prop · FU03132 · 1971-12-31 00:00:00 — harsjömansskattenämnden förklarat att SjF inte är tillämplig vid anställning pådessa fartyg. Riksskatteverketframhåller att olika skäl kan anföras mot dispens från inre fartsregeln för deanställda på vissa fartyg. För en dispensregel talar dock enligt verket denomständigheten att sjömannen enligt förslag som är att vänta skulle kunna mistasin pensionsrätt, om han tjänstgör på fartyg där SjF inte är tillämpUg. Enanknytning av pensioneringen till sjömansskattebetalningen verkar frånadministrativ synpunkt riktig med hänsyn till att ett ADB-system försjömansskatten är under uppläggning. Möjligheten att den vägen administrerapensioneringen synes böra tillvaratas. Verket avser här att sjömanspensionskommitténi sitt betänkande (SOU 1971: 30) Sjömanspension föreslagit att sjömansskattetidskall läggas till grund för pensionsrätten. Verketframhåller vidare att det från redarens synpunkt är av betydelse om deanställda på hans fartyg får betala sjömansskatt eller inte. Redarens möjlighetatt bemanna fartygen begränsas, om de anställda inte får betala sjömansskatteller tillgodoräkna anställningen i pensionshänseende. Utebliven dispens kanha negativ effekt för redarnas konkurrensmöjligheter. ,som inte motsätter sig en dispensmöjUghet, uttalar slutligen. Detär i och för sig inte önskvärt med undantagsbestämmelser. Med hänsyn till dekonsekvenser nuvarande regler kan medföra för sjömän och redare bör man dockenligt mening inte motsätta sig att SjF görs tillämplig ävenvid anställning på vissa fartyg som huvudsakligast nyttjas i inre fart. Dettabör ske genom sjömansskattenämndens beslut efter prövning i varje särskiltfall. Förutsättningen för att förordningen skall tillämpas bör vara attfartyget dels är lastfartyg dels är utrustat för stor kustfart och dels tidvisockså nyttjas i sistnämnda fart. Vidare skall fartyget vara försett med gUtig sjömansmlla.Fartyg som uppfyller de nämnda villkoren bör anses nyttjat i närfart. Denförmånligare skatten enligt fjärrfartstabellen bör inte kunna komma i fråga ide nu aktuella fallen. påpekar att ändringar av fartsbegreppen lett till inteoväsentiiga fördelar för de ombordanställda. Emellertid har genom ändringen avnärfartsbegreppet ordet huvudsakligen beträffande den inre farten fått en mer avgörandebetydelse än tidigare, framhåller föreningen och anför vidare. Föreningen vill erinra om, att åtskilliga fartyg långatider trafikerar farvattnen innanför linjen HanstholmLindesnäs men dessemellanföretager resor till såväl som till . Visserligenkunde dessa fartyg med beaktande av huvudsaklighetsprincipen icke enligtförfattningens tidigare lydelse annat än i undantagsfall klassificeras för fjärrfart,men sjömännen blev dock delaktiga av de fördelar, som följde med SjF genom attfartygen hänfördes till närfart. Vid tveksamhet syntes man dock såvitt möjligtgå på det för sjömännen förmånligaste alternativet, dvs. Påmotsvarande sätt handlade man när det gällde fartyg, som enligt denförutvarande lydelsen av 2 § ömsevis användes i inre fart och närfart. Ändringen har enligt vad föreningen kunnat finna lett icke oväsentlig försämring för ett relativt stort antal personer, som stadigvarandeägnar sig åt sjömansyrket. Liksom betonar föreningenpensionsförhållandena. Föreningen föreslår att i 1 § SjF begreppet inre fartdefinieras på i huvudsak samma sätt som skett i den norska lagstiftningenbeträffande sjömansskatt. Om så sker, måste emeUertid även närfartsbegreppet i2 § ändras. Alternativt föreslår föreningen, att sjömansskattenämnden fårbefogenhet att medge erforderligt undantag för fartyg, där de ombordanställdaär inskrivna i sjömansregistret och för vUket sjömansrulla utfärdats. Handelsflottans pensionsanstalt anser den ifrågasattautvidgningen av området för sjömansskatten både skälig och rimlig ochtillstyrker att en sådan dispensregel som avses i de remitterade framställningarnainförs. Sjömansskatten ersätter såväl statlig inkomstskatt ochfolkpensionsavgift som kommunalskatt och sjukförsäkringsavgift. Alltsedan tillkomstenav förordningen (1958: 295) om sjömansskatt (SjF) har kommunerna och kassornasom kompensation för bortfallet av kommunalskatt resp, sjukförsäkringsavgifttillerkänts viss andel av sjömansskatt som erlagts av sjömän bosatta inomkommunen eller kassans verksamhetsområde. Ersättningen beräknas därvid inteefter den faktiska utdebiteringen utan efter en schablon som grundas på denvid tiden för bestämmelsernas tUlkomst rådande genomsnittliga kommunalautdebiteringen och genomsnittsbeloppet av sjukförsäkringsavgifterna samt derasförhållande till statlig inkomstskatt och folkpensionsavgift. Bestämmelser härom finns i 4 § SjF, Stad som inte tillhör lands-.tingskommunfår 55 "/o av den sjömansskatt som där boende sjömän har erlagtunder beskattningsåret, annan primärkommun , landstingskommun 15 o/o, municipalsamhällenmed en utdebitering av minst en krona för skattekrona 2 "/o och allmänförsäkringskassa 6 o/o. Ersättning utgår inte till kommun eller municipalsamhäUeom beloppet ej uppgår till . Deursprungliga andelstalen i 4 § har ändrats två gånger. Är 1961 höjdesprimärkommunernas och landstingskommunernas procentuella andel med sammanlagtfem enheter i samband med fastställandet av nya sjömansskattetabeller. Eftersomhöjningen av de genomsnittliga kommunala utdebiteringarna varit ungefär likastora i landstingskommunerna som i de primärkommuner som deltog i landsting,delades inom landstingsområdena den ökade andelen lika mellan primärkommuner ochlandstingskommuner. De nya procentandelarna bestämdes med hänsyn tUl de höjdakommunala utdebiteringarna, sänkning av den statUga inkomstskatten,den höjda folkpensionsavgiften och de inträffade löneökningarna. De nu gällande bestämmelsernatUlkom (prop. 1962: 69, BeU 1962: 30, rskr 1962: 162, SFS 1962: 142).Genom skattereform höjdes de statUga och kommunala ortsavdragen ochvidare ändrades skalorna för den statUga inkomstskatten. Motsvarande jämkningskedde i fråga om sjömansskatten. Härigenom reducerades statsskattens relativaandel i den totala sjömansskatten och med hänsyn härtiU justerades reglerna omsjömansskattens fördelning. Kommunernas andel i den totala sjömansskattenökades med . Ersättning som tiUkommer allmänförsäkringskassa har beräknats till 6 "/o ända sedan SjF:s tUlkomst. som gåttsedan de nuvarande andelstalen bestämdes har betydelsefulla ändringar skett påbeskattningens område. Det kan här hänvisas till att i samband med 1970 årsskattereform även sjömansskattetabellerna ändrades (prop. 1970: 98, BeU 1970:44, rskr 1970: 298, SFS 1970: 423). Nya regler om kommunindelningen i riketkräver vidare en del smärre justeringar i 4 § SjF. Den kompensation förskattebortfall som även skall utgå till olika kommuner måstebestämmas enligt enkla och lättiUämpade regler. Någon anledning att i principfrångå gällande schablonartade uppbyggnad av systemet föreligger därför inteenligt min mening. Däremot finns det anledning att närmare söka preciseragrunderna för kommunerna tiUkommande andel i sjömansskatten. En utgångspunkterbjuder därvidlag utformningen av de nya sjömansskattetabellerna (prop. 1970:98, bU. Tillgrund för dessa ligger källskattetabellen för vid kommunalutdebitering . per skattekrona med beaktande av de ändringar iskattelagstiftningen som beslutats av vårriksdag. Källskattetabellenhar sedan omräknats enligt följande. delsavdrag för sjukförsäkringsavgift med belopp motsvarande på sjömansinkomstenbelöpande avgift, dels avdrag för försäkringspremier med . för gift skattskyldig. Sjukförsäkringsavgiften ingåri den omräknade tabellen med belopp, motsvarande medeltalet för riket utomStockholm av de avgifter som bestämt för . Sjömäni närfart tillgodoräknas schablonavdrag från löneinkomsten med . ochsjömän i fjärrfart sådant avdrag med . Den mot olika månadsinkomsteruträknade källskatten bestäms under förutsättning att den skattskyldigeerhåller dessa avdragsbelopp utöver avdrag enligt 4 § 1 mom. uppbördsförordningen(1953: 272). Värdet av fri kost bestäms tUl . När det sedangäller skatt enligt 7 § SjF bestäms skatten för gift med beaktande avatt denne skall åtnjuta skattereduktion enligt 2 § 4 mom. uppbördsförordningenmed . Det skattebelopp som den enligt det sagda omräknadeskattetabellen utvisar har reducerats med 30 »/o, dock med högst . för i närfart och med högst . försjöman i fjärrfart. Återstående skattebelopp är den slutliga sjömansskatten. Enligtmin mening bör ett samband råda mellan sjömansskattens beräkning ochkommunernas andel i denna skatt. Den kommunala utdebitering som lagts tillgrund för beräkningen av sjömansskattetabellerna bör vara vägledande vidbestämmandet av kommunandelen i skatten. Sjömansskatten får då sättas irelation till den kommunalskatt som skulle ha utgått om sjömannen taxerats ivanlig ordning. Motsvarande beräkningar får göras beträffandesjukförsäkringsavgiften. Närmare bestämt innebär mitt förslag i princip attkommunerna skall erhålla den kommunalskatt som ingår i den omräknade källskattetabellen.På statsverket skulle däremot falla skattereduktion enligt 2 § 4 mom. uppbördsförordningen,liksom även den särskilda skattereduktionen på 30 o/o. Medutgångspunkt i dessa principer har inom beräknatskommunandelen av den sjömansskatt, som erläggs av här bosatta sjömän (för år1970 ca 137 milj. kr,). Till gmnd för dessa beräkningar har lagts en genomsnittUgkontant månadsinkomst dels för befäl, dels för manskap i både närfart och fjärrfart.Vidare har man utgått från att 30 o/o av sjömännen är gifta. Enligtberäkningarna skulle kommunandelen bestämmas till 60 o/o och således höjas . Eftersom de kraftigaste utdebiteringsökningarna sedan andelstalensenast bestämdes ligger på landstingssidan, bör en större del av den föreslagnahöjningen eller komma landstingen till godo. Höjningen förprimärkommun blir då . För kommun som inte ingår i landstingskulle andelen således bli 60 o/o, för annan kommun 42 o/q samt för landstingskommun 18 o/o mol 55, 40 och 15 o/o. Beräkningarna ger däremot inte anledning att ändraandelstalet för försäkringskassorna. SjFgäller inte vid anställning på fartyg i inre fart. Med inre fart förstås fartinom landet huvudsakligen i hamnar eller på floder, kanaler eller insjöar ellerinomskärs vid kusterna eller i . Närfart är linjefart mellan svenskahamnar utanför öppen kust eller utomskärs vid kusterna samt linjefart mellansvensk och uUändsk hamn, dock ej linjefart bortom linjen HanstholmLindesnäseller bortom . Annan fart än inre fart och närfart är fjärrfart. Dengällande uppdelningen mellan fjärrfart och närfart, liksom avgränsningen motinre fart, kan självfallet diskuteras från skilda utgångspunkter. Enligt minmening har man här kommit fram tUl en ordning som i det stora hela är avvägd påett rimligt sätt. I sammanhanget bör även erinras om att de ändringar avfartsbegreppen som genomfördes innebar avsevärda fördelar för stora grupperombordanställda. I framställningar frånRederiföreningen för mindre fartyg och de om-bordanställdas organisationerberörs situationen i beskattningsavseende för anställda ombord på fartyg somvisserligen huvudsakUgast nyttjas i inre fart men som på olika sättär utrustade för och även används i stor kustfart. Med stor kustfartavses enligt lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg annan fart än inre fartenligt nämnda lag till eller från in- eller utrikes orter, belägna vid Östersjöneller därmed i sjöfartsförbindelse varande farvatten, dock ej bortom linjen HanstholmLindesnäseller bortom . För sjömännen på vissafartyg i inre fart uppges förhållandena vara i mångt och mycket desamma som föranställda ombord på fartyg som klassificerats enligt SjF. Det görs gällande bl.a. att de anställda drabbas av olikheterna i skattehänseende beroende påskillnader i hemortskommunernas skatteuttag, att de får svårigheter attuppfylla deklarationsplikten och bevaka att åsätt taxering blir rättvis samtatt de kan gå miste om pension enligt regler som är att vänta. Man nämner vidarerekryteringssvårigheterna för redarna. För att åstadkomma större rättvisamellan dessa olika kategorier anvisas oUka vägar både i framställningarna ochremissyttrandena. En metod skulle vara att i SjF införa en dispensregel, enannan att ändra begreppen inre fart och närfart. Avgränsningenmellan fall där sjömansskatt skall erläggas och sådana där skatten beräknasefter vanliga regler går tillbaka tUl . Härefter har självfalletsjöfarten vidareutvecklats och en betydelsefull strukturförändring kan noteras.Genom att de mindre transportenheterna ersatts av större har utrymmet för enmer renodlad inre fart i äldre Sett ur de anställdas synvinkel kan då många gångerförhållandena vid anställning på fartyg i inre fart bli i stort sett desammasom vid anställning på fartyg i närfart. Ett annat skäl för en ändring ärenligt min mening den omständigheten, att den nuvarande uppdelningen kan vållarekryteringsproblem och få en negativ effekt för berörda redareskonkurrensmöjligheter. Jag vill i sammanhanget erinra om att ett av skälen föratt införa en definitiv källskatt för sjömän var just vissarekryteringssvårigheter. En anledning att söka finna en smidigaregränsdragning för hithörande fall sammanhänger med beräkningen avpensionsunderlaget för sjömän. Såväl i framställningarna som i remissyttrandenabetonas denna faktor. Man har framhållit att sjömansskattetid framdelestroligen kommer att läggas till grund för pensionsrätt hos handelsflottanspensionsanstalt. Jag vill här nämna att sjömanspensionskommittén i sittbetänkande (SOU 1971: 30) Sjömanspension föreslagit att sjömansskattetid skallläggas tUl grund för pensionsrätten. Sistnämnda förslag övervägs f. n. av Kungl.Maj:t. Nuangivna omständigheter talar för en viss utvidgning av området försjömansskatt. Närmast till hands ligger att införa en möjlighet att kunnaklassificera vissa fartyg i inre fart för närfart. Enligt min mening bör dettadock inte ske genom en generell ändring av närfartsbegreppet, eftersomförhållandena i de enskilda faUen kan variera ganska avsevärt. Någon ändring avbegreppen inre fart eller närfart är jag således inte beredd att föreslå. Enlämpligare lösning torde vara att sjömansskattenämnden får möjlighet attmeddela dispens i särskUt angivna fall. Närdet sedan gäller utformningen av en dispensregel bör enligt min mening storvikt fästas vid att regeln blir enkel att tillämpa. Såsom harframhållit i sitt yttrande bör dispens medges endast beträffande lastfartyg.Härigenom kan också åtskilliga eljest svårbedömbara gränsfall undvikas. Detkan för övrigt knappast föreligga något praktiskt behov av dispens vidanställning ombord på andra fartyg i detta sammanhang. Det skall givetvis ocksåvara fråga om fartyg med en bruttodräktighet av minst 100 registerton. Förmindre fartyg är SjF över huvud taget inte tUlämplig. Dethar föreslagits att en förutsättning för dispens bör vara att fartyget ärutrustat för stor kustfart. Enligt min mening är det lämpligare att som villkorför dispens införa kravet på certifikat för stor kustfart. Jag vill erinra omatt fartyg som skall gå i stor kustfart måste ha certifikat härför enligtlagen om säkerheten på fartyg och att utrustningen måste vara anpassad försådan fart. För att dispens skall medges bör vidare fordras att fartyget tidvisäven nyttjas i stor kustfart och att denna inte är av endast obetydligomfattning. SlutUgen bör det kravet uppställas att sjömansrulla utfärdats förfartyget. I likhet med anser jag att den förmånligare fjärrfartstabelleninte bör komma i fråga för de fall att SjF görs tillämplig vid anställning påett fartyg. med stöd av den föreslagna dispensregeln. Dispensregelnbör avse endast tillämpning av närfartstabellen. Regeln bör tas in i 7 § 1mom. varjämte en erinran om regeln bör införas i 1 § SjF. Givetvis kan en delgränsfall uppkomma vid tillämpningen av en regel som den föreslagna. Dispensbör emellertid inte medges om det inte klart framgår att förutsättningarnahärför är uppfyllda. I det följande vill jag föreslå vissa huvudsakligentekniskt betingade ändringar beträffande sjömansskattens administration. Deolika frågorna behandlas i samband med resp. paragrafer i . I några fallrör det sig om sådana ändringar vilkas innebörd så klart framgår av författningstextenatt särskild kommentar inte erfordras. Dethar förekommit att ersättningar till vissa ombordanställda utbetalas på sådantsätt att skatteavdrag inte kan verkställas i vederbörlig ordning. Enkapellmästare erhåller exempelvis ett visst belopp avsett att utgöra ersättningtill både honom och hans orkester. Denne fördelar sedan ersättningen mellan sigsjälv och övriga musiker. I dylika fall kan skatteavdrag inte alltidverkställas eftersom redaren inte känner till hur den närmare fördelningen harskett. Enligt min mening bör det åligga redaren att tillse att utbetalningen aversättningen sker på sådant sätt att skatteavdrag kan göras. En bestämmelsehärom föreslås införd i 5 §. F. n,kan jämkning ske bl, a, om vid den statliga inkomstbeskattningen kunnatpåräkna avdrag för underskott å egen för-värvskäOa. Däremot kan för gift sjömanjämkning inte ske, om underskottet är hänförligt till andre makensförvärvskälla. Denna uppdelning framstod års skattereform somnaturlig med hänsyn till gifta sjömäns särställning i skattehänseende iförhållande till andra gifta inkomsttagare. När nu en individuell beskattningi princip genomförts, bör sjömän i förevarande hänseende anses jämställda medandra inkomsttagare. Problemet har berörts av sjömansskattekommitté (SOU1969: 55 s. 9697). Frågan harpraktisk betydelse främst för förvärvskällan annan fastighet. I vissa fall ärsjömannen ägare till fastigheten, i andra fall den andre maken. Inte sällan ärandre maken ägare till fastigheten på grund av att sjömannen är utländskmedborgare. Det kan också ha befunnits praktiskt att låta den hemmavarande ståsom ägare för att underlätta deklarationspliktens fullgörande och andraåtgärder som rör fastigheten. Jag anser med hänsyn till det nu anförda att ävenunderskott å andre makens förvärvskälla bör få läggas tUl grund för jämkning.En förutsättning bör givetvis vara att andre maken inte har utnyttjat avdragetvid inkomsttaxeringen, I praktiken torde sådan jämkning kunna ske först efterbeskattningsårets utgång. 12§ 1 mom. d) bör ändras i anslutning till ändringar (SFS 1970: 162) av46 § 2 mom. 4) kommunalskattelagen (1928: 370). I anledning av de år 1971ändrade övergångsbestämmelserna (SFS 1971: 38) till nyssnämnda lagrum börmeddelas en särskild övergångsbestämmelse rörande tiden för begäran omjämkning. 14 §2 mom. Inbetalas sjömansskatt , skall restavgift och till- läggsavgift utgå. Därvid äger bestämmelserna i 58 § 1 mom. första tredje styckena uppbördsförordningen (1953: 272) motsvarande tillämp ning. TUläggsavgiften bestäms i förhållande till det antal tidrymder av , utöver den första, som påbörjats efter utgången av den tidpunkt, då skatten rätteligen skolat erläggas, intill dess skatten inbeta las eller av sjömansskattenämnden fastställes till betalning. I defall redare har avdragit skatt men inte inbetalat den, skall skattekravunderställas sjömansskattenämnden endast om redaren bestrider kravets riktighet(17 a § andra stycket). Även i dessa fall skall tilläggsavgift uttas. Sombestämmelserna i 14 § 2 mom. nu är utformade sker här ingen begränsning i tidenför tilläggsavgiften. För att undvika därigenom uppkommande praktiskaolägenheter bör en särskild regel finnas för dessa fall. Jag föreslår därföratt tilläggsavgift skall beräknas intill dess kravet överlämnas tillindrivning. 15 §4 mom. Redan f. n. får sjömansskattenämnden själv rätta up penbart felaktiga beslut. Regler härom finns i 15 § sjömansskattekungö relsen (1958: 301). Andra rättelseformer regleras emellertid i SjF. EnUgt min mening bör även självrättelsefallén upptas i förordningen, som reg lerar sjömansskattenämndens befogenheter. Jag föreslår därför att själv- rättelsemöjligheten överflyttas från kungörelsen till ett nytt, fjärde mo ment i 15 § SjF. Ipraktiken förekommer självrättelse främst i samband med jämkningsbeslut. Omredare med stöd av ett tidigare och felaktigt beslut av sjömansskattenämndenhar gjort för lågt skatteavdrag, får kravet riktas mot sjömannen. Däremotsvarar självfaUet redaren för att vederbörligt skatteavdrag sker enligt det nyaoch rättade beslutet. Om för högt skatteavdrag har skett tiU följd av ettfelaktigt beslut, skall skatten restitue-ras enligt 36 § SjF, I 1 mom. tredje stycket föreslås en ändring somgör klart att 77 a § uppbördsförordningen i dess helhet skall vara tUlämplig beträffandesjömansskatt. Nuvarande lydelse kan medföra den tolkningen att endastbestämmelserna om ställföreträdares betalningsskyldighet gäller beträffandesjömansskatt. Redare kan i vissa fall av krävaersättning för erlagd sjömansskatt. Om sjömansskatt har dragits av medfelaktigt belopp till-lämpas ofta ett enkelt kravförfarande som regleras i 20 §sjömansskattekungörelsen. Regressrätt enligt 18 § SjF bör gälla även vid dettaenklare förfarande. Hänvisningen till 17 § bör därför utgå. 20 §.GäUande lydelse lämnar inget besked om preskription av ford ran som avses i 17 a § andra stycket. I dessa fall prövas inte kraven av sjömansskattenämnden och någon säker utgångspunkt för preskription finns därför inte med paragrafens nuvarande lydelse. Jag föreslår därför ett tillägg till 20 § tredje stycket. Utgångspunkten för preskriptionen bör vara utgången av det år under vilket redovisning för perioden inkommit till sjömansskattekontoret. I 20§ sista stycket talas om uppbördsår, ett uttryck som eljest inte förekommer i SjF.Uttrycket bör därför utbytas mot "år". 21 §2 mom. Andra stycket erhöll genom lagstiftning (1970: 410) ny lydelse. I samband med senare lagstiftning (prop. 1970: 191, SFS 1970: 933) upptogs emellertid lagmnunet i sin tidigare lydelse. Momentet föreslås nu få det innehåll som avsetts, 37 §.För utomlands bosatta sjömän kan f, n, den beskattningsbara inkomsten nedsättasi vissa fall. Maj:t har med stöd av 37 § 2 mom. genom brev (1961: 37)till sjömansskattenämnden lämnat närmare föreskrifter i förevarande hänseende,den s. k. bambidragsjämk-ningen. Denändring som jag nu föreslår motsvarar i stort sjömansskattekommittésöverväganden (SOU 1969: 55 s. 9899), Jämkningen bör avse sjömansskatten istället för den beskattningsbara inkomsten. Förslaget överensstämmer med denpraktiska tillämpningen av gällande regler. Såsom jag framhöll i prop. 1970: 98(s. 94) som låg till grund ändringar i SjF (1970: 410) böremellertid barnbidragsjämkningen även i fortsättningen ske enligt bestämmelsersom Kungl. Mitt förslag kommer även att föranleda ändring inämnda Kungl, Maj:ts brev. Underåberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:t föreslår attantaga inom upprättat förslag till förordning om ändring iförordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Medbifall tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att tillriksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokollutvisar.