreligga om skatt- eller avgiftsskyldig underlåter att avge i lageller annan författning föreskriven utsaga till ledning vid fastställande avskatt eller avgift med uppsåt att därigenom undandra det allmänna skatt elleravgift. Dessutom krävs liksom vid det aktiva brottet att gärningsmannensbeteende innebär fara för förmögen-hetsskada. Iraotsats till straffbestämmelsen för aktivt brott har utredningen begränsatunderlåtenhetsbrottet till sådan passivitet som kan leda till att uppgiftslämnareneller den han enligt lag eller författning äger företräda påförs för låg skatteller avgift. Underlåtenhet att avge föreskriven utsaga till ledning vid fastställandetav annans skatt eller avgift t. ex. kontrolluppgift kan således intemedföra ansvar för passivt skattebedrägeri. Denstraffbara underlåtenheten föreslås vidare begränsad till fall, där det finnsen författningsenlig plikt för den skatt- eller avgiftsskyldige att meddela sigmed myndighet i anledning av ett fastställelsebeslut. I första hand rör det sighär om utsaga som den uppgiftsskyldige har att avge på Maj:ts proposition nr 1971 egetinitiativ men i gärningsbeskrivningen ingår också underlåtenhet att efterkommaanmaning att inge utsaga. Brottet är fullbordat så snart tiden föruppgiftsskyldighetens behöriga fullgörande löpt ut. Utredningenunderstryker att straffbestämmelsen i första hand avses skola träffa s. k. deklarationsförsummelser.I princip inträder ansvar då den skattskyldige inte alls deklarerat ellervisserligen gjort detta men efter föreskriven tidpunkt. Bestämmelsen skallemellertid enligt utredningens mening i regel bli tiUämplig endast vid totalpassivitet från den skattskyldiges sida. Liksom vid aktivt brottinnehåUer passivitetsbrottet ett s. k. inbyggt farerekvisit. Detta harutformats på samma sätt som vid det aktiva brottet. Bedömningen av den grad avfara som krävs för ansvar bör enligt utredningens mening lämpligen ske i tvåmoment. Först har man att söka värdera risken för att myndigheten genom denuppgiftsskyldiges passivitet förbigår hans existens. Nästa moment ifarebedömningen blir att uppskatta sannolikheten av att den uppgiftsskyldigepå grund av passiviteten påförs för låg skatt eller avgift. Utredningenförklarar sig medveten om att det vid denna uppskattning kan uppstå åtskilligaproblem för rättstillämpningen. En del av dessa analyseras relativt ingående iutredningens specialmotivering (s. 229). Vid passivtskattebedrägeri skall till en början underlåtenheten att avge utsagan ochfaremomentet subjektivt vara täckta av vanligt uppsåt. Härutöver harutredningen ansett det lämpligt att kräva att gärningsmannen underlåtit avgeutsagan med uppsåt att på så sätt undandra det allmänna skatt eller avgift. Utredningen har diskuteratatt i stället kräva avsikt (direkt uppsåt) hos gärningsmannen. En sådanbegränsning skulle emellertid enligt utredningens uppfattning i alltför höggrad minska de praktiska möjligheterna att tiUämpa lagrummet.Bevissvårigheterna skulle nämligen bli avsevärda i de fall där gärningsmannenförnekar att han haft avsikt att åstadkomraa ett felaktigtbeskattningsresultat. Enligt utredningens uppfattning måste dock passivitetsbrottetstillämpningsområde i viss mån inskränkas subjektivt sett. Detta föreslås skegenom uttrycket "med uppsåt". Härigenom krävs uppsåt att åstadkommaett felaktigt beskattningsresultat. Utredningen framhåller att dennakonstruktion leder till en lämpligare avgränsning av det kriminaliseradeområdet än vad enbart vanligt uppsåt i förhållande till faran skulle göra. Utredningenföreslår att brottet skatte- eller avgiftsbedrägeri skall indelas i tresvårhetsgrader på liknande sätt som skett med förmögenhetsbrotten i BrB. Tillringa fall hänför utredningen i första hand gärningar som rör mindre belopp.Någon bestämd gräns mot brott av normal svårhetsgrad anser ut- Kungl.Maj:tsproposition nr 1971 149 redningeninte kunna anges. Beloppsgränsen måste bli beroende av omständigheterna i detsärskilda fallet. En viss ledning bör dock kunna erhållas av denrättstillämpning som finns rörande förmögenhetsbrott av typen bedrägligtbeteende och undandräkt. För de skattskyldigas del finns det emellertid skälatt sätta beloppsgränsen högre än för andra uppgiftsskyldiga beroende på attde förra i aUmänhet skall påföras skatte- eller avgiftstillägg. a. denanledningen anser utredningen att ansvarsbestämmelsen för skattebedrägeri somär ringa vanligtvis skall användas enbart vid ett bristfälligt fullgörande avkontrolluppgiftsskyldighet och andra liknande skyldigheter, som inte kanmedföra administrativt tillägg. Utredningen föreslårdärför en åtalsbegränsningsregel för ringa fall av skatte- eller avgiftsbedrägerisom innebär att åtal för sådant brott endast må väckas, om åklagaren finner detvara av särskilda skäl påkallat ur allmän synpunkt. Utredningenuttalar vidare att det brottsliga handlandets mer eller mindre farliga karaktärhar betydelse vid bedömningen av om brottet är ringa. utgör en tidigbrottsupptäckt exempelvis då ekonomisk skada ännu inteuppstått för det aUmänna en omständighet som kan visa att brottet är avmindre farlig art. Det understryks att detta i regel kan anses gälla vidfelaktiga löntagardeklarationer av okomplicerat slag. Löneintäkter avstämsnämligen rutinmässigt mot arbetsgivarnas kontroll-upijgifter och oriktigauppgifter torde därför åtminstone när det gäller mer stadigvarande avlöningsförmånerinte undgå upptäckt. För dessa sistnämnda fall kan t. o. m. ifrågasättas omfarerekvisitet objektivt sett är uppfyllt. Deklarationsförsummelsernär det gäller skatter och avgifter som debiteras med ledning avtaxeringsbeslut är enligt utredningens mening i det stora flertalet fall attbetrakta som ringa när de hänför sig till början av taxeringsperioden.Tidsförsummelsen kan t. o. m. vara så obetydlig att ansvar inte bör komraa ifråga. Enligt utredningens meningkan subjektiva omständigheter också få betydelse vid avgörandet om ringa brottföreligger eller ej. Som förmildrande omständigheter nämns bristandeerfarenhet, hög ålder, sjukdom och liknande personliga förhållanden vid dentidpunkt då uppgiften lämnas eller skulle ha lämnats. Vidare anser utredningenatt det finns skäl att i detta sammanhang beäkta om gärningsmannen avsett attendast temporärt undandra skatt eller avgift på grund av en ekonomisknödsituation och detta särskilt om han söker göra rättför sig. I förslaget tillskattebrottslag har utredningen i 3 § upptagit straffbestämmelser för grovtskatte- eller avgiftsbedrägeri. Lagrummet anger exempel på omständigheter, somkan men inte nödvändigtvis måste medföra att brottet skall anses som grovt.Exemplifieringen är i huvudsak densamma som i straffbestämmelserna påförmögenhetsbrottens område. Grovtbrott skall enligt motiven i regel anses föreligga vid större belopp 150 KungL Maj:ts proposition nr 1971 iundandragen skatt eller avgift. Även här hänvisar utredningen till rättspraxisbeträffande grova förmögenhetsbrott. I detta sammanhang påpekas särskilt attden omständigheten att brottet förövats genom ingivandet av en deklarationeller annan skriftlig handling med osant eller ofullständigt innehåll i och försig inte bör leda till att brottet betraktas som grovt. Utredningen uttalaratt det dock kan falla sig naturligt att betrakta brottet som grovt omgärningsmannen i efterhand, sedan deklarationen avgetts, försöker förstärkaeller vidmakthålla myndighetens villfarelse om sanningsvärdet i en tidigareavgiven utsaga genom att förete oriktig bokföring eller inge oriktigaverifikationer eller andra liknande bevismedel av osant innehåU. Detcentrala vårdslöshetsbrottet vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga avsesskola komplettera det uppsåtliga brottet, skatte-eller avgiftsbedrägeri. De objektivabrottsförutsättningarna är desamma som gäller för aktivt skatte- elleravgiftsbedrägeri. Någon motsvarighet till det uppsåtliga passivitetsbrottethar inte föreslagits. Uppgiftsskyldig som av grov oaktsamhet underlåter attavge föreskriven utsaga till ledning vid fastställande av egen skatt elleravgift skall enbart kunna påföras administrativt skatte- eller avgiftstillägg.Annan passivitet t. ex. försummelse att avge kontrolluppgift till ledning vidfastställande av annans skatt eller avgift föreslår utredningen dock kunnabestraffas med böter enligt särskilda straffbestämmelser utanförskattebrottslagen. Utredningenhar vidare föreslagit att till skillnad från vad som gäller för uppsåtsbrottet,ringa fall av vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga inte skall kunna medförastraffansvar. Vid avgörandet om gärningen är ringa bör man enligt utredningenanvända samma bedömningsgrunder som vid gränsdragningen mellan ringa ochnormalt skatte- eller avgiftsbedrägeri. IsubjektiAd hänseende krävs enligt förslaget att den brottsliga gärningenförövats av grov oaktsamhet. Samtliga objektiva moment skall omfattas av dennabrottsförutsättning. Utredningen understryker därvid särskilt att avgivandet avutsagan inte behöver vara täckt av uppsåt eller således utgöra en uttryckligviljeförklaring från gärningsmannens sida. Det skall för ansvar varatiUräckligt att avgivandet av utsagan skett på grund av grov oaktsamhet. 181187 gör utredningen en utförlig analys av begreppet grov oaktsamhet ochuttalar därefter hur detta begrepp bör tolkas enligt lagförslaget. Vid gränsdragningen mellangrov och enkel oaktsamhet menar utredningen att det straffbara området börgöras snävare än det som f. n. tillämpas. Det understryks att detta iväsentlig utsträckning kommer att ske automatiskt genom förslaget att ringafall av vårdslöshetsbrott skall lämnas Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 151 straffriaoch således i princip endast träffas av skatte- eller avgiftstillägg. Det börkrävas en högre grad av vårdslöshet än den som i nuvarande rättspraxis ansestillräcklig för att grunda ansvar för vårdslös deklaration enligt SkSL. Gränsenför grov oaktsamhet bör förskjutas i riktning mot mer klandervärda utslag avförsummelse eller nonchalans hos den enskilde. Utredningen anser att begreppetgrov oaktsamhet på skattestrafflagstiftningens område sett i sin helhet skallåterföras till att bättre svara mot innebörden av detta begrepp såväl på andrarättsområden som i det allmänna språkbruket. Gärningsbeskrivningenför brottet osann uppbördsutsaga har, frånsett vissa sakliga och redaktionellaändringar, överförts från nuvarande 79 § UF. Paragrafen har uppdelats i tvåstycken. Paragrafens första styckemotsvarar i huvudsak 79 § andra stycket. De sakliga ändringarna består i attbrottsförutsättningarna utformats med bestämmelserna om aktivt skattebedrägerioch vårdslös skatteutsaga som mönster. Härigenom faller enligt utredningensuppfattning främst preliminära B-skattedeklarationer samt ansökningar omjämkning av skatt eller avgift inom det straffbara området. Enligtandra stycket är den avsedd att straffas som lämnar osann uppgift ellerförtiger sanningen om förhållanden som har betydelse för verkställande avskatteavdrag eller för prövning av fråga om anstånd med inbetalning av skatteller avgift. Det gäller här i huvudsak samma bestämmelser som finns i förstaoch tredje styckena i nuvarande 79 § UF. Därmed skyddas också ansökningar omnedsättning av skatteavdrag enligt 41 § 2 mom. UF. Ringabrott föresläs undantagna från det straffbara området. Isubjektivt hänseende fordras att gärningsmannen handlat uppsåtligen eller avgrov oaktsamhet. Vad utredningen i annat sammanhang anfört ombrottsförutsättningen grov oaktsamhet sägs böra gälla även vid vårdslösuppbördsutsaga.