prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — regel i 4 kap. 13 § 7 RB bör gälla samtliga fall då densom har att handlägga ett förvaltningsärende har tagit befattning med sakenhos annan myndighet. Arbetsgruppen anser dock atl en sådan jävsregel skulleföra för långt och molverka en behövlig samordning av myndighetemasverksarahet. Allmänt sett finns knappast anledning atl den som hosbeslutsmyndigheten har att föredra ett förvaltningsärende skall vara jävig, därföratt han medverkat vid en annan mjmdighets avgivande av yttrande i saken. Det ärinte någon större saklig skillnad mellan föredragandens ställning hosbeslutsrayndigheten, om han tagit befattning med en annan myndighels ulredningoch yttrande i ärendet eller om del är hos den egna myndigheten som han gjortmotsvarande utredning och förslag. Det finns enligt arbetsgruppens raening inteheller anledning all genom en jävsregel hindra att samma person medverkar iflera mjmdigheters remissyttranden angående en sak. Att en person på sådanlsätt deltar i flera myndigheters handläggning av samma sak äventyrar inte iavgörande mån opartiskheten. Arbetsgruppen kommer därför till slutsatsen alttvåinstansjävet i förvaltningslagen bör omfatta endast fall av fullt genomfördinstanssubordination, dvs. fall då en sak avgjorts av en instans och därefterblir föremål för omprövning i överordnad instans av besvärs-, underställnings-eller tillsynsmyndighet. För atl nå del sålunda uppställda målet anserarbetsgruppen det vara varken nödvändigl eller lämpligt atl från varje form avhandläggning hos den högre instansen utesluta envar som tagit befallning medsakens avgörande i lägre instans. Skedde det, skuUe bl. a. de s. k.länsslyrelseexpertema nykterhetsvårdskonsulenl, länsläkare, länsarkitekt m.fl. bU hindrade att avge yttranden hos länsstyrelse i ärenden angående saker,med vilka de tagit befattning på det kommunala planet. Detta skulle vara enolämplig och opraktisk ordning, eftersom kommunema i många fall inte har någraandra experter alt vända sig till. Från rätlssäkerbetssynpurdtt kan ingaallvarliga invändningar göras mot att den som har lagil befallning med ettärendes avgörande hos lägre instans har möjlighet att i annan egenskap än föredragandeeller beslutande fraraföra synpunkter också hos den högre instansen. För atten förutsättningslös och objektiv slullig handläggning skall kunna erhållas bördet enligt arbetsgruppens mening vara tillräckligt alt tvåinstansjävet utöverbegränsningen till fall av verklig instanssubordination inskränks altgälla den som har ställning såsom beslutande eller föredragande hos den högreinstansen. En kommunalman bör sålunda av jäv anses förhindrad delta som ledamoti lånsskolnämnd eller länsbostadsnämnd vid handläggning av sak som han varitmed om att pröva hos sin kommun. I enlighet med det anförda föreslårarbetsgruppen att i förvaltningslagen som tvåinstansjäv föreskrivs att den somhar att handlägga ärende är jävig, om han har ställning som beslutande ellerföredragande i besvärs-, underställnings- eller tillsynsärende och tidigaretagit befattning med saken hos beslutsinstansen. Kungl.Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 343 Arbetsgruppenanser vidare att det behövs en uttrycklig beslämmelse i förvaltningslagen omall den som har alt handlägga ärende är jävig, om han i saken fört lalan somombud eller mot ersättning biträtt någon (11 § försia siycket 3).Bestäraraelsen motsvarar 4 kap. 13 § 8 RB. Vad gäller utformningen av regelnom ombudsjäv påpekar arbetsgruppen att statsljänsle-raännen i sin tjänst ärskyldiga att i viss utsträckning bistå parter och allraänhet raed råd ochanvisningar. kan det vara etl allraänt intresse att de även utomtjänsten läranar sådant bistånd. Med hänsyn härtill kan det inte komma i frågaatt generelll anse den jävig som har biträtt någon i saken. Har han biträttnågon i en sak och mottagit ersättning härför, skulle det dock vara stötande,om han fick handlägga ärendet sedan det blivit anhängigl hos rayndigheten. Ensådan ordning skulle äventyra förtroendet för rayndigheternas opartiskhet.Arbetsgruppen anser fallet vara så viktigt, att i förvaltningslagen direkt börutsägas att den som har att handlägga ärende är jävig, om han i saken biträttnågon mot ersättning. Har han inte uppburit ersättning men ändå biträtt någonpå sådant sätt, alt han kan sägas ha engagerat sig i saken, bör han enligtarbetsgruppens mening också betraktas sora jävig. Detta fall finner gruppendock svårt all beskriva på ett exakt sätt och därför böra falla under dengeneralklausul sora föreslås i 11 § första siycket 4. Besläktat raedbiträdesfallet är den situationen atl någon fört talan i saken såsorabefullmäkligal ombud. Har en myndighetsperson intagit en sådan ställning, börhan enligt arbetsgmppens åsikt i likhet med en ställföreträdare alllid ansesjävig. En uttrycklig bestämmelse härom kan lämpligen meddelas i samband raedregleringen av biträdesfallel. I 11 § första stycket 4arbetsgruppens lagförslag upptas som nämnts en generalklausul av innehållalt den som har atl handlägga ärende är jävig, om eljest särskild omständighetföreligger som är ägnad alt rubba förtroendet till hans opartiskhet. Medledning av denna klausul får enligt arbetsgruppens mening bedömas t. ex.sådana fall, då någon är uppenbar vän eUer ovän med eller är ekonomisktberoende av part eller intressent eller direkt lyder under honom, liksom falldå den handläggande är engagerad i saken på etl sådant sätt atl misstanke lättkan uppkomma om atl del brister i förutsättningarna för en opartisk bedömning.Även frågan om i vad mån anknytning till en facklig organisation skallgrundlägga jäv bör enligt arbetsgruppens mening bedömas med ledning avgeneralklausulen (jfr prop. 1965: 60 s. 123). Arbetsgruppen erinrar idet följande om alt behovet av garantier för opartiskhet inte är detsamma ialla ärenden, där de föreslagna jävsbestämmelserna blir tillämpliga. Enväsentlig skillnad föreligger mellan ärenden som avgörs med beslut utanrättslig verkan, framför allt serviceärendena, och de ärenden sora innefattarmyndighetsutövning mot enskild. Bland de förra finns många där frågan omopartiskhet är av underordnad betydelse eller helt betydelselös. Det kanemellertid också i ärenden av den senare typen Maj:ts proposition nr 30 år1971 inträffa att frågan om opartiskhet saknar betydelse. Att isådana fall upprätthålla ett krav på att ingen jävsgrund får vara för handenskulle enligt arbetsgruppens mening vara en onödig formalism och dessutom imånga fall ganska opraktiskt. Detta gäller exempelvis beträffande sådanaregistrerings-ärenden och ärenden ora utanordnande av lönebelopp som är heltrutinartade och inte kräver några överväganden av den art att fråga kan uppkommaom partiskhet eller opartiskhet. Har den beslutande i realiteten ingen valmöjlighet,kan han inte handla partiskt. Saratidigl måsle emellertid hållas i minnet attäven ärenden av angivna slag i en del fall kan vara kontroversiella ocherbjuda valmöjligheter eller kräva mer djupgående överväganden. Skulle deltavara fallel, bör givetvis jävsgrundema uppmärksammas. Vid avgränsningen av defall, i vilka del bör vara tillåtet inom förvaltningen atl bortse från detsora formellt utgör jäv, bör slor försiktighet iakttas. I alla tveksamma fallbör jäv beaktas. Endast om det är uppenbart att frågan om jäv saknar betydelse,bör det vara möjligt att se bort från ett förhållande som konstituerar jäv. Ienlighet raed del nu anförda föreslår arbetsgruppen att i förvaltningslagenföreskrivs att jäv inte föreligger i ärende, i vilket frågan ora opartiskhetuppenbarligen saknar betydelse (11 § andra stycket). I 12 § försia slyckel första punkten arbetsgruppenslagförslag föreskrivs som huvudregel att den mot vilken jäv föreligger inte fårvidta någon åtgärd i ärendet. Med tanke på förvaltningens effektivitet anserarbetsgruppen dock regeln inte kunna upprätthållas undantagslöst. I mångasituationer kan det vara nödvändigl alt en åtgärd vidtas eller ivarje fall vara förenat med olägenhet all uppskjuta ålgärden. Är situationensådan, måste den handläggande ha möjlighel all vidla den nödvändiga ålgärdentrots atl han är jävig, om ingen annan utan olägligt uppskov kan ombesörjaåtgärden. Arbetsgmppen föreslår därför att huvudregeln om verkan av jävkompletteras med en undanlagsföreskrifl av nu angiven innebörd (12 § försiastycket andra punkten). Föreskriften bör enligt arbetsgruppen innefatta rättför den jävige att inte bara vidla utredande åtgärder ulan även avgöra ärendet.Vissa avgöranden inom förvaltningen, exempelvis på ordnings- och säkerhetsområdet,kan nämligen behöva träffas så snabbt atl det är nödvändigt att en jävigperson, som inte utan dröjsmål kan sätta annan i sitt ställe, är behörig attmeddela besluten i fråga. Arbetsgruppen tillägger att, om någon i strid mot enjävsregel avgör ett ärende, beslutet enligt gällande betraktelsesätt intefördenskull ulan vidare blir ogiltigt. Huruvida del koraraer all undanröjaseller godias av besvärsmyndighet efter överklagande blir beroende på sakförhållandena. Arbetsgruppen föreslår vidare att förvaltningslagen skallinnehålla en regel att om någon känner till omständighet, sora kan anlas utgörajäv mot honom, han självmant skall ge den till känna (12 § andra slyckel). Fören sådan ordning talar enligt arbetsgruppens mening bl. a. det förhållandet att Maj.-ts proposition nr 1971 345 förvaltningsförfarandet i allmänhet är skriftiigt och attparterna ofta inte känner till vilka som handlägger etl anhängiggjort ärende.Grundsatsen alt jäv skall beaktas ex officio synes arbetsgruppen vara så viktigall den bör lagfästas. Uppkomraerfråga om jäv, är det vanligen inte nödvändigl atl särskill beslut meddelas ijävsfrågan, framhåller arbetsgruppen. Normalt koraraer den som anser sig jävigatt överlämna ärendet lill annan. Ställs frågan på sin spets genom att den motvilken jäv ifrågasatts inte anser sig jävig, måste frågan dock tas upp tillsärskild prövning. Härvid bör denne inte få delta annat än om myndigheten inteär beslulför utan honom och annan inte utan olägligt uppskov kan ersätta honom.I enlighet raed vad sålunda anförts föreslår arbetsgruppen alt iförvaltningslagen föreskrivs dels alt, när fråga om jäv mol någon uppkommit,myndigheten möjligt skall meddela beslut i jävsfrågan, om annan inteövertagit handläggningen, dels att den mot vilken jäv ifrågasatts får delta iprövningen av jävsfrågan endast om myndigheien inte är beslulför utan honom ochannan inte kan träda i hans ställe ulan olägligt uppskov (12 § tredje stycket). Arbetsgruppenanser att beslut i jävsfråga inte bör få överklagas särskilt (jfr 19 § andrastycket arbetsgruppens lagförslag). Gmppen motiverar sin ståndpunkt med att deti förvaltningsförfarandet är naturligast, att gensaga mot atl invändning om jävhar ogillats får göras endast när besvär anförs över det slulliga beslutet iärendet. Remissyttrandena.Den av arbetsgruppen föreslagna regleringen av frågan om jäv inom denoffentliga förvaltningen godtas i huvudsak av remissinstanserna.Regeringsrättens ledamöter konstaterar atl de föreslagna jävsbeslämmelsemaliksora i besvärssakkunnigas förslag har grundats på raotsvarande regler i RBmen att de nya reglema i större omfattning har anpassats lill förvaltningensbehov. Enligt deras mening innehåller förslaget beaktansvärda förbättringar ochkan därför tillstyrkas. Liknande uttalanden görs av bl. a. JK och JO. I fråga om förslagets konsekvenser förkommunalförvaltningen yppas delade meningar i remissyttrandena. En positivinställning till förslaget att förvaltningslagens jävsregler skall gälla bådebeträffande ärenden som tillhör den specialreglerade förvaltningen ochbelräffande kommunaltjänstemän, oavsett om del ärende tjänstemannen handläggerär elt självstyrelseärende eller ett specialreglerat ärende, redovisas av bl.a. länsstyrelserna i och , JO, och vissa kommunala nämnder. JO anser det vara en slor fördelalt klara regler erhålls för det kommunala området, som vållatsvårigheter. , som förklarar sig vidhålla sin iyttrandet över besvärssakkunnigas förslag redovisade ståndpunkt att förförvaltningsrayndighet bör gälla sarama jävsbestäraraelser som för domare vidallmän domslol, anser sig möjligen kunna acceptera att i kommunallagenföreskrivna jäv skall gälla för Maj-.ts proposition nr 30år 1971 kommuns styrelse och fakultativa nämnder. Samfundetförordar att i enlighet med vad besvärssakkunniga föreslagit i lagen utsägsatl »beträffande jäv hos myndighet gäller vad därom är särskiltföreskrivet» samt att kommunaltjänstemännens ställning därvid till undvikandeav feltolkning särskilt markeras. Vad gäller jävsreglernas tillämpning på kommunaltjänstemännenuttalar Föreningen förvaltningsjurister, atl delförhållandet all vid delegation enligt 43 § kommunallagen andra jävsreglerskall tillämpas när delegationen sker till ledamöler än när den sker tilltjänstemän inte torde bereda betänkligheter. Efiersom delegation också kan skelill suppleanter, bör dock enligt föreningens mening till skingrande av varjetvivel uttalande göras alt i sådant fall kommunallagens regler skall gälla,trots att i 43 § kommunallagen talas bara om jäv för ledamot. I flera yttranden kritiseras emellertid den föreslagna jävsregleringenpå det koraraunala området. Särskilt understryks atl en allmän tillämpning avde nya jävsreglerna för kommunaltjänstemännens del är ägnad att skapa oklarhet.Stadsjuristen i förklarar alt det i och för sig synes lack-nämUgl altell klargörande sker på denna punkt. Enligt hans mening kan det emellertidifrågasättas om förslaget innefattar en god lösning. Han pekar på attarbetsgruppen utgått från alt en klar gräns skulle existera mellan förtroendemanna-och tjänstemannabefattningar. I själva verket finns det numera åtskilligagränsfall, representerade av t. ex. landstingsråd och kommunalråd saral iStockholm borgarråd. I vissa fall är de klart atl hänföra lillförtroendemannakategorin, i andra inte. Detta förhållande skulle vid tillämpningav förslaget leda till egendomliga resultat, särskilt med hänsyn till altställföreträdarjävet inte gäller enligt kommunallagen men väl enligt förvaltningslagen.För ett borgarråd skulle vid handläggning av samma ärende i jävsavseende underen viss fas av förfarandet kommunallagen vara tillämplig men i en annan fasförvaltningslagen. När borgarrådet deltar i närand-saramanträde skullekomraunallagens jävsregler gälla liksom då han deltar i stadsfullmäktigesbeslut. När han föredrar ärende inför stadskollegiel (och även införstadsfullmäktige, för den händelse han inte skulle vara ledamot avstadsfullmäktige), skulle däremot jävsreglerna i förvaltningslagen varatiUämpliga för honom. Om kommunaltjänstemän är verkställande direktör i ettkommunall bolag skulle han på grund av förvaltningslagens regler inte i sinkommunala tjänst kunna handlägga frågor rörande bolaget. Däremot skulleverkställande direktör i kommunalt bolag som är förtroendeman kunna delta inärandbeslut rörande bolaget, eftersora det inte finns ställföreträdarjävenligt koraraunallagens regler. Med hänsyn till dessa inkonsekvenla verkningaranser stadsjuristen alt kommunallagens jävsregler lämpligen borde avse inteblott förtroendemän utan även komraunaltjänstemän inom den oregleradeförvaltningen. De strängare jävsreglema i förvaltningslagen skulle med en sådanlösning komma att gälla endasl vid utövande av specialreglerad Kungl.Maj:ts proposition nr 30 är 1971 347 förvaltningför såväl förtroendemän som tjänstemän. Samma ståndpunkt intas av . Göteborgsstad framhåller att förslagel tillsammans med de i betänkandet förutsattaändringama i speciallagstiftningen koraraer att medföra den egendomlighetenalt förvaltningslagens regler blir tillämpliga för reglerade nämnder även i defall dessa handlägger ärenden som inte omfattas av speciallagstiftning, t. ex.tjänstetillsättningar, raedan andra jävsregler skall gäUa för sådana ärendeninom oreglerade nämnder. Staden anser all olika jävsbestämmelser inom detkommunala området med säkerhet kommer all medföra slor förvirring. Det ärdärför önskvärt att enhetliga jävsregler tillskapas inom helakoramunförvaltningen. Till detta önskemål ansluter sig även iGöteborgs och län. JK anser del varatveksamt om den av arbetsgruppen föreslagna föreskriften om parts- ochintressejäv (11 § första siycket 1) fått den mest ändamålsenliga utformningen.Enligt JK:s mening är uttrycket »saken rör» aUtför obestämt och måste dessutomspråkligt sett anses innefatta det andra ledet »kan förväntas medföra synnerlignytta eller skada för honom själv etc». Om i stället den av arbetsgruppenföreslagna partsdefinitionen i 4 § tas lill utgångspunkt och begreppei partförs in som etl första kriterium, koraraer detla all omfatta alla de fall avrättsligt intresse i saken som bör vara jävs-grundande. Det andra ledet upptardå den andra jävsgrunden, del faktiska intresset. JK föreslår därför attföreskriften utformas så, att däri anges att den som har all handlägga ärendeär jävig »om han är part eller sakens utgång eljest kan väntas medförasynnerlig nytta eller skada för själv etc». Liknande synpunkter framförsav kammarkollegiet och kammarrätten. JKförordar också en uttrycklig beslämmelse om atl jäv inte föreligger, om den somdeltar i handläggningen av ett ärende har del i saken såsom samhällsmedlem.Enligt JK:s uppfattning kan en sådan regel svårligen utläsas ur den obestämdaformuleringen »saken rör» i laglexten. ifrågasätter ora del klart framgår av lagtexten att intresserepresentanti myndighets styrelse eller nämnd inte bör anses jävig alt ta befallning medärenden som rör inlresse han har att bevaka. Vadgäller föreskriften om släktskaps jäv i 11 § försia stycket 1 arbetsgruppenslagförslag säger sig patent- och registreringsverket ifrågasätta om det finnsbehov av alt tillämpa även RB:s raer perifera släklskapsjäv i förvaltningsförfarandet.JK påpekar att det från praktisk synpunkt är önskvärt att jävsreglerna helt kanutläsas ur förvaltningslagen och att hänvisningen till RB beträffandejävsgrundande släktskapsförhållanden utgår. Han erinrar om attförvaltningslagen kommer atl lillämpas bos många förvaltningsorgan där mannormalt inte har tillgång lill RB. Anses lagtexten inte böra tyngas med enuppräkning av de jävsgrundande släktskapsförhållandena, bör dessa i alll fallanges i någon för förvaltningen avsedd utgåva av förvaltningslagen. Liknandesynpunkter framförs av kammarrätten. Maj:ts proposition nr 30 år1971 Den av arbetsgruppen föreslagna regeln omställföreträdarjäv (11 § försia styckel 1) lämnas i allmänhet utan erinran avremissinstanserna, Patent-och registreringsverket ifrågasätter dock om det inteär motiverat med en regel om att medlemskap i ett samfunds eller en inrättningsstyrelse medför jäv åtminstone i fråga om handläggning av ärenden av särskildbetydelse för samfundet eller inrättningen. Verket säger sig närmast ba iåtanke den allt vanligare situationen att sådana sammanslutningar bedriver sinverksamhet i konkurrens med förelag som är hell frislående från stal ochkommun. Det förefaller i sådant läge påkallat att den som handlägger etlärende, vilket direkt eller indirekt berör två företag av angivna olika typer,står helt fri från bådadera. Regleringen av tvåinstansjävet i arbetsgruppens förslag(11 § första stycket 2) utsätts för viss kritik från länsstyrelsehåll.Länsstyrelsen i Västmardands lån anlägger följande synpunkter. Tvåinstansjävet, vars uiformning är av betydelse inteminsl i länsstyrelsernas verksamhet, har begränsats till alt omfatta fall avverklig instanssubordination. Det skall enligt förslaget endast gälla för densom har ställning som beslutande eller föredragande i besvärs-,underställnings- eller tillsynsärende och har tagit befallning medsaken hos beslutsinstansen. Atl sålunda den som exempelvis i instanssåsom beslutande varit med om etl ärendes prövning inte därefter skall såsomledamot i någon länsnämnd delta i handläggningen där av sararaa ärende är fulltklart. Han har ju ulan Ivekan tagit befattning med saken lidigare. Uttrycket»tagit befattning med» ges emellertid i detta sammanhang en vidare innebördsåsom fraragår av specialmotiveringen till 11 § i lagförslaget. Om t. ex.länsarkitekten uttalat sin mening i en planfråga vid det sararåd som skall skeenligt 14 § byggnadsstadgan, anses han tydligen ha tagit befattning raedärendet hos beslutsinstansen. Han skulle sålunda vara jävig att i länsinstansendelta i handläggningen av ärendet om ifrågavarande plans fastslällelse. Man hardock i lagförslaget på goda skäl ansett sig böra ge honom liksora andrafristående länsstyrelse-experter möjlighet alt i sådana och andra liknandesituationer ytlra sig till , genom att jävet begränsats lill allavse beslutande och föredragande. Enligt länsslyrelsens mening kan eraellertidi vart fall för länsstyrelsemas del frågan om tvåinstansjäv inte anses därmedha fått en lillfredsslällande och slutgiltig lösning. I själva ingår nuraera organisatoriskt fleraolika experter och konsulenter, såsom länsingenjör, naturvårdsinlendent,civilförsvarsingenjör, bamavårdskonsulent. Om tjänstemannen i fråga inte ärbeslutande eller föredragande, bör hans medverkan normalt ske genom alt handeltar i beslut. En väsenllig del av dessa tjänstemänsuppgifter är en utåtriktad, servicebetonad men också inspekterande verksamhet.För att förvaltningsarbetet skall kunna bedrivas effektivt bör de varaoförhindrade att med anledning av förfrågningar eller på eget initiativ tillkommuner och enskilda uttala sin egen fackmannamening, ge råd och anvisningarutan atl fördenskull av jävsskäl uteslutas från medverkan i länsstyrelsensbeslut, t. o. m. som beslutande eller föredragande, om frågan sedermera på detena eller andra sättet kommer under bedömande. Skillnaden mellande experter som ingår i som dess tjänstemän och de experter som Maj.-ts proposition nr 1971 349 står utanför är enligt länsstyrelsensuppfattning mera formeUl organisatorisk än reell, bl. a. med hänsyn till alt desenare ju kan vara föredragande eller eljest dellaga i beslutenligt 40 och 41 §§ länsstyrelseinstruktionen. Det förefaller därför intefinnas skäl att med avseende på tvåinstansjävet behandla dem olika. Det borde emellertid i själva verket inte heller varaanledning atl begränsa frågeställning och resonemang till just »experterna»inom eUer utom . I länsslyrelsens överläggningar och andrakontakter med kommuner och enskilda är det icke sällan nödvändigt eller i vartfall önskvärt att , dvs. landshövdingen och/eller annan beslutandeeller föredragande, ger ett bestämt besked om sin uppfattning i en fråga ellerkanske t. o. m. råder till ett visst handlande. Om exempelvis en kommunalmyndighet sedan fattar beslut i frågan, vare sig det är i enlighet raed eller istrid mot uppfattning, och beslutet därefter skall underställaslänsstyrelsen, t. ex. ett planärende, eller genom besvär koraraer underlänsstyrelsens prövning, skulle ifrågavarande tjänstemän vara förhindrade atlhandlägga ärendet, då de genom sitt tidigare agerande anses ha tagit befattningmed saken i den kommunala instansen. Denna syn på tvåinstansjävets innebörd ochlillämpning utövar eller kan vid ett lagfästande utöva en hämmande inverkan påeffektiviteten i länsstyrelsearbelet och beskära länsslyrelsens och desstjänstemäns möjlighet till elt aktivt och serviceinriktat förvaltningsarbete.Gränsen mellan de situationer, där besvarande av underhandsförfrågningar inteskall medföra alt tvåinstansjävet är tillämpligt, och sådana, där jäv skulleuppkomma, torde i varje fall mången gång vara svår att dra. Enligtlänsstyrelsens uppfattning skulle lösningen kunna ligga i att punkt 2 i 11 §formuleras sålunda: »om han tidigare deltagit i beslut i saken hosbeslutsmyndigheten ». Liknande synpunkter framförs av lånsstyrelserna iStockholms, , , , och . anser att regeln omtvåinstansjäv har fått en för snäv uiformning. Förbundet säger sig inte kunnadela arbetsgruppens uppfattning, att den som har tagit saklig befallning medelt ärende hos beslutsmyndighet skall få handlägga ärendet även hosbesvärsmyndigheten.