prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — Otillbörligt syfte föreligger inte bara då parten har velat förhalarättegången eUer övermmpla motparten utan också i andra fall, då han genom attinnehåUa något material har försökt all skaffa sig en processueU fördel.Däremot är det inte otillbörligt all en part, som kan åberopa flera gmnder ochhaft skälig anledniog alt anta atl en av dessa skulle räcka för bifall lUl hanstalan, åberopar annan grund i hovrätten när hans lalan ogillats i underrätten.Om parten först genom underrättens dom har fått klart för sig vilkaomständigheter underrätten ansett avgörande för utgången, har han också rättatt ta hänsyn till delta vid fullföljden i hovrätt. Liknande övervägandengäller beträffande bevisningen. Bestämmelsen innebär sålunda inte alt partemai underrätten tvingas förebringa allt 1971: 45 57 materialsom kan tänkas nödvändigt. Den som med skäl har kunnat ulgå från all denbevisning han åberopat skulle räcka men tagit fel får därför åberopa nybevisning i hovrätten. Vid riksdagsbehandlingen underströk förstasärskilda utskottet viklen av alt bestämmelsen tillämpades med stor försiktighetså att inle den materiella rälten riskerades. Det borde enligt utskottet inlekrävas all parten skaU visa, all han inle tidigare kunnat åberopaomständigheten eller beviset. Om underlåtenheten berott på bristande insikt hoshonom, skall del inte utgöra hinder mol all senare åberopa materialet. Närdet gäller rätten all i HD införa nytt processmalerial har en väsentligskärpning ansetts befogad. motiveras av all parterna haft möjlighet alt itvå instanser framföra sin utredning och av önskvärdheten av atl inlerättegången förrycks genom atl nytt material i stor utsträckning framläggsförst i den högsta instansen. Parlen måste göra sannolikt, all han inle kunnatåberopa materialet vid lägre rätt eller all han i övrigl haft giltig ursäkt allej göra del. Fullständig bevisning krävs alltså inte för all parten varitförhindrad all förebringa materialet i lägre rätt. Det är tillräckligt all hanspåslående görs sannolikt. Vidsidan av de nämnda bestämmelserna bör nämnas ytterligare några bestämmelser somsyftar lill, alt parterna skall redovisa sill processmalerial i lid. I 43 kap.10 § RB finns en regel om avvisning av processmalerial i underrätt. Om partvid huvudförhandlingen ändrar tidigare uppgift eller gör tillägg till deneller om han åberopar omständighet eller bevis som inte uppgells förehuvudförhandlingens början, kan rätten lämna del nya processmalerialet utanavseende, om del kan antas att partens förfarande skett för all förhalarättegången eller alt överrumpla motparten eller armars i otillbörligt syfte.I delta fall tillmäts inte grov vårdslöshet någon betydelse. Motparten måste göra antagligt att otillbörligt syfteförelegal, om det inte framgår av omständigheterna. Bestämmelsen äger enligt50 kap. 15 § RB motsvarande lill-lämpning i hovrätt. Medan 50 kap. 25 § Iredjestycket RB reglerar frågan om parten överhuvudtagel får åberopa nyaomständigheter och bevis i hovrätten, lar sålunda reglerna i 43 kap. 10 § och50 kap. 15 § RB sikte på fall då detla visserligen får ske, men parten iöverrumplingssyfle eller annat otillbörligt syfte underlåter all nämna del nyamaterialet i vadeinlagan eller under skriftväxlingen i övrigl och för fram detförst vid huvudförhandlingen. Gällandebestämmelser ger också möjlighet till rättegångskostnads-sanktioner mot part,som skadar sin motpart genom vårdslös processföring. Enligt 18 kap. 6 § RB ärnämligen part, som genom påstående eUer invändning, som han insett eller bortinse sakna fog, eller i annat avseende genom vårdslöshet eller försummelse harföranlett uppskov i målet eller i övrigl vållat kostnad för motparten, skyldigatt ersätta sådan kostnad, oavsett hur rättegångskostnaden skall bäras iövrigl. Prop.1971: 45 58 melsenär enligt 18 kap. 15 § RB liUämpUg också vid fullföljd tUl högre rätt.Bestämmelsen kan medföra skyldighet för part, som vinner i högre rätt på gmndav utredning eller bevisning som han försummat all åberopa i lägre rätt, atlersätta motpartens rättegångskostnader i den högre rätlen. Kommitténframhåller atl frågan i vilken utsträckning part i tvistemål skall få åberopanya omständigheter eller bevis i överräll främst bör bedömas utifrån tvåsynpunkter. Dels måste hänsyn tas till del allmänna önskemålet atl rättegångenskall vara inte bara säker utan också snabb och bUlig, dels måste beaktashuravida möjligheten att åberopa nya omständigheter och bevis överensstämmermed gällande inslansordning. A ena sidan är det angeläget atl materielltriktiga avgöranden kan uppnås i överräll ulan hinder av begränsningar imöjligheten all åberopa ny utredning och atl part inle i onödan hindras läggasin processföring på sätt som av processekonomiska skäl befinnes mestfördelaktigt. A andra sidan är del angelägel alt all behövlig utredningförebringas redan i första instans. TUlämpas inte denna princip, kommernämUgen instansordningen alt åsidosättas. Rättegångens tyngdpunkt förskjulsfrån den lägre till den högre instansen. Rättegången i underrätt får i mångafall karaktären av förberedelse tiU rättegången i överräll. I den högre rätlenåberopas nya omständigheter och bevis i sådan utsträckning att man ofta inlelängre kan säga all underrätt och överräll dömt i samma mål. Följden av enändring i hovrätten blir lätt all underrällsprocessen framstår som mindre säkerän den i själva verket är. Underrätternas ställning i domstolsväsendetförsvagas. Till delta kommer att en alltför vidsträckt möjlighet att åberopa nyutredning i överinstans kan leda lill praktiska ölägenheter genom allfullföljden till den högre instansen medför större processkostnader och ökadtidsutdräkt för parterna. Kommitténslår fast att möjligheten all åberopa nytt material bör stå öppen endast ombärande skäl föreligger. Den nuvarande regleringen anges inte fylla detkravet. Tillflödet av ny utredning till hovrätten har i stället i praktikenblivit i det närmaste obegränsat. Del beror på alt bestämmelsen på grund avsui avfallnmg så gott som aldrig tillämpas. Domstolarna har av naturliga skälvisat stor ålerhållsamhel, när del gällt att stämpla ell syfte som otillbörligteUer en vårdslöshet som grov. Inte heller parterna har velat åberopabestämmelsen i nämnvärd omfattning. Stadgandet har därför inte fått denspärrande effekt som åsyftats. Föratl komma till rätta med olägenheterna anser kommittén det vara önskvärt med enregel för avvisning av nytt material, även om partens vårdslöshet inle kanbetecknas som grov. Den för rättegången i HD gällande bestämmelsen alt partinle får åberopa nya omständigheter eller bevis, om han inle gör sannolikt atthan inle kunnat åberopa omständig- Prop.1971: 45 59 heleneUer beviset vid lägre rält eUer han eljest haft gUlig ursäkt atl inle göradel, bör i det sammanhanget beaktas. En liknande regel, möjligen något mindrerestriktiv, bör eidigt kommittén införas i hovrättsprocessen. Kommitténföreslår att bestämmelsen i 50 kap. 25 § tredje stycket RB skärps på detsättet, alt part inte tillåts att till stöd för sin talan i hovrätt åberopaomständighet eller bevis som inte tidigare förebragts, om han kunnat åberopaomständigheten eller beviset vid underrätten och godtagbara skäl saknas förhans underlåtenhet alt göra det. Genomden föreslagna lydelsen vill kommittén framhäva del syfte som ligger till grundredan för nuvarande bestämmelse, nämligen all förmå parlema att redan iunderrätten åberopa allt som från deras sida kan behövas för målets bedömande.Vid tillämpningen måste beaktas all parterna i hovrätt fått sin sak tidigarebehandlad i endast en instans medan processen i HD föregåtts av prövning i tvåinstanser. Denna skillnad bör leda tUl att vad som i hovrättsprocessen skallanses vara godtagbara skäl ges ett vidare utrymme än det som är giltig ursäkti rättegången i högsta domstolen. Godtagbara skäl bör anses föreligga om detnya materialet trots rimliga och före huvudförhandlingen i underrättföretagna undersökningar först senare blivit bekant för parlen. Detsamma börgälla om parlen efter välgmndade processekonomiska överväganden funnitlämpligl atl av flera möjliga gmnder eller invändningar åberopa endast den somenligt hans uppfattning sannoUkt leder till all han vinner processen. Oaktsamprocessföring kan heller inle anses föreligga om parten inle redan i förstainstans insett eller rimligen bort inse betydelsen av en omständighet eUer ellbevis. Del kan inle krävas av en part alt han skaU behöva ta hänsyn lill varjetänkbar möjlighet lUl rättslig bedömning av tvisten och åberopa den därförerforderliga utredningen. Underlåtenhet alt åberopa material som är avbetydelse endast med utgångspunkt från en inle särskilt näraligganderältsuppfallning bör sålunda i allmänhet inle kunna läggas parten liU last. nu anfört om den föreslagna regelns tUlämpning avser dispositiva mål.Om målet är indipositivt och del alltså åUgger rätten att ex officio beakta dennya utredningen bör avvisning av del nya materialet inle ske, trots atl partav oaktsamhet underlåtit atl åberopa omständighet eUer bevis. Detstora flertalet remissinstanser har anslutit sig till kommitténs förslag ellerlämnat det utan erinran. En hovrätt, flera underrätter och några fackUgaorganisationer har dock motsatt sig ändring. Närman godtagit förslaget har man i aUmänhet betonat vikten av att instansordningensprincip inle mbbas och alt rättsskipningens tyngdpunkt förblir i underrätten.Nedre justitierevisionen framhåller exempelvis att om hovrätterna skaU kunnapå rätt sätt fullgöra sin uppgift som 1971: 45 60 fullföljdsinstansär det viktigt, att deras befattning med de överklagade målen i största möjligautsträckning får karaktären av en verklig överprövning av underrättensavgörande. Delta syfte främjas av den föreslagna reformen. Rådhusrätten iGöteborg har, särskUl i mera svårbedömbara dispositiva tvistemål, gjorl denerfarenheten all parterna är obenägna all införa allt material iunderrällsprocessen. Inle sällan låter, man utgången i underrätten få visavilken processuppläggning och utredning som målet egentligen kräver. Tyngdpunkteni processen förläggs därför ibland lill hovrätt. Häradshövdingen i Svartiösadomsaga anför att det bl. a. i expropriationsmål har visat sig att anledningföreligger atl införa sådana restriktioner som föreslås. Erfarenheten altparterna väntar till hovrätt med all åberopa utredning delas dock ej av alladomstolar som yttrat sig. Rådhusrätten i har sålunda tvärtom denerfarenheten, alt parterna regelmässigt bjuder till helhjärtat redan i förstainstans. Iåtskilliga yttranden varnas för faran atl den föreslagna ändringen leder tillfler materiellt felaktiga avgöranden. Denna synpunkt åberopas vanligen av deinstanser som avstyrker förslagel. Ett annat skäl lill avstyrkande är det attförslaget medför risk för att alltför vidlyftig utredning dras in i målet vidunderrätten. Hovrätten för Nedre ifrågasätter om del är lämpligl atlföreskriva all utredning som ulan giltigt skäl åberopas först i hovrätt skallavvisas, med tanke på alt del är fråga om omständigheter eller bevis som är av betydelsei målet. Annan utredning avvisas enligt 35 kap. 7 § RB. Det är förståeligt omen domstol för all nå materiellt riktiga resultat är benägen lill den störstaålerhållsamhel med avvisning. Mellersta Värends domsagas häradsrätt framhållerockså all omsorgen om all domarna blir materiellt riktiga bör väga tyngre änhänsynen till all hovrätten inte betungas med prövning av omständigheter ellerbevis, som en part av okunnighet eller en viss vårdslöshet underlåtit atlåberopa vid underrätten. Från något håll betonas all detta är särskiltbetydelsefullt om hovrätten i praktiken blir sista instans. Samma bedömning görNorra Åsbo domsagas häradsrätt, och domsagas häradsrätt och Bodensdomsagas häradsrätt. Hovrätten över och anser del tveksamt omolägenheterna av de hittillsvarande förhållandena verkligen är så stora, atl debör föranleda föreslagen lagändring. Förslagel innebär en synnerligenbetydande ändring i de principer, som ligger till grund för gällande ordning.Regeln skulle bli svår alt tillämpa och del är inte uteslutet, all olikartadpraxis efter hand skulle uppstå inom hovrätterna. Parlen kommer nog så gott somalllid all försvara sill förfarande under hänvisning till processekonomiskaöverväganden. Del måste ofta bli yllerUgt vanskligt för hovrätten atl sälla sigin i den situation som förelegat när sådana överväganden gjorts och prövahållbarheten av dessa. Regeln skulle antagligen komma alt tiUämpas tämligenrestriktivt men ofta försätta hovrätten i brydsamma situationer.Aska, och domsagas häradsrätt befarar all man kanske i gengäld fårunderlätta parts möjlighet atl få resning. Någraremissinstanser sätter i fråga om det inle skulle vara möjligt all i högre gradän nu hindra försumlig processföring genom rättegångskostnadssanktioner.Hovrätten över och hänvisar till möjligheten atl åläggavinnande part i hovrätt atl ersätta motparts rättegångskostnader, om hanvunnit i den högre rätten på gmnd av utredning eller bevisning som hanförsummat atl förebringa i lägre rätt. Man tillägger att synpunkter av dennaart endast sällan lorde ha legal lill grund för hovrätternas avgörande avkostnadsfrågor. Någon radUcal ändring torde heller inle kunna komma i frågaulan ell ställningstagande av de lagstiftande organen. Hovrätten för NedreNorrland frågasätter om inle saiUc-lioner genom fördelningen avrättegångskostnaderna skulle få en större effekt än såväl den nu gällande somden av kommittén föreslagna regeln. Ur maleriellträltslig synpunkt tycks den ivarje fall vara mera tUlfredsstäUande. Enligtförslaget krävs del för att part först i hovrätt skall få åberopa omständigheteller bevis som tidigare kunnat åberopas, alt han haft godtagbara skäl för sinunderlåtenhet att göra della i underrätten. Flera remissinstanser diskuterarinnebörden av begreppet godtagbara skäl. hänvisar lUl kommitténsuttalande att del inte föreUgger oaktsam processföring, om part inle redan iförsta instans bort inse betydelsen av omständigheten eller beviset. Det börenligt hovrättens mening klarläggas om denna bedömning skall ske objektivi, ompart alltså kan lastas för att han saknar ombud eller har ell dåligt ombud.Göta hovrätt och domsagas häradsrätt ifrågasätter om man inle börför hovrätts vidkommande lämna samma föreskrifter som enligt 55 kap. 13 § RBgäller för HD. Den föreslagna bestämmelsen skiljer sig nämligen lUl sininnebörd knappast från vad som gäller för HD. Rådhusrätten i kan inleinse fördelen med olika ordval. Den skilda tolkning som kommittén förordarskulle erhållas även med likalydande ordval. Vad som är godtagbara skäl ihovrätten behöver inle vara del i högsta domstolen. domsagas häradsrättmenar att det också materiellt sett saknas anledning ge större möjligheter allåberopa nya omständigheter eller bevis i hovrätt än i högsta domstolen.Hovrätten för Nedre anser däremot alt del finns skäl all göra skillnadmed hänsyn till all processen i högsta instans har föregåtts av prövning i tvåinstanser. Hovrätten för ger uttryck åt samma uppfattning.Advokatsamfundet vill i så måtto skärpa bestämmelsen, all den åberopande partenskall vara skyldig all redan i underrätten ange sina skäl för underlåtenhetenall åberopa omständigheten eller beviset. Rådhusrätteni föreslår ändring i 43 kap. 10 § RB så alt lag-rammel kommer alt anslutasig till den föreslagna formuleringen av 50 kap. 25 § tredje stycket. I sinnuvarande utformning är bestämmel- 1971: 45 62 senell verkningslöst redskap i domstolens hand och bestämmelsen har, såvitt kunnatutrönas, aldrig blivit tillämpad vid rådhusrätten. Detta har berott på allrätten tvekat när det gällt att finna täckning för rekvisitet"otillbörligt syfte". Missriktade kollegiala hänsyn parisombudenemellan har också bidragit. Om lagmmmet ändrades skulle underrätterna fåavsevärt ökade möjligheter all komma tUl rätta med parter som är obenägna altföre huvudförhandlingen ge motsidan och därmed även rätten någon insyn i hurman avser att föra exempelvis bevisningen i målet. Rätlen skulle på ett heltannat sätt än nu kunna sälla makt bakom orden när det gäller alt övertyga enpart om hans skyldighet atl i positiv anda medverka till all elt mål bliravverkat ulan onödig omgång. Itvå remissyttranden lar man upp frågan om återförvisning av målet tillunderrätt. JK anför all del för del fall åberopande inle kunnat ske förrän iöverräll och processmalerialet måste beaktas kan ifrågasättas, om intemöjlighet bör tilläggas öven-ätt all återförvisa målet lill underrätt förförnyad prövning. Samma behov av återförvisning kan uppkomma om underrättogUlat en lalan p. g. a. för sen reklamation eller därför alt preskriptioninträtt, men överräll kommer lill annan uppfattning i dessa frågor. Överrättenbör då kunna meddela elt avgörande i reklamations- eller preskriplionsfråganoch visa målet åter till underrätten för prövning i de delar som denna inlehaft anledning alt ta ställning lUI. Också nedre justitierevisionen finner detlämpligt att återför-visning sker i sådana fall. Rättspraxis lämnar ocksååtskilliga exempel på att överräll i sådant fall återförvisat målet, även omdomvUla ej kan anses ha förelupil. Ett sådant förfarande är ägnat atl förstärkain-stansordningsprincipen men kan å andra sidan fördröja och fördjTarättegången. Frågan om lagreglering av della återförvisningsinstitut bordeuppmärksammas. Någraremissinstanser, bland dem och hovrätten över och ,har betonat alt lagtexten bör ges sådan utformning alt det framgår att denföreslagna regeln inle har tillämpning på indispositiva mål. Enligt43 kap. 4 § och 46 kap. 4 § RB skall rälten vid huvudförhandling vaka över attordning och reda iakttas vid handläggningen. Rätlen har vidare all se lUl allmålet blir uttömmande behandlat och all det inte i målet dras in något som ejär av betydelse. Genom frågor och erinringar skall rälten söka avhjälpaotydlighet eller ofullständighet i gjorda uttalanden. Motsvarandebestämmelse finns inle beträffande den förberedelse 1971: 45 63 sommåste föregå huvudförhandling i tvistemål. Syftet med förberedelsen är enligt42 kap. 6 § andra stycket RB alt målet därander skall beredas så, att det vidhuvudförhandlingen kan slutföras i ett sammanhang. Detla innebär i första hand,atl klarhet skall vinnas rörande parternas ståndpunkter, de omständigheter deåberopar, i vad mån de bestrider motpartens påståenden och uppgifter saml vilkabevis de på varje punkt vill åberopa. Vidare skall bevisupptagningen förberedasså all all bevisning om möjligt kan förebringas vid huvudförhandlingen. Frågorom processfömtsättningama skall om möjligt prövas. Förberedelsens syfte ärendast alt möjUggöra koncentration av huvudförhandlingen, inle all utgöraunderlag för målets avgörande. Kommitténframhåller all den föreslagna åtstramningen av möjligheterna atl förebringanytt material i hovrätt måste få återverkningar på underrällsprocessen. Delblir än angelägnare än tidigare att klarhet vinns redan i första instans om deför målet relevanta tvistefrågorna, parternas ställningstagande till dessa samlde skäl och den utredning de vUl åberopa härför så atl det kan förhindras alten oklar eUer ofullständig uppläggning av målet i underrätten ger anledningtill fortsatt rättegång i högre rätt. Uppnåendet av detla syfte är i myckelberoende av den materiella processledningen under målets förberedelse iunderrätten. Enligt gällande rält har bestämmelser om den materiellaprocessledningen tagils upp endasl bland reglema om huvudförhandling. Vad därföreskrivs om den materiella processledningen torde i viss utsträckning havunnit analogisk tillämpning i fråga om förberedelsen. Med hänsyn till viktenav atl en aktiv processledning från rättens sida kommer tUl slånd redan underförberedelsen, föreslår emellertid kommittén atl i anslutning tUl bestämmelseni 42 kap. 6 § andra stycket RB angående förberedelsens syfte tas in föreskriftom all rälten skall verka för att partema vid förberedelsen anger allt som devill åberopa i målet saml genom frågor eller erinringar söka avhjälpaotydlighet eller ofullständighet i parternas framställningar. Detstora flertalet remissinstanser har tUlstyrkt förslagel eller lämnat det utanerinran. Den föreslagna bestämmelsen anses aUmänt inle innebära annat än ettlagfästande av den praxis som funnits. Hovrättenför framhåller alt den föreslagna ändringen är mycket angelägen.En aktiv processledning kan minska behovet av alt i hovrätten åberopa nyaomständigheter och bevis och minska riskerna för missförstånd angående deomständigheter som parterna åberopar. Rådhusrätten i tillstyrkerändringen därför atl den enligt rådhus- 1971: 45 64 rättensbedömning ger ell ökat stöd för domstolarnas verksamhet under förberedelsen itvistemål. I några yttrandenbetonas all processledningen måste utövas med varsamhet i dispositiva mål ochall den nya regeln självfallet inle får uppfattas så, all domstolen fåråsidosätta den opartiskhet som en domstol alllid bör visa mol parterna. Ystadsdomsagas häradsrätt hyser farhågor för alt den föreslagna bestämmelsen kaninbjuda lUl den tolkningen all rätten i dispositiva tvistemål skall efterlysagrunder och invändningar som parterna inle självmant åberopar. All della inleär meningen bör på ett eller annat sätt klargöras. Farhågorna delas avrådhusrätten i . De remissinstanser somavstyrkt har åberopat olika skäl. och hovrätten för Nedre Norrlandmenar all det föreslagna tillägget lorde framgå redan av nu gällandelagstiftning, varför någon ändring inte behövs. anser ändringenonödig, eftersom syftet med hela förberedelsen är just del som anges iförslaget. Del nya innehållet i styckel kan få icke avsedda verkningar,eftersom det kan leda lill en särskUl i disposiliva tvistemål alltför starkprocessledning. Rådhusrätten i anser all del för undvikande av enutveckling mol en alltför inkvisilorisk processledning i disposiliva mål ärlämpligl all i vart fall orden "eller erinringar" och "ellerofullständighet" utgår ur det föreslagna lUläggel lill paragrafen. BoUnäsdomsagas häradsrätt erimar om all den materiella processledningen många gångerställer stora krav på domaren beträffande inle endasl juridiska kunskaper ulanäven praktisk förfarenhet, fantasi ooh förmåga att snabbt uppfattaskiljaktigheter mellan parternas anföranden. måste beaktas avhovrätterna vid lill-lämpiungen av de regler, som gäller inskränkningar irätten all i hovrätt åberopa omständighet eller bevis som ej tidigareförebragts. och Järrestads domsagas häradsrätt ifrågasätter om intemed den föreslagna bestämmelsen någon begränsning bör införas i den nuvarandebehörigheten för lingsnolarie all handlägga vissa disposiliva tvistemål vidförberedelse och vid huvudförhandling i samband med förberedelsen. Fråganom handläggning av lUl rätten hänskjulna mål om lagsökning ochbelalningsförelägganden las upp av den sistnämnda häradsrätten, som pekar påatt sådana mål enligt 32 § lagsökningslagen (1946: 808) får utsättastill huvudförhandling, om förberedelse ej befinnes erforderlig. Häradsrättenifrågasätter, om inle den föreslagna ändringen påkallar viss modifiering äveni 32 § lagsökningslagen. De mål som där avses torde nämligen blott iundantagsfall redan efter den summariska skriftliga processen varaerforderligt förberedda enligt de krav, som ställs i 42 kap. 6 § RB iföreslagen lydelse. 1971: 45 65 GäUanderätt medger alt domstols avgörande i sakfrågan i viss utsträckning delas upppå olika domar. Delta sker genom mellandom eller deldom. Bestämmelser om detlafinns i 17 kap. 4 och 5 §§ RB. SkUlnaden meUan de båda typerna av partieUaavgöranden är främst den, alt meUandomen liU skUlnad från deldomen harprejudiciell betydelse i återstoden av målet. Genom deldomen avgörs elt avflera käromål, som är fristående från varandra i den meningen, alt avgörandetav elt käromål inte ändrar grunden för avgörandet av de andra. Mellandommeddelas däremot i en fråga, av vars prövning målet i övrigt beror. Deldom ochmellandom vinner laga kraft och kan överklagas som andra domar.