prop · FU03155 · 1971-12-31 00:00:00 — Motsvarande stadgande n'är det g'ällerförvaltningsdomstolarna återfinns i 30 § andra stycket förvaltningsprocesslagen,I detta lagrum sägs dock endast att av beslutet skall framgå de skäl sombestämt utgången. Enligt 18 § förvaltningslagen skall sökande, klagandeeller annan part underrättas om innehåUet i beslut varigenom myndighet avgörärende, om det inte är uppenbart obehövligt. Är det uppenbart att beslutet gårvederbörande emot, skall han också underrättas om vad han har att iakttaga vidtalan mot beslutet och även om skiljaktig mening som antecknats i protokoUeller annan handUng, I förvaltningsprocesslagen föreskrivs 131 § att beslut,varigenom rätten avgör målet, skall tillställas part genom handling som fuUständigtåterger beslutet och skiljaktig mening, när sådan förekommit. Beslut som kanöverklagas skall dessutom innehålla upplysning om vad den skaU iakttaga somvill anföra besvär över beslutet. Enligt 6 § förvaltningslagen får den som för talan iärende anlita ombud eller biträde. Visar ombud eller biträde oskickligheteller oförstånd eller är han eljest olämpUg, får myndigheten avvisa honom.Talan mot myndighetens avvisningsbeslut får föras i samma ordning som g'äUerför talan mot beslut, varigenom myndighet avgör ärendet. Bestämmelser om rättatt anlita ombud eller biträde och om avvisning av ombud eller biträde finns i48 § förvaltningsprocesslagen. Enligt 34 § sistn'ämn-da lag får talan motbeslut, som inte innebär att målet avgörs, endast föras i samband med talan motbeslut i själva målet. Talan får dock föras särskUt bl, a, mot beslut omavvisning av ombud eUer biträde. Förfarandet vid såväl förvaltningsmyndigheter somförvaltningsdomstolar skall i princip vara skriftligt. Förvaltningslageninnehåller inga bestämmelser om muntliga förhandlingar över huvud taget ochberör därmed inte heller frågan om offentlighetsprincipen. Däremot öppnar förvaltningsprocesslagen,som tidigare berörts, möjlighet till muntliga förhandlingar och därvid gäUerenligt 16 § förvaltningsprocesslagen i fråga om offentlighet att 5 kap, 1-5 §§rättegångsbalken skaU gälla i tiUämpliga delar. Vidare sägs i 16 § att rättendärutöver får förordna om handläggning inom stängda dörrar, om det behövs avhänsyn till privatlivets helgd eller enskilds behöriga ekonomiska intresse. Besvärstidens längd m. m. I 12 § förvaltningslagen föreskrivs att besvärshandling skaUtillsfällas den förvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomstol som har attpröva besvären och vidare att i besvärshandlingen skall anges det beslut som Besvären skall ha kommit in inom tre veckorfrån den dag då klaganden fick del av beslutet. Besvär som ej anförts i rätttid upptages inte till prövning. Har besvärshandlingen före besvärstidens utgångkommit in till den myndighet som har meddelat det överklagande beslutet, skalldock besvären ändå upptagas till prövning. Motsvarande bestämmelser återfinns i 7 § förvaltningsprocesslagen. 2,2,3 Förfarandereglerna i utlänningslagen m. m. Utiänningslagen saknar bestämmelser om partsinsyn utom förett fall, nämligen vid hållande av förhör. Förhör skall enligt utlänningslagenhållas i ärende om utvisning, om utiänningen begär det, dock inte i ärende somefter besvär kommit under myndighets prövning. Vidare är förhör obligatoriskt i'ärende om s, k, politisk utvisning och i ärende om kvarhåUande av utiänning iförvar mer än (31, 34 och 38 §§ UtiL), Vidare har utiänning rättatt på verkställighetsstadiet begära förhör i ärende angående förpassning, omsådant förhör inte har hållits (58 § tredje stycket UtlL), Slutiigengäller som allmän regel att förhör kan hållas om Kungl, Maj:t, den centrala utiänningsmyndigheten,eller eljest finner anledning till det (39 § UtiL), Bestämmelserna om förfarandet vid förhör återfinns i 40-42§§ utlänningslagen. Förhöret skaU hållas av den myndighet som handläggerärendet. Den centrala utlänningsmyndigheten får dock i ärende, som myndighetenhandlägger, överlämna åt bl. a. att hålla förhör. I ärende, somhandläggs av Kungl. Maj:t, utser Kungl. Maj:t förhörsmyndighet (40 § UtiL). finner det erforderligt, får myndigheten uppdraga åtpolismyndighet eller åt särskild utsedd person att vid förhöret vara allmäntombud. Utlänningen får för sin del vid förhöret åtnjuta biträde av därtill länipUgperson. Har utlänningen inte utsett sådant biträde och finnes hans rätt intekunna tUlvaratas utan biträde, skaU förhörsmyndigheten förordna biträde åthonom. Är utlänningen inte på fri fot så skall även eljest, om han begär det,biträde förordnas av förhörsmyndigheten (41 § UtlL). Utlänningen och även annan person, som skall höras, skaUkallas tiU förhöret. Om utlänningen hålls i förvar skall förhörsmyndighetenförordna om hans inställande. kan också under vissa föratsättningarförordna om hämtning av den som skall höras. Förordnande om hämtning av annanän utlänningen får dock inte meddelas annat än om det föreligger synnerligaskäl (42 § första stycket UtiL). Enligt 42 § andra stycket skall vid förhöretde omständigheter som kan inverka på ärendets avgörande noga utredas. bud är närvarande skall han ange vilka åtgärder motutlänningen, som är i fråga, samt redogöra för den utredning som åberopas iärendet. Finns inte allmänt ombud, äger utiänningen eljest på lämpligt sätterhålla kännedom om utredningen. TUlfälle skaU beredas honom att ange sinståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas. I ärenden, där förhör inte förekommer, gäUer hos statensinvandrarverk den ordningen att utlänningen själv på begäran får ta del avallt utredningsmaterial, om det inte bedöms föreligga några hinder avsekretesskäl. Inte heller när det gäller kommunikation innehåller utiänningslagennågra bestämmelser utom för det fall att det hålls förhör i ärendet. Såsomnämnts i avsnittet om partsinsyn föreskrivs i 42 § andra stycket utlänningslagenatt de omständigheter som kan inverka på ärendets avgörande noga skaU utredasvid förhöret och att allmänt ombud, om han är närvarande skall ange, vilkaåtgärder mot utiänningen som är i fråga. Finns inte allmänt ombud skall utiänningenpå annat lämpligt sätt erhåUa kännedom om utredningen, I ärendedär förhör inte hålls föreligger i huvudsak följande praxis hos invandrarverketi fråga om kommunikation. Beslut i viserings'ärenden fattas på grundval avuppgifterna i ansökningshandlingarna samt den utredning som därutöver tillförsärendet, Utiänningen underrättas inte om denna utredning. Utlänning som sökeruppehålls- och arbetstillstånd före inresan i får inte heller del avutredningen före beslutet. Den utredning som föreligger utgörs regelmässigt avyttrande från . När detgäller ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd som inges efter inresan tillSverige, anses det i regel inte heller erforderUgt med kommunikation. från någon annan än sökande har fått uppgift som motsäger vadsökanden åberopat som särskilt skäl och detta har betydelse vid ärendetsbedömning så sker dock kommunikation. Kommunikationförekommer inte i ärenden angående bosättningstillstånd. En omständighet avbetydelse är därvid att sökande av bosätt-ningstiUstånd, även om hans ansökanavslås, inte kan vägras fortsatt uppehållstillstånd utan att utlänningsnämndenhörs i ärendet. Beslutrörande främlingspass och resedokument grandas i regel pä utlänningens egnauppgifter. Kommer utredning in från annat håll, kommuniceras den med utiänningenom hinder inte bedöms föreligga av sekretesskäl. Innanbeslut om avvisning eller förpassning eller beslut att inte förlänga uppehåUstillståndfattas hålls förhör med utlänningen. Detta förhör hålls vanligen avpolismyndighet. Vid förhöret inför poUsmyndig- hetenunderrättas utlänningen alltid om vad saken gäller. Av rapporten över förhöretskall framgå att tillfälle lämnats honom att granska uppteckningen samt att hanberetts tillfälle att yttra sig över den utredning som i övrigt tillförtsärendet. Detta gäller under förutsättning att hinder inte bedöms föreligga avsekretesskäl. Allt material som hos invandrarverket tillförts ärendet utifrånoch som har betydelse för utgången kommuniceras, om hinder inte bedömtsföreligga av sekretesskäl eller kommunikation är uppenbart obehövlig. Materialsom behöver sekretessbdäggas förekommer . Detskall slutiigen nämnas att enligt anvisningar, utfärdade av Kungl, Maj:t iskrivelse till invandrarverket och , förhandläggning av ärenden, vari framställts påståenden om risk för politiskförföljelse, bör verket särskilt kontrollera att utlänningen beretts tillfäUeatt yttra sig i alla avseenden som kan ha betydelse för avgörandet. Om dettainte skett bör verket bereda utiänningen tillfälle att yttra sig, i den månhinder inte möter av sekretessskäl. Verket bör vidare pröva om det finnsanledning för verket att håUa förhör med utlänningen. Skyldighetatt ange grunden för beslut finns föreskriven i tre skilda paragrafer iutlänningslagen, nämligen 12 a, 21 och 25 §§, Därav avser 12 a § utresebeslutsamt beslut varigenom uppehållstiUstånd lämnats utan bifall på grund av s, k, vandelsanmärkning,21 § beslut om avvisning och 25 § beslut om förpassning. Vidare föreskrivs i 33§ utlänningslagen att beslut om utvisning skall ange skälen för utvisningen, Iövrigt innehåller utiänningslagen inga krav på beslutsmotivering. Deparagrafer som nämnts under avsnittet om beslutsmotivering, dvs, 12 a, 21, 25och 33 §§ utiänningslagen, innehåller även bestämmelser om att beslutet skall tUlställasvederbörande, Iövrigt saknas Ijestämmelser i utlänningslagen om underrättelse om beslut. Hosstatens invandrarverk tillämpas i huvudsak följande praxis. Besluti viseringsärenden samt i ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd, som söktsföre inresan tiU , sänds till den beskickning där ansökningen getts ineller dit utiänningen önskar få beskedet. Utlänningen har att själv hämtabeslutet. Närdet gäUer beslut i 'ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd, som sökts efterinresan i , översänds bifallsbeslutet till polismyndigheten i den ortdär utiänningen är bosatt. tarutiänningen om beslutet, Ävslagsbeslut delges aUtid genom polismyndighetensförsorg. Formlig delgivning avavslagsbeslut på ansökan om bosättningstUlstånd förekommer i regel inte,eftersom uppehållstillstånd i aUmänhet meddelas i stället. Besluti ärende om främlingspass och resedokument översänds för utiänningensunderrättande till vederbörande polismyndighet. Beslut om avvisning ochförpassning delges genom polismyndighets försorg. Har utlänningen besvärat sigöver avvisningsbeslut, som redan verkställts, sker delgivning av beslutetgenom beskickning eller konsulat, om utlänningens adress är känd. Saknasadressuppgift sänds beslutet till beskickningen för kännedom, i fallutlänningen skulle efterlysa beslutet. I utiänningslagenfinns bestämmelser om rätt att anlita biträde i samband med bestämmelserna omförhör. Enligt 41 § får således utlänningen vid förhör åtnjuta biträde avdärtill lämplig person. Har utlänningen inte utsett sådant biträde och syneshans rätt inte kunna tUlvaratas utan biträde, skall förhörsmyndigheten förordnabiträde åt honom. Är utlänningen inte på fri fot, skaU även eljest, om han begäidet, biträde förordnas av förhörsmyndigheten. Några bestämmelser om avvisandeav biträde finns inte. Förhörenligt utlänningslagen är i princip inte offentiiga, men blir det, omutlänningen så begär och förhörsmyndigheten inte finner omständigheternaföranleda till annat. Bestämmelsen härom återfinns i 42 § utlänningslagen, Ifråga om förhör vid allmän domstol enligt 43 § gäller däremot rättegångsbalkensbestämmelser om offentlighet med den inskränkningen att domstolen får förordna,att förhöret skall hållas inom stängda dörrar, om det påkaUas avomständigheterna. Besvärstidenslängd m. m. Enligt44 § utlänningslagen förs talan mot polismyndighets beslut om avvisning hos dencentrala utlänningsmyndigheten och likaså mot läns-styrdses beslut omutvisning. Klagande skall inom efter det han erhållit del av beslutetinkomma med besvären, i fråga om avvisning till den centrala utiänningsmyndighetenoch i fråga om utvisning tUl . I 46 § utfänningslagen föreskrivsatt besvär till Kungl. Maj:t skall inges till den centralautlänningsmyndigheten. Motsvarande gäller enligt 59 § när det gäller talan hos Kungl.Maj:t i verkställighetsärenden. Även i dessa fall är besvärstiden . Detkonstateras i promemorian att någon undantagsföreskrift från reglerna i 14 §förvaltningslagen resp. 43 § förvaltningsprocesslagen inte behövs såvitt avserärenden, i vilka förhör inte förekommer. När det gäller reglerna ompartsinsyn vid förhör enligt 42 § utlänningslagen påpekas det i promemorianatt de i sin nuvarande lydelse inte ger utrymme för den begränsning avpartsinsynen som följer av hänvisningen i förvaltningslagen till 39 §sekretesslagen. Det synes ur alla synpunkter lämpligt att bestämmelserna i 42 §utlänningslagen om förhör inte bibehålls i en sådan form att de avviker frånförvaltningslagen. Det föreligger enligt promemorian uppenbart samma behov avatt kunna sekretessbdägga visst material i utlänningsärenden som i övrigaförvaltningsärenden. En överensstämmelse meUan förvaltningslagen och utiänningslagenkan lämpligen nås genom en hänvisning i 42 § utlänningslagen till bestämmelsernai 14 § förvaltningslagen. Enligt vad som tidigareanförts föreslås i promemorian att förhör i utvisningsärenden hosförvaltningsdomstol skall ers'ättas med muntlig förhandling enligt förvaltningsprocesslagen.Till undvikande av missförstånd bör enligt promemorian en hänvisning i 31 §utlänningslagen göras till de ändrade bestämmelser om partsinsyn i 42 § som nuföreslagits. Iärenden där förhör hålls, dvs, den situation som regleras i 42 § utlänningslagen,bör enligt vad som anförs i promemorian gälla samma inskränkningar med hänsyntill 39 § sekretesslagen som i fråga om rätten till partsinsyn. Det förslagtill ändring som angivits under avsnittet om partsinsyn täcker även kommunikationsfallet.Detta gäller också den hänvisning till 42 § som enligt samma avsnittföreslagits i 31 § utiänningslagen i fräga om muntlig förhandling iutvisningsärenden. Beträffandekommunikationsprincipens tiUämpning i övriga utlänningsärenden berörs ipromemorian först sådana ärenden som handläggs medan utlänningen befinner sigutomlands. Förvaltningslagens föreskrifter om kommunikation innebär i fråga omviseringsärenden att invandrarverket, i de fall avslagsbeslut kan komma ifråga, måste kommunicera tillfört material om det inte är uppenbart attkommunikation av materialet skulle sakna betydelse. De praktiska svårigheternaatt delge utlänningen utomlands torde enligt promemorian i de flesta fallinnebära avsevärd tidsutdräkt, innan ärendet kan avgöras. Kontakten mellan myndigheten och utlänningen sköts oftast genom be- skickningarnaresp, konsulaten. Med stöd av nu angivna omständigheter föreslås att undantaggörs från föreskriften om kommunikation när det g'äller viseringsärenden. På ihuvudsak samma skäl föreslås i promemorian att även ärenden rörande uppehåUs-och arbetstillstånd, som söks före inresan till , bör undantas frånkravet på kommunikation. Av betydelse är också att materialet i dessa ärendeni regel avser råget på arbets- eUer bostadsmarknaden. Utiänningen torde därförinte ha någon större möjlighet att yttra sig över materialet. Det understryks emeUertidi promemorian, att detta givetvis inte innebär hinder för myndigheten attkommunicera utredningsmaterial, om detta skulle befinnas önskvärt, t,ex, i denmån personliga omständigheter undantagsvis skulle vara berörda i materialet, Ifråga om uppehålls- och arbetstillstånd, som söks efter inresan till ,bör det däremot enligt promemorian vara möjligt att tiUämpa förvaltningslagensbestämmelser om kommunikation, och för dessa fall föreslås därför inte någotundantag. Dethar tidigare framgått att kommunikation inte förekommer i ärenden ombosättningstillstånd. En sökande, som får avslag på sin ansökan ombosättningstillstånd, får enligt vad som anförs i promemorian i regel fortsattuppehållstillstånd, men avslaget på ansökningen om bosättningstillståndinnebär dock ett negativt besked. Med hänsyn härtiU, och då något hinder intesynes föreligga att tillämpa kommunikationsprincipen i ärenden ombosättningstillstånd, föreslås inte heUer i dessa fall något undantag frånförvaltningslagens bestämmelser, I övriga utiänningsärendensynes enligt promemorian praxis redan f, n, vara sådan attkommunikationsprincipen tUlämpas i huvudsak på det sätt som den kommit tiUuttryck i förvaltningslagen. Det bör tilläggas, att regeln omkommunikationsplikt enligt föredragande departementschefen inte innebär någotkrav på att full bevisning alltid måste föreUgga om att part nåtts avunderrättelsen för att ett ärende skall kunna avgöras (prop, 1971: 30 s, 469),Något formkrav för hur underrättelsen skaU ske ges inte. Det konstateras ipromemorian att resultatet av de nu angivna övervägandena blir att 31 och 42 §§utiänningslagen ändras i enlighet med vad som angivits under avsnittet ompartsinsyn, varjämte ett tUlägg i form av en ny paragraf, 69 a §, görs till utiänningslageninnebärande att 15 § förvaltningslagen är tillämplig i ärenden rörande visering,uppehålls- eller arbetstillstånd, endast om utiänningen är bosatt eller eljestvistas inom , Ifråga om avvlsningsbesluten gäUde års lag, att skälen tiU awisningenskulle anges i beslutet, utiänningskommitté föreslog emellertid att isådant beslut i sfället skulle anges grunden för beslutet.Kommittén sade sig med den valda formuleringen ha velat utmärka att i ett avvisningsbeslutinte behöver lämnas någon egentlig motivering utan att det är tillfäckligt meden hänvisning till den lagbestämmelse som åberopas (se prop, 1954: 41 s, 95),Lagen fick den lydelse kommittén föreslagit i denna del. Beträffande innebördenav motiveringsskyldigheten i 17 § förvaltningslagen uttalar föredragande departementschefenatt förvaltningslagen i princip inte uppställer något krav på att myndigheternasbeslut skall innehålla detaljerade redogörelser för sakförhållandena iärendena och vidlyftiga resonemang om hur dessa förhållanden bedömts rättsligenav myndigheten. Det är »de springande punkterna» som skall komma fram imotiveringen. Denna torde därför i ett stort antal fall kunna göras kort (prop,1971: 30 s, 491 och 493), Viden jämförelse mellan bestämmelserna i utlänningslagen samt förvaltningslagenresp, förvaltningsprocesslagen står det enligt promemorian tiU en början klartatt 33 § utlänningslagen med sitt krav på angivande av skälen för utvisningstår helt i överensstämmelse med motsvarande regel i 30 § förvaltningsprocesslagen.Bestämmelserna i 33 § utlänningslagen om beslutsmotivering blir därför onödigaoch föreslås utgå. Närdet återigen gäller de övriga paragrafer i utlänningslagen som kräver attgrunden för beslutet skall anges framhålls det i promemorian att frågan blirnågot mer komplicerad, beroende bl, a, på att gränsdragningen mellan grundenoch skälen för ett beslut inte alltid är helt klar. Så t, ex, torde i fråga omförpassning (25 § UtlL) grunden och skälen i huvudsak sammanfalla, dvs,utlänningen saknar pass resp, tillstånd att vistas i riket. Någon anledning attbibehålla bestämmelsen i 25 § om angivande av grunden för beslut torde enligtpromemorian därmed inte föreligga, N'är det återigen g'äller utresebeslut,beslut varigenom uppehållstillstånd vägras på grand av vandelsanmärkning samt avvisningsbesluttorde enligt vad som anförs i promemorian förvaltningslagens krav på angivandeav skälen för beslutet inte kunna anses tillgodosett enbart genom enhänvisning till åberopat lagrum, I vart fall synes innehåUet i lagrammet böraåterges. Beroende på omständigheterna i det enskUda fallet torde ett sådantåtergivande i vissa lägen kunna godtas som enda skäl, men i allmänhet tordedärutöver krävas att myndigheten ger en motivering till varför lagrummetbefunnits tillämpligt. Denna motivering torde emellertid enligt promemoriankunna göras mycket kort. Med hänsyn härtiU och till den tyngd som i skilda sammanhanggivits åt kravet på att myndighet skall motivera sina beslut framhålls detenligt promemorian som önskvärt att förvaltningslagens bestämmelse får blirådande även i dessa fall. Det föreslås därför att bestämmelserna i 12 a och 21§§ om angivande av grunden för beslutet får utgå. Somtidigare nämnts innehåller utlänningslagen i övrigt inga bestämmelser ommotiveringsskyldighet. Det påpekas i promemorian att man därvid bör håUa iminnet att utlänningslagen har ett dubbelt syfte. Den skall å ena sidan gemöjlighet att reglera invandringen genom bestämmelser om passtvång,tillståndstvång för inresa, uppehåll och arbetsanställning m, m, (den s. k.generella utiänningskontrollen) och å andra sidan reglera de faU, när enutlänning kan tvingas att lämna rUcet eller när tvångsåtgärder kan tillgripasmot honom, dvs. Närdet gäller beslut inom ramen för den generella invandringskontrollen innehåUerlagen inga regler om under vilka föratsättningar tillstånd av olika slag kanvägras. Bedömningen sker utifrån aUm'änna invandringspolitiska synpunkter,däribland läget på arbets- och bostadsmarknaden. Enligt vad som anförs ipromemorian synes det vid sådant förhållande inte böra krävas att myndigheternaanger skälen till sina beslut i alla hit hänförliga ärenden. Undantag frånmotiveringsskyldigheten föreslås därför i fråga om ärenden om arbetstillståndsamt för ärenden om uppehållstillstånd, där fråga inte är om vandelsanmärkning.Detsamma bör gälla ärenden om visering. Det påpekas i promemorian att det nusagda givetvis inte innebär att myndigheten är förhindrad att i beslutet på etteller annat sätt låta förstå att det är allmänna överväganden, som liggerbakom beslutet, exempelvis genom en hänvisning tUl att arbetsmarknadsstyrelsenavstyrkt ansökningen. För den enskUde kan en sådan upplysning vara av värde,oavsett att beslutet inte kan överklagas. Iärenden om bosättningstillstånd däremot gäller allmänt att det är fråga omutlänningar som redan vistas i riket och har uppehållstillstånd här. Detföreslås därför i promemorian att förvaltningslagens regler ombeslutsmotivering får gälla i ärenden om bosättningstillstånd. Inte heller iövriga ärenden enligt utlänningslagen synes det erforderligt med undantag frånförvaltningslagens bestämmelser, Ipromemorian föreslås i enlighet med sålunda gjorda överväganden, att det iutlänningslagen införs en bestämmelse, lämpligen såsom ett andra stycke i denunder tidigare avsnitt föreslagna 69 a §, av innebörd att bestämmelserna i 17 §förvaltningslagen inte äger tillämpning beträffande beslut om visering och arbetstiUståndoch inte heller beträffande beslut om uppehåUstUlstånd i andra fall än somavses i 12 § första stycket utlänningslagen. Detframhålls i promemorian att en av de omständigheter som gör det viktigt att enpart får del av det meddelade beslutet är att detta sker utgörutgångspunkten för besvärstidens beräkning. redragandedepartementschefen anför i anslutning till den tidigare nämnda 18 §förvaltningslagen får denna tidpunkt i det enskUda fallet fastställas medledning av bl,a, vilka åtgärder myndigheten har vidtagit för att bringabeslutet tUl klagandens kännedom. Detta kan exempelvis ha skett muntligen vid sammantr'ädedå denne var n'ärvarande (jfr 20 § delgivningslagen, 1970:428), Enligtföredragande departementschefen bör det därför inte uttryckligen i lagen angespå vilket sätt undertättelsen skaU ske. Det får i princip ankomma på myndigheternaatt avgöra vad som i olUta faU kan vara lämpligast (prop, 1971: 30 s, 501), Bestämmelsemai förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen om att parten skallunderrättas om innehållet i beslut är enligt promemorian av sådan vikt attundantag därifrån inte bör göras annat än av tvingande sk'äl. Några sådana sk'ålsynes inte föreUgga n'är det g'äUer 'ärenden enligt utlänningslagen, Bn annansak är att det i enskilda faU, när utlänningen befinner sig utomlands, kanvara svårt att nå honom med en undertättelse, I princip bör emeUertid gälla attunderrättelse skall äga ram, I de beslut som inte kan överklagas bör tUlikaanges att så inte kan ske,