prop · FU0386 · 1971-12-31 00:00:00 — Ett generellt rättsligt problera raåste lösas saratidigt för hela delavtalsrältsliga orarådet. Beträffande de föreslagna bestäraraelserna anförförbundet, all dessa helt allraänl kan beskrivas som mycket invecklade. De innehållerdissens- och passivilelsregler och bygger vidare på de raesl svårtillämpade och omdiskuterade bestämmelserna i 1 kap. avtalslagen. Förslagetär enligt förbundet, ehuru skickligt uppbyggt och raotiveral, av en sådansvårighetsgrad och på en sådan abstraktionsnivå all dess läraplighel i enlagstiftning sora avser all tillgodose konsumentskyddet kan Ifrågasättas.Förbundet anser vidare, all regleringen med största sannolikhet kommer alt fåbegränsad betydelse på grund av bevissvårigheter för köparen. Även närbevisning kan förebringas, är del ell intrikat rättsligt spörsmål atl dragränsen mellan sådana uttalanden av ena parlen vid förhandlingar i sarabandraed avtalsslut sora är rättsligen oförbindande och sådana uppgifter som är såpreciserade, slutgiltiga och av sådan betydelse för motparten atl de ärrättsligen bindande. finner del vara elt konsumentintresseav betydenhet all, när konsument skall ges skydd genom tvingandelagbestämmelser, dessa inle får en svårbegriplig utformning och att de, i denmån de kan förstås, ger konsumenten etl reellt skydd sora han kan lita på ochinte innehåller abstrakta regler som man redan vid lagens tillkorasl kanförutse vara opraktiska på grund av bl. a. bevissvårigheter. Skulle man stannaför all reglera sidolöparprobleraatiken i della sararaanhang är det enligtförbundets raening väsentligt att denna lösning ses som elt provisorium somendast avses atl gälla inom förevarande lags begränsade tillämpningsområde.Industriförbundet ifrågasätter om man inte under del fortsattalagsliflningsarbelel bör pröva helt andra vägar för all förebygga nackdelen avalt köpare fär utfästelser ora förraåner sora kanske inverkat bestäraraande påavtalsslutet raen som ändå inte är bindande. Härvid borde särskilt övervägas enlösning som medför en skriftlig formalisering av avbelalningsköp vidhemförsäljning. I avbidan pä en generell lösning kunde ell steg tas i denriktningen genom alt man i den särskilda handling sora enligt den föreslagnalagstiftningen skall överläranas lill köparen också erinrar köparen om riskenför all särskilda utfästelser av sälj ar-ombudet inle är bindande. Härtillkunde man i blanketten erinra om betydelsen av skriftlig uppgörelse, ochsärskilda rubriker kunde göras för de vanligaste typerna av sidolöpare,nämligen rabatter, gratis lUlbehör, utfästelser om särskilda egenskaper hosgodset saml ora leveranstid och betalningsvillkor. Genora atl framtvinga ellerunderlätta atl utfästelser avges i skriftlig förra kan man enligtindustriförbundet också nå den effekten, all de erhåller den exakthet som kanvara nödvändig för att de över huvud taget skall vara rättsligen bindande. Någrareraissinstanser anser alt förslagel raedför oskäliga konsekvenser för säljaren.Sveriges handelsagenters förbund, sora avstyrker förslaget, anför bl. a. altskälet för en "ångerfrist" alt konsumenten vid heraförsäljningbefinner sig i elt psykologiskt underläge mot försäljaren inte kan varabärande för reglerna ora sidolöpare och passiviletsverkan, eflersorasidolöpare är etl tecken pä alt köparen har varit förhand-lingsraässigtstarkare än säljaren. Förbundet hävdar all raan bör ägna större uppmärksarahetål frågans allmänt avtalsrätlsliga sida. 1971: 86 56 bundetförefaller det vara en viktig princip atl de centrala avtalsrättsliga reglemagäller generellt i största möjUga utsträckning och att undantag görs endasl närså av synnerligen starka skäl anses påkallat. Vad de sakkunniga anför ompåtagliga missförhållanden just inora hemförsäljningen förefaller enligtförbundet inle sä väl underbyggt all avtalsrätlsliga särregler är påkallade,och vad som anförs ora all säljaren ofta inle får besked ora sidolöpare talareraot del föreslagna undanlaget från de centrala avtalsrältsliga reglerna. Oradel är sä alt huvudmännen ofta inle fär vetskap om sidolöpare, finner förbundetdet närmast obilligl mol dera alt göra dera bundna av aUa sidolöpare. Enligtförslagel går en försummelse av försäljaren ul över huvudmannen på så sätt allhan blir bunden av ett för okänt avtalsvillkor. Med nuvarande ordninggår försuramelsen från försäljarens sida ul över köparen endast på det sättetall avlal inle kommer till stånd. Även om resultatet för köparen skulle varaall avtalet gäller men inte sidolöparen, förefaller detla enligt förbundetknappast obilligl mol köparen, eftersom denne har haft en faktisk möjlighet atlinförliva sidolöparen med avtalet. Förbundet påpekar vidare, atl förslagel omverkan av säljarens passivitet gör ett undanlag för fall när köparen är i ondtro. Regeln härom synes enligt förbundet böra medföra, all säljaren inle blirbunden om han, exerapelvis genom text på ordersedeln, har förklarat all haninle godkänner några sidolöpare. Förbundet frågar sig emellertid om en sådanreservation från säljarens sida slår i strid raed regeln atl lagens besläramelserär tvingande. Om den gör det och därför blir ogiltig, lorde enligt förbundetresultatet bli att reservationen inte heller medför ond tro hos köparen. Dettaförefaller dock orimligt, eftersom man då bortser från något sora man vet varaför handen. Om reservationen däremot är gUlig har förbundet svårt atl se någotpraktiskt resultat av de föreslagna reglerna om passiviletsverkan ochsidolöpare. Bankföreningenanser alt, om den föreslagna lagstiftningen skall genoraföras, regeln omsidolöpare borde få en annan utformning. Genom den föreslagna regeln orautfästelse av säljarens orabud skapas enligt bankföreningen elt fullgott skyddför köparen. För säljaren kan regeln emellertid i del särskUda fallet leda lillbetydande ekonomiska förluster. Den föreslagna lagbestämmelsen uppställer ingensom helst begränsning beträffande sidolöparens innehåll. Delta innebär altsäljaren kan bli bunden även av myckel långtgående förpliktelser i sidolöparensform. Särskilt om säljarens representant har avtalat sådana sidolöpare i eltbetydande antal fall kan förlusten för säljaren bli orafaltande. Bankföreningenanser atl en annan regel sora bättre tillgodoser bägge parters intressen börövervägas, förslagsvis en bestäraraelse atl köparen skall få frånträda helaköpeavtalet ora säljaren inle godkänner en sidolöpare sora uppenbarligen är avinle oväsentlig betydelse för köparen. anser, all förslaget framstår som Prop.1971: 86 57 klart obUUgt mol säljaren. Den olägenhet sora f. n. kandrabba köparen begränsar sig till atl han inte kan tilllvinga sig leverans påviUkor sora en raåhända bedräglig representant, säljarföretagel ovetande,utfäst. Den aktuella lagstiftningen syftar till atl ge en konsuraenl möjlighetatt under vissa omständigheter frånträda ett ingånget avtal. Förbundet finnerdel ytterst tveksamt om härutöver ett ytterligare avsteg frän avtalsrättensgrunder är konsumentpolitiskl motiverat. Detta bör enligt förbundets mening iså fall ske inom ramen för en generell översyn av köp-och avtalsrätten. Från konsumenlskyddssynpunkl kritiseras de sakkunnigasförslag beträffande sidolöpare av . Rådel anför, alt iraånga fall sädana sidolöpare sora avses med förslagel är av helt avgörande betydelseför köparen, antingen på det sätt alt de gör ifrågavarande köp särskiltattraktivt i förhållande till andra köp eller också på sä sätt atlsidoerbjudandel är en uttrycklig förutsättning för att varan skall kunnaanvändas på förutsatt sätt. Rådel hälsar därför med lillfredssläUelse atl desakkunniga anser del vara en naturlig utgångspunkt för sill resonemang alt ensidolöpare alltid skall anses ingå i köparens anbud eller svar och atl desakkunniga förordar all en bestämmelse med delta innehåll blir lagfäst förhemförsäljningsavtalens del. delar de sakkunnigas uppfattning,atl om raan ser saken uteslulande från konsuraentskyddssynpunkl, del ligger närmastlill hands alt låta säljaren utan vidare bli bunden av sidolöparen.Konsumenlrådet framhåller vidare, atl de sakkunniga fäster uppmärksamheten päatl vad konsumenten gör vid inte alltid är vad han tror, näraUgen altacceptera ett erbjudande från en säljare, utan alt i raånga fall konsumentensställningstagande i släUel är atl falla som etl anbud till säljaren av visst,normalt av säljaren själv föreslaget, innehåll. Det betyder reellt sett attköparen inte alltid är den part som fullbordar avtalet ulan alt han i ställetriktar etl förslag till säljaren att denne skall gä med pä en affär av visstangivet slag. I del senare fallet blir köparen bunden av det han harföreslagit, raedan säljaren inte är bunden förrän han har accepterat budet frånköparen. finner konsumenlrådet vara en onaturlig och otillfredsställandesituation för köparen. Rådel rnedger atl del naturligtvis i och för sig kanhävdas att det normall inte spelar sä stor roll ora köparen förslår skUlnadenraellan de olika betraktelsesätten. Resultatet blir ändå i praktiken i deflesta fall detsamraa. Det är emellertid enligt konsuraentrådet rentprincipiellt otillfredsställande att avtalet fär en sådan konstruktion atlkonsuraenlen inte inser vilken ställning han de facto har iavlalssararaanhanget. Frågan om sidolöparens rättsverkan är vidare beroendehärav. anser frågan inle ha fäll en för konsumententillfredsställande lösning raed de sakkunnigas förslag. Enligt detla ankommerdel pä konsumenten att bevisa atl sidolöpare verkligen förekommer. Det ärnormall inle sä lätt atl mol ombudets be- Prop.1971: 86 58 stridandebevisa alt något extra har avtalals, något sora alltså skall anses ingå ikonsumentens anbudsgivning ofta opreciseral och outtalat eflersora del är ellraunlligl löfte frän säljarens representant. Systemet inbjuder av denanledningen lill en mängd missförstånd och ibland till ohederligt beteende frånsäljarens sida. som i fråga om den föreslagna"ångerfrislen" förordar en lösning enligt den suspensiva metoden pekar på alt man får en myckel klarare situation för konsumenten ora man väljeren avtalskonstruktion där köparen har klart för sig alt vad som avhandlades vidbesöket inle har något rättsligt värde ulan atl det hela är beroende av vadhan meddelar i sin, på eget initiativ tagna, kontakt med säljaren. Desakkunnigas förslag om verkan av frånträdande från köparens sida har berörtsbara i etl fåtal yttranden. Förslagetall, om köparen har godset i sin besittning, han skall stå risken för det underskälig lid, efter vars utgång faran för godset övergår på säljaren, kritiserasav hovrätten för . Hovrätten anser atl del frän dogmatisksynpunkt kanske inle är så myckel atl säga om förslagel men atl del kanifrågasättas, om ansvaret för atl godset undergår förändring enbart genora sinbeskaffenhet bör åvila den sora står faran för godset. Hovrätten ifrågasätterora inle den enklaste och mest praktiska regleringen av hithörande frågor voreatl låta faran för godset bli kvar hos säljaren lill dess köpet blir definitivtoch alltså övergå på köparen bara för den händelse ångerveckan har gäll tillända utan alt köparen i föreskriven ordning påkallat köpets återgång (jfr denamerikanska UCCC). En förutsättning för sådan begäran om återgång skulle varaalt godset har blivit av köparen vederbörligen vårdal. Om köparen i föreskrivenordning har påkallat köpets återgång, skulle han vara skyldig att värda godsetlill dess all det avhämlas eller säljaren kommer i dröjsmål raed alt avhäratadel (jfr de engelska och araerikanska lagarna). Del skulle nog enligthovrätten verka stötande ora köparen under ångerveckan ellerraedan han väntar på atl godset skall avhämtas skulle ha ansvaret för altgodset förstörs av t. ex. brand. För säljaren är det också relativt enkelt atlha försäkring som läcker även de fall då godset befinner sig hos köparen men päsäljarens risk. Beträffandefrågan, vera sora skall svara för kostnaderna, när säljaren måste återta detlevererade godset, anknyter lill elt uttalande av desakkunniga, atl säljaren regelraässigl inte levererar godset, om inte köparenbetalat en så stor del av köpeskillingen all avtalet faller utanförlagstiftningen. Enligt vad handelskamraaren har erfarit från företag i dennabransch är praxis eraeUertid den, alt leverans av godset vanligen skeroraedelbart, delta på kundens uttryckliga begäran. Med hänsyn till atlomedelbar leverans således vä- Prop.1971: 86 59 sentligensker för att tillgodose kundernas önskemål och dessa genom sin begäran har gettullryck för all de verkligen är beredda all fullfölja avtalet, finnerhandelskamraaren del riraligt all de också fär slå för de kostnader som kanuppkomma i och med leveransen. Del lorde i allmänhet vara fråga om små belopp,varför ersättningen kan maxiraeras för all inte köparens fränlrädanderäll påoravägar skaU bli verkningslös. Liknande synpunkter anförs avDirektförsäljningsföretagens förening, som förordar all köparen åläggs altbetala de kostnader som uppkommer (godset har använts, bruten förpackning,ålerfrakl) med etl belopp som motsvarar handpenningens storlek eller högst 15»/o av köpeskillingen. anser, alt eftersom köparen är den som har räll alt frånträda etlredan ingånget avtal, denne måste vara skyldig atl se lill alt godset bliråterställt till säljaren i oskadat skick i de fall då godset är levererat föreängerveckans utgång. För delta lalar enligt förbundet även rent praktiska skäl,exerapelvis att köparen efter frånträdandel av avtalet kan vara oanlräffbar försäljaren och denne sålunda inle ges raöjlighet alt återta godset. Köparen börenligt förbundet också svara för fraktkostnaderna för återställandet, om inteköpare och säljare träffar annan överenskoraraelse. anserdäreraot atl, om godset har överlämnats lill köparen, han bara skall varaskyldig alt tillhandahålla godset för säljaren tUl avhämtning. En bestämraelsealt köparen skall avsända godset på säljarens bekostnad skulle enligtkonsuraentrådet i vissa fall förta lagen en del av dess verkan, eflersoraerfarenheten har visat atl det i inle så få flagranta fall gäller försäljningav skryramande och svårlrans-porlerbara varor såsom frysboxar. 6.2.6Tvingande eller dispositiv reglering Härförtjänar erinras ora vad handelsagenters förbund anfört angåendeförslaget ora sidolöpare och verkan av underlätenhet från säljarens sida atl,när han inte vUl anta köparens anbud, ge denne meddelande därom utan oskäligtdröjsmål. Förbundet anser del orimligt all göra regler av denna typ tvingande. Iövrigt har någon erinran inte framförts mot de sakkunnigas förslag atl lagenskall vara tvingande till konsumentens förmån. Vårförmögenhetsrätt vilar i stor utsträckning på lagar som kom till under1900-talels första decennier. De är präglade av sin lids liberalis-tiskagrundsyn på del ekonomiska livet. Lagarna utgår sålunda från 1971: 86 60 bUdenav avtalskontrahenlerna som två socialt och ekonomiskt likvärdiga parter. Ikonsekvens härmed gäller på förmögenhetsrättens område grundsatsen omavtalsfrihet. Denna har visserligen raed tiden underkastats vissainskränkningar, dels genora generellt verkande besläramelser s. k.generalklausuler dels genom olika tvingande specialbestämmelser av begränsadräckvidd. Alltjämt gäller dock som huvudregel på förraögenhelsrättens område,atl lagstiftaren har överlämnat ål avtalskontrahenlerna att tillvarata sinaegna intressen så långt de förmår. Vidsidan av denna civilrätlsliga avtalsfrihet gäUer i vårt land en numeraoskriven princip om oinskränkt rätt för svensk medborgare atl driva näring,även om denna allmänna näringsfrihet inom vissa näringsgrenar är begränsadgenom särskilda föreskrifter, mestadels i den formen all rätten atl idka vissnäring är underkastad tillståndsprövning. Föralt,ett system med vidsträckt avtalsfrihet och näringsfrihet skall fungeratUlfredsstäUande krävs all företagarna inte utnyttjar sin handlingsfrihet påett sätt som är lill skada för konsumenterna. En i och ' för sig önskvärdkonkurrensfrihet blir inte tiU nytta för konsumenterna om den inle inriktas päsådant som är av positivt värde för dem eller om de konkurrensmetoder somanvänds försvårar etl rationellt konsum-lionsval. Fränsamhällets sida har vidtagits olika åtgärder för atlskydda konsumenterna mot ogynnsamma verkningar av del förut beskrivnarättsläget. Här bör särskUt nämnas lagen (1970: 412) om otillbörligmarknadsföring. Denna innehåller vid sidan av vissa bestäraraelser om straffför speciella marknadsföringsmetoder en generalklausul, som ger vidsträcktamöjligheter atl vid vite förbjuda otillbörliga förfaranden genom reklam och annanmarknadsföring. Ocksåbehovet av särskUda skyddsregler för konsumenterna som av-lalskonlrahenter haruppmärksammats av statsmakterna såväl pä det näringsrätlsliga som på dercivilrältsliga planet. Pädet näringsrätlsliga området bör här näranas del anmäldaförslagel lill lag om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor, som frärast tarsikte på formulärrätten (prop. 1971: 15). Den föreslagna lagen bygger pä engeneralklausul. Denna ger möjlighet att förbjuda företagare att vid försäljningtUl konsument använda kontraktsvUlkor som är otillbörligt mot konsumenten.Tillämpningen av lagstiftningen skall ankomma på konsumentombudsmannen ochmarknadsrådet. Ipropositionerna om otillbörUg marknadsföring och om förbud mot OtiUbörligaavtalsvUlkor understryks bl. a. betydelsen av att sarahällsorganen pålar sigelt ansvar för att näringsverksamheten bedrivs i forraer som inle strider motkonsumenternas intressen. Vadangår det civUrällsliga skyddet för konsumenterna som avtals- Prop.1971: 86 61 _konlrahenterbör nämnas, atl köplagssakkunniga genom tilläggsdirektiv år 19?7 har fått iuppdrag bl. a. att överväga behovet av särskilda köp-rättsliga regler lillkonsuraenlernas skydd. Sakkunniguppdraget avser inte bara frågan ominskränkning av den köprättsliga avtalsfriheten lill skydd för konsumenter utande sakkunniga har atl göra en allmän översyn av köplagen. Vidarehar efter berayndigande av Kungl. Maj:l tillkallats en sakkunnig meduppdrag atl verkställa utredning angående generalklausulerna i denförmögenhetsrättsUga lagstiftningen. Syftet med utredningen är bl. a. att dencivUrällsliga lagstiftningen skall briiigas"i närraare överensslämraelseraed den näringsrätlsliga regleringen i förslagel till lag om förbud mototillbörliga avtalsviUkor och alt generalklausulerna skall kunna utnyttjas sometl kompletterande instrument i strävandena mot etl förstärkt skydd förkonsumenterna. Degenerellt verkande åtgärder mot den fria konkurrensens avigsidor sora sålundahar vidtagits eller förbereds får dock inte hindra punktvisa insatser fränlagstiftarens sida pä det ena eller andra området, där det har visat sig atlkonsumenterna behöver skydd och där de generella åtgärderna inte kan antasvara tUlräckliga. ,Ett område som i della hänseende har korarait i blickpunklen på senare lid ärden s. k. hemförsäljningen, dvs. försäljning i köparens hem eller under andraliknande omständigheter. De problem sora hemförsäljning kan ge upphov till förkonsumenterna uppraärksararaades av konsurationskreditutredningen, sora i sillår 1966 avgivna belänkande Konsuralionskrediter i lade frara förslaglill lag ora rätt atl frånträda avtal i vissa fall. Enligt förslagel skullekonsument, sora ingått avtal om köp av vara eUer om förvärv av tjänst eller annannyttighet, ha möjlighet att frånträda avtalet när delta kommit till på grundav anbud vid säljarens eller hans ombuds personliga besök i konsumentensbostad eller därmed jämförlig vistelseort. Lagen skulle dock inte gälla för denhändelse avtalet helt hade fullgjorts vid besöket. Önskade konsumentenfrånträda avtalet, skulle han enligt förslagel meddela delta lill säljarensenast inom från del han insett eller bort inse alt avlal kommit lillstånd. Vidremissbehandlingen av förslagel hävdades från flera häll, all frågan krävdeytterligare utredning. Förslaget har inle lett liU någon lagstiftning. i rekoramendalion (1967: 15) hemslälll lill de nordiskaländernas regeringar all undersöka behovet av och överväga innehållet i ensEyddsregel särskilt för sådana fall där avlal träffas eller beställning skervid ena parlens besök ulan anraodan i den andra partens bostad eller på därraedjämförlig plats. Sedan koraraittéer tillsatts i och för allutreda denna fråga, tillkallades i sakkunniga för aft följa dessakoramittéers arbete och 1971: 86 62 övervägaora anledning förelåg all föreslå ändringar i den svenska lagstiftningen. Eflersararäd raed de danska och norska komraitléerna och en finländsk observatörhar de sakkunniga nu lagt fram förslag lill lag ora heraförsäljning ra. m.Förslaget gäUer i fråga om yrkesmässig försäljning av varor till konsument,när denne har avgett anbud eUer antagande svar på anbud i sin egen ellerannans bostad. Lagen avses få raotsvarande tillämpning på vissa avlal orafortlöpande tjänster. Konsuraenlen skall enligt förslagel kunna frånträda sinrättshandling inora . De sakkunniga föreslår all rena kontantköp ochvissa kreditköp undantas från lagens lillärapningsområde. Förslaget innehållerockså vissa bestäraraelser ora utfästelser som orabud för säljaren gjorl vidsidan av köpekontrakt, ordersedel eller liknande handling, s. k. sidolöpare. Under reraissbehandlingenhar tanken pä lagstiftning lill skydd för konsuraenlen vid heraförsäljning sägott sora genoragående godtagUs eller lämnats utan erinran. Från något hållhävdas dock atl lagstiftningen om OtUlbörlig marknadsföring och om förbud mototiUbörliga avtalsvUlkor erbjuder etl tUlräckligt skydd. Ä andra sidan har ivissa yttranden framförts tanken atl man i vart fall pä sikt bör överväganäringsrätlsliga åtgärder i syfte all i princip förbjuda hemförsäljning. I fråga ora behovet avlagstiftning lill skydd för konsuraenlen vUl jag frarahålla att redanförsäljningsformen som sådan ökar svårigheterna för konsuraenterna all fattaräll avvägda köpbeslut och kan föra med sig avtal sora är direkt oförmånligaför konsumenterna. Hemförsäljning avser ofta relativt dyrbara kapitalvaror, t.ex. hushållsmaskiner av olika slag. För konsuraenlen är det här ofta särskiltviktigt atl överväga vad han behöver och har råd med och omsorgsfullt väljamellan de olika fabrikat sora finns i raarknaden. Ofta växlar också varornaspriser kraftigt mellan olika inköpsslällen. Vid hemförsäljning saknarkonsumenten möjlighet att jämföra pris, kvalitet och service i fråga omkonkurrerande produkter på det salt som han kan göra vid besök i varuhus elleri flera raed varandra konkurrerande butiker. Vidareär köparen vid hemförsäljning regelraässigl från början i underläge pä detsättet atl han inle har planerat något köp och därför inle har tillräckligtunderlag för diskussionen med säljaren, som däremot har sina argument för enaffär i beredskap. Vidhemförsäljning förekomraer enligt vad erfarenheten visar inte bara ell momentav överrurapling ulan ibland används också hårdför övertalning för all förraåkonsuraenlen lill köp. Del förekoramer alt försäljaren skaffar sig tillträdelill bostaden under falska förespeglingar, t. ex. genom att påstå sig sysslamed en marknadsundersökning. Köparen kan till slut känna sig raer ellerraindre tvungen all skriva på ell kontrakt för all bli av med säljaren.Omständigheter som bidrar till alt Prop.1971: 86 63 rainskadel normala köpmotståndet kan vara all den omedelbara ekonomiska insatsen ärliten hemförsäljning sker lill största delen på avbetalning och altköparen inle har någon atl rådföra sig raed. Det inträffar alt köparen eflerbesöket, när han får överväga saken i lugn och ro eller diskuterar den medandra, koraraer till insikt om atl han inle behöver varan eller ens har råd atlköpa den. Möjligheterna att med stödav lagen om otillbörlig marknadsföring ingripa mot alllför aktiva eller påannat sätt otillbörliga marknadsföringsmeloder är i och för sig värdefullaäven vid hemförsäljning. Också den föreslagna lagstiftningen om förbud mototillbörliga avtalsvillkor kan här få betydelse. Med hänsyn till de speciellaförhållanden sora enligt vad jag har angett föreligger de näranda lagarna inte anses ge ell tillräckUgt skydd.