prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Befrielse från skattetillägg får medges, om den felaktighet ellerunderlåtenhet som har föranlett tillägget, på grund av särskilda omständigheterär ursäktlig, eller om det belopp, som på grund av felaktigheten ellerunderlåtenheten kunde ha undandragits, är ringa. Tillägg kan endast heltefterges. Såsomexempel på omständigheter vilka kan innebära ursäktlighet nämns i bestämmelsenskattskyldigs ålder, sjukdom eller bristande erfarenhet samt den oriktiga uppgiftenssärskilda beskaffenhet. Medålder avses inte enbart hög ålder utan även att den skattskyldige på grund avsin ungdom kan antas vara okunnig i deklarationsförfarandet. Med sjukdomförstås både fysisk och psykisk sjukdora som kan antas ha menligt påverkat denskattskyldiges förmåga att fullgöra sina skyldigheter. Utlänningar, som inleförstår språket och bott här endast , är vidare en grupp skattskyldigasom ofta kan förmodas ha bristande erfarenhet av deklaralionsförf ärandet. Ursäktlighetenbör emellertid bedömas inte enbart med hänsyn lill den skattskyldiges särskildasubjektiva förhållanden utan det raåste även beaktas vilken typ av felaktigheteller försummelse det är fråga om. En besvärlig skatterättslig fråga omskattskyldighet bör naturligtvis i detta saramanhang medföra en helt annanbedömning av ursäktligheten än exempelvis ej redovisat lönebelopp. De nu berördabefrielsegrunderna bör kunna tillämpas generöst, särsldlt i samband med attavgiftssystemet introduceras men även därefter då de första gången kommer ifråga för en skattskyldig. Den myndighet som har att besluta om skattetillägghar inte skyldighet att självmant undersöka om befrielsegrund föreligger.Principen bör vara all den skallskyldige själv, som i princip bör beredas tillfälleyttra sig innan beslut om avgift fattas, får anföra de omständigheter som ihans fall kan föreligga för befrielse. Ett och annat undantag från denna regelär emellertid motiverat, t. ex. när den skattskyldige har hög ålder, vilketframgår direkt av antingen deklarationen eller taxeringsavin. Deklarationeninnehåller ofta även upplysning om alt den skattskyldige lider av långvarigsjukdom. Avflera skäl bör tillägg inte påföras när det är fråga om ringa belopp. Vad somfår anses som ringa får närmare bestämmas av . Den praxis som tillämpas beträffande gränsen för belopp som bör föranleda eftertaxeringsynes kunna vara vägledande i detta sammanhang. Andra stycket.Bestämmelserna i första stycket skall gälla även förseningsavgift. Tillskillnad från vad som gäller skattetillägg kan förseningsavgift efterges ävendelvis. Närmare föreskrifter härom bör meddelas av . Härvidsynes den praxis som gäller nedsättning av restavgift ge viss vägledning. Bestämmelsens bakgrund har redovisats i det föregående. Den avser detfallet att Kungl. Maj :t med stöd av förut nämnt bemyn- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 273 digandeförordnar alt viss inkomst eller förmögenhet inte skall beskattas här i landet.Skattetillägg eller förseningsavgift som avser inkomst eller förmögenhet somsålunda har undantagils från beskattning får enligt bestämmelsen efterges avKungl. Maj :t. Iparagrafens tre första stycken har sammanförts 116 d § första stycket saml 116e § i utredningens förslag. Innehållet har tidigare behandlats. framlagda förslagavviker från utredningens i ett väsentligt hänseende. Enligt utredningensförslag skulle lokal skattemyndighet ha möjlighet att vid besvär övertaxeringsnämndens beslut överlämna fråga om avgift till taxeringsintendentensprövning. Denne skulle sedan i samband med yttrande över taxeringen tillprövningsnämnden framställa ev. yrkande om avgift. I nu föreliggande förslaghar lokal skattemyndighet att pröva avgiftsfrågan oberoende av besvär itaxeringsfrågan. Fjärdestycket innehåller bestämmelser sora reglerar fall då rättelse enligt 72 a §skett. Bestämmelsen innebär att lokal skatlemjmdighel skall vidta även avrättelsen föranledd påföring av avgift eller ändring av påförd avgift.Myndigheten har däremot inte rätt alt oberoende av taxeringsändring rätta enfelaktighet i delgivet beslut om avgift, såvida felet inte är debiteringsfel. Arbetetmed avgifterna kan ta sin början i och med alt taxeringsnämnderna sedan debeslutat i taxeringsfrågan skickat deklarationshandlingarna till de lokalaskattemyndigheterna för databeredning. Detta börjar normalt . Hurarbetsrutinerna med avgifterna i detalj bör utformas, får bestämmas . Detankommer på Kungl. Maj ;t ensam att besluta härom. Här skall läggas fram endastnågra allmänna synpunkter. Närdeklarationerna inkommer till lokal skattemyndighet sedan taxeringsnämndenbeslutat taxeringen, torde en grovsortering av dessa kunna ske av den, som görkontrollräkning eller stansningen för daladebiteringen. Preliminärt beslut omavgift kan lämpligen i detta skede tillställas de skattskyldiga för yttrande.Normalt torde med hänsyn lill att arbetet bör bedrivas jämsides meddebiteringsarbelet flertalet preUminära beslut kunna översändas till deskattskyldiga redan innan besvärsliden över laxerings-beslutet utgått den 15augusti taxeringsåret. Ev. erinringar mot dessa preliminära beslut tordedärefter i övervägande antal fall kunna behandlas av lokal skattemyndighet föreden taxeringsåret. I några fall kan dock inträffa att frågan omsärskilda avgifter inte hinner prövas före delta datum. Därför har föreskrivitsen möjlighet att fatta beslut om avgift även efter om särskildaskäl föreligger. Sådana särskilda skäl föreligger bl, a, om omfattandeskriftväxling har varit nödvändig. Maj:ts proposition nr 1971 Underalla omständigheter måste dock beslut ha fattats före den 15 decembertaxeringsåret, såvida det inte är fråga om beslut om tillägg med anledning avrättelse enligt 72 a §, Sistnämnda fall skall strax beröras ytterligare. Genomen sådan rutin torde flertalet beslut kunna debileras på debetsedeln förslutlig skatt. 116f §, I paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, har införtsbestämmelser om kommunikation av beslut om särskild avgift. Beslutet skalltillställas den skattskyldige på samma sätt som beslut om avvikelse frånsjälvdeklaration. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 116 d § andra stycket samt 116 f § första, andra ochtredje styckena i utredningens förslag. Frågorom avgifter skall såsom framgår av 116 i § i princip handläggas enligt deregler som gäller för taxering. De speciella regler om avgifternas handläggningm. m. som införts i denna paragraf är ett nödvändigt komplement tillbestämmelserna om laxering, bl. a. med hänsyn lill att lokal skattemyndighetoch inte taxeringsnämnd skall vara första instans i avgiftsfrågor somföranleds av nämndens taxeringsbeslut. Den särskilda bestämmelsen om atttaxeringsintendent kan yrka påföring av avgift hos prövningsnämnden innebärsålunda i likhet med vad som gäller vid taxering att sådant yrkande kanframställas även om lokal skattemyndighet förbisett eller inte haft skäl att gåin på frågan om avgift. Förstastycket innehåller en föreskrift om att särskild avgift skall tillfallastatsverket, vilket motsvarar utredningens förslag. Vidare föreskrivs attsärskild avgift skall påföras sora slutlig eller tillkommande skatt enligt UF.Detta innebär bl. a., att restavgift skall utgå på avgift som inte erläggs iföreskriven tid. Andrastycket motsvarar i huvudsak vad utredningen föreslagit i bilagan tillförordningen under punkt F. I sak föreligger avvikelse från förslaget endastdäri alt den lägsta avgift, som skall uttas, höjts från . Bestämmelseninnebär sålunda att avgiftsbelopp som underskrider . inte skall påföras.Härmed avses det belopp som föreligger om de vid taxeringen i kommunenutgående avgifterna sammanslås, sedan avjämning skett enligt första punkten.Har en skattskyldig i en i rätt tid avgiven deklaration lämnat endast enoriktig uppgift som skulle medföra elt skattetillägg på . Föreligger däremot förutsättningar för förseningsavgift somuppgår till . skall enligt bestämmelsen båda avgifterna påföras. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 275 Lydelsen av första stycket motsvarar i sak utredningens förslag till ändringav 98 § 2 mom. De processuella reglerna som gäller för taxering skall i principgälla skattetillägg. När det gäller besvär till Kungl. Maj :l skall särskildtalan beträffande skattetillägg kunna komma under prövning endast omprejudikat- ellar inlrassedispens beslutas. Andra stycket.Bestämmelsen har viss motsvarighet i utredningens förslag till ändring av 105§ 2 mom. Bestämmelsen innebär att prövningsnämnd och skattedomstolarna oavsettyrkande skall besluta om nedsättning av avgifterna, ora beslut ilaxeringsfrågan medför ändring av förutsättningarna för beräkningen avavgifterna lill den skattskyldiges fördel, detta med hänsyn till att mångaskattskyldiga måste antas ha vissa problem med de processuella reglerna. Sådantbeslut bör avse endast avgiftsunderlaget med hänsyn till att avgiflsberäkningenblir en debiteringsåtgärd. Det får ankomma på det allmännas representant,taxeringsinlendenlen, att vid yrkande om höjning av laxering framställasärskilt yrkande om höjning av avgift. Till skillnad från vadutredningen föreslagit innebär bestämmelsen inle att prövningsnämnd ellerskaltedomslol skall ex officio yttra sig om avgiftens storlek om taxeringeninte ändras. En grundläggande tanke är att beslut i avgiftsfrågan är elt iförhållande till taxeringsbeslutet särskilt avgörande. Detta medför att ettavgiftsbeslut måste särskilt överklagas för att kunna omprövas. 1detta sammanhang får understrykas att yrkande om prövning av avgift får ansesföreligga från den skatlskyldiges sida även om del kommit till uttryck endast iargumentationen. Härigenom kan visserligen i vissa fall uppkomma tveksammafrågor. TiU allmän ledning kan framhållas att myndigheterna även härvidlag itveksamma fall bör inta en generös attityd. Dessutom finns alltid möjlighetenatt höra efter hos den skattskyldige själv om han avsett atl yrka omprövning avavgiften. Reglerna ora taxering är i princip tillämpliga på frågor som rörhandläggning av de särskilda avgifterna. I första stycket har intagits en allmänbestämmelse om att TF:s föreskrifter i tillämpliga delar gäller beträffandeavgift om inta annat följer av 116 d116 i §§. På grund av denna föreskriftkominer bl. a. bestämmelserna om extraordinär besvärsrätt i 100 och 101 §§ atli viss utsträckning gallan även för avgiftsprocessen. Talanmot beslut om avgift skall kunna föras antingen särskilt eller i samband medtalan mol laxeringen. Genom utformningen av bestämmelserna i 116 e och 116 g§§ har skapats vissa förutsättningar för samtidig handläggning redan hosprövningsnämnden av frågan om laxering och om avgift trots att olikabesvärslider gäller för de olika frågorna. Maj:ts proposition nr 1971 börsåledes vid besvär båda frågorna upptas till prövning hos prövningsnämnden.Hos kammarrätten och regeringsrätten bör nästan undantagslöst förutsättningför samtidig handläggning föreligga. Vid handläggningen avbesvär över avgiftsbeslut gäller i princip vad som i TF föreskrivs om besväröver taxering. Såsom framgått av det föregående gäller dock det undanlaget attsådan särskild talan inle får komma under Kungl. Maj :ts prövning annat änefter prövningstillstånd'. Bestämmelsen har berörts i det föregående. Avsikten är attriksskatteverket skall meddela föreskrifter om tillämpningen av bestämmelsernaom de särskilda avgifterna. Dennaparagraf har ändrats i redaktionellt avseende. a. har "strafflagen"utbytts mot "". Dennaparagraf har föreslagils skola upphävas. Delnuvarande första stycket har ersatts med bestämmelser i 1 § skattebrottslagensom har en något annan innebörd. I motsats lill den upphävda bestämmelsen harskattebrottslagens föreskrift konstitutiv betydelse för lill-lämpningsområdet. I andra stycket föreskrivsf. n, att förste taxeringsinlendenlen skall till åklagare anmäla om anledningförekommer att brott enligt SkSL förövats. Vidare finns en bestämmelse alttaxeringsnämndens ordförande vid misstanke om sådant brott skall underrättaförste taxeringsintendenten. Bestänunelserom skyldighet för myndighet eller viss befattningshavare hos myndighet attanmäla misstänkta brott avses enligt förslaget skola utfärdas avKungl. Maj :l. Den anmälningsskyldighet som åvilar taxeringsnämndensordförande bör därvid läggas på lokal skaltemyndighet. Självfallet skalltaxeringsnämndens ordförande i dessa frågor ändå lämna lokal skattemyndighetnödvändiga upplysningar. Dennaparagraf innehåller nu en straffbestämmelse för den som till någon, som skallmeddela kontrolluppgift angående honom, lämnat oriktig upplysning om namneller andra förhållanden och därvid haft uppsåt att försvårauppgiftsskyldighetens behöriga fullgörande. Straffet är dagsböter, lägst trettio. Villkoret attgärningsmannen skall "haft uppsåt att försvåra uppgiftsskyldighetensbehöriga fullgörande" har tagits bort, Brollel har i stäUet utformats somelt vanligt uppsåtsbrott. Dessutom har tillfogats alt den oriktiga uppgiftenskall röra förhållanden som har betydelse för uppgiftsskyldighetensfullgörande. KungLMaj:ts proposition nr 1971 277 Straffetskall liksom vara dagsböter. Bestämmelsen om bötesminimum harulinönstrats. Brottetkan ofta vara en förberedelse lill ett centralt skattebrott, dvs, skattebedrägerienligt den nya skattebrottslagen. Om brottsupptäckt därför sker först sedangärningsmannen fullföljt sitt brottsliga uppsåt genom att avge deklaration medoriklig uppgift i det hänseende det här är fråga om, synes åtal enligt allmännaprinciper i regel böra ske endast beträffande den senare gärningen. Ringabrott skall inte medföra ansvar. Dennaparagraf omfattar i sin nuvarande lydelse ett stort antal ordningsförseelser,som bestraffas med penningböter om högst . Författningstexten är uppdeladi två särskilda stycken. Andra stycket innehåller sju punkter. Enligtförsta stycket bestraffas den som underlåter att avge behörig deklaration inomföreskriven tid. Dennabestämmelse har föreslagits skola upphävas. S. k. deklarationsförsummelse skalli stället i första hand beivras med administrativ avgift. Den som underlåterall deklarera med avsikt all undandra det allmänna skatt eller avgift skalldessutom i vissa fall kunna bestraffas för skattesvindel enligtskattebrottslagen. I lagrummets nuvarandeandra stycke bestraffas den som åsidosätter vissa andra uppgiftsskyldigheter,som skall fullgöras ulan anmaning. Det rör sig här om gärningstyper av tvåskilda slag, nämligen dels försummelse att till deklaration foga vissträkenskapsmaterial, dels åsidosättande av olika uppgiflsskyldigheler tillledning vid annans taxering. Dennuvarande straffbestämmelsen för den som bryter mot 37 eller 38 § som har sinplats i andra stycket 3 - har efter sakliga och redaktionella ändringaröverförts till elt första stycke i paragrafen. Brottsbeskrivningen gäller bådeaktivt handlande och passivitet. Ansvar inträder oavsett om någotbrottsresultal uppkommer i det enskilda fallet. Såtillvida överensstämmergärningsbeskrivningen med gällande rätt. En nyhet är att subjektivabrotlsförutsättningar tillfogals. För straffbarhet krävs således att gärningsmannenshandlande eller passivitet berott på uppsåt eller grov oaktsamhet. Straffetskall enligt förslaget vara dagsböter i stället för penningböter. Iövrigt har den ändringen i det nuvarande andra stycket vidtagits att penningböternasmaximum höjts . Denna beloppsgräns används numera allmäntinom nyare strafflagstiftning, Enligiden föreslagna bestämmelsen i paragrafens sista stycke skall straffbestämmelsernainte tillämpas om gärningen är belagd med straff i skattebroltslagen. Någonbrottskonkurrens kan således inte uppstå mellan straffbestämmelserna i dennaparagraf och i den centrala skattestrafflagstiftningen. Maj:ts proposition nr 1971 Förstastycket i denna paragraf innehåller en straffbestämmelse som delvis täckerbestämmelsen om räkenskapsbroll enligt 13 § skattebrottslagen. Den nuvarandestraffbestämmelsen har utmönstrats, vilket innebär en viss avkriminalisering. Andra stycket har i sinnuvarande lydelse en straffbestämmelse för den som i självdeklarationuppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förmögenhet.Bestämmelsen är subsidiär till bestämmelserna om deklarationsbrott i SkSL och kansåledes bli tillämplig endast om deklarationsuppgiften i sig inte kunnatmedföra skatleförlusl för del allmänna. Det är alltså här fråga om en renordningsförseelse. Enligt förslaget skall denna straffbestämmelse utgå.Vitesinstitutet lorde här vara tillräckligt som sanktion. Paragrafenhar således föreslagils skola upphävas i sin helhet. Dennuvarande åtalsbegränsningsregeln i första stycket har flyttals lill 117 §.Åtalsbegränsningsregeln i andra stycket är av ringa praktisk betydelse och kan undvaras.Paragrafen har därför föreslagits skola upphävas. Dennuvarande straffbestämmelsen i 1 mom. innehåller straffbestämmelser för densom i allmän fastighetsdeklaration eller i uppgift enligt 136 § 2 mom. TFuppsåtligen eller av grov vårdslöshet lämnat oriktig uppgift ägnad atl ledatill för låg taxering. Straffet är dagsböter. 1 lagrummets 2 inom. n. att den som inte fullgör vissa skyldigheter att ulan anmaning lämnauppgifter till ledning för allmän fastighetstaxering skall bestraffas med sammapåföljd som gäller enligt 120 § eller således med penningböter, högst . Oriktiga uppgifter iallmän fastighetsdeklaration eller annan handling, som avges till ledning vidallmän fastighetstaxering, skall enligt förslaget alltjämt bestraffas enligtbestämmelse i denna paragraf. I huvudsak har den nuvarandegärningsbeskrivningen för detta brott behållits. Det i brotlsbe-skrivningeningående faremomenlet har dock utformats med motsvarande moment i bestämmelsenom vårdslös skatleuppgifl enligt 8 § skattebroltslagen som förebild. Vidarehar straffet skärpts för den som lämnar oriktig uppgift till böter ellerfängelse . I ett nyinsatt andrastycke i denna paragraf föreskrivs att den som uppsåtligen eller av grovoaktsamhet underlåter att avge allmän fastighetsdeklaia-tion skall dömas tillböter. Detta är en nyhet i förhållande till gällande rätt, där endast aktivthandlande straffbelagts. Eftersom det administrativa sanktionssystemet inteomfattar fastighetstaxeringen har det ansetts nödvändigt KungLMaj:ts proposition nr 1971 279 attvid sidan av vitesinstitutet ha en straffbestämmelse för underlåtenhet attdeklarera. Det nuvarande 2 mom, kanundvaras. För dessa försummelser synes möjligheten att förelägga vite utgöraen fullt tillräcklig sanktion. För tolkningen avbrottsrekvisiten hänvisas i övrigt till specialmotiveringen rörande förslagettill skattebrottslag. Dennuvarande regeln att ansvar inte skall inträda om gärningen är belagd medstraff i strafflagen har föreslagits skola utgå. Genom de förordadestraffskärpningarna saknas det anledning att behålla en reservationsregel avdetta slag. Dennaparagraf innehåller f. n. straffbestämmelser för den som gör sig skyldig tilldeklarationsbrott vid särskild fastighetstaxering. Dessastraffbestämmelser har ändrats på i huvudsak samma sätt som skett beträffande171 § 1 mom. i dess nu gällande lydelse. Även här har således i ett särskiltstycke lagts till en straffbestämmelse för den som underlåter att avge deklaration.I övrigt hänvisas till specialmotiveringen rörande 171 § och förslaget tillskattebrottslag. Förslagettill förordning om ändring i förordningen (1968: 430) om mervärdeskatt Iparagrafen anges när efterbeskattning enligt 38 § får ske. För flertaletskattskyldiga gäller enligt paragrafens nuvarande lydelse, alt sådan beskattningfår ske efter det att slutUgt beslut om fastställelse meddelats men inte senareän under sjätte året efter utgången av det kalenderår gått till ända. För dödsbo gäller i vissa fall, i likhetmed vad som föreskrivs i TF, . Den nuvarande lydelsen föreslåsändrad i redaktionellt avseende, varigenom den blir tydligare och i visstavseende anpassas till utformningen av motsvarande bestämmelser i . I paragrafen upptasbestämmelser som vid åtal för skattebrolt möjliggör efterbeskattning avskattskyldig efter nu gällande senaste tidpunkt. Dessa har fått en utformningsom ansluter sig till vad som föreslagits beträffande 115 § TF. Beträffandetillämpningen hänvisas därför till vad som sagts i motiveringen till sistnämndaparagraf. Iparagrafen har intagits de centrala bestämmelserna om administrativ avgift vidoriktiga och ofullständiga uppgifter (skattetillägg). I följande paragraf, 64 b§, finns intagna bestämmelserna om avgift för försummelse att inom föreskriventid avlämna deklaration (förseningsavgift). Maj:ts proposition nr 1971 Bestämmelsernaom skattetillägg enligt MF har som nämnts i den allmänna motiveringen iväsenlliga hänseenden fått en utformning som ansluter sig till vad somföreslagils beträffande 116 a § TF. I första hand hänvisas därför tillkommentaren till nämnda paragraf. Vissa speciella omständigheter av i huvudsakteknisk art har emellertid föranlett avvikelse från bestämmelserna i . Första stycket.Förutsättningarna för skattetillägg vid oriktig uppgift enligt MF är att denskattskyldige i deklaration eller annat skriftligt meddelande, avgivet tillledning vid fastställelse av mervärdeskatt, lämnat oriktig uppgift och attavvikelse från uppgiften har medfört högre skatt eller tillgodoräkning av skattmed lägre belopp. Förutsättningarna ärsåledes i stort sett desamma som i 116 a § TF. Då deklaration påmervärdeskattens område kan utvisa underskott som medför återbetalning avskatt till den skattskyldige, har bestämmelserna fått en särskild utformning.Vid bestämmande av den oriktiga uppgiftens storlek skall sålunda på dettabeskattningsområde hänsyn tas även till underskottet. Som exempel kan nämnasföljande. En deklaration utvisar ett underskott på , en skatt somskall återbetalas till den skattskyldige. Framkommer det att den skattskyldigelämnat oriktig uppgift som motsvarar en skatt på , skulledeklarationen rätteligen ha utvisat ett överskott på . Det åliggerdärför den skattskyldige att inbetala . i skatt i stället för atterhålla en återbetalning av . Skattetillägget skaU enhgt förslagetbestämmas med hänsyn till 3 000 (2 000 + 1 000) kr. och inte endast beloppet , som skall inbetalas av den skattskyldige. Till grund för beräkning avskattetillägget skall sålunda ligga summan av den skatt som genom den oriktigauppgiften inte skulle ha påförts och den skatt som felaktigt skulle hatillgodoräknats. Vid den praktiska till-lämpningen torde flertalet ärenden omskattetillägg komma att avse oriktiga uppgifter som om de inte upptäcks skulleha medfört en för låg inbetalning. Dettamotsvarar i huvudsak 116 a § andra och tredje styckena TF. Det föreslås attskattetillägg även på mervärdeskattens område skall beräknas på den skatt sompå grund av uppskattning utgår utöver skatt enUgt deklarationen. Hänsyn skalldock tas till den skatt som utgår enligt skriftligt meddelande som denskattskyldige lämnat till . I sak avviker deföreslagna bestämmelserna från de i TF föreslagna såtillvida att anmaning atllämna deklaration inte upptagits som förutsättning för tillägg vid avsaknad avdeklaration. Anledningen härtill är bl. a. att deklaration enligt 22 § om annatinle särskilt föreskrivits skall avlämnas varannan kalendermånad, således såofta att ett anmaningsförfa-rande i praktiken oftast inte bUr aktuellt. Beslutom tillägg skall enligt tredje stycket i likhet med vad som föreskrivits i TFundanröjas om deklaration inlämnas . Skattetilläggsbeslutetkommer sålunda inledningsvis att fungera som en anmaning med vite. Det hardärför inte ansetts Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 281 motiveratatt ytterligare tynga administrationen med kravet på att särskild anmaningskett, torde i fortsättningen komma till användninghuvudsakligen när deklarationsskyldighet på grund av 6 § första stycketföreligger endast efter anmaning. Såsom nämnts har i detta stycke tagits in en bestämmelse omundanröjande av beslut om skattetillägg vid temporär deklarationsförsummelse.Bestämmelsen motsvarar i princip 116 a § tredje stycket sista punkten TF, Bestämmelsen är utformad helt i överensstämmelse med 116 a § fjärdestycket,