prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Lanlbruksstyrelsen har att besluta om användningenav regleringsavgifler, såvitt avser bidrag till renskötselns främjande[kungörelse (1953:620) angående indrivningen och användningen av vissa medanledning av företag i vatten utgående avgifter, ändrad : 166;Kungl. brev till kammarkollegiet angåendetillämpningsföreskrifter m. m. med anledning av kungörelsen ]. Såsomtidigare nämnts har en myckel stor del av det ekonomiska stödettill rennäringen utgjorts av medel som arbetsmarknadsorganen ställt tillförfogande för att främja renskölseln. Beträffandefördelningen av vissa till statens lappfond inflytande medel saml i fråga omrälten alt besluta om utdelning ur fonden anför JO i sin tidigare nämndaskrivelse bl. a. följande. Dårenbetesområden undantas från samernas begagnande eller då intrång eljest skeri samernas rättigheter, synes de vederlag som härför utgå av myndigheternabestämda ersättningar eller uttagna avgifter eller av enskilda frivilligterlagd gottgörelse i allmänhet inte tillkomma de samer, som lider skadagenom intrånget, utan tillförs lappfonden. Härigenom torde visserligen utgåendeersättningar i sinom tid komma rennäringen i dess helhet till godo, men alltsåinte förbehållas dem som drabbats av intrånget. Dennaordning kan enligt JO:s mening möjligen ha varit godtagbar i , då manknappast hade anledning räkna med att förekommande intrång skulle få meramenliga konsekvenser för de samer som berördes av åtgärden. Medhänsyn till utvecklingen torde emellertid dessa synsätt böra revideras. Ilikhet med vad fallet är i fråga om ersättningar som utgår i expropriationsrättsligasammanhang synes även nu ifrågavarande vederlag åtminstone i princip böratillfalla de skadelidande. JO framhåller, att det för honom framstår som i höggrad stötande att t. ex. en lappby som genom intrång i sin renskötsel kanskeorsakas avsevärda direkta utgifler, inte får uppbära och disponera härförberäknad ersättning. En omprövning av förevarande fördelningsfråga synesfördenskull i samernas intresse påkallad. JOnämner att i detta sammanhang bör även övervägas huruvida inle samernas egnaorgan bör få inflytande på hur man skall disponera de medel, som även efter enomreglering av rätlen till ersättning finnas böra tillföras lappfonden ochanvändas till förmån för samerna. 10.31967 års riksdags beslut Itvå vid riksdag väckta likalydande motioner, 1: 456 av . och II: 820 av i Ingemarsgården m. fl., hemställ- Maj:ts proposition nr 1971 desalt måtte besluta att lappfonden ställs under en särskild styrelse. I motionerna anförs bl. a.atl del numera synes vara fullt rimligt och skäligt att samerna får ettavsevärt inflytande på beslutsplanet över medel, som enligt renbeteslagen ärdestinerade till samernas nytta. bör skyndsamt meddela sådanaföreskrifter att samerna får representation på beslutsplanet i en särskildstyrelse för förvallning av lappfonden. En sådan styrelse bör beslå avföreträdare för samerna till ett antal av minst hälften. Namnet på fonden böräven ändras till samefonden. Tredjelagutskollet framhåller i sill utlåtande nr 7 alt hela frågan om lappfondensställning är föremål för övervägande i anledning av JO:s framställning som avKungl. Maj :t överlämnats till rennäringssakkunniga för att beaktas vidutredningsuppdragets fullgörande. Utskottet anser för sin del önskemålet atlsamerna skall få inflytande på beslulsplanet över lappfondens medel starktmotiverat men finner att en reform i denna riktning inte kan genomföras ulannärmare utredning bl. a. av frågan hur starkt detta inflytande bör vara och ivilka former det skall utövas. Något beslut i frågan bör därförinte fattas och den erforderliga utredningen kan förväntas komma till slåndutan någon åtgärd från sida. Utskottet förutsätter alt i sambandmed utredningen även namnfrågan ägnas uppmärksamhet. Utskottet hemställde attnyssnämnda motioner därför inte skulle föranleda någon åtgärd. Riksdagenbiföll utskottets hemställan. Desakkunniga tar först upp frågan om lappfondens bibehållande. De påpekar alt ensärskild fond är överflödig, om all statlig bidragsgivning finansieras överriksstaten och lappfondens nuvarande inkomster därvid dras in till statsverketeller tillförs de föreslagna renbyarna. De sakkunniga anser att samernatroligen kommer att uppfatta en sammanblandning av fondens medel med denallmänna statskassan som en kränkning av deras speciella rättigheter, ochrennäringsidkarnas tilltro till statsmakternas vilja alt i fortsättningenstödja deras näring försvagas. Härtill kommer att lappfonden gör det möjligtalt i trängande fall få fram bidrag med kortare varsel än om riksdagsbehandlingav anslagsfrågan krävs. Behov av särskilda medel för alt främja rennäringenkommer därför att finnas även . Fondens bibehållande medför ocksåatt önskemålet om ökat inflytande för samerna själva vid behandlingen avanslagsfrågor som direkt berör dem kan tillgodoses. De sakkunniga anser därföratt särskilda skäl motiverar atl fonden bibehålls. Vadgäller fondens benämning framhåller de sakkunniga alt fonden har Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 101 lillhuvudsakligt syfte att stödja rennäringen som sysselsätter endast enmindre del av den samiska befolkningsgruppen. Fonden bör därför kallas statensrennäringsfond. Enligtde sakkunniga bör frågan om användningen av intrångsersätlningar ocharrendeavgifter nu omprövas. De intrångsersätlningar del här är fråga om avsergottgörelse vid undantagande av mark från renskötsel och sådan ersättning förskada på renbetesmark och de samerna tillkommande jakt-och fiskerättigheternasom utdöms eller överenskoms i anledning av förelag enligt vattenlagen ochannan expropriationslagstiftning. Beträffande alla dessa ersättningar gälleratt de ej behöver avse den berörda markens hela värde ulan endasl omfattar dendel därav som belöper på den nyttjanderätt lill renbetesmarkerna somrenskötselrätlen innebär. De skador somintrångsersättningarna är avsedda alt kompensera drabbar i första hand depersoner som vid tillfället utövar renskötsel, jakt o. s. v. inom det berördaområdet. På skadas dock även kommande generationer avrenskötselutövare i den berörda trakten. Vidare kan i viss omfattning ävenrenskötseln inom andra byars områden påverkas menligt genom atl uppkommandestörningar i renskötseln inom ett område lätt sprider sig lill angränsandetrakter. De sakkunniga anser det lämpligast alt staten omhänderhar denfondbildning som behövs för alt säkerställa den framlida rennäringen.Därigenom löses också frågan hur angränsande, endast indirekt berörda byarskall kompenseras. får man till stånd viss önskvärd utjämning av deolika renbyarnas ekonomiska resurser. Från rent rättsliga synpunkter kan enligtde sakkunnigas mening något hinder mol en sådan anordning inle möta eftersom dei renbeteslagarna omförmälda befogenheterna tillkommer en viss personkrets de renskötselberättigade gemensamt utan någon uppdelning mellan enskildarättsägare. De sakkunniga förordar därför att den del av nämndaskadeersättningar som ej är att hänföra till ölägenheter för den omedelbartdrabbade personkretsen skall tillföras lappfonden. Denövriga delen av ersättningsbeloppen skall kompensera de olägenheter som drabbardem som, när del skadevållande företaget genomförs, driver renskötsel inom detberörda området eller som jagar eller fiskar där.-Även denna del aversättningen utgår f. n. till lappfonden. I vattenmåi utdöms dock gottgörelseför övergående olägenheter av inlrångskaraktär ofta lill enskilda näringsidkareeller till lappbyar. Något hinder för alt för framliden tillerkänna derenskötselberättigade själva eller deras sammanslutningar hela den del aversättningen som belöper på de nuvarande rältsinnehavar-nas skador ocholägenheter föreligger dock inle. Atl så sker står i god överensstämmelse medden i expropriationslagstiftningen allmänt genomförda principen attersättningen till en fastighets ägare och till en nyttjanderättshavare skallbestämmas var för sig. Vidare får det numera anses utgöra ett betydanderiksintresse att lappmarkerna och renbelesfjällen öppnas för den Maj:ts proposition nr 1971 En sådan utveckling försvåras i hög grad om inte derenskötande samerna får ett eget ekonomiskt intresse av att områden och nyttighetersom inte utnyttjas av dem själva blir på lämpligt sätt tillgodogjorda. Enlämplig anordning är därför att de nuvarande rätlshavar-nas andel aversättningen utgår till vederbörande renby. Pengarna kommer därigenomrennäringsidkarna till godo i förhållande lill renantalet, som utgör envisserligen schematiserad men i huvudsak rättvis fördelningsgrund. Desakkunniga framhåller atl ersättningar till viss del kan belöpa på rättigheter,som tillkommer även andra bymedlemmar än de renskötande. Denna omständighetanser dock inte de sakkunniga böra föranleda en särskild fördelning aversättningsbelopp som belöper på dylika rättigheter, eftersom ersättningarnasprimära ändamål är att utgöra ett stöd för renskötseln. För övrigt får de ickerenskötande medlemmarna så stor nytta av renbyns verksamhet, som heltfinansieras genom uttaxering efter reninnehavet, alt det inte kan ansesoskäligt atl byn får uppbära ersättningarna även i vad de avser annat än skadapå renbetesmark. Det kan dock i något fall t. ex. därför att en väsentlig delav ersättningen belöper på skadat fiske framstå som obilligt attersättningen helt används till förmån för renskötseln. För att komma till rättamed sådana fall finner de sakkunniga det vara lämpligl med en föreskrift om attby, när den beslutar om medlens användande, skall beakta särskild olägenhet,som medlem kan ha tillskyndats till följd av det företag för vilketersättningen utgått. Vidfördelningen av intrångsersättningarna mellan rennäringsfonden och renbyarnamåste ett betydande mått av schablonering tillåtas, om inle fördelningsfråganskall bli alltför ohanterlig. Enligt de sakkunnigas mening kan ett godtagbartresultat enklast vinnas genom en jämförelse mellan värdet av den skada som devid tiden för skadans uppkomst verksamma rennäringsidkarna får vidkännas samtvärdet av skadan för kommande generationer av näringsutövare. Levnadsåldernför de nuvarande näringsutövarna inom en renbys verksamhetsområde uppgår lillca , vilket innebär att normalt 15 å återstår av den yrkesverksammaliden. Då viss avgång brukar förekomma av annan orsak än ålderspensionering,bör enligt de sakkunniga den i genomsnitt återstående yrkesverksamma liden iverkligheten bli något lägre. Det kapitaliserade nuvärdet av en under 15 åruppkommande skada utgör, vid en räntefot av , ca hälften av värdet av sammaskada under all framtid. På grund härav bör intrångsersättningarna fördelaslika mellan fonden och berörda renbyar. Ifråga om de avgifter som inflyter vid nytljanderätlsupplåtelser är förhållandenaannorlunda. De upplåtelser som ligger till grund för avgifterna är nämligen iregel så tidsbegränsade atl de inte i någon väsentlig omfattning inverkar påframtida generationer av rennäringsutövare. En annan omständighet kan dock idessa fall åberopas till stöd för att en del av ersättningarna tillförsrennäringsfonden. Fisket kan sålunda inte väntas ge ens fullgod av- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 103 kastningulan en effektivt verkande organisation för fiskevård, bevakning ochkortförsäljning m. m. Dessa uppgifter kan med säkerhet handhas på ett merrationellt sätt av ell regionalt organ som lantbruksnämnden än av varje renbyför sig. a. brislen på sakkunnig personal gör alt en koncentration avfiskevården är nödvändig, och vidare torde det för kontakten med den stora ochväxande gruppen av fisketurister vara fördelaktigt atl fiskekortsförsäljningenorganiseras gemensamt för större områden. För att fullgöra dessa uppgifter bördärför lantbruksnämnderna via rennäringsfonden få tillgång till en betydandedel av de inkomster som härrör sig från fisket. De sakkunniga föreslår attinkomsterna av fiskeupplålelser i inledningsskedet fördelas pårennäringsfonden och på renbyarna. Härvid har de sakkunniga anselt sigböra ta hänsyn lill alt det är önskvärt med en viss inkomstutjämning mellan deolika renbyarna i syfte atl via rennäringsfonden kunna underlätta renskötselninom ekonomiskt svagare byar. Beträffandearrendeavgifter från andra nyltjanderältsupplåtelser än fiske anser desakkunniga att rennäringsfondens andel bör sällas lägre än som föreslagilsbeträffande fisket. Upplåtelserna är normalt ganska kort-sikliga ochförulsätler inle ett så omfattande organisationsarbete som fiske-upplåtelserna.De sakkunniga föreslår därför att dessa inkomster fördelas lika mellanrennäringsfonden och berörd renby. Delill lappfonden inflytande ränte- och skogsintäkterna samt 4: 13-medlen harinte något direkt samband med skador eller förluster som drabbat rennäringsulövarnaeller andra renskötselberättigade. Delsamma gäller sådana förförsålda områden som tillförs fonden. De sakkunniga anser all dessa inkomsteri sin helhet bör ingå i rennäringsfonden. Närdet gäller användningen av rennäringsfonden framhåller de sakkunniga allgenomförandet av de föreslagna rationaliserings-, slöd- och omslällningsåtgärdernablir beroende av alt tillräckliga resurser ställs lill förfogande. Behovet avfondmedel uppgår till i genomsnitt de årligabelopp som anges i följande sammanställning. Anslagsbehov Stödåtgärder kr./är Rendriftsbidrag............................................................................ .... 10 000 Rationaliseringsbidrag(inkl. investeringar genom lantbruksnämnden) 1 000 000 Redskapsbidrag........................................................................... 400 000 Stöd tillmarknadsföring................................................................ .... 30 000 Andraformer av näringsstöd......................................................... 50 000 Avgångsvederlag ...................................................................... 250 000 Kataslrofskadeskydd ................................................................. 200 000 Summa 1 940 000 Eltuppdämt behov av medel för bl. a. tekniska hjälpmedel och avgångsvederlagmotiverar att extra stora anslag ställs till förfogande avperioden. Maj:ts proposition nr 1971 Härutöverbör liksom lämnas bidrag till allmänna sameändamål framför alltavseende slöd åt den samiska kulluren och ål samiska organisationer. Desakkunniga beräknar för dessa ändamål . Medlen bör tillförasen särskild del av rennäringsfonden, samernas kulturfond. Förjakt- och fiskevård saml för kostnader i samband med upplåtelser av jakt- ochfiskerätt (inventering, kortförsäljning m. beräknar de sakkunniga vidareårhga utgifter på , som bör ulgå ur fonden. Slutligen beräknar desakkunniga för underhåll och utvidgning av renbelesfjällsfaslig-helerna, förinköp och arrende av annan renbetesmark m. fl. oförutsedda ändamål ett årligtanslagsbehov från fonden på . Kostnaderna för renforskning bör ifortsättningen bestridas av budgetmedel. De sakkunniga föreslår dock alt medelur fonden ställs till lantbruksstyrelsens förfogande för utvecklingsarbete inomrennäringen. För del första året uppskattas kostnaderna härför till . Sammanlagtinnebär utgiftsberäkningen elt årligt anslagsbehov från fonden på 3 milj. kr. Rennäringsfondensinkomster kommer även i fortsättningen alt utgöras av dels årliga inkomstersåsom arrendeavgifter, räntor och skogsavkastning, dels tillfälliga inkomstersåsom intrångsersätlningar och 4: 13-medel. Arrendeavgifterna utgör denstörsta delen av de årliga inkomsterna. De sakkunniga förmodar atluppdelningen av vissa avgifter mellan fonden och byarna kominer alt under deförsta åren leda till en viss minskning av fondens årliga inkomster. Denväntade snabba utvecklingen av turismen inom renskötselområdel beräknas dock fåtill följd en kraftig stegring av inkomsterna, särskilt av fiskekort. Vidarebör uppdelningen av inkomsterna mellan fonden och byarna vara ägnad alt skapaförutsättningar för en mer "kommersiell" syn på upplåtelsefrågornafrån samernas sida. En hel del av de nuvarande avgifterna är också så låga atlde kan höjas väsentligt. Förden närmaste femårsperioden anser de sakkunniga det realistiskt atl räkna medårliga inkomster av i genomsnitt . Härtill kommer denföreslagna inbetalningen till fonden av . för varje påträffadrovdjursriven ren, varigenom fonden beräknas få etl årligt tillskott av minst200 . De tillfälliga inkomsterna till fonden i form av intrångsersätlningaroch 4: 13-medel har de sakkunniga beräknat till . De årligainkomsterna och tillfälliga tillskotten till fonden beräknas sålunda uppgålill sammanlagt . Föralt säkerställa rennäringens rationalisering och omstrukturering föreslår desakkunniga alt fonden förstärks med ett årligt statsbidrag på . Denminskning av fondens behållning som kan förutses anser de sakkunniga varaförsvarlig med hänsyn till den kraftiga tillväxt av fondkapitalet som skettunder beroende huvudsakligen på stora tillfälliga tillskott av4: 13-medel och intrångsersätlningar. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 105 avfondkapitalet visar sig ske alltför snabbi, bör frågan om ytterligare förstärkningav fonden med budgetmedel las upp till prövning. Någon begränsning avlappfondens nuvarande användningsområde anser de sakkunniga inte bör företas,bortsett från alt lämnade fondbidrag lill renforskning bör ersättasmed anslag av budgetmedel. Beträffande fondensförvallning föreslår de sakkunniga alt fondmedlen förvaltas av statskontoret. I fråga omanslagsgivningen anser de sakkunniga atl skillnad bör göras mellan bidrag förrennäringsändamål och för andra samiska ändamål. Anslagen till renskötselnmåste samordnas med den långsikliga planering som bör ske inom varje renby ochsom i vissa frågor, t. ex. beträffande gränsslängsel och vissaslaktanläggningar, bör vara gemensam för flera byar. I denna planering skallrennäringsutövarna själva vara aktivt engagerade men det krävs också medverkanav lantbruksnämndens och lantbruksstyrelsens olika experter. För planernasgenomförande förutsätts i många fall slöd både i form av bidrag urrennäringsfonden och genom statliga kreditgarantier. En förutsättning för alten sådan planering skall kunna leda till positivt resultat är enligt desakkunnigas mening att det finns någon som har ansvaret både för förarbetet ochför det slutliga beslutsfattandet. I motsatt fall riskerar man alt hamna ipassivitet och mot varandra stridande beslut. Efter noggrant övervägandehar de sakkunniga kommit till att alla beslut om anslag för rennäringsändamål,vare sig de avser budgetmedel eller fondmedel, bör fattas av de statliga organ lantbruksslyrelsen på det centrala planet, lantbruksnämnderna på detregionala som skall administrera del statliga stödet till rennäringen.Härigenom begränsas visserligen möjligheten atl låta samerna själva medverkapå beslutsplanet vid fördelningen av sådana fondmedel som avserrennäringsändamål. Genom förslaget rörande den statliga administrationen anserde sakkunniga det dock vara möjligt att åstadkomma ett väsentligt ökat medinflytandeför näringsulövarna, särskilt såvitt angår lantbruksnämndens befattning medärendena. När det gäller bidrag urfonden för andra ändamål än rennäringens behov är möjligheterna enligt desakkunniga väsentligt större att tillgodose önskemålen om samernas medverkanpå beslutsnivå. Någon anledning att samordna dessa frågor med rennäringensrationaliseringsverksamhet finns inte. De statliga myndigheter som sysslar medrennäringen besitter inte heller sådan speciell sakkunskap i fråga omsamekulturen och sameorganisationerna alt bidragsprövningen av della skäl böröverlämnas lill dem. De sakkunniga föreslår därför att styrelsen för den delav rennäringsfonden som utgörs av samernas kulturfond skall bestå av fempersoner, alla utsedda av Kungl. Maj :t. Av dessa skall tre varasamerepresentanter, som bör utses efler förslag av de olikasameorganisationerna i landet. 4t 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 Enligtde sakkunniga bör Kungl. Maj :t bestämma de inom vilkalantbruksslyrelsen resp. kulturfondsslyrelsen får besluta om bidrag. Dessaramar bör fastställas årsvis efler förslag av styrelserna. Vid sidan om defastställda ramarna bör möjlighet finnas till extra medelstilldelning om detvisas föreligga sj'nnerliga skäl härför. Lantbruksstyrelsens beslut i anslagsfrågorbör kunna överklagas hos Kungl. Maj :l. Däremot bör lalan inle få föras motkulturfondsslyrelsens beslut. Administrationskostnadernabör enligt de sakkunniga även i fortsättningen täckas med budgetmedel.Årskostnaderna för den regionala administrationen beräknas lill 1,6 milj. kr.enligt löne- och prisnivå. Organisationsändringen beräknas medföra enkostnadsstegring på ca . Merkostnaderna för den centralaadministrationen genom den föreslagna utökningen av lantbruksslyrelsen har desakkunniga uppskattat till . enligt den nämnda löne- och prisnivån,ökningen av de statliga administrationskostnaderna uppgår sammanlagt lill . Beträffandeforsknings- och försöksverksamheten gör de sakkunniga följande beräkning. Deföreslagna tjänsterna vid , Kuolpavare och SVA medförkostnader för löner med ell årligt belopp av . Kostnaderna i övriglvid Kuolpavareslationen uppskattas lill . Kostnaderna förrenforskningens organisation beräknas lill sammanlagt , varav fördistriklsförsöksnämnden . På jordbrukets områdefinansieras de ohka forskningsuppgifterna i största utsträckning genom statligamedel som fördelas på olika grenar genom jordbrukets forskningsråd. Då del kanbefaras att rennäringen får en perifer ställning vid fördelningen avforskningsmedel, ifrågasätter de sakkunniga om man inte bör specialdeslinera enviss årlig summa för renforskningsändamål. De sakkunniga föreslår att en sådananordning prövas . Hur stor summa som på della sätt böravskiljas bör ankomma på alt föreslå. Detsynes lämpligt att förslaget avser en femårsperiod och motiveras med enangelägenhets-graderad forsknings- och försöksplan. Tillnäringsstöd har under anslaget Rådgivningsverksamhet för rennäringensfrämjande anvisats budgetmedel till rådgivning. Delta anslagbör enligt rennäringssakkunniga uppräknas med . föralt möjliggöra en intensifiering av verksamheten särskilt i frågor rörande denmed renbyorganisalionen åsyftade gemensamma renskölseln. Vidare bör i sambandmed den nya lagstiftningens ikraftträdande utgå ett engångsanslag avbudgetmedel till SSR av . för upplysningsverksamhet m. m. Desakkunnigas förslag innebär en ökning av det med budgetmedel finansieradestödet till rennäringen av sammanlagt [25 000 (rådgivning) -f 285 000 (renforskningensfasta organisation) -|- 500 000 (tillskott till rennäringsfonden) -\- 200 000 (statsverkets kostnader för rennäringens kala- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 107 strofskadeskydd)] = . Härtill kommer dels engångsbeloppet av 150 000 kr.till SSR för viss upplysningsverksamhet, dels årliga utgifter för finansieringav de olika forskningsuppgifterna på rennäringens område. Ävenför framliden beräknas vattenregleringsavgifler, som med slöd av 4 kap. 14 §vattenlagen utdömts i vissa vattenmål, slå lill förfogande i minst sammautsträckning som . De sakkunniga beräknar beloppet till . Genom periodisk omprövning av regleringsavgifternas storlek bör det blimöjligt att även för framtiden bibehålla avgifternas realvärde. Medhänsyn till att regleringsavgifternas användning i varje särskilt fall ärbegränsad till den bygd som berörs av det vattenregleringsföretag som föranlettavgiftens utdömande kan avgiftsmedlen inle överallt begagnas för alt förstärkadel stöd som utgår från lappfonden. Enligt de sakkunniga finns det möjlighetall samordna användningen av regleringsavgifterna och bidragsgivningen frånfonden. Desakkunniga har förutsatt att arbetsmarknadsorganen också skall görabetydande insatser inom renskötselområdel. Del är därför angeläget att dessainsatser görs på sådant sätt att de blir till största möjliga nytta förrennäringen. Härför behövs en effektiv samordning med de stödåtgärder somskall administreras av lantbruksnämnderna och lantbruksslyrelsen.