prop · FU03160 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1971 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om förbud mot dumpning av avfall ivatten, m. m.; given . Kungl.Maj:t viU härmed, under åberopande av bilagda utdrag av Statsrådsprotokolletöver jordbruksärenden, föreslå att bifalla de förslag om varsavlåtande till föredragande departementschefen hemställt. UnderHans Maj:ts Min allernådigste Konungs och frånvaro: Ipropositionen föreslås en lag om förbud mot dumpning av avfall i vatten.Förbudet avser dumpning från fartyg, luftfartyg och annat transportmedel inomSveriges sjöterritorium. Förbudet gäller också det fria havet för svenskafartyg och luftfartyg. Det blir vidare förbjudet att från riket föra ut avfallsom är avsett att dumpas i det fria havet. Om dumpning kan ske utan olägenhetfrån miljöskyddssynpunkt, kan dock Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer medge undantag från förbudet. Prop.1971: l60 2 Lagom förbud mot dumpning av avfall i vatten Härigenomförordnas som följer. 1 § Inom Sveriges sjöterritoriumfår ej från fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel släppas ut (dumpas)avfall, vare sig fast ämne, vätska eller gas. Dumpning får ej heller ske frånsvenskt fartyg eller luftfartyg i det fria havet. AvfaU som är avsett attdumpas i det fria havet får ej föras ut ur landet. 2 § Denna lag är ej tUlämplig påsådant utsläppande av olja eller oljehaltig blandning som avses i lagen (1956:86) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg eller på avfall som härrörfrån fartygs drift. 3 § Konungen eller myndighet somKonungen bestämmer kan medge undantag från 1 §, om dumpning kan ske utanolägenhet från miljöskyddssynpunkt. Medgivande kan förenas med villkor. Uppkommergenom dumpning olägenhet som ej förutsågs när medgivandet gavs, får denmyndighet som lämnat medgivandet meddela föreskrift för att avhjälpaolägenheten. ÅsidosattesviUkor eller föreskrift eller kan oVägenhet som avses i andra stycket ejavhjälpas, får medgivandet återkallas. 4 §Tillsyn över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen meddelade villkor och föreskrifter utövas av myndighet som Konungen bestämmer. Tillsynsmyndighethar rätt att efter anfordran erhålla de upplysningar och handUngar som behövsför tillsynen. Förtillsynen äger myndigheten tillträde till transportmedel, lokal eller områdesom användes i samband med dumpning och rätt att där göra undersökning. 5 §Till böter eller fängelse i högst dömes den som uppsåtiigen eller av oaktsamhet 1. brytermot 1 §, 2. åsidosätter villkoreller föreskrift som meddelats med stöd av 3 §. För försök till brott mot 1 § dömes till ansvar enligt 23 kap. brotts balken. 6 § Till böter dömes den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. underlåter att fullgöra vad somåligger honom enligt 4 § andra stycket, 2. lämnar oriktig uppgift i faUsom avses i 4 § andra stycket, om ej gärningen är belagd med straff ibrottsbalken. 7 § Den som tagit befattning med tiUsynenligt denna lag får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit omyrkeshemlighet eller affärsförhållande. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter häremot dömes till böter eller fängelse i högst . Allmänt åtalfår väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal 'är påkaUatfrån allm'än synpunkt. 8 § Utbyte av brott som avses i 5§ skall förklaras förverkat, om det ej är uppenbart obiUigt. Egendom som använts såsom hjälpmedel vid brott som avses i5 § får förklaras förverkad, om det är påkaUat tUl förebyggande av brott ellereljest särskilda skäl föreUgger. I stället för egendomen kan dess värdeförklaras förverkat. 9 § Har någon begått gärning som avses i 5 §, kan överexekutormeddela handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckninggäller samma regler som för handräckning enligt 191 § utsökningslagen (1877: 31s. Berörs aUmänna intressen, får ansökan om handräckninggöras av den myndighet som ärendet angår. Det åligger polismyndighet att lämna den handräckning sombehövs för utövande av tillsyn enligt denna lag. Denna lag träder i kraft . Har tillstånd eller medgivande till dumpning lämnatsenligt äldre bestämmelser, anses tUlståndet eUer medgivandet som medgivandeenligt denna lag. Lag om ändring i miljöskyddslagen (1969: 387) Härigenom förordnas, att 1 § miljöskyddslagen (1969: 387)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Denna lag är tUlämplig på 1. utsläppande avavloppsvatten, fast ämne eller gas från mark, byggnad eller anläggning ivattendrag, sjö eller annat vattenområde, 2. användning avmark, byggnad eller anläggning på sätt som eljest kan medföra förorening avvattendrag, sjö eller annat vattenområde, om användningen ej utgör byggande ivatten, 3. användning avmark, byggnad eller anläggning på sätt som kan medföra störning för omgivningengenom luftföroreiung, buller, skak-ning, ljus eller annat sådant, om störningenej är helt tillfällig. Lagen är icke tillämplig på Lagen är icke tillämplig på så- störning i radiomottagningsappa- dant utsläppande avavfall som rat. Ej heller är lagen tillämplig avses i lagen (1971: ) om för- i fråga om joniserande strålning bud mot dumpning avavfall i vat- eller inverkan av elektrisk ström ten eller på störning i radiomot- från elektrisk anläggning, varorri' tagningsapparat. Ej heller är la- särskilda bestämmelser gäller. gentillämplig i fråga om jonise- randestrålning eller inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning, varomsärskilda bestämmelser gäller. Åtgärd eller användning som enligt vad nu sagtsomfattas av lagen . kaUas mUjöfarlig verksamhet. Denna lag träder i kraft . Om ärende om sådant utsläppande som avses i 1 § andrastycket i dess nya lydelse vid lagens ikraftträdande är anh'ängigt , eller länsstyrelse, handläggesoch prövas ärendet enligt äldre bestämmelser. Utdragav protokoUet över jordbruksärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenteni statsrådet på . Närvarande:statsministem , ministern för utrikes ärendena , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om lagstiftning om förbud motdumpning av avfall i vatten och anför. Fråganom lagstiftning till skydd mot de utsläpp av industriavfall och annat mUjöfarligtavfall som sker från fartyg i havet och andra vattenområden har under senaretid aktualiserats i olika sammanhang bl. a. i det nordiska samarbetet. Vidsammanträde i enades de nordiska utrikesministrarna omatt internationella regler är av betydelse för att hindra förorening genomutsläpp eller nedsänkning (dumpning) av giftiga, radioaktiva eller andraskadliga ämnen i havet. Frågan om åtgärder mot havsföroreningarna behandladesdärefter vid möten på ämbetsmannanivå i . Därvidnåddes i princip enighet om att de nordiska länderna genom intern lagstiftning möjligt och senast fr. o. m. skulleförbjuda utsläpp från fartyg av särskilt miljöfarliga ämnen. Förbudet skullegälla internationellt vatten utan någon regional begränsning. För att nå envidare uppslutning kring detta initiativ inbjöds medlemsstaterna i denNordostatlantiska till en konferens i ifråga om föroreningen av och Nordostatianten. Medanledning av nämnda åtagande att införa förbud mot dumpning av avfall har inomdepartementet upprättats en promemoria (Ds Jo 1971: 9) med förslag till lag meds'ärskUda besfämmelser om skydd av vattenområde. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av vattenöverdomstolen, chefenför marinen, , ,generaltullstyrelsen, , , koncessionsnämndenför miljöskydd, länsstyrelserna i , , , , och , sjölagskommittén, utredningenrörande omhändertagande och behandling av kemiskt avfall m. m. (UKA), . , , kemiskaindustrikontor, och . Utsfäppi vattenområde av avfall från fast egendom regleras i mUjöskyddslagen (1969:387). Lagen är tillämplig bl. a. på utsläppande av avloppsvatten, fast ämne eUergas från mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annatvattenområde. Föredragande departementschefen anförde bl. 1969: 28 s.257) att uttrycket "utsläppande av avloppsvatten" i första handomfattar det fall att avloppsvatten leds till vattenområdet genom en särskildledning men också t. ex. ett sådant förfarande som att avloppsvatten från fastegendom med tankvagn eller liknande körs till och släpps ut i ettvattenområde. Departementschefen framhöll vidare att de bestämmelser omavloppsvatten som då fanns i 8 kap. 2 § vattenlagen i tillämpliga delar ävenavsåg utkastande, utsläppande eller uppläggande av fast avfall från samhälleeller fastighet så, att vattenförorening kunde uppkomma, men att tippning ivattenområde av sand, sten eller andra icke förorenade ämnen inte föll underbestämmelsen. Särskilt med tanke på svårigheten att i varje särskUt fall avgöraom avfall ingår i det som släpps ut föreslog departementschefen attmiljöskyddslagen skulle bli generellt till-lämplig på utsläppande av fastaämnen i vattenområde. Tippningav fasta ämnen i vatten kan också vara att bedöma enligt 2 kap. 35 §vattenlagen (1918: 523). Enligt denna bestämmelse är det i princip förbjudetatt kasta ut, släppa ut eller lägga upp fasta ämnen så att de kan vålla uppgrundningeller hinder för vattnets fria lopp. Lagen(1956: 86) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg behandlar frågan omoljeutsläpp och utsläpp av avfall som uppkommer under fartygs drift. Lagen ärinte skriven med tanke på utsläpp av andra mUjöfarliga ämnen som befordras somlast med fartyg än olja. har genom en lagom förebyggande av förorening i havet infört förbud mot att från finskt områdeeller från finskt fartyg företa dumpning i havet av avfall eller annat ämne somförorsakar menlig förorening av öppet hav eller annan stats territorialvatten.I finns ett niotsvarande förbud mot dumpning från danska fartyg. INorge har meddelats förbud för norska fartyg, medborgare ochföretag att ombesörja dumpning av vissa miljöfarliga ämnen på internationelltvatten. Fråganstidigare behandling m. m. Fråganom vattenförorening från fartyg har behandlats avriksdagen. I första hand är det förhållandena i och angränsandevattenområden som har varit föremål för upp- märksamhet.I anledning av motioner vid riksdag om åtgärder till förbättring avförhållandena i framhöll jordbruksutskottet (JoU 1970: 48) angelägenhetenav snara och effektiva åtgärder för att förhindra vattenförorening i sundet.Utskottet föreslog att dessa frågor skulle tas upp av det då planerade ochnumera upprättade Nordiska kontaktorganet för miljövårdsfrågor. Riksdagenbiföll vad utskottet anfört. Vid riksdag behandlades också motionervari begärdes översyn av lag angående åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg med särskUt sikte på de krav som borde ställas på fartygens toalettanordningar.Tredje lagutskottet uttalade i anledning härav (3LU 1970: 68) att en översyn avlagstiftningen borde övervägas. biträdde utskottets förslag. Vid 1971års riksdag behandlade jordbruksutskottet en motion om bl. a. förbud motavfallsutsläpp från svenska fartyg på internationellt eller utländskt vatten (JoU1971: 17). Utskottet hänvisade i anledning h'ärav till n'ämnda översyn av1956 års lag som begärts av riksdag. I fråga om förhållandena påinternationellt och utländskt vatten erinrade utskottet om att man inom deninternationella sjöfartsorganisationen (IMCO) arbetar med att få till ståndöverenskommelser rörande utsläpp från fartyg av olika typer av avfall. mening borde lösningar av dessa frågor sökas på denna väg. Utskottethemställde att motionen skulle lämnas utan bifall. Fråganom åtgärder mot havsföroreningama intar en framskjuten plats i det omfattandeförberedelsearbetet års om den mänskliga miljön. a. upp i den rapport till FN som på anmodan ställt samman införkonferensen. I rapporten, som har utarbetats inom för 1972års , föreslås bl. a. att en konvention utarbetas som förbjuderutsläpp och dumpning till havs av radioaktiva, giftiga eller andra farUgasubstanser. I den kommitté som tUlsatt för att förberedakonferensen arbetar man nu också på ett förslag till internationell överenskommelseom reglering av dumpning av industriavfall m. m. på internationellt vatten. Påsvensk sida strävar man efter att det vid skall föreligga ettkonventionsförslag som innefattar förbud mot dumpning av vissa, särskUtmiljöfarliga ämnen. Såsom underlag för kommitténs arbete har en expertgrupp,Group of Experts on the Scientific Aspects of (GESAMP),utarbetat en rapport, där man framhåUer behovet av åtgärder mot vissa slag avhavsföroreningar såsom PCB, DDT, kvicksilver, bly, kadium och andratungmetaller, lösningsmedel och biotoxiner. Idepartementspromemorian påpekas inledningsvis att haven harutnyttjats som avstjälpningsplats för avfall från industriländer- na.Stora mängder avfall dumpas från fartyg bl. a. i och Nordostatlanten.Det dumpade avfallet är ofta starkt koncentrerat eller eljest så beskaffat attdet inte tillåts belasta närmiljön och alltså inte får stjälpas på soptippareller släppas ut i avloppssystem eller vattendrag. Även om dumpningens inverkanpå den miljön inte är helt klarlagd, råder enligt promemorian ingentvekan om att avfallsdumpningen utgör ett allvarligt problem. Riskerna förskador är särskilt stora i havsområden med förhållandevis ringa vattendjupsåsom . I promemorian framhållsatt det finns ett klart behov att vidta snara åtgärder mot dumpning i havet ochandra vattenområden från fartyg och andra transportmedel av olika slags avfallsom härrör från industriländerna. Den ökande nedsmutsningen av haven genomdumpning är enligt promemorian mycket oroande. F. n. saknas effektiva reglermed vars stöd dumpning kan hindras. I promemorian uttalas att, om man serenbart till dumpningens andel av den totala mängden föroreningar som når haven,det kan synas som om detta slag av förorening inte bör angripas i första hand.Om man däremot ser till föroreningens karaktär - ofta är det mycket giftigaämnen som dumpas och ökande omfattning, framstår behovet av snara åtgärderklart. Utsläpp genom dumpning kan enligt promemorian av olika skäl regleraslättare och snabbare än utsläpp från land t. ex. genom avloppssystem,vattendrag och med vindar. Sådana utsläpp måste också angripas men det tarbetydligt att nå de regionalt eller globalt samordnade åtgärder somkrävs för att komma till rätta med föroreningar av detta slag. Det framhållsatt behovet av internationellt samarbete är stort. Som så många andra frågorpå miljövårdsområdet fordrar dumpningsproblemen en internationell samordningför att en tUlfredsställande lösning skall kunna nås. I fråga om den närmareutformningen av en lagstiftning till skydd mot dumpning från fartyg talarenligt promemorian övervägande skäl för att införa ett i princip generelltförbud mot utsläpp av alla slag av avfall, även om lagstiftningen närmast börsikta på att förhindra utsläpp av avfall innehållande bl. a. starkt giftigaämnen, icke nedbrytbara och giftiga ämnen, kemiskt starka ämnen som anrikas inäringskedjorna samt nedsmutsande och gödande ämnen. Avfall innehållande ämnenav dessa slag bör enligt promemorian inte få dumpas på svenskt eller internationelltvatten vare sig från svenskt fartyg, luftfartyg eller annat transportmedeleller från utländskt sådant transportmedel som tagit ombord avfall i Sverige.Undantag bör kunna göras endast i de fall då dumpning bedöms kunna ske utanolägenhet från mUjöskyddssynpunkt. Ipromemorian anförs att detta förslag innebär en utvidgning i förhållande tillden nordiska överenskommelsen. Enligt denna skulle förbudet omfatta endastvissa, särskilt miljöfarliga ämnen, såsom svårnedbrytbara organiska ämnen ochtungmetaller. En sådan begränsning medför enligt promemorian att vissa mUjöfarligaämnen går fria från förbudet.DärtiU kommer att antalet ämnen som kan misstänkas eller konstateras ha mUjöfarligeffekt ökar. Ett begränsat förbud måste därför kompletteras tid efter annan.Ett generellt förbud ger däremot myndigheterna möjlighet att pröva dumpningensmiljöeffekt i varje särskilt fall. Med ett sådant förfarande ges enligtpromemorian riskerna för mUjö-skador största möjliga begränsning. En effektivkontroll av dumpningarna på internationellt vatten förs fram som ettväsentligt inslag i det konventionsförslag som håller på att utarbetas inför FN-konferensenom den mänskliga miljön. I promemorian framhåUs därför som angeläget att den svenskalagstiftningen tar sikte på att i princip kontrollera all dumpning av svensktavfall på internationellt vatten. 1promemorian erinras om att också den nedskräpning och förorening som härrörfrån fartygs drift framför allt toalett- och köksavfall är ettmiljöproblem. Detta är särskilt påtagligt i starkt trafikerade farleder såsomÖresund och vissa delar av . Enligt promemorian övervägs dessaproblem f. n. inom med sikte på en så snar lösningsom möjligt. Till riksdag förbereds en proposition om ändring i 1956års lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg i syfte att ge Kungl.Maj:t bemyndigande att bl. a. förbjuda utsläpp av toalett- och köksavfall påinternationellt vatten. Med h'änsyn härtUl bör enligt promemorian denlagstiftning som är i fråga inte omfatta avfall som härrör från fartygsdrift såsom köksavfaU, toalettavfall, kylvatten, m. m. TiUsynenöver lagens efterlevnad föreslås ankomma på i nära samarbetemed tuUverket. Ienlighet med det anförda föreslås i promemorian en särskild lag, benämnd lagmed särskilda bestämmelser om skydd av vattenområde, vilken bl. a. innehållerföljande bestämmelser. Inom Sveriges sjöterritorium får ej med fartyg,luftfartyg eller annat transportmedel släppas ut eller på annat sätt lämnasavfall, vare sig fast ämne, vätska, gas eller annat. Maj:t ellermyndighet som Kungl. Maj:t besfämraer får dock lämna tillstånd därtiU, omutsläpp kan ske utan olägenhet från miljöskyddssynpunkt. Detsamma gäUerutsläppande i det fria havet från svenskt transportmedel eUer utländskttransportmedel som har tagit ombord avfall i (1 §). Lagen är ejtillämplig på sådant utsläppande som avses i lagen (1956: 86) om åtgärder motvattenförorening från fartyg eller som enligt mUjöskyddslagen (1969: 387) utgörmiljöfarlig verksamhet eUer på tippning av fasta ämnen som avses i vattenlagen (1918:523) (2 §). Lagförslaget innehåller vidare dels bestämmelser som syftar tUl attmöjliggöra en effektiv kontroll över efterlevnaden av de föreslagnabestämmelserna, dels ansvarsbestämmelser. Remissinstansernaär ense om att det finns ett starkt behov av att åtgärder vidtas för att hindradumpning av avfall i vatten och välkom- nar de initiativ som tas genom den föreslagnalagstiftningen. Från flera håll understryks att snabba åtgärder är nödvändiga.Vikten av internationella åtgärder betonas allmänt. Det påpekas att en internsvensk lagstiftning endast kan få begränsad effekt på den miljön. Liksommånga andra frågor på miljövårdsområdet fordrar dumpningsproblemen eninternationell samordning för att en tUlfredsställande lösning skall nås. I fråga omomfattningen av ett förbud mot avfallsdumpning ansluter sig remissinstanserna ihuvudsak till departementspromemorians förslag. Från några håll riktas dockinvändningar mot förslaget att införa ett förbud som avser i princip allt slagav avfall. Sålundamotsätter sig kemiska inditstrikontor att dumpningsförbudet utvidgasi förhållande till bl. a. den nordiska överenskommelsen. Enligt kemikontoretär det omotiverat att på detta sätt förbjuda utsläpp av ämnen eller varor sominte har miljöskadlig effekt och inte heller skapar olägenheter för fisket mendär en deponering på land är förenad med vissa olägenheter. Ett avfallseventuella mUjöskadlighet beror i stor utsträckning på i vUken miljö avfaUetdeponeras, hur det deponeras och i vUken koncentration det sker. Enligtkemikontoret finns en mängd olika avfallstyper som om de släpps ut i små redpienterkan orsaka viss skada, men som om de släpps ut i öppna havet inte på något sättskadar den miljön där. Att föredra vore att den föreslagna lagen i st'älletutformas så att förbud införs mot dumpning av ämnen med miljöskadligaegenskaper. Det bör övervägas om man kan närmare precisera vUka ämnen förbudetavser genom någon form av lista över dessa ämnen. industriförbundansluter sig till vad kemikontoret anför. Enligtlänsstyrelsen i är det inte realistiskt att låta alltavfallsutsläpp, hur obetydligt det än är, komma under tillståndstvång och attgöra allt utsläpp, som inte är oavsiktligt, underkastat straffansvar. Enligtlänsstyrelsen behövs någon form av kvantitativ begränsning för lagenstillämpning. anmärker att förslaget trots att problemets internationellakaraktär betonas i promemorian går utöver den nordiska överenskommelsen, enligtvilken förbudet skall omfatta endast vissa miljöfarliga ämnen. Oavsettmotiveringen för en sådan utvidgning skapas härigenom enligt redareföreningenrisk för just den mångfald av nationella lagstiftningsvarianter som ofta visatsig utgöra hinder för effektiv internationell samverkan. Särskilt som enstegvis genomförd lagstiftning knappast möter större problem, borde man grundaden svenska lagen på den nordiska överenskommelsen. Vattenöverdomstolenriktar invändning mot förslaget att kriminalisera utländska medborgareshandlingar utanför på sätt föreslagits i promemorian. Enligt vattenöverdomstolenkan man komma tiUrätta med denna brist, om man konstruerar lagen så att denförbjuder och kriminaliserarutförsel av avfall från svenskt område. Vattenöverdomstolen är medveten om attdet kan förekomma en legitim utförsel, t. ex. av skrot. Man kan i och för sigtänka sig två olika vägar för att undanta sådan utförsel från förbudet. Den enaär att man begränsar förbudet till utförsel som sker i syfte att dumpa avfalletutanför svenskt område. En annan lösning är att man bygger ut dispensregeln i 1§ i departementspromemorians lagförslag så att tiUstånd kan ges också i nuavsedda fall. Vattenöverdomstolen vill för sin del förorda den senare lösningen. Enligt sjölagskommitténhävdar lagförslaget anspråk på svensk överhöghet inte endast över svenskafartyg (transportmedel) utan även över främmande sådana inom Sveriges sjöterritoriumoch mot detta finns intet att invända. Men lagförslagets tUlämpning är inteinskränkt till Sveriges sjöterritorium utan hävdar anspråk på svensk kontrollöver det fria havet, dels i fråga om svenska fartyg, dels i fråga om främmandefartyg som tagit avfall ombord i . Denna kontroll över svenska fartygsdumpning torde vara i sin ordning. Men ehuru främmande fartyg, som tar ombordavfall i för dumpning annorstädes, blivit underkastade viss anknytningtill svensk rättsordning, är det svårt att se hur det skall anses förenligt medfolkrättsliga grundsatser att skall kontrollera dessa främmande fartygsförehavanden på det fria havet såvida det inte rör sig om s. k. hot pursuit,dvs. oavbruten förföljelse av det främmande fartyget med början inom svensktterritorium och med grund i förmodad lagöverträdelse där. I den promemoria som åtföljerlagförslaget motiveras dess tillämplighet på det fria havet med hänvisning planerad internationell konvention rörande den mänskliga miljön. Så längenågot gällande internationellt fördrag inte kan åberopas, menarsjölagskommittén att lagförslaget i denna del saknar den folkrättsligaförankring som behövs för att det skall kunna försvaras internationellt. Flera remissmyndigheter uppehållersig vid frågan vilken myndighet som bör ha tUlsynen över den föreslagnalagstiftningen. Enligt bör uppgiften anförtros sjöfartsverket.Som skäl åberopas bl. a. dels att har huvudansvaret för åtgärdermot vattenförorening från fartyg, dels att har enfungerande regionalt organiserad tillsynsapparat med erfarenhet avtillsynsverksamhet i fartyg och hamnar, dels att det antal myndigheter somverkställer tillsyn i fartyg bör begränsas så att inte osäkerhet skall uppståexempelvis för utländska fartyg om olika tiUsynsförrättares kompetensområde. Några länsstyrelser anseratt även länsstyrelserna bör vara tillsynsmyndighet, varvid fördelningen av tiUsynsuppgifternapå och länsstyrelserna bör vara i princip likartad den somanges i miljöskyddslagen. i anför.Avgörande för om lagen skall få åsyftad verkan är om en effektiv tUlsyn överefter-