prop · FU03122 · 1971-12-31 00:00:00 — Domänverketsäger sig anse den föreslagna utomordentligt långl gående uppmjukningen avkraven på en tvångsförvärvssitualion högst betänklig och anför härom följande. Möjligheternaalt bedöraa huruvida markoraråden "förr eller senare" koramer altexploateras såsom belägna "inom kommunens ulveck-lingsriklning" lordeofta bli dubiösa på grund av den i begreppet "ut-vecklingsriklning"inbyggda vagheten. Även om i det praktiska fallel en sådan riktning skullekunna påvisas faktiskt föreligga under viss lidsperiod, torde risken föromkastningar genom exempelvis ändring av den planerade samhäUsulbyggnadenstekniska och politiska förutsättningar vara stor. Såvitt verket kan förstå,lorde därför möjlighet atl med någon acceptabel säkerhet föratse den framtidautvecklingen av en tätort knappast föreligga för en större lidrymd än , vilken uppenbart även varit uppfattningen vid raarkpolitiskaställningstaganden. Ävenfrån allmänna närmast samhällsekonomiska synpunkter förefaller enligldomänverket den f(5reslagna utvidgade expropriationsrätten ägnad atl medföraicke önskvärda konsekvenser. Del finns risk för all kommunerna förvärvaregendora i sådan omfattning alt en kostnadskrävande utbyggnad av vederbörandekommunala organ blir nödvändig. sammanhänger med all kommunerna införmöjligheten all slippa ersätta alla slag av förväntningsvärden, dvs. göra"goda markaffärer", frestas atl söka lägga sig till me:d egendom,vars exploatering ter sig så avlägsen alt projektet i grund och bollen ärutopiskt. InsUlutetför byggnadsforskning anser atl den utformning sora kommunens allmännaexpropriationsrätt har fått i 2 kap. 1 § AExL är så vag och allmänt hållen atlparagrafen ulan närmare vägledande uttalanden måste anses ge upphov tUl minstlika svårbemästrade situationer som kunde länkas uppkomma enligl någon form avfullmaktslagstiflning. Den föreslagna forrauleringen synes gå längre än den avstatsmakterna angivna aUmänna målsättningen för det markpolitiska handlandet.Eftersom expropriation gäller ell ingripande i enskild räll bordeförutsättningarna för ingripandel vara så klart formulerade som möjligt så alttUlämpningen inle på elt godtyckligt sätl drabbar enskUda markägare.Institutet anför vidare. Detkan ifrågasättas om tillämpningen inte skulle bli enklare om begreppet uiomöverskådlig lid hiinfördes såväl till råmark som bebyggd mark. Om uttrycketöverskådlig tid avser en tidsrymd av är del den lidshorisont som vanligenanvänds i en generalplan och dubbelt så som en sådan plan iallmänhet lorde ha uppehållit kraften av ett handlingsprogram för kommunensutveckling. Lagslad-gandel lorde också vinna i klarhet om del enkelt ullrycklessom alt expropriation av mark får ske till förmån för kommun, om den behövs förkommunens utveckling. Detta uttryck bör kunna inrymma tomt- rättsupplålelse,nybebyggelse och stadsombyggnad. Anmärkas må f. ö., all ullrycket befordrautvecklingen av tätbebyggelse inte utan vidare låter sig förstås somstadsombyggnad. Ingenkommun torde enligt institutet f. n. ha tillräckliga ekonomiska resurser föratt förvärva all bebyggelsemark inom kommunområdel. Detta innebär att man vidmarkförvärv måste välja meUan olika handlingsalternativ. Markförvärv, för vUkainga andra kriterier ges än all de förr eller senare kan komma alt utnyttjas,synes kunna komma all på elt icke överblickbart sätt påverka sladsstrukturen.Behovet av expropriation bör därför kunna relateras till någon form av antagethandlingsprogram för kommunens ekonoraiska, fysiska och sociala utvecklinginom en överblickbar tidshorisont. Institutet framhåller vidare all innehav avstörre markområden, som först i en oviss framlid skall exploateras, medföricke oväsentiiga administrationsproblem för områdets skötsel. alt förutsättningarna för kommunens allmännaexpropriationsrätt bör preciseras mer för atl möjliggöra enklare tUlämpning,hushållning med de ekonomiska resurserna och planmässigt handlande iulbyggnadssammanhang. Sveahovrätt anser att vad som anförs om atl del för expropriation av råmark skallräcka med all egendomen "ligger inom kommunens ul-vecklingsriktning"innebär atl sälla kraven för lågt. Hovrätten har samma uppfattning i fråga omutredningens uttalande om förutsättningarna för expropriation av områden medbefintiig tätbebyggelse. ,som stöder huvudsyftet med bestämmelserna om expropriation för tätbebyggelse,anser att utredningen i motiven inle klart har framhållit den översiktligaplaneringens betydelse i sammanhanget. Vikten av markförvärvsfrågornasanknytning till den fysiska planläggningens behov måste understrykas. Ensjälvklar förulsällning för kommunernas vidgade möjligheter att förvärva markför samhällsbyggnadsändamål bör enligt planverket vara, atl förvärven grundaspå planmässiga bedömanden och att dessa bedömanden får tillräcklig vidd. Iförsta hand bör de omfatta kommunblocken. TUlgängligt material på ännu vidarebas bör också utnyttjas. Lanlmäteristyrelsen poängterar också kravet på enplanmässig utveckling särskilt när det gäller obebyggda områden och mark somskall upplåtas med tomträtt. Även enligt i bör delkrävas all frågan har utretts planmässigt. Saneringsutredningenanser det svårt alt av motivultalandena få en klar uppfattning om innebörden avde föreslagna reglerna i 2 kap. 1 §. tolkar dessa så atldel är möjligt för kommunen atl expropriera fasligheter inom områden medbefintlig tätbebyggelse, där det i enlighet med ell av kommunen uppgjortsaneringsprogram krävs att koramunen råder över faslighet för atl genomföramodernisering (ombyggnad, upprustning) eller för atl vidta andra medsanerings- 2t 1971.1 saml. processenförknippade aktiviteter, t. ex. evakuering. Det måste nämligen vara avväsentlig betydelse från allmän synpunkt alt kommun som ansvarig förbostadsförsörjningen ges erforderliga möjligheter alt fullgöra sina uppgifteri del sammanhanget. Saneringsverksamheten innehåller så många av varandraberoende moment alt del måste finnas garantier för etl genomförande i lid ochrum av ell saneringsprogram för atl detta skall vara meningsfuUt. Ävenbostadsstyrelsen anser all rekvisiten i 2 kap. 1 § i fråga om redan tätbebyggdmark och motivultalandena till dessa innebär vissa vanskUgheter vidtillämpningen. Styrelsen anser del angeläget att det av statsmakternasställningstagande klart framgår att del utöver vid lotalsanering, dvs. rivningcch nybyggnad är möjligt all expropriera fasligheter inom områden, där det ienlighet med ell kommunalt förankrat bostadspolitiskt handlingsprogram ärerforderligt med ombyggnad eller annan modernisering, Lantmäteristyrelsenframhåller alt expropriation av tätbebyggt område som regel torde betydasärskUd ekonomisk påfrestning på kommunen. Delta innebär bl. a. all detfraraför allt kommer atl ligga i kommunens intresse all onödig tidsutdräkt istadsombyggnaden eller saneringen inte uppstår. Med hänsyn bl. a. härtiU synessärskilt expropriationsvillkor med avseende på liden för avseddombyggnadsålgärds m. m. vidtagande överflödigt. Dessutora torde kunnaifrågasättas ora del är realistiskt all räkna med elt ålerlösenförfarande eflerdet alt en bestämd verkställig-helstid på exempelvis bortåt inle harblivit iakttagen. Om något sådant skulle inträffa torde del bero på särskildaomständigheter som i vart fall knappast längre gör marken intressant förexpropriaten. Fråganom tomträtt skall utgöra separat exproprialionsgrund uppmärksammas i fleraremissyttranden. , som regelmässigt hörs i ärenden angåendetomlrätlsexproprialion enligt 1 § första stycket 16 ExL, upplyser all sådanainle har förekommit i någon större utsträckning. har lillplanverket för yttrande remitterats endasl fem ärenden där denna grund haråberopats. är etl värdefullt markpolitiskl instrumentär dock allmänt omvittnat. Användningen av detla institut bör därför främjasoch planverket tillslyrker förslaget. Förslagetatt tilläranad upplåtelse med tomlräll skall få utgöra särskildexproprialionsgrund avvisas; av RLF, , minoriteten ikommunförbundet och . framhåller all del för all underlätta enlångsiktig planering och möjliggöra elt rationellt och för invånarnatillfredsställande samhällsbyggande kan vara skäl atl ge kommunerna viltgåendemöjligheter all förvärva mark. Frågan är dock om inle den vidgning iförhållande lill nuvarande möjligheter som förslaget innebär är onödigt stor.Enligl hovrättens mening saknas anledning alt som särskild exproprialionsgrundange upplålelse av mark med tomträtt. I vart fall bör tomträttsexpropriationuttryckligen begränsas till råmarksområden.Även i anser all del förefaller onödigt alt låtaplanerad tomträllsupplåtelse utgöra exproprialionsgrund. Upplålelse av markmed tomlräll kan bli aktuell endast i samband med tätbebyggelse. För dennabebyggelseform är expropria-tionsgrunden tätbebyggelse lillräckUg, vare sig delär fråga om råmark eller redan bebyggd mark. Det förefaller dessutom myckeltveksamt om en markupplåtelseform och inle endasl användningsändamålet skallkunna utgöra exproprialionsgrund. Ocksålänsstyrelsen i ifrågasätter behovet av regeln om expropriationför upplålelse med tomträtt. Tomlrällsinslilutet, som i och för sig är ellvärdefullt hjälpmedel i kommunernas markpolilik, bör i stället utgöra ellkorapleraent tUl del i paragrafen uppställda grundkravet för expropriation,nämligen all främja tillkomsten av tätbebyggelse eller därmed samraanhängandeanordning eller befordra utvecklingen av sådan bebyggelse. finnerdel oegentiigt atl själva formen för en blivande markupplåtelse efleräganderältsövergång skall kunna utgöra exproprialionsgrund. Inle heller lordeen sådan bestämmelse vara erforderlig, eftersom möjligheterna lillIvångsförvärv i detta syfte både nu och framledes synes tryggade inom ramen förövriga expropriationsgrundande ändamål. Länsstyrelseni anser all tomträllsupplåtelse har fått en alltför framskjutenplats som separat exproprialionsanledning och atl en viss samordning medreglerna för den kommunala förköpsrätten är påkallad. behöver inteinnebära all nuvarande rält stränga krav på aktualitet i fråga ora markbehovupprätthålls i oförändrad omfattning. Enbartden omständigheten atl en kommun avser all upplåta en fastighet med tomträttutgör enligl inte elt expropriationsändamål, som ligger ilinje med de allmänna tankegångar som motiverar Ivångsförfogande över enskildegendom. Om tillstånd skulle kunna beviljas i enlighet med vad utredningen härhar föreslagil skulle den enskilde fortsättningsvis mycket sällan ha någonpraktisk möjUghet all mot etl kommunalt expropriationsanspråk med framgångförsvara sin äganderätt lill bebyggd eller obebyggd mark inomtätbebyggelseoraråde. Kommunens möjligheter atl för upplälelse med tomträttexpropriera obebyggd mark skall enligt utredningen inle vara helt undantagslösaulan motstående allmänna eller enskilda intressen kan ibland vara av sådanst)'rka alt en expropriationsansökan inle bör vinna bifall. Innebörden häravbelyses dock inle närmare och principen har inle heller avsatt några spår ilagtexten. ÄvenSvea hovrätt och kammarkoUegiet kritiserar vad utredningen anför om all uppgiftom avsikt atl upplåta mark med tomlräll i regel bör onödiggöra övrig bevisning.Kollegiet anför atl elt påslående från kommunenssida om avsikten med expropriationen i vart fall måste framstå som sannolikt. Enpositiv inställning till förslaget i denna del redovisas av bostadsstyrelsen.Enligl styrelsen bör en uppgift från kommunen atl den avser att upplåta markenmed tomträtt vara tillräcklig garanli för atl t. ex, behovet av marken förtätbebyggelse har prövats. Det synes då motiverat all särskild bevisning vidtomträttsexpropriation av råraark för tätbebyggelse i regel skall kunnaundvaras. Detta torde enligt styrelsen innebära en inle obetydlig tidsvinst.Samma inställning i sak intar i , som dock anserall del anförda inle avspeglas i lagtexten. Fråganom hänsyn bör las till den enskilde markägarens förulsätlningar, intresse ochvilja atl medverka i samhällsulbyggnaden diskuteras; i flera remissyttranden.Näringslivets byggnadsdelegalion vill inte acceptera utredningens ståndpunkt ifrågan, i synnerhet som problemet om fördelningen av byggnadsmark/bygg-nadsrällpå ett konkurrensneutrall sätt inte har lösts. Tvångsrätter bör enligtdelegationen principiellt tiUgripas endasl i lägen där de av lagstiftarenåsyftade resultaten inle kan uppnås på frivillig väg eller där påvisbaramissförhållanden råder, jtl expropriation skall få ske mot parter, som villoch kan medverka tUl bebyggelseutvecklingen, synes inte kunna motiveras utifrånrent bebyggelsepoliliska överväganden. Del kan inle vara försvarbart all låtae:xpropriationsinslilulel utvecklas så, all del blir ell självändamål, därkommuner efler eget goltfinnande kan byta ul ell företag mol ell annat ulanvarje bevisning om att produktionen på detta sätt skulle kunna utföras bättreeller billigare än annars. När uppgifter om medverkan vid nyexploalering ellerstadssanering framstår som trovärdiga, bör expropriation inle komma i fråga,Tvångsrält för lälbebyggelseändamål bö:r inskränkas tiU fall, där den enskildemarkägaren saknar vilja eUer fömtsättningar att delta i bebyggelsen, resp. lillsådana undantagsfall, då etl så dominerande innehav av godtagbaraexploateringsområden ligger i en ägares hand all etl ingripande kan varamotiverat för all bryta en monopolsituation. Delkan enligt kommerskollegium inle anses lillfredsslällande alt hänsyn inle tastill markägarens vUja och förmåga all ulföra exploateringen, särskilt medtanke på all det bör vara av allmänt intresse all omfattningen avtvångsåtgärderna såvitt möjligt begränsas. Det bör också vara angeläget attundvika all ett enskilt intresse onödigtvis och ulan vägande skäl byts mol ellannat. Även om en bedömning av markägarens möjligheter all genomföra en medkommunens planering likvärdig exploatering i vissa fall kan antas ske innanexpropriationstillslånd ges, är det önskvärt all en föreskrift härom införs ilagtexten. Planverketanser alt kommunernas företrädesrätt före den enskilde i fråga om utbyggnad förtätbebyggelse bör klart slås fast i lagtext eller Samma uppfattning har och samllänsstyrelsen i . Enligllantmäteristyrelsen är expropriation för tätbebyggelse i så hög grad anknutentill allmänintresset och det kommunala behovet av total rådighel övermarkliUgångarna för samhäUsbyggandet alt tveksamhet kan anses råda om hänsynliU markägarintressel bör kunna tas vid prövning av expropriationsansökan.Förtydligande i motiven synes lämpligt. Elt klargörande uttalande i detlahänseende är enligl i av vikt inle minst förlänsstyrelserna i deras egenskap av remissmyndigheter i exproprialionsärenden.Länsstyrelsen i och vill också alt fråganklarläggs i motiven. Advokatsamfundeterinrar om atl del enligl utredningen är nödvändigt all utformaexproprialionsbeslämmelserna så all "koraraunerna får företrädesrätt"till mark och utrymme, som krävs för tätbebyggelse och därmed sammanhängandeanordning och all del i fråga om råmarksområden inle bör krävas annat ellermera för expropriationstillslånd än att den aktuella egendomen förr ellersenare kommer alt behöva las i anspråk för här avsett ändamål. Om de föreslagnareglerna skall tolkas och tillämpas i enlighet härmed, innebär della enligtsamfundet etl kraftigt avsteg från nu gällande regler om inlösen enligl BL,enligt vilka den enskildes vilja och förmåga alt själv genomföra tätbebyggelseskall beaktas i tillslåndsärendel utom i de fal! då del gäller omfattande stadsombyggnaddär man utgår från all den enskildes förmåga är otillräcklig. Kommunernas rättatt expropriera "för fri lomtmarknad" har i nu gäUande lag utformatsmed tanke på alt enskilda markmonopol skall kunna brytas men inle för altinföra ell kommunall markmonopol. Detla har också kommit till uttryck vidtillämpningen av denna expropria-tionsregel. Expropriation för kulturella ändamål Lagregler om skydd för sådan fastegendom som anses särskilt värdefull från kulturell synpunkt finns i fleraolika författningar. Inlösenbeslämmelser förekommer i både ExL och BL. Lagen(1960: 690) om byggnadsminnen och lagen (1942: 350) om fornminnen innehållerregler som i huvudsak tar sikte på att skydda märklig bebyggelse och fastafomlämningar. Lagreglerom skydd för enskUda byggnader av kulturhistoriskt märklig beskaffenhetinfördes , då lagen (1942: 354) om skydd för kulturhistoriskt märkligabyggnader tillkom. Denna lag ersattes är 1960 av lagen om byggnadsminnen. Idess 1 § föreskrivs att byggnad, som bevarar egenarten hos gången tidsbyggnadsskick eller minnet av historiskt betydelsefull händelse och som medhänsyn därtill är atl anse somsynnerligen märklig, kan förklaras för byggnadsminne av riksantikvarien. Isamband härmed skall enligl 2 § genom skyddsföreskrifter anges i vilka delarbyggnaden inte får ändras saml i vUka hänseenden och på vad sätt byggnadensägare har all sörja för vården av byggnaden. Även kringliggande område kanomfattas av föreskrifterna. Försummar ägaren atl vårda byggnaden i enlighet medföreskrifterna kan han enligl 4 § föreläggas atl vidtaerforderliga åtgärder, vid äventyr atl dessa annars utförs på hans bekostnad.Undanlag härifrån gäller dock beträffande åtgärder som med hänsyn lillbyggnadens användning och omständigheterna i Övrigl är oskäligt betungande. Densom i strid mot meddelade föreskrifter river byggnad eller vidtar otUlåtnaändringar e. d. kan enligl 17 § fällas till ansvar. Bestämraelsernai lagen ora by.ggnadsminnen är inle tillräckliga för att trygga ifrågavarandebyggnaders värdiga fortbestånd, särskilt när del är fråga om bebyggelse som äri behov av kostsam sanering eller upprustning. Därför har vissa, varandradelvis läckande inlösenbestämmelser tagits upp i BL och ExL. Enligt 44 a § BL den s.k. kan kommun i vissa fall berättigas atl inlösa område medäldre bebyggelse, som del av historiska eller kulturhistoriska skäl. ärangelägel att hålla i värdigt skick. Som förulsällning för inlösen gäller allfråga har väckts om atl anta eller ändra stadsplan för området samt allbebyggelsen är vanvårdad eller annars företer så väsenlliga brister atlgenomförandet av en lämplig stadsplan försvåras. Vidare krävs atl de åtgärdersom påkallas inte lämpligen kan vidtas annat än i ell samraanhang. TUlståndtill inlösen lämnas av Kungl. Maj:t, som därvid bl. a. har all la skälig hänsyntill markägares önskemål atl förena sig med kommunen om åtgärderna och tillgjorda utfästelser att bidra till deras genomförande. Inlösen kan om-falla bådemark som berörs av åtgärderna och annan inom området eller i dess omedelbaranärhet belägen mark, för vars ändamålsenliga utnyttjande åtgärderna kan väntasbli av väsentiig betydelse. Skulle marken redan vara i kommunens ägo, kan isamma ordning lösas särskild rätt som besvärar marken. Enligt 1 § första styckel12 ExL, som fick sin nuvarande lydelse i samband med tillkomsten av 44 a § BL,kan expropriation ske för att bevara kulturhistoriskt synnerligen märkligbebyggelse eller synnerligen märklig fast fornlämning, som inte kan tryggas påannat sätl, eller bereda erforderligt utr)'mme däromkring. Fråga om expropriationenligl 1 § första stycket 12 får enligt 108 § andra styckel väckas endast avriksantikvarien. Expropriation får vidare enligt samma lagrum äga rum endastlill förmån för staten, kommun eller sådan förening eller stiftelse varshuvudsakliga uppgift är ägnad kulturminnesvård och som kan på elt betryggandesätt ansvara för egendomen. De gällande bestämmelserna omexpropriation för kulturella ändamål bärs enligl utredningen obestridligen uppav starka behov. Del är emellertid knappast lämpligl alt exproprialionsbefogenhetför dessa ändamål skall behöva grundas på bestämmelser på olika håll ilagstiftningen. Utredningen anser del därför naturUgt och lämpligt all i förstahand bestämmelserna i 1 § första stycket 12 ExL och 44 a § BL vUka enligt sinordalydelse lill stor del täcker varandra får sin plats i ell och sammalagrum. Inför en sådan reform diskuterar utredningen särskUl vissa detaljer ibeslämmelsernas utformning. Föremålet för bebyggelseexproprialion enligt ExL är"kulturhistoriskt synnerligen märklig bebyggelse". I 44 a § BLbegagnas ullrycket "äldre bebyggelse, som del av historiska ellerkulturhistoriska skäl är angeläget all hålla i värdigt skick". De inbördesolika formuleringarna är emellertid huvudsakligen laglekniskt betingade ochtorde sakligt sett knappast kunna las till intäkt för all graden av märklighethos bebyggelsen skaU bedömas efler väsentligt skilda normer enligl de olikalagrummen. Vad beträffar regeln i ExL framhålls all dess särskilt restriktivautformning synes ägnad att onödigtvis tynga och komplicera utredningen iexpropriationsärendena. Frågan om expropriationstUlstånd är motiverat i detenskUda fallet bör kunna prövas utan alltför tyngande jämförelser med derekvisit som gäller enligt byggnadsminneslagen. Det ligger enligt utredningeni sakens natur att exproprialionstillstånd inte bör meddelas annat än dååtgärden föreslavas av ell starkt behov. I 1 §första stycket 12 ExL används uttrycket "bevara" bebyggelsen medan 44a § BL har uttrycket "hålla i värdigt skick". Ullrycken förefallerutredningen ungefär jämbördiga, men möjligen är "bevara" något merlångtgående. Utredningens förslag till gemensam e.xpropriations-bestämmelseinnehåller det sistnämnda uttrycket, men avsikten är inte att göra någonändring i vad som f. n. faktiskt gäller. Eftersom utredningen lägger fram förslag till allmännaregler om expropriation med anledning av väntad värdestegring eller nyttasaknas enligt utredningen anledning all i delta sammanhang förorda annanavgränsning av e.xpropriationsomrädet än den som gäller enligt 1 § förstastyckel 12 ExL. Föreskriften i 1 § första stycket 12 ExL att inlösen fårske endasl om bebyggelsen inle kan tryggas på annat sätl anses obehövlig medhänsyn till Kungl. Maj:ts allmänna prövningsskyldighel beträffande behovet avexpropriationstillslånd. Samma synpunkter gäller i allt väsentligt beträffandebestämmelsen i 44 a § BL alt skälig hänsyn skaU las lill markägares önskemålatl förena sig med staden om åtgärderna och gjorda utfästelser atl bidra tillderas genomförande. Del förefaller utredningen inte troligt all Kungl. Maj:tskulle medge expropriationstillslånd i ett läge då den enskUde fastighetsägarenklart visar alt han är i stånd allvidta erforderliga åtgärder på egen hand eller på etl fruktbart sätl samverkamed kommunen vid genomförandet av åtgärderna. Del får anses ligga i sakensnatur alt kommunen ofta har ell starkt intresse av att försöka förmå deenskilda fastighetsägarna atl medverka, särskilt med hänsyn till de oftaststora kostnaderna och del ringa ekonomiska utbytet vid sådana särprägladesaneringsföretag som avses i 44 a § BL. Det framstår enligt utredningen somlämpligast alt överlämna ål Kungl. Maj:t att göra en allmän prövning avsamtiiga föreliggande omständigheter i del särskUda fallel utan alt varaalltför hårt bunden av olika delaljföreskrifter. I praktiken lorde det f. ö.inle bli fråga om någon större skillnad gentemot vad som f. n. gäller. Ifråga om expropriation för bevarande av fast fornlämning anser utredningennågon ändring i vad som f. n. gäUer inte erforderlig. Av skäl som har anförts ianslulning lill reglerna om bebyggelseexproprialion anses dock uttrycket"synnerligen märklig" böra ersättas med "märklig". TUlräckliga skäl kanenligl utredningen knappast anses föreligga atl riksantikvarien skall ha enexklusiv räll alt väcka fråga om expropriation. Det synes fullt tillräckligtalt riksantikvarien får tillfälle atl i vanlig ordning avge yttrande i exj)roprialionsärendena,något som lorde komma att ske även ulan särskild föreskrift härom. Inle hellerbör riksantikvariens tillstyrkande uppsläUas som elt oeftergivligt krav, likalitet som detla har gjorts i fråga om de fall som avses med 44 a § BL. Det synesinte heUer nödvändigt atl, såsom f. n., i lagen ange vilka subjekt som skallkunna bevUjas ejLpropriationslillstånd. Man lorde enligl utredningen med fogkunna utgå från att Kungl. Maj:t ger tillstånd bara åt sådana subjekt som anseskunna på etl betryggande sätt la hand ora egendomen, de må vara offentligaeller enskilda.