prop · FU03114 · 1971-12-31 00:00:00 — Möjligheternaatt få lill slånd lagföring för trafikbrott i annat land än gärningslandet ärf. n, starkt begränsade på grund av alt trafikstraff-rältsUga bestämmelser iallmänhet inte anses tUlämpliga på förseelser som har begåtts utanför det egnalandels gränser. Det är dessutom en allmänt vedertagen princip i flertaletländers rättssystem atl utländsk straffrätt inte tiUämpas, Hemlandet ochdetta gäller även måste därför i stor utsträckning vägra att övertaIrafikmål från gärningslandel. Desvårigheter som jag nu har pekat på för del har sin mot- svårigheti andra länder. Det har därför visat sig finnas intresse för atl genominternationellt samarbete öka möjligheterna att effektivt och smidigt beivratrafikbrott som har begåtts av trafikant vid tillfällig vistelse utanförhemlandet. För alt underlätta sådant samarbete mellan de europeiska ländernahar inom utarbetats en konvention om straff för vägtrafikbroll.Konventionen öppnades för undertecknande . Ikonventionen ges regler om lagföring för trafikbrott och verkställighet av dombeträffande sådani brott i fall då gärningsmannen har sitt hemvist i annankonventionsslat (hemvislslaten) än den stat där brottet har begåtts.Hemvislslaten förpliktas all på begäran av den konvenlionsstat därtrafikbrottet har begåtts (gärningsstalen) pröva frågan om lagföring förbrottet eller all på begäran av gärningsstalen verkställa dom som har meddelatsi den staten. Konventionenär tUlämplig på "väglrafikbrolt". 24 i konventionendefinieras vägtrafikbroll som varje brott vilket är upplaget i en särskUdförteckning, inlagen i bilaga I till konventionen. I punkterna 13 iförteckningen upptas brotten vållande lill annans död eller lill kroppsskada isamband med vägtrafik, smilning från Irafikolycksplals, framförande av fordonunder påverkan av alkohol eller narkotika eller andra ämnen med liknandeverkningar saml framförande av fordon i svårt tröllhelslUlslånd. I punkterna47 uppräknas sådana trafikförseelser som framförande av motorfordon ulantrafikförsäkring, underlåtenhet alt följa polismans anvisningar i trafikensaml överträdelse av bestämmelser om fordons hastighet, dess plats på vägen,färdriktning, möte, omkörning eller parkering, om fordonsbelysning,registrering och körkortsinnehav. 2 slås fast att framställning om lagföring eller verkställighet av straffför vägtrafikbroll inle får göras med mindre än gärningen är straffbar enligtbåde gärningsstatens och hemvislslatens lagstiftning. Dubbel straffbarhel krävssålunda för konventionens tillämpning. Häri torde ligga också att brollel intefår vara preskriberat enligt någotdera landets lag. 2 föreskrivs vidare all hemvislslatens egen lag skall tillämpas, när denstaten har övertagit lagföring eller verkstäUighet. Konventionen förutsättersålunda i första hand all hemviststalens egen trafikstraffrätt har sådantinnehåU att den kan tillämpas på brott som begås utomlands. Men konventionenförpliktar därjämte hemvislslaten alt i vissa fall lägga de trafikregler somgäller på gärningsorlen till grund för den straffrättsliga bedömningen.Bestämmelsen är i denna del begränsad till vissa av de trafikbrott som finnsuppräknade i förteckningen över vägtrafikbroll i bUaga I. Med"trafikregler" i konventionens mening förslås nämligen enUgt arl. 24bestämmelser som reglerar ämne som avses i någon av punkterna 47 iförteckningen. nebäralt konventionen gör skillnad mellan två typer av trafikbrott. För detrafikbrott som anges i punkterna 13 i bilaga I skall hemviststalen helt ochhållet tiUämpa sin egen lagstiftning. För övriga trafikbrott som nämns ibilagan skall hemviststalen använda den objektiva gärningsbeskrivningen i denutländska trafikregeln men i andra avseenden tillämpa sin egen straff- ochprocesslagstiftning, såsom i fråga om subjektiva omständigheter och val avpåföljd. Principen atl gärningen skall bedömas med utgångspunkt frångärningslandets föreskrifter har sålunda inle upprätthållits för samtligavägtrafikbrott som omfattas av konventionen. Atl bestämmelserna om straff för sådanatrafikbrott som anges under punkterna 13 (vållande lill annans död i sambandmed vägtrafik, trafiknykterhetsbrott m. har undantagils beror på alt deinte ansetts ha samma tekniska karaktär som övriga trafikföreskrifter ulanvara grundade på principiella kriminalpoliliska värderingar. Det har därförföreskrivits atl konvenlionsstaterna i dessa fall skall tillämpa sin egenstraffrätt i full utsträckning. Arl.37 i konventionen innehåller särskilda bestämmelser om konvenlionsslaternasförpliktelser vid lagföring i hemviststaten. Hemviststaten förpliktas att laemot framställning om lagföring och atl granska framställningen (arl. 3 och 4).Vid granskningen kan helt diskretionärt prövas vilka ålgärder framställningenskall föranleda. Av art. 26 framgår atl konventionen inte avser all inskränkaden räll en stat kan ha på grand av sina straffrättsliga jurisdiktionsreglerall ulan särskild begäran beivra trafikbrott som har begåtts utomlands. Närframställning om lagföring har gjorts, får gärningsstalen inle längre vidtaåtgärder mol gärningsmannen för alt beivra brottet. Gärningsstalen fåremellerlid tillbaka sin behörighet i della hänseende, om hemvislslaten intevidtar någon åtgärd i konventionens mening eller om gärningsstalen återkallarframställningen på vissa grunder (art. 5). Blandbestämmelserna om lagföring i hemvislslaten finns också regler omåtalspreskription (arl. Sådan preskription avbryts i gärningsstaten dendag framställning om lagföring avges. I hemvislslaten börjar preskriptionstideninte löpa förrän framställningen har lagils emot. Konventionsslat kanförbehålla sig rätten atl inle godta arl. 6 eller att godla den endasl i vissdel (bUaga II punkt 1 b). 813 i konventionen ges bestämmelser om verkställighet i hemviststaten.Konventionen ålägger hemviststalen all på begäran verkställa dom elleradministrativt beslut som har meddelats i gärningsstaten. I vissa fall äröverflyttning av verkställighet utesluten enligt konventionen, t. ex. omgärningsmannen redan har dömts slutgiltigt i hemviststalen för samma gärning.Hemvislslaten kan vägra verkstäUighet i vissa andra fall, bl. a. omhemvislslaten beträffande samma gärning redan har beslutat att lagföring inleskall ske eller om gärningen är föremål för domstols prövning i den staten(art. 9). När dom som har med- delatsi annan konventionsslat skall verkställas i hemvislstalen, har denna stat iprincip räll att tiUämpa sin egen lagstiftning (art. 8). Har annan påföljd änböter ådömts, kan påföljden bytas ut mol påföljd som skulle ha ådömts ihemvislstalen för motsvarande brott. Den nya påföljden skall dock lill sin artmotsvara den tidigare ådömda så nära som möjligt. Konventionen föreskriverockså all maximistraffet i hemvist-landets lag inle får överskridas och allpåföljden inte får göras strängare än den som har bestämls i gärningsstalen.Vid verkställighet av böter får hemviststaten inte la ul högre belopp än somkan ådömas för motsvarande brott i den staten (arl. 10 och 11). Genom allbegära verkställighet i hemvislslaten förlorar gärningsstalen sin rätt allsjälv verkställa ifrågavarande dom. Gärningsstalen blir på nytt behörig, närhemvistslalen meddelar all den vägrar verkstäUighet eller all den inte kanfullgöra verkställigheten (arl. I konventionens bilaga II pimkt1 (a) ges konventionsslat möjlighet att göra reservation mol den del avkonventionen som gäller verkställighet i hemvistslalen. Konvenlionsstat kansålunda förbehålla sig att över huvud taget inte godla innehållet i denna deleller alt godla del endasl beträffande vissa slag av påföljder ellerverkställighetsåtgärder. Konventionen innehållerockså föreskrifter av formell art rörande förfarandet vid framställning ellermottagande av begäran om lagföring eller verkställighet, rättshjälp,översättning, rättegångskostnader m.m. (art. 1423). Jag återkommer längre framlill dessa föreskrifter. Dekonventionsslater som vanligen baserar sina inbördes förhållanden på enhetliglagstiftning eller särskilda ömsesidiga avlal har enligl arl. 27 i konventionenmöjlighet all reglera sina inbördes förbindelser på sådani sätt även i frågorinom konventionens tiUämpningsområde. Konventionen tillåter sålunda atl dessastater kommer överens om atl inle tillämpa konventionen på förhållandet dememellan. Europarådels generalsekreterare skall underrättas om sådanöverenskommelse. Trafikbrotlskonventionenär öppen för undertecknande av medlemsstater. Den skallratificeras eller godkännas och träder i kraft efter del atl denhar ratificerats eller godkänts av tre stater. I samband med undertecknandeeUer ratifikation kan förbehåll göras i de avseenden som nämnts i redogörelsenför art. 6 om preskription och för arl, 813 om verkslällighet i hemvistslalen. Somjag inledningsvis har anfört har konventionen undertecknats av 11medlemsstaler, däribland , Den har ännu inle ratificerats av andrastater än och , Konventionen har således inte trätt i kraft. InomNorden har man varit angelägen atl få lill stånd en enhetligirafiklagstiftning. Den tekniska sidan av lagstiftningen, dvs. trafikregler,regler om vägmärken o. dyl., behandlas i nordiska vägtrafikkommittén, i vilkeningår representanter för , , Nor- Kommittén har avgett betänkandet (NU 1970: 10)Vägtrafikregler, reviderat förslag. I förslaget har kommillén bl. a. beaktatinnehåUet i de internationeUa konventioner om vägtrafik och om vägmärken ochsignaler som lades fram för undertecknande i . Kommitténfortsätter sitt arbete. Även frågan om all beivrautomlands begångna trafikbrott har diskuterats på nordiskt plan.Överläggningar har förts mellan företrädare för berörda departemeni ochministerier i , , och i syfte att harmoniseralagstiftningen på della område med beaktande av de krav som ställs i deneuropeiska konventionen om straff för väglrafikbrolt. Vid överläggningarna enadesman om atl de nordiska ländema bör tillträda konventionen. Man var också enigom att de nordiska länderna bör reglera sina inbördes förhållanden med stöd avenhetiig lagstiftning och inle på grundval av konventionen. Även möjligheternaatl göra förbehåll mot konventionen diskuterades. Man var överens om all denordiska länderna bör begagna möjligheten atl göra förbehåll mol den del avkonventionen som gäller verkställighet av dom i hemvistslalen samt mot preskriptionsregelni art. 6. Manhar i antagit lagstiftning som ansluter lill den överenskommelse somträffades vid de nordiska överläggningarna och är där beredd alt ratificerakonventionen. Även i finns lagstiftning som gör en ratifikation avkonventionen möjlig. Efleravslutandet av de nordiska överläggningarna upprättades inomjuslkiedepartemenlet en promemoria (Ds Ju 1970: 28) ang.beivrande av trafikbrott som begåtts utom riket m. m. I promemorian förordasall tillträder trafikbrotlskonventionen men därvid gör förbehåll ienlighet med vad de delegerade vid de nordiska överläggningarna förordai. Ipromemorian läggs också fram förslag till lagstiftning med anledning avSveriges tillträde till konventionen. Vidremissbehandlingen av promemorian mötte förslaget all skall tillträdakonventionen inle någon erinran. Vissa remissinstanser framförde däremotkritik mot förslagel i vad avsåg förbehåll beträffande konventionensverkslällighelsdel. De framhöll all trafikförseelser i första hand bör bestraffasi gärningslandet och om möjligt med användande av etl summariskt förfarande istil med del svenska ordningsbotssyslemet. De ansåg dock, all ell sådantförfarande inle kan bli effektivt, om inle den påföljd som ådöms kanverkställas i hemlandet. Dessa remissinstanser fann del därför angelägel allfrågan om verkslällighet av utländska domar i trafikmål löses. Några avdem förordade därför alt tillträder konventionen även i den del somavser verkställighetsåtgärder. Somjag har nämnl är Irafikslraffrällen i de flesta länder tillämpligendasl på brolt som begås inom del egna landels gränser. Resultatethar i praktiken blivit en slumpartad behandling av de trafiköverlrädelser sombegås av en trafikant under tillfällig vistelse utanför hemlandet. Frågan ombestraffning blir i hög grad beroende av om brottet hinner beivras medantrafikanten är kvar i landet. Det är inte alllid möjligt eUer lämpligt althålla honom kvar i gärningslandel mot hans vilja. Om en utlänning hålls kvar iavvaktan på rättegång, kan delta vara till stor olägenhet för honom. Ofta kanen sådan åtgärd framstå som alllför ingripande i förhållande till den begångnaförseelsen. De nämnda förhållandena leder därför lill atl åtskilliga trafikantersom överträder trafikföreskrifter undgår lagföring och straff. Europarådskonvenlionen omstraff för vägtrafikbroll syftar i första hand lill all vidgatillämpningsområdet för nationella straffbestämmelser på Irafikrättens områdeså atl även utomlands begångna trafikbrott kan bestraffas i hemlandet. Jaganser del angelägel alt främja en sådan internationalisering avIrafikslraffrällen. Man bör öka möjligheterna atl beivra trafikbrott ilagöverträdarens hemland och därigenom minska antalet fall då utländskatrafikanter helt undgår bestraffning. skulle utan tvivel vara till fördelför trafiksäkerheten. skulle en sådan reform leda lill all man ifärre fall behöver tillgripa drastiska tvångsingripanden mol trafikanter somunder tillfälligt besök i ell land gör sig skyldiga lill trafikförseelser. IDanmark och har redan fattats beslut om tillträde lill konventionen ochantagils härför nödvändig lagstiftning. Jag vUl till en börjanunder hänvisning lill del anförda och i likhet med remissinstanserna biträdaförslaget i departementspromemorian att tUlträder konventionen såvittgäller dess bestämmelser om lagföring av utländska trafikant er. Ett tillträdefrån svensk sida till konventionen i denna del kräver lagstiftning i vissa avseenden.Till denna fråga återkommer jag i följande avsnitt. En svensk ratifikation avkonventionen aktualiserar frågan om denna bör avse också bestämmelserna omdomsverkställighet eller om bör utnyttja möjligheten alt göra förbehållmol konventionen i denna del. För egen del vUl jag först framhålla, alt jag ilikhet med de remissinstanser som har förordat all sådant förbehåll inle görsanser det lämpligt och ändamålsenligt atl trafikförseelser i största möjligautsträckning beivras i gärningslandet. Sålunda bör i varje fall mindreallvarliga överträdelser kunna bestraffas i omedelbar anslutning lillöverträdelsen. Jag är medveten om den svaghet som ligger i atl bötesdomar ochförelägganden i allmänhet inle kan verkställas utanför domslandet. Vissa steg iriktning mot ökade verkslällighetsmöjligheler i internationella förhållandenhar dock lagils. Inom finns samordnad lagstiftning omstraffverkställighet. Om en person med hemvist i har dömts lillfängelse eUer böter för brott trafikbrott inbegripna i annat nordisktland, kan straffet verkställas här enligtden tidigare omnämnda nordiska verkställighetslagen. Motsvarande lagstiftningfinns i de andra nordiska länderna. Vidare bör nämnas all en konvention ombrotlmålsdoms internationella rättsverkningar har utarbetats inom Europarådetoch har öppnats för undertecknande . De tre skandinaviskaländerna har undertecknat konventionen. har också ratificeratden. Konventionen innehåUer allmänna regler om verkställighet av utländskbrottmålsdom. Den torde få störst betydelse för mera allvarlig brottslighet,men dess syslem kommer säkerligen atl vara en god lösning även för verkslällighetav straff för trafikbrott. Jag tänker då särskUl på bötesstraff för mindre,erkända förseelser. Jag kan sålunda inte dela vissa remissinstansersuppfattning all del syslem för domsverkställighel som inrättas genom dennakonvention är alllför komplicerat och atl av den anledningen i ställetbör utnyttja trafikbrottskonventionens verkställighetsregler. Från svensk sidakommer man atl gemensamt med övriga nordiska länder arbeta för all 1970 årskonvention träder i kraft. Såsker när konventionen har ratificerats av tre stater. Det finns anledningräkna med att ratifikation av denna konvention skall kunna ske i de berördanordiska länderna före utgången av . Också i flera andra medlemsländertorde man förbereda elt tillträde till konventionen. Undernu angivna förhållanden och då man i både och lorde komma allgöra förbehåll mot trafikbrottskonventionens verkställighelsregler anser jagövervägande skäl tala för all elt sådant förbehåll görs även från svensk sidaoch all frågan om internationell verkstälUghet av broltmålsdomar i allmänhetblir löst i ell större sammanhang i samband med all förslag till lagstiftninggrundad europeiska konvention i ämnet läggs fram. Detförberedelsearbete i det avseendet som sedan någon lid pågår inomjustitiedeparlemenlet är redan långt framskridet, och i har sådanlagstiftning redan genomförts. Somjag har nämnl finns i art. 6 i trafikbrotlskonventionen regler omberäkning av preskriptionslid för trafikbrott i fall då lagföring flyttas frånen konventionsslat lill en annan. Reglerna innebär all tiden föråtalspreskription förlängs i både gärningsstalen och hemvistslalen, närframställning om lagföring görs. Konventionsslat kan göra förbehåll mol dennaarlikel. Enligtmin mening bör liden för åtalspreskription i Irafikmål inle förlängas enbartdärför all lagföringen skall äga rum i hemlandet i stället för igärningslandel. Jag ansluter mig därför i likhet med remissinstanserna tillden ståndpunkt i denna fråga som intogs av de delegerade vid de nordiska departementsöverläggningarnaoch föreslår sålunda atl gör förbehåll mol arl. Förslaget i departementspromemorian att konventionen inle skall varatillämplig på trafikbrott som har begåtts inom grundar sig på en rekommendationav de delegerade vid de nordiska departementsöverläggningama och har inle möttnågon kritik under remissbehandlingen. I den danska och norska lagstiftningsom har antagils för all möjliggöra resp. tillträde lillkonventionen har undantag gjorts för internordiska förhållanden. Ävenjag biträder promemorieförslaget i denna del. Jag förordar sålunda all Sverigei samband med ratifikation av konventionen avger förklaring enligl arl. 27 allkonventionen inle skall tillämpas i förhållandel mellan och de övriganordiska länder som har tillträtt eller tillträder konventionen. Arl.19 i konventionen reglerar frågan om översättning av framställningar och andrahandlingar som rör konventionens tiUämpning. Avsändarstaten kan i principanvända sitt eget språk. Konventions-stal kan dock förbehålla sig räll atlkräva all handlingama skall ål-följas av översättning antingen lill dess egetspråk eller lill något av officiella språk franska ellerengelska eller det av dessa språk som staten anger. Elt sådani förbehåll gerövriga konventionsslater ratt atl ställa motsvarande krav. Liknandeöversättningsregler finns i den europeiska konventionen om inbördes rättshjälpi brottmål. När tiUträdde rältshjälpskonvenlionen, gjorde man frånsvensk sida del förbehållet atl handlingar som skall ligga till grund för bevisupptagningvid svensk domstol skall vara översatta lill svenska språket. Del ansågsdäremot inle påkallat alt delgivningshandlingar från utlandet skall åtföljas avöversättning. har dock förbehållit sig att inle verkställa delgivningav handling som inle är översall till svenska språket i andra fall än dåmollagaren frivilligt lar emot handlingen (prop. 1961: 48 s. 14). Vidövervägande hurvida man från svensk sida bör göra förbehåll moltrafikbrottskonventionens bestämmelser om översättning av handlingar utgår jagfrån all avger förklaring enligt arl. 27 alt konventionen inte skalltillämpas i förhållandet mellan och övriga nordiska stater. Frågan kansåledes bedömas ulan hänsynstagande till behovet av översättning av handlingfrån annat nordiskt språk. Ietl senare avsnitt kommer jag atl föreslå atl framställning från utomnordiskstat om lagföring bör gå via . För utrikesdepartementetshandläggning i ärendet lorde del i allmänhet inte vara nödvändigt atlframställningen och övriga handlingar är översatta lill svenska eller tillnågot av officiella språk. Om framställningen inle genastavvisas, bör ärendet föras vidare lill åklagarmyndighet för eventueUtytterligare utredning saml prövning av åtalsfrågan. Förärendets fortsatta behandling inom polis- och åklagarväsendet samt viddomstolarna bör framställning från utomnordisk stat jämte övriga handlingar isådani ärende åtföljas av översättning. dockinle nödvändigt alt kräva översättning uteslutande lill svenska. Berördasvenska myndigheter bör i stor utsträckning kunna handlägga ärendena på gmndvalav en översättning till engelska språket. De delar av handlingarna som skalldelges den misstänkte, användas som bevismaterial o. dyl. får sedan här ilandet översällas till svenska språket. Omman från svensk sida kräver översättning till svenska eller engelska språket, kanmotsvarande krav ställas från konventionsslat lill vilken görframställning om lagföring. I sådana fall måste över-sältningskoslnadernabeaktas vid övervägande av frågan huruvida framställning bör göras.Framställning som medför höga översällningskosl-nader bör givelvis inle göras ifråga om bagalellförseelser. Jagföreslår sålunda atl i förklaring enligl arl. 19.2 förbehåller sigräll att kräva att framställning från utomnordiskt land om lagföring ochdärvid fogade handlingar skall åtföljas av översättning lill svenska ellerengelska språket. 7.1.2Särskild lagstiftning om trafikbrott som begåtts utomlands Somjag har nämnl krävs lagstiftning för all skall kunna tillträdatrafikbrotlskonventionen. Elt tillträde till konventionen med de förbehållsom jag har angett i avsnitt 7.1.1 kommer att medföra förpliktelse förSverige alt la emot framställning från utomnordisk konventionsslat omlagföring i av person med hemvist här i landet för trafikbrott som hanhar begått i den staten. Konventionen ger möjlighet för vederbörandesvenska myndigheter alt lill utomnordisk konventionsslat göra framställning omlagföring i den staten av person med hemvist där för trafikbrott som han harbegått här i landet. Såvitt gäller framställningar av sist angivet slag krävsinle någon svensk lagstiftning för all skall kunna tillträda konventionen.De föreskrifter om förfarandet vid sådana framställningar som kan behövas lordekunna meddelas i administrativ ordning. Däremot föranleder konventionen vissalagstiftningsåtgärder tUl uppfyllande av förpliktelse atl ta emotutländska framställningar. Konventionensbestämmelser i denna del förutsätter atl varje konventionsstatsstrafflagstiftning har sådant innehåll att lagföring för de trafikbrott somomfattas av konventionen kan ske i den stat där gärningsmannen har sitthemvist. Svensk domstols behörighet i straffrättsligt hänseende regleras i 2kap. Enligl detla kapitel gäller som huvudregel alt svensk medborgareeller utlänning med hemvist här i landet kan dömas enligt svensk lag och vidsvensk domstol för brott som har begåtts utom . Även brott begångetutomlands av utlänning som inte har hemvist i faller i vissa fall undersvensk jurisdiktion. Konventionens bestämmelser avser emellertid endast brottbegånget av den som har hemvist i den anmodade staten. De svenskabehörighels-reglerna är alltså vidsträcktare än konventionen kräver. härvidatt begreppet hemvist i konventionen kan anses ha samma innebörd som i 2 kap.BrB. Det finns ingenting i konventionens föreskrifter som talar mol elt sådanianlagande. Ettutomlands begånget irafUcbroll av det slag som omfattas av konventionen kanemellertid bestraffas i av behörig svensk domstol endast underförutsättning atl gärningen är straffbar enligl svensk lag. Del är därförnödvändigt atl undersöka i vilken utsträckning bestämmelser i svensk lag omstraff för sådana gärningar som anges i bilaga I till konventionen ärtUlämpliga på gäriungar begångna utomlands.