prop · FU03146 · 1971-12-31 00:00:00 — SSUär, som fömt har nämnts, mycket kritiskt till utredningen och ifrågasätter deskäl som utredningen redovisar för export av krigsmateriel. SSU anser, attutredningen haft för vaga direktiv, att utredningen inte redovisat något nyttsakmaterial och att utredningen inte tiUräck-ligt belägger sina övervägandenmed fakta. Som exempel på utredningens ofullständighet anges, att utredningeninte ger en tillräckligt fyllig bild av principerna för skilda länders vapenexport,att utredningen inte redovisar fakta till stöd för det återkommande argumentetatt om inte säljer krigsmateriel så kan man heller inte räkna med attfå köpa i önskad omfattning. SSU efterlyser också en diskussion om möjUgaalternativa handlingsvägar, vid sidan av egen export, som finns för att vinnade långa seriernas ekonomi, kostnadstäckning för utvecklingsarbete eller tiUgångtill utländska teknologiska landvinningar. SSU anser att utredningensekonomiska bedömningar inskränker sig till rent truis-tiska företagsekonomiskateorier om de stora fördelarna av den till cirka 160 milj. kr, uppgåendevapenexporten. En svensk export av krigsmateriel bör enligt SSU endast få skeom behovet, exempelvis från teknologisk synpunkt, är väl dokumenterat. En sådandokumentation har utredningen inte redovisat. Till skillnad från utredningenanser vidare SSU, attden svenska krigsmateridexporten begränsar möjligheter att delta i nedrustningskonferenseroch att i FN driva frågan om vapenkontroll. anför om svensk krigsmaterielexport till befrielserörelser möteringen erinran. De remissinstanser, bl, a, förenade fabriksverken, LO och TCO,som kommenterar utredningens förslag om att inte frångå den tillämpadeprincipen att endast etablerade staters av vårt land godkända regeringar ellerderas ombud skall kunna uppträda som köpare av krigsmateriel, instämmer medutredningen. Export av krigsmateriel till s. k. befrielserörelser skulleenligt LO stå i strid med de utrikespolitiska principer som anslutersig tiU, Länsstyrelsernai , och , liksom instanser som avgett yttrandetill dem, uppehåller sig framför allt vid krigsmateridindustrins sysselsättningsskapandeeffekt. i understryker, att även om antalet anställdavid krigsmaterieUndustrin utgör en liten del av det totala antalet industrisyssdsattai landet så är dess regionala betydelse mycket stor. i länframhåUer att även en mindre skärpning av exportrestriktionerna kan medföraproblem för syssels'ättningen på vissa orter där framställningen av försvarsmaterielär betydande. anser att utredningens förslagväsentligen får bedömas från andra synpunkter än dem styrelsen har att beakta.Om nedskärningar i exporten beslutas, förutsätter styrelsen att allamöjligheter tUl en omläggning av produktionsinriktningen tillvaratas för attupprätthålla sysselsättningen på orter som 'är speciellt utsatta samt att eventuellaförändringar planeras i så god tid att effektiva motåtgärder hinner sättas inför det fall att personalinskränkningar ej kan undvikas. En ökad export avannan produktion än krigsmateriel är enligt LO och att föredra. Man fömtsätter också att eneventuell syssdsättningsminskning på grund av minskad krigsmaterielexportkompenseras genom arbetsmarknads- och näringspolitiska insatser. Behovetav preciserade riktlinjer för krigsmateridexporten understryks av fleraremissinstanser. Det anses mycket viktigt att företagen på ett sä tidigtstadium som möjligt får klarhet om förutsättningarna för att erhållaexportlicens. svårighet för industrin är, enligt aUmänna exportförening , riskerna för återkallande av en gång givna tillstånd.Dessa svårigheter skuUe kunna minskas genom mer preciserade riktlinjer förexporten av krigsmateriel. anför att verket genomindustrikontakter och andra kontakter med andra länders försvarsmyndigheterfått uppmärksamheten riktad på betydelsen av garantier för obruten leverans.En ordning där avtalade leveranser avbryts och reservdelsleveranseromöjliggörs på gmnd av ute- blivnaföljdlicenser är olycklig med tanke på den negativa verkan detta har, när detgäller andra länders intresse för att vidmakthålla och vidareutvecklaförbindelserna med den svenska industrin och det svenska försvaret.Flygtekniska försöksanstalten påpekar att industrin för att få rimligaleveranstider måste ikläda sig bindningar för materialframställning ocharbetskostnader för mångmiljonbdopp långt före leverans. Därför måstemedgivande till exportUcens kurma lämnas på ett tidigt stadium och garantierställas för att beviljad licens gäller även när avsevärd tid förflutit, ominte mycket allvarliga förändringar inträffar, SSU anför att det avgörande förfrågan huruvida företagen skall tvingas avbryta påbörjade leveranser måstevara omsorgen om vår neutralitet och inte vapenindustrins önskemål. Kommerskollegiumliksom LO delar utredningens mening att riktlin-jema måste utformas så att deinte försvårar möjligheterna till långsiktig planering för krigsmateridproducerandeföretag. Beträffanderiktlinjernas innehåll gör några remissinstanser en allmän jämförelse mellanutredningens förslag och nuvarande regler, anför att utredningens förslagsynes innebära en viss minskning av nu existerande restriktioner, och anser att utredningensförslag innebär uppmjukningar av begränsad räckvidd men att det ändå i principär en välkommen brytning av den hittillsvarande utvecklingen, som givit intryckav att bara kunna gå i riktning mot en ständigt högre grad av restriktivitet.Organisationerna ifrågasätter, om neutralitetspolitiken gör det nödvändigt medrestriktioner av nuvarande hårda karaktär, och anser att det inom ramen förvår neutralitetspolitik torde finnas betydande möjUgheter för en ökad krigsmaterielexport.En sådan ökning skulle, anser organisationerna, kunna gagna den internationellafreden och stabiliteten, eftersom i annat fall blir hänvisade tillköp från stormakterna, vUket lätt leder tUl poUtiskt beroende. Exporten avkrigsmateriel skulle enligt dessa remissinstanser utan större svårighet ochutan omfattande investeringar troligen kunna ökas till . Vadangår urvalet av mottagarländer för krigsmateridexporten görs inga direktainvändningar mot utredningens förslag att det som hinder för krigsmaterielexportskulle anges krigshandlingar, internationell spänning, som berör ett visstland eller region, inre väpnade oroligheter och undantagstillstånd. och anför dock, att det i envärld, där inre oroligheter av olika slag blivit en regel snarare än ettundantag, är angeläget att orolighetemas art ingående bedöms innan de tas tillintäkt för att ej bevilja exportlicens. Till uttrycket "väpnadeoroligheter" borde enligt nämnda två organisationer fogas "av sådanstyrka att de kan väntas leda tUl väpnad konflikt". Organisationernainstämmer i utredningens upp- fattning,att det är väsentUgt att flexibilitet finns vid licensgivningen även omkriterier av angivet slag föreUgger, Det är enligt organisationerna angelägetatt bedömningen görs från fall till fall och inte från tid till tid eller genereUtför en hel kontinent eller del av kontinent. Ävenförenade fabriksverken och kommerskollegium förordar flexibilitet vid licensgivningen.Enligt förenade fabriksverken bör ett land ej utestängas från leveranser enbartpå grund av ett högst symboliskt engagemang i en konflikt, TCO anför att maninte bör frångå hittUls tillämpade principer, SSUanser att utredningens förslag om flexibilitet innebär att man frångår densedan 1956 upprätthållna principen att inte exportera vapen till krisområden.Att förslaget enbart grundas på att den nuvarande ordningen ärotillfredsställande för exportföretagen gör, enligt SSU, att det inte bör taspå allvar. Omvärlden bör kunna lita på regeringens vilja att håUa svenskvapenexport borta från områden, där krig råder eller där fara för krigföreligger, I annat fall riskerar vi att kompromettera den svenskautrikespolitiken. Förslagetom att inrätta en rådgivande nämnd tUlstyrks av kommerskollegium, överstyrelsenför ekonomiskt försvar, ,länsstyrelserna i och , förenade fabriksverken, LO,allmänna exportförening och . , flygtekniska försöksanstalten och luftfartsverket förklarar siginte ha något att invända mot förslaget. Ettflertal av de remissinstanser som tillstyrker inrättandet av en nämnd påpekarvikten av att nämnden inte kommer att innebära att ärendena fördröjs, SSUanser att inrättande av en sådan nämnd som utredningen föreslagit inger en radprincipiella betänkligheter. Den allvarligaste är att det kan medföra attfrågor rörande krigsmateridexporten lyfts över den offentliga partipolitiskadebatten. Som exempel anges att partiorganisationernas inflytande över frågandärmed skulle allvarligt försvåras. Lika betänkligt är det, enligt förbundet,att tro att regeringen skulle kunna arbeta med en parlamentarisk kontroll överregeringens interna arbete. Det är ett orimligt arbetssätt, anför SSU, somyrkar att förslaget inte föranleder någon åtgärd. Fråganom innebörden av begreppet krigsmateriel behandlas i många remissyttranden.Endast SSU har i denna fråga principieUa synpunkter som väsentUgt avviker frånvad utredningen anfört. SSU erinrar om att vidden av krigsmaterielbegreppethar aktualiserats bl, a, av export av kraftöverföringsstationer, strategiskavägbyggen i andra länder samt export av terrängfordon som lätt kan få militäranvändning. Inget av dessa fall har intresserat utredningen, anför SSU, I densvenska listan över krigsmateriel nämns konkreta vapenty- per,komponenter eller framställningsmateriel för dessa samt utrastning som ärsärskilt "för militärt brak utformad". Debatten harvisat att detta inte är tUlfyllest, En formulering av typen "för militärtbrak användbara" varor skulle bättre fyUa behovet av en möjlighet attstoppa export som kan bli utrikespolitiskt känslig. Förbundet hänvisar till attde brittiska och västtyska förordningarna på området avser varor som "kantänkas få militär betydelse" och "som utan att vara klassificeradesom vapen likväl kan komma till militär användning". Om vapenexport skalltillåtas, förefaller det vara oundgängligt att det svenska krigsmaterielbegreppetvidgas till att få minst samma täckning som det västtyska och brittiska, anserSSU. Beträffande de avutredningen behandlade motionsyrkandena om att krigsmaterielbegreppet skallutvidgas till att avse även civila varor, som köparen lätt kan omändra förmilitärt brak, delar flera remissinstanser uppfattningen att en sådanutvidgning är olämplig. I denna riktning uttalar sig generaltullstyrelsen,överstyrelsen för ekonomiskt försvar, ,allmänna exportförening och . Fråganom svensk export av krigsmateriel har diskuterats i vid flera tUlfällenunder senare år. Den utredning som föreligger tUlkom efter en framställningfrån om att riktlinjerna för krigsmateridexporten skulle ses över.Det är därför naturligt att utredningen och de ställningstaganden som denföranleder redovisas för . Det är också med hänsyn till att frågan omkrigsmaterielexport inrymmer särskUda problem av stor politisk räckviddangeläget att de grundläggande principerna för sådan export redovisas förriksdagen. Detta innebär inte att skall ta ställning i detalj tillregleringen av krigsmateridexporten. Grandsatsen att det ankommer på Kungl.Maj:t att besluta om reglering av export och import gäller även i fråga om krigsmateriel.Det bör därför liksom ankomma på Kungl. Maj:t att med beaktande av deallmänna principer som lagts fram för bestämma hurförfattningsregleringen på området närmare skaU utformas. Jag tar i detföljande upp frågan om krigsmaterielexport med dessa utgångspunkter. Enhuvudlinje i svensk utrikespolitik är att aktivt verka för fredlig lösning avinternationella konflikter och för internationella överenskommelser omnedrustning. Internationell handel med krigsmateriel står allmänt sett iprincipiell motsättning till dessa politiska mål. Detta gäller dock inte under aUaförhållanden. Handel med rent defensiva vapenbör t. ex. i regel vara förenlig med de angivna målen. Vidare bör beaktas attolika stater i en legitim strävan att bygga upp ett försvar kan vilja köpakrigsmateriel i en neutral och från politiska och militära blockbildningar friståendestat. En sådan försvarsuppbyggnad kan även bidra till att befästa dessa statersnationeUa oberoende. Jag vill i detta sammanhang instämma i utredningensuttalande att den svenska vapenexporten inte begränsat våramöjligheter att aktivt delta i de internationella nedrustningsförhandlingarnaeller att aktivt stödja förslag om kontroll av den internationellavapenhandeln. En utgångspunkt förbedömningen av frågan om export av krigsmateriel från är emellertidatt sådan export principiellt inte är önskvärd från utrikespolitisk synpunkt.De allmänna utrikespolitiska skälen mot svensk krigsmaterielexport gör sig dockgällande med olika styrka i skilda fall beroende på förhållandena imottagarlandet m. m. Ävenhänsynen till neutralitet talar i viss utsträckning mot export avkrigsmateriel. Neutralitetsrättsliga regler om krigsmaterielexport finns i1907 års Haagkonventioner, vilka utredningen närmare redovisat. Som utredningenframhåUer gäller dock dessa regler, som inte avser annan export än den som skerfrån statiiga eller statskontrollerade organ, endast i fall av krig. För krigsmaterielexporti fredstid finns inga generella folkrättsliga regler. Emellertid kan detuppenbarligen vara i en neutral stats intresse att begränsa exporten avkrigsmateriel även om det inte föreligger krig. Neutralitetspolitiskaskäl kan emeUertid också anföras tiU stöd för svensk krigsmaterielexport. Densvenska neutralitetspolitiken förutsätter att har ett starkt försvar,och i den mån krigsmateridexporten bidrar till att vidmakthållaförsvarsberedskapen har den således ett värde från neutralitetssynpunkt. Med hänsyn till de skälsom talar mot svensk export av krigsmateriel är det uppenbart att sådan exportinte kan få ske fritt. Som utredningen anför kan endast två alternativövervägas, nämligen totalt exportförbud eller begränsad och kontrolleradexport. Vid prövningen av dessa alternativ måste först bedömas vilken betydelsekrigsmateridexporten har för vår försvarsberedskap. Utredningen diskuterarolika omständigheter som kan anföras till stöd för att krigsmateridexporten ärtill fördel för det svenska försvaret. Utredningens slutsats är att en vissbegränsad krigsmaterielexport bör tillåtas av försvarshänsyn. Nästan allaremissinstanser instämmer i denna bedömning. Förmin del vill jag till en början erinra om att den svenska krigsmateridexportenunder femårsperioden 19651969 inte uppgick till större belopp än i genomsnitt162 milj. kr. är värdet avsevärt högre, 322 mUj. kr., meni detta sammanhang är det framför allt genomsnittssiffror för längretidsperioder som är av intresse. högre summa beror påflygplansleveranserna till Dan- Det förefaller knappast troligt att en krigsmaterielexport avdenna begränsade storlek skulle kunna ha så väsentlig betydelse i skUdahänseenden som har angetts. Det kan knappast rådaolika meningar om att den svenska försvarspolitiken fömtsätter att vi inomlandet vidmakthåller industriella resurser för militär produktion av högteknisk kvalitet. Uppenbarligen är det också angeläget att vi i fråga omväsentlig materiel är oberoende av utländska leverantörer. Det är docktveksamt, om dessa omständigheter har så stor betydelse som argument för krigsmaterielexportsom ibland görs gällande. Det är visserligen riktigt, som utredningen anför,att det för ett litet land som med begränsade ekonomiska resurser kanbli svårt att följa med i den tekniska utvecklingen i fråga om all materiel somär av intresse för det svenska försvaret. Klart är vidare att krigsmateridtillverkare,som kan exportera en del av sin produktion, får möjlighet till större serieröver vilka utvecklingskostnader och andra fasta kostnader kan slås ut. Menkostnadsfrågor av denna art kan knappast lösas genom attkrigsmateriel exporteras från . Detta skulle kräva att exporten hade enhelt annan omfattning än den nuvarande. En sådan utveckling av exporten ärotänkbar med hänsyn tUl vår utrikes- och neutralitetspolitUc, Jagär inte heller övertygad om att som köpare av krigsmateriel på deninternationella marknaden har så stort intresse av att krigsmateridexporten Uggerpå en viss nivå, Krigsmateridexporten kan visserligen i viss mån underlätta föross att följa den internationella marknadsutvecklingen, men det primära när viuppträder som köpare är att vi har betalningsförmåga, förtroende och teknisktkunnande. Utredningenanför vidare att krigsmaterieUndustrin genom att den kan exportera fårmöjlighet att upprätthålla en större kapacitet än som krävs för det svenskaförsvaret i fredstid. Denna kapacitet behövs för att behoven i ettavspärrningsläge skall kunna tryggas. Dessa beredskapssynpunkter understryks avöverstyrelsen för ekonomiskt försvar och flera andra remissinstanser. Jag delaruppfattningen att krigsmateridexporten, 'även med beaktande av dess begränsadeomfattning, bidrar till att höja vår beredskap på det angivna sättet. Sammanfattningsvisär min bedömning, att beredskapshänsynen utgör ett vägande skäl för att även ifortsättningen tillåta en viss export. De beredskapsskäl som sålunda talar försvensk krigsmaterielexport måste ställas mot de utrikes- ochneutralitetspolitiska skäl som enligt vad jag fömt har anfört talar mot sådanexport. Utredningenanför att ekonomiska och arbetsmarknadpolitiska överväganden stärkerargumenteringen för en viss krigsmaterielexport men inte i och för sig böranses avgörande. Jag delar denna uppfattning. Hänsynen till sysselsättningenhar i och för sig största vikt, men om begränsningar av krigsmateridexportenfår negativa effekter på syssel- sättningenbör dessa frågor, som och LO påpekar, angripas medarbetsmarknads- öch näringspolitiska insatser, Vägningenav sk'äl för och emot svensk krigsmaterielexport leder enligt min mening tillatt huvudregeln av utrikes- och neutralitetspolitiska hänsyn bör vara attsådan export är förbjuden. Beredskapshänsynen bör emellertid medföra attexport tillåts i sådana fall då utrikes- och neutralitetspolitiska skäl motexport saknas eller har ringa betydelse, Iett interpellationssvar i första kammare angavdåvarande statsministern att den i allmänhet har tillämpatprincipen att överhuvud vägra licenser för export av krigsmateriel till stater,som för tillfället är invecklade i akuta internationella konflikter eUer ivilka inbördeskrig är rådande eller där det internationella eller det internaläget är så hotande att fara för oroligheter eller krig föreligger. Dennaprincip, som fortfarande gäller, står i sina huvuddrag i samklang med denavvägning som jag h'är har förordat och som innebär bl, a, att export tillorosområden inte bör förekomma. Tillämpningen av principen har emellertidmedfört problem, framför allt på grand av svårigheten att bedöma, om"fara för oroligheter eller krig föreUgger", Det politiska läget inomen viss stat eller en grupp av stater kan ibland förändras mycket snabbt, ochden information som finns är inte alltid tUlräcklig för en tillfredsställande bedömningav situationen i det konkreta fallet. Tillkomsten av nya stater och en delvisny typ av konflikter bidrar också tUl att försvåra bedömningen. Detta talarenligt min uppfattning för en än större restriktivitet än som hittillstillämpats vid prövningen av frågan till vUka mottagare svensk krigsmaterielskall få exporteras. Nya och preciserade riktlinjer bör i detta syfte ställasupp för prövningen. Preciseraderiktlinjer är angelägna också d'ärför att de underlättar för de krigsmateridexporterandeföretagen att planera och ger dem möjlighet att med större säkerhet förutse omexporttillstånd i det enskilda fallet kan påräknas. Somjag förut har anfört måste huvudregeln vara generellt förbud mot att exporterakrigsmateriel utan tillstånd. De riktiinjer som här redovisas avser att genärmare ledning för tillståndsprövningen, Ivissa fall föreligger ovillkorligt hinder mot krigsmaterielexport. Detta kanvara fallet på grund av internationella avtal, beslut av FN:s säkerhetsrådeller folkrättsliga regler om export från neutral stat under krig, I dessa fallskall självfallet exporttillstånd vägras. Utrikes-och neutralitetspolitiska skäl saknar betydelse i fråga om krigsmaterielexporttill de nordiska staterna och till de neutrala stater- Därför bör i fredstid tillstånd bevUjas för export till dessa stater.I fråga om andra stater måste från fall till fall bedömas om de utrikes- och neutralitetspolitiskaskälen har så ringa vikt att export bör tiUåtas. Deprincipiella överväganden som här har redovisats leder till att tillstånd intebör beviljas för export tUl statsom befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaringhar avgetts eUer ej, statsom är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnadkonflikt, eller statsom har inre väpnade oroligheter. Vid tUlämpningenav dessa regler bör man dock skilja mellan materiel av utpräglat defensivkaraktär och krigsmateriel i övrigt. De allmänna utrikespolitiska skälen mot krigsmaterielexporthar, som jag har anfört, inte samma tyngd i fråga om defensiva vapen,t, ex. kustartUleri- och luftvärnsmateriel. Visserligen bör inte ens defensivmateriel kunna exporteras till stat som befinner sig i v'äpnad konflikt medannan stat. Men i de övriga fall som här avses bör export av sådan materiel,som inte kan utnyttjas för att påverka den föreliggande krissituationen, kunna tiUåtas.Detta är helt i överensstämmelse med den praxis som gäller f. n. Starkautrikespolitiska skäl talar vidare mot att exporterar krigsmateriel,som kan bli utnyttjad för att undertrycka mänskliga rättigheter. Även om dennaprincip redan nu kan sägas vara vägledande för praxis i tillståndsärenden, ärdet angeläget att det uttryckligen slås fast som en grundläggande regel attexport inte kan medges i dessa fall. Regeln avses medfört ökad restriktivitet ifråga om urvalet av mottagare för svensk krigsmaterielexport i överensstämmelsemed det allmänna syfte som jag förut har angett för de nya riktiinjerna. Regelnbör uttryckas så, att tillstånd inte skall ges för export av krigsmateriel tillstat, som på grand av deklarerade avsikter eller rådande politiska förhållandenkan antas använda materielen för att undertrycka mänskliga rättigheter somanges i . Ifråga om reservdelar till tidigare levererad krigsmateriel föreligger särskUdaförhållanden. Med den stränga restriktivitet jag förordar för urvalet av destater till vilka krigsmaterielexport skall medges är det osannolikt, atttveksamhet uppstår i fråga om export av reservdelar till materiel, för vilkenlicens en gång lämnats. Skulle detta ändå inträffa, bör enligt min meningavgörande vikt fästas vid att reservdelarna är ett komplement till materiel,som exporterats med vederbörligt tillstånd. För att svensk krigsmaterieUndustriskall kunna verka på exportmarknaden inom de ramar som jag har angivit är detangeläget att köparna har goda garantier för att de får reservdelar till inköptmateriel. Reservdelar till tidigare inköpt materiel bör därför få exporterasoavsett förhållandensom jag här angivit som hinder för export. Ovillkorliga exporthinder gällerdock givetvis även i detta fall. Utredningenoch flera remissinstanser har betonat de svårigheter som uppstår i företagensplanering, om påbörjade eller kontrakterade leveranser måste avbrytas. Dessasvårigheter måste enligt min mening beaktas. Om, som jag har funnit, krigsmaterielexportav viss omfattning skall tUlåtas av beredskapshänsyn, bör man också beakta dekonsekvenser för sysselsättningen som kan uppstå, om en för export utbyggd kapacitetplötsligt inte kan utnyttjas. Utfärdad exportlicens bör därför indragas,förutom vid ovUlkorliga exporthinder, endast om den mottagande staten kommer iväpnad konflikt med annan stat eller får inre väpnade oroligheter. Även i fallav väpnad konflikt bör indragning av licensen kunna underlåtas, om det ärförenligt med de neutralitetsrättsliga reglerna och mottagarstaten deltar ikonflikten endast symboliskt.