prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligtgruppens åsikt bör man inte i förvaltningslagen försöka utforraa något undanlagför massförfarandena utan förutsätta alt det prövas separat och att, omundanlag från förvaltningslagens kommunikationsregler är nödvändigl, föreskrivasådant undantag i den specialförfattning som reglerar massärendenashandläggning. Gruppen påpekar också all praktiska hinder mot personligdelgivning av vissl utredningsmaterial på grund av dess skryraraandebeskaffenhet e. d. inte kan las lUl intäkt för underlåtenhet alt kommunicera.Problemet får lösas med hjälp av del som finns föreskrivet omsurrogatdelgivning. Arbetsgruppen framhållerslutligen atl kommunikation även bör kunna underlåtas, när åtgärden framstårsom obehövlig. Material av ringa eller ingen betydelse för avgörandet börsålunda inte korarauniceras. Var gränsen går mellan kommuniceringspUkt och ickekommuniceringsplikl vid en bedöraning efter betydelsegrad blir enavvägningsfråga som läranar visst ulrymrae för diskretionär bedöraning. Detbör ankomma på myndigheten att dra gränsen på grundval av en samlad bedömningav sakens beskaffenhet, ärendets art och övriga omständigheter. Uppenbartoriktiga uppgifter eller påståenden, som myndigheten inte kommer alt fästanågot avseende vid, behöver t. ex. inte kommuniceras. Kommunikationskravetmåste vidare ställas i förhållande inte bara till utredningsmaterialet somsådant utan också till sakens vikt för den enskilde. Många förvaltningsärenden,t. ex. registreringsärenden, angår smärre ordnings-frågor eller eljest tämligenbagateUartade förhållanden. Maj:ts proposition nr 1971 kankommunikation ofta nog framstå som en mer kvalificerad åtgärd än sakenförtjänar. Elt ytterligare skäl att underiåta kommunikation i bagatell- ochrutinärenden är att risken för rättsförlust på grund av ett obefogat avslag ärobetydlig. Genom ny framslällning kan parten i allmänhet få ny prövning likasnabbt som om ban fått framföra synpunkterna i yttrande i anledning avkommunikation. När ett ärende ulgör endast en upprepning av elt lidigareärende, bör det också kunna handläggas mycket summariskt och eljestobligatorisk kommunikationsålgärd kunna underlåtas. Ytterligare exerapel härpåläranar ärenden angående ren verkställighet, där del slulliga beslulel endaslutgör den logiska konsekvensen av ett lidigare raeddelat malerielll beslut, t.ex. ell taxeringsbeslut. Så snart verk-slällighetsmyndigheten fullgör någonform av prövning som kan utfalla till fördel eller nackdel för parten, bördenne eraellertid höras för att beslut till hans nackdel skall kunnaraeddelas. Polishandräckning bör t. ex. i princip inte beviljas utan att parlenförsl hörts. De genomgångna typ-silualionema har av arbetsgruppen sammanfattatsi en särskild undantagsregel av innehåll atl är'ende får avgöras utan attparten underrättats, om intet väsentligt partsintresse eftersatts genom attkommunikation underlåts (15 § andra stycket andra punkten). Remissyttrandena.Den av arbetsgruppen föreslagna regleringen av myndighetskomraunikalionsskyldighet godtas i sina huvuddrag av flertalet reraissinstanser.Statskontoret framhåller att farhågorna för atl komraunikalionsreglerna skallmedföra en alltför ökad arbetsbelastning på myndigheterna lill stor del fåranses undanröjda genom alt huvudregeln om underrättelseplikten getts denbegränsningen att den bara skall tillärapas vid slutligt beslul som går partemot. Under erinran om den undersökning som gjorts i fråga ora verkningama avde föreslagna reglerna i railitära anståndsärenden uttalar statskontoret vidarealt även ora undersökningen endasl gällde etl begränsat verksarahetsoraråde statskontoret finner det riktigt all som arbetsgruppen gör av denna dra denslutsatsen atl kommunikation med tillämpning av rationella rutiner inte behöverinnebära någon nämnvärd arbetsbelastning för myndigheter med måttlig arbetsmängd. av de positivt inställda instanserna befarar dock atl kommunikationsreglernakoraraer all leda till ökad arbetsbelastning på rayndigheterna och risk förfördröjning av ärendenas avgörande. Uttalanden i sådan riktning görs av bl. a.regeringsrättens ledamöter, , och länsstyrelserna iJönköpings och och lån. Enligt raening kanemellertid ölägenheterna nedbringas till etl raini-raum genora inforraation omreglemas innebörd och genom kompletterande anvisningar. Vissareraissinstanser ger uttryck ål allmänt kritiska synpunkter på de föreslagnakoraraunikalionsbestämmelserna. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 457 styrelsen,om inte reglerna går längre än vad hänsyn lUl rättssäkerheten kan anses kräva.Deras konstruktion kan enligt styrelsens mening befaras medföra attkommunikationsförfarande måste tillämpas i en rad ärenden, där delta inte harannan funktion än att uppfylla lagens bokstav. Styrelsen anser därför det böraytterligare övervägas om inte komraunikalionsreglerna bör konstrueras så, atlmyndigheten anförtros en viss bedömning huruvida material behöverkorarauniceras eller inte. Enligt raening bör detvara tillräckligt att föreskriva koraraunikations-skyldighet när ärendetillförts någol, som part enligt rayndighetens bedömning bör få yttra sigöver. Koraraunikationen bör alltså grunda sig på atl myndigheten funnit allparten bör få ytterligare bidra till sakens klarläggande, om han förmår det.Sora undanlag från huvudregeln bör enligt styrelsens mening gälla att ärendefår avgöras utan alt komraunikation ägl rura, ora del av särskUd anledning ärnödvändigt. framhåller att en regelmässig komraunikationi alla socialförsäkringsärenden, som går part emot, vanligen skulle medföraförsening av avgörandena och ställa den försäkrade inför krav p& en medverkansom han i allmänhet inte kan prestera utan hjälp av läkare, ombud eller annan,vilket kan medföra kostnad för honom. I första instans inom socialförsäkringenkan sålunda ofta ett starkt enskilt intresse tala för alt beslut fattas utanföregående kommunikation, så myckel mer som socialförsäkringsärendenashandläggning starkt präglas av officiella prövningsprinciper och den aktivaverksamhet socialförsäkringsorganen har att bedriva för att hjälpa deförsäkrade till de förmåner vartill de kan vara berättigade. Enligt riksförsäkringsverketsuppfattning har 15 § andra styckel arbetsgruppens lagförslag inte utformatsså, all tillräckligt utrymme ges för avsteg från kommunikationskravet i förstainstans i den utsträckning som är önskvärd inom socialförsäkringen. RÅifrågasätter om inte paragrafen bör utformas i närmare överensslämmelse medregeln i 23 kap. 18 § RB, så alt myndigheterna får elt uttryckligt stöd föratt verkställa komraunikation i enklare och smidigare former när detla ärpåkallat. i anför alt reglerna är oklara och förordar att deomarbetas. TCO anser de i paragrafen upptagna undantagsfallen vara för vagtbeskrivna eller också inte motiverade med hänsyn till rällssäkerhetskravet. TCOkritiserar vidare det i betänkandet gjorda uttalandel att en myndighet»emellanåt kan råka i ett läge, där del framstår som mer angelägel alt ellärende avgörs utan vidare tidsutdräkl än atl det avgörs först efterkoramunikation». TCO hävdar att uttalandet innebär risk för attkommunikationsskyldigheten olillbörligen eftersatts. Endast sekretesskäl kanenligt organisationens mening motivera elt ärendes slutiiga avgörande utanföregående kommunikation. Erfordra* i andra fall, såsom vid fara i dröjsmål,elt snabbt beslut, kan detta meddelas interimistiskt. Maj:ts proposition nr 1971 Detslulliga beslutet bör inte kunna meddelas förrän komraunikation av alllmaterial i ärendet skett. Imånga remissyttranden förordas mer eller mindre långt gående undantag frånreglemas tillämpning belräffande ärenden om tjänstetillsättning och därmedjämförbara saker. Yrkanden om sådana begränsningar av kommunikationspliktenframförs av JK, RÅ, ÖB, , postverket, ,universitetskanslersämbetet, , ,statens avtahverk, stadsjuristen i och i län. Som skäl för yrkandena anförs väsentligen följande. Det resonemangsom ligger till grund för atl generellt undanta beslul i ärenden omtjänstetillsättning, antagning för utbildning, belyg-sättning, forskningsbidrageller aärmed jämförbar sak från det i 16 § arbetsgruppens lagförslag uppställdamoliveringskravel äger molsvarande tillämpning i fråga om komraunikation.Komraunikation fyller i sådana ärenden inte något större behov och medför ävenstora praktiska olägenheter. Ärendenas avgörande kan fördröjas avsevärt.Komraunikation utsätter också den enskUde för onödigt obehag. Tyngdpunkten ifråga om den enskildes rättsskydd i de berörda ärendegruppema bör ligga ibesvärsmöjligheten. Vidare pekas på den problemalik som är förknippad medmöjligheten att meddela beslut på grundval av muntliga upplysningar Omsökandena i ett tjänstetUlsättningsärende. Ävenandra invändningar mot kommunikation i de nu näranda ärendena anförs iremissyttrandena. ÖB frarahåller att tjänstetillsättning vid krigsmakten istor utsträckning sker genora urvalsbefordran, grundad på avgivna vitsord ochförslag från befordringsberedningar. Enligt ÖB:s mening är det under allaförhållanden nödvändigt att undanta sådana ärenden från den föreslagnakommunikationsskyldigheten. anser att svårigheter kanuppkomraa att nyrekrytera framför allt begyn-nelseljänster, om exempelvisnegativa upplysningar från en lidigare arbetsgivare skall kommuniceras med densom söker anslällning. Med hänsyn till att tjänstetillsättningsproceduren påskolområdet redan nu är mycket komplicerad och svårbemästrad hemställerskolöverstyrelsen att i vart fall tjänsletillsättningarna på detla områdeundantas. Stadsjuristen i framhåller att komraunikationsplikten iansökningsärenden angående koraraunala tjänstetillsättningar kan görasgällande bara på vissa avgränsade oraråden inom den specialregleradeförvaltningen. Eftersom någon saklig grund för olika bestämmelser omkoramunikationsskyldighel i Ijänsletill-sältnijngsärenden inte torde kunnaanföras, bör denna skyldighel enligt stadsjuristens åsikt helt bortfalla isådana ärenden. remissinstanser diskuterar frågan ora ytterligare undanlag bör göras förvissa grupper av ärenden. anser att ärenden om anstånd med ochbefrielse från värnpliktstjänstgöring bör undantas med hänsyn till ärendenasart, sättet för nuvarande handläggning med bl. Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 459 storakrav på snabbhet saml ärendenas mycket stora antal. Verket anser del dock intenödvändigt med någon specialregel om handläggning av massärenden utan finnerandra styckel i 15 § täcka verkels önskemål om särbehandling av denna typ avärenden. Enligt verkels mening är del emellertid önskvärt med etl klarläggandeuttalande i en kommande proposition i ämnet. Sararaa ståndpunkt i fråga ora denu berörda ärendegruppema intar värnpliktsnämnden. ÖB bedömer det däremot varanödvändigl med ett uttryckligt undantag för bl. a. enskilda ansländsärenden ochvissa »kommandoärenden». Försvarets civilförvaltning anser att bl. a. de ansökningsärendenangående familjebidragsförraåner till vämpliktiga, anstånd med omstalioneringoch bibehållande av stalioneringsort som handläggs hos verket bör undantas frånden föreslagna komraunikationsregeln. Enligt civilförvaltningens mening börnärmare föreskrifter om undanlag från skyldigheten atl koraraunicera meddelas itilläggsbestämmelser lill förvaltningslagen. uttalar allkommunikationsskyldighet inte bör gälla i ärenden om intagning på ellerutskrivning från sjukhus för psykiatrisk vård enligt lag om beredandeav sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Enligt arbetsmarknadsstyrelsensuppfattning kan en kommunikaiionsskyldighei av föreslagen omfattning medförabesvärande olägenheter i bl. a. ärenden om lokaliseringsstöd, om godkännandeav företag som huvudman för halvskyddad sysselsättning, om bidrag tillarbetsbiträde och om näringshjälp. avstyrker attden centrala utlänningsrayndigheten tvingas iaktta en beslämmelse om komraunikationmed sådan räckvidd som den i 15 §. Fråganom vem som skall vara kommunikationsberältigad diskuteras i allmänhet intenärmare i remissyttrandena. Från flera håll understryks emellertid atl enbättre definition av partsbegreppel är en förutsättning för att kunna bedömaomfattningen av kommunikationsskyldighelen. Denföreslagna begränsningen lill beslut sora går part emot läranas utan erinran avså gott sora alla remissinstanser. och anser dock atl reglerna bör ges en mer entydig utformning idenna del. erinrar om att det inom verkets område främst i fråga om förtidspension och yrkcsskadeliv-räntor emellanåt gällerall utmäta en förmåns storlek efter vissa föreliggande omständigheter ochbedömningar. Elt ärende om förtidspension kan exempelvis leda lill hel, tvåtredjedels eller en tredjedels förtidspension. Ärendena aktualiseras inte iform av bestämda yrkanden på viss ersättning eller viss förmånsnivå utan i formav en på standardiserad blankett gjord ansökan om förtidspension eller en påblankett gjord anmälan om yrkesskada. Man kan givetvis fortsätter verket teoretiskt tänka sig att varje ansökan anses innefatta en framställning omhögsta, enligt lag möjliga ersättning, dvs. full förtidspension eller livräntaefter 100 procents invaliditet. Elt beslut om lägre ersättning skulle i så fall»gå parlen emot». Maj.ts proposition nr 1971 mening skulle det för såväl verket som den sjuke eller skadade ledatill orimliga konsekvenser, om hela korarauniceringsapparalen sätts i gång baraav denna anledning. Verket förordar atl det i förvaltningslagen slås fasl attbeslul anses »gå parten eraot» bara när beslutet innebär helt avslag påansökningen. Detta synsätt bör i vart fall fastläggas i en koramandeproposition i ämnet. Regeringsrättens ledamöter ifrågasätter rikligheten avarbetsgruppens uttalande att beslul, varigenom någon påförs taxering ochdebiteras skatt med ledning av avgiven självdeklaration, skall anses gå partemot. De framhåller all etl sådant beslut är grundat på gällandeskattelagstiftning och att det förefaUer konstlat att hävda att beslutet gårpart emot, om man därvid har godtagit de uppgifter den skatlskyldige lämnat ideklarationen. i framhåller att många mål ochärenden uppenbarligen är av den nalur att del kan vara svårt för myndighei altavgöra i vilken riktning dess slutliga beslut kan komma att gå. Länsstyrelsensäger sig förmoda att myndigheien i sådana tveksamma fall inte underlåter atthöra vederbörande. Detta förhållande bör enligt mening kommalill uttryck i lagtexten genom alt orden »sora går part eraot» i 15 § förstastycket utgår och andra slyckel forrauleras ora, så alt underrättelse kanunderlåtas, ora sådan uppenbarligen är överflödig från partens synpunkl. Ävenöveråklagaren i finner det mindre lämpligt all görakomraunikalionsreglerna tillämpliga endast när beslut går part emot. Dettafömlsätler enligt hans mening att myndigheten på förhand reflekterat över etlkommande beslut. Den som delges utredningsmaterialet i elt ärende förstår atthan löper risk att förlora sin sak. I yttrandet föreslås alt huvudregeln i 15 §ges den lydelsen, alt koraraunikation med part alltid skall ske av denföre-bragta uiredningen och alt denna anses avslutad först sedan part funnitatt ytterligare ålgärd inte behövs. Belräffandefrågan ora vad som skall kommuniceras framhåller SR alt det är av vikl raedtanke särskill på besvärsärenden alt alla parter skall få del av alltutredningsmaterial såvida det uppenbarligen inte helt saknar betydelse föravgörandet innan part vid varje liUfälle under förfarandets förlopp yttrarsig om själva saken. säger sig ha fått uppfattningenatt det i 15 § använda uttrycket »upplysning, yttrande eller annat, somtillförts ärendet» inte innefattar ett ärendes faktiska omständigheter.Förbundet föreslår den entydigare formuleringen att parlen skall underrättas om»allt som tillförts ärendet genom annan än honom själv». Universitetskanslersåmbetetanser atl bestämmelsen bör förtydligas så, atl den även omfattar framställdayrkanden och vid initiativärenden syftet med förfarandel. Frånandra håll framställs önskemål om begränsning av bestämmelsen om vad som skallkommuniceras. I den mån del enbart är fråga om faktiska förhållanden exempelvis en uppgift om att part stått under övervakning Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 461 enligtnykterhetsvårdslagen, alt utdrag ur körkortsregislrel kommit in e. d. saknarpart ofta anledning alt yttra sig däröver, anför regeringsrättens ledamöter.Vad motparten anföri kan i alll väsentligt innebära en upprepning av lidigareargumentation. En ovillkorlig föreskrift om atl part skall beredas tillfällealt yttra sig i sådana fall kan befaras leda till en fördröjning av ärendeteller uppfattas som en onödig uppmaning lill ytterligare skriftväxling. Medhänsyn härtUl anser regeringsrättens ledamöler atl regeln i slutet av 15 §försia styckel första punkten bör utformas så, att part skall få lillfälle atlyttra sig, »ora icke så anses obehövligt». punklen skulle ikonsekvens härraed utsäga, alt underrättelsen------- »i förekommande fall» böranvisa tid och säll för yttrandet. Liknande synpunkter anläggs även avriksförsäkringsverket. Verket erinrar vidare om atl del inom socialförsäkringenofta åligger part atl själv styrka sin sak genom intyg, upplysningar o. d. Detförekoraraer i slor utsträckning all sådana handlingar inkommer från den sorautfärdat handlingen, t. ex. läkaren, eller eljest från annan än parten själv. Isådana fall kan det raycket väl tänkas, alt parten inte själv tagit del avhandlingarna i fråga. Det bör emellertid enligt raeningklart slås fast atl handlingar, sora det åligger parten att själv orabesörjaatt rayndigheten får del av, inte tillförts ärendet genora annan än parten.Länsstyrelsen i uttalar att kommunikation inte bör avse materialsom är irrelevant för parten och kan verka förvirrande för denne. Länsstyrelsenföreslår atl koraraunikationsgrundsatsen uttrycks genom en föreskrift attslutligt beslut, sora går part emot, inte får meddelas utan att parten fåtttillfälle att bemöta de uppgifter i ärendet sora kan utgöra grund för sådantbeslut. framhåller att del kan finnas fall då del framstårsom meningslöst all inhämta yttrande från part över det material sora delgeshonom. Detta gäller exempelvis sådana fall som då Kungl. Maj:t och riksdagenbeslutat alt viss verksamhei skall upphöra, t. ex. vid rationalisering inomslalens järnvägar, och arbetstagare på grund härav måste sägas upp från sinaanställningar. ifrågasätter därför ora inte undantag frånskyldigheten all infordra yttrande bör gälla i sådana fall, då yttrande avsärskilda skäl kan anses obehövligt. påpekar altkravet på all kommunicera även muntliga uppgifter som tillförts ett ärende, iprincip förutsätter en regel om skyldighet att på etl eller annat sätt antecknasådana uppgifter. Enligt hovrättens mening är det över huvud en ordningsfråga,som berör inte enbart kom-rauniceringen, att väsentliga uppgifter utifrånålrainslone i förkortad förra lUlförs akten. För hovrätten fraraslår det därförsom påkallat med en överarbetning av 15 §. JK utvecklar sina synpunkter på fråganom kom-raunicering av muntliga upplysningar på följande sätl. Denkänsligaste frågan beträffande kommunikation gäller de muntliga upplysningarsom kan ha tillförts ett ärende. Något förbud för förvaltnings- Maj.-ts proposition nr 1971 myndigheternaalt beakta på sådant sätt erhåUen utredning kan inte komma i fråga, A andrasidan bör part principieUt få del av sådana upplysningar i den mån de är avbetydelse för ärendets avgörande. Kan detta ske genom kommunikation i vanligordning, vilket förutsätter atl anteckning gjorts rörande de erhållnaupplysningarna, är det önskvärt, I annal fall torde det få anses tillräckligtatt upplysningarna i erforderlig mån redovisas i beslutsmotiveringen. Ettsärskilt problem utgör tjänsteUllsällningsärendena, I dessa ärenden är det raerän i andra nödvändigt atl inhärata och bygga på rauntliga upplysningar. Altsådana upplysningar, vilka ofta rör rent personliga förhållanden, delges dentjänstesökande de avser är både riktigt och naturligt. Att föreskrivaskyldighet att delge även raedsökande fraraslår närraast som orimligt. Hurproblemet med tjänslelillsältningsärenden skall lösas är vanskligt alt säga. Iolika sammanhang har förslag framkoramit ulan atl någol vunnit allmäntgillande. Vad arbetsgruppen här föreslår är knappast heller godtagbart.Möjligen vore det en framkomlig väg atl införa en särskildkomraunikationsregel för flerpartsärenden, som möjliggör att delgivning medpart behöver ske blott av sådant utredningsmaterial som särskilt rör honom.Även om därigenom ej förhindras att tjänstesökande på eget initiativ skaffarsig kännedom om underhandsupplysningar sora inhämtats beträffande enmedsökande, skulle dock vinnas att rayndigheten själv icke behöver vara verksami sådanl hänseende. Uttalandeti betänkandet att koraraunicering skall ske av vad en myndighet har sig bekantom en person som söker befordran kritiseras av bl. a. riksförsäkringsverket.Enligt verkels mening bör det göras alldeles klart att de uppgifter, baseradepå erfarenheter och bedömningar som finns tillgängliga inom myndigheten,exerapelvis de uppgifter sora fraraförs till den beslutande av ansvarigatjänsteraän, inte skall kommuniceras. erinrar om allstyrelsen i sill remissyttrande över offentlighetskoraraitténs betänkandeOffentlighet och sekretess (SOU 1966:60) kritiserade elt av kommittén (s. 188)gjort uttalande, att sekretesskydd för minnesanteckningar i elt ärende inte börgälla anteckningar om vad som bar inhämtats angående sökande i elt befordringsärende,i den mån dessa kan sägas ligga till grund för något myndighetens beslut. Vådanav den i arbetsgruppens belänkande föreslagna komraunikationsplikten iIjänstetill-sättningsärenden är enligt styrelsens mening vida större än dendokuraen-tationsskyldighet i sådana ärenden som föreslogs avoffenlUghelskommitlén. Styrelsen avstyrker därför arbetsgruppens förslag idenna del. Inågra remissyttranden kritiseras det av arbetsgruppen gjorda uttalandet attmyndighet inte får avgöra ett ärende utan att vara förvissad om att partenverkligen delgelts underrättelse. Regeringsrättens ledamöter framhåller attdet med tanke på förvaltningens effektivitet inte rimligen bör komma i frågaatt myndighet i alla lägen skall behöva lägga ner elt tidsödande arbete påkontrollen av delgivningen. De anför vidare. Istor utsträckning bör myndigheten vara berättigad alt utgå från att partverkligen erhållit underrättelsen. Särskilda undersökningar bör i första KungL Majits proposition nr 30 dr 1971 463 hand göras, där del är av väsentlig betydelse alt partfaktiskt erhållit en underrättelse och där rayndigheten önskar enmeningsyttring från parlen. För fall av detta slag kan lämpligen försändelsenskickas sora rekoramen-deral brev med mottagningsbevis. I åtskilliga andra fallbör det vara tillfyllest med vanligt lösbrev. Det kan exempelvis nämnas attingenting föreskrivits i taxeringsförordningen ora formen för ett meddelandelill skattskyldig rörande ifrågasatt avvikelse från självdeklaration (65 §),Däremot skall enligi uttryckligt stadgande (69 § 4 mom. andra siycket taxeringsförordningen)besked ora den slutliga avvikelsen översändas i rekoraraen-derat brev. Även JK anser det vara för myckel begärt alt alllid krävafull bevisning om alt postförsändelse nått adressaten. Det bör enligt hansmening vara tiUräckligt all sannolika skäl föreligger för antagande atl partennåtts av underrättelsen. I varje fall bör inte krävas alt rayndigheten mereller mindre påtvingar en part underrättelse. Kommunikationen sker ju inteminst i parlens intresse och finns det anledning anta att han undandrar sig medverkanbör ärendet kunna avgöras ulan att kommunikationen fullbordats. Liknandesynpunkler anförs av , som föreslår att 15 § andra stycket formuleras omså, atl del klart fraragår av lagtexten att hinder för meddelande av slutligtbeslut inte föreligger i den mån »normala» delgivnings-försök gjorts utanresultat. erinrar om det inom verket användaförfaringssättet med offentliggörande i allmänna tidningar och i de av verketsärskilt för ändamålet utgivna publikationerna samt genora anslag inora verkelför visst fall.