prop · FU03131 · 1971-12-31 00:00:00 — Blandde omständigheter som enligt de nya reglerna kan utgöra grund för att vägragodta skiljedom nämns i första stycket a) att parterna enligt den för demtillämpliga lagen saknade behörighet att träffa skiljeavtalet eller inte var behörigenföreträdda eller att skiljeavtalet inte är giltigt enligt den lag som enligtparternas överenskommelse skall tillämpas på avtalet eller, om varje anvisningom tillämplig lag saknas, lagen i det land där skiljedomen har meddelats, I ,där frågan om skiljeavtalets giltighet behandlas i artikel 1 andra stycket a),finns ingen motsvarande hänvisning till tillämplig lag. Innebördenav hänvisningen i fråga om parternas behörighet till den för dem tillämpligalagen torde vara att frågan om vilken lag som skall tillämpas får avgörasenligt vederbörande personalstatut, bestämt enligt verkställighetslandetsinternationella privaträtt, Iförsta stycket b) anges som grund för att underkänna skiljedom det fall att denpart mot vilken skiljedomen åberopas inte i behörig ordning underrättats om attskiljeman har utsetts eller om skiljemaima-förfarandet eller av annan orsakinte varit i stånd att utföra sin talan, I finns enbestämmelse som tar sikte på berörda fall i artikel 2 första stycket b). Förstastycket c) behandlar den omständigheten att skiljemännen överskridit sittuppdrag. Har detta skett, får erkännande och verkställighet vägras. Så långtföreligger saklig överensstämmelse med (artikel 2 förstastycket c). Bestämmelsen innehåller emellertid även i motsats till en regel som iime-bär att skiljedomen får erkännas och verkställas till dendel den täcks av skiljeavtalet. Som förutsättning för sådant partielltgodkännande uppställs att beslut i ämne som omfattas av skiljeavtalet kansärskiljas från skiljdomen i övrigt, Iförsta stycket d) berörs skiljenämndens tillsättande och sammansättning samt skiljemannaförfarandet.Erkännande och verkställighet får enligt bestämmelsen vägras, omskiljenämndens tillsättande och sammansättning eller skiljemannaförfarandetstått i strid med parternas överenskommelse eller, om sådan saknas, med lageni det land där skiljemanna- Såvitt gäller skiljenämndens tillsättande finns en motsvarande regel iGenévekonventionens artikel 1 andra. stycket c). Den nya regeln innehåller dennyheten att där anges att parternas överenskommelse i första hand är avgörande.Beträffande skiljemannaförfarandet saknar uttryckligmotsvarighet till den nya regeln. Enligtförsta stycket e) får skiljedomen underkännas, om den ännu inte har blivitbindande för parterna eller om den undanröjts eller dess verkställighet uppskjutitsav behörig myndighet i det land där den meddelats eller enligt vars lag denmeddelats. Med att skiljedomen ännu inte blivit bindande torde avses att denännu inte blivit i princip verkställbar enligt den lag som är tillämplig.Däremot torde den omständigheten att möjlighet finns att väckaklandertalan mot skiljedomen inte innebära att den inte anses bindande. Detfallet regleras i artikel VI,där regler ges bl, a, om möjlighettill uppskov i vissa fall när talan fors mot skiljedomen. Kriteriet"bindande" i den nya bestämmelsen svarar mot artikel 1 andra stycket d)i , där det krävs att skiljedomen skall vara"definitiv" i närmare angiven mening. Bland de skillnader som pådenna punkt föreligger mellan de båda konventionerna kan pekas på bl, a, attbevisbördan har flyttats från den som åberopar skiljedomen till hans motpart,I övrigt torde valet av ordet "bindande" (eng. "binding")syfta till att ge lättnader åt den som åberopar skiljedomen. a. har manvelat ta avstånd från det krav på s. k. dubbelt exekvatur som upprätthålls isomliga stater som är anslutna till . Detta krav innebär attden som åberopar skiljedom måste förete beslut av myndighet i den stat där dentillkommit att skiljedomen är verkställbar. Den i den nya bestämmelsen angivnaomständigheten att skiljedomen undanröjts torde i sak överensstämma med Genévekonventionensartikel 2 första stycket a). Dock kan enligt föreskrifthänsyn bara tas till beslut om undanröjande som meddelats i det land därskiljedomen meddelats, Iartikel V andra stycket anges, som redan har nämnts, ytterligare fall dåerkännande och verkställighet får vägras. Här ligger bevisbördan inte, somenligt första stycket, på den mot vilken skiljedomen åberopas. Det föreskrivs näniligenbara att vägran får ske om behörig myndighet i det land där domen åberopasfinner att vissa angivna omständigheter föreligger. Innebörden är attmyndigheten ex officio får pröva, om någon av dessa omständigheter föreligger.Under punkt a) nämns att skiljedomen avser fråga som enligt lagen i det landdär den åberopas inte kan avgöras genom skiljedom. Under punkt b) anges detförhållandet att erkännande eller verkställighet av skiljedomen skall varaoförenligt med rättsordningen, "ordre public", i det land där den åberopas. Andrastycket torde i sak överenstämma med artikel 1 andra stycket b) och e) i , Artikelninnehåller en regel för det fall att part hos myndighet i skiljedomslandeteller det land vars lag är tillämplig på skiljedomen har yrkat att skiljedomenskall upphävas eller dess verkställighet uppskjutas, I denna situation äger denmyndighet hos vilken skiljedomen åberopas, om den anser det lämpligt, uppskjutabeslutet om verkställighet och på hemställan av den part som yrkatverkställighet ålägga motparten att ställa skälig säkerhet. Tanken med denna regleringär bl. a. att i görligaste mån skydda den som åberopar skiljedomen motobefogade invändningar, vilkas syfte är att fördröja ett beslut iverkställighetsfrågan. En liknande bestämmelse finns i artikel 3 i ,I förhållande till innebär emellertid den nya bestämmelsenden ändringen att enbart den omständigheten att talan om hävande ellertillfälligt uppskov ännu står till buds inte är tillräcklig för att stat skallvara berättigad vägra erkännande eller verkställighet. Ett beaktansvärt intresseinträder enligt New Yorkkonventionen först i och med att talan om hävande elleruppskov har väckts. Ytterligare är mellan regleringen i de båda konventionernaden skillnaden att den myndighet hos vilken erkännande eller verkställighetsöks inte enligt den senare konventionen har möjlighet att ogillaframställningen om erkännande eller verkstälUghet, De altemativ som står tillbuds är att antingen bevilja verkställighet eller att uppskjutaverkställigheten. Möjligheten att ålägga motpart att ställa säkerhet är ocksåen nyhet. Dennaartikel behandlar förhållandet mellan New Yorkkonventionen och andramultilaterala eller bilaterala konventioner om erkännande och verkställighetav skiljedom. Det föreskrivs i första stycket att bestämmelserna i konventioneninte inverkar på överenskommelser av detta slag som har ingåtts avfördragsslutande stat. Det sägs vidare att sådana överenskommelser inte hellerutgör hinder för part att göra skiljedom gällande på det sätt och i denomfattning, som medges av lagen i den stat där skiljedomen åberopas eller somföljer av fördrag som denna stat har ingått. Av det senare ledet, som i saköverensstämmer med artikel 5 i , framgår att de fördragsslutandestaterna är oförhindrade att inta en mer liberal inställning till utländskaskiljedomar än den som avspeglar sig i föregående artiklar, I andra stycket görsundantag från huvudregeln att konventionen inte påverkar andraöverenskommelser. Det föreskrivs sålunda att Genéveöverenskommelsema skallupphöra att gälla mellan de fördragsslutande staternafrån och med den dag och i den utsträckning som dessa blir bundna avkonventionen. Den begränsning man har åsyftat med orden "i denutsträckning" tar sikte på konventionens territoriella tillämpningsområde.Innebörden är sålunda inte att de äldre överenskommelserna förblir i kraft iden mån de reglerar frågor som inte berörs i konventionen. Mellan stat som haranslutit sig bara till de äldre överenskommelserna och stat som visserligenhar anslutit sig till dessa men därefter också till New Yorkkonventionenförblir de äldre reglerna i kraft. Dessaartiklar innehåller föreskrifter om undertecknande, ratifikation, uppsägning m.m. 4 Frågan om bör ratificera New Yorkkonventionen 4. Desakkunniga framhåller att den nya regleringen jämfört med Genéveöverenskommelsemainnebär att de fördragsslutande staterna åtar sig längre gående förpliktelser.Tillämpningsområdet har sålunda utsträckts att i princip omfatta utländskaskiljedomar, oavsett om de meddelats i konventionsstat eller inte och oavsettvilken stats jurisdiktion parterna är underkastade. Vidare har regler införtssom i högre grad än Genéveöverenskommelsema försvårar för tredskande part atthindra eller förhala verkställighet av en i och för sig oantastlig skiljedom.Som en betydelsefull nyhet måste också betecknas att den nya konventioneninnehåller vissa uttryckliga anvisningar om tillämplig lag när fråga uppkommerom skiljeavtalets giltighet i ett verkställighetsärende. Det är enligt desakkunniga ett välkänt faktum att parterna i internationell handel låteruppkommande tvister slitas genom skiljedom i mycket stor utsträckning. Viktigaskäl till detta torde vara att skiljemannaförfarandet i regel är snabbt och attpartema har möjlighet att undgå att utomstående får insyn i deras mellanha-vanden,I många länder blir ett skilj emaimaförf ärande ofta mindre formellt ochkostsamt än en process vid allmän domstol, I ett internationellträttsförhållande vill man inte gärna låta en tvist avgöras av organ, som harnationell anknytning till endast den ena parten. Av betydelse är vidare attskiljedom är intemationellt verkställbar i större utsträckning ändomstolsavgörande. Några betänkligheter mot att tvister av förevarande slag iregel avgörs genom skiljemaimaförfarande torde inte kimna anföras. Motdenna bakgrund måste regleringen enligt New Yorkkonventio- nen,som tar sikte i första hand på det internationella näringslivets tvister, ansesutgöra ett väsenUigt framsteg i förhållande till Genéve-överenskommelsernasregelsystem. En viktig faktor vid ettställningstagande till den nya konventionen är givetvis vilken anslutning frånandra staters sida som redan har skett. Till Genéveöverenskommelsema har ettförhållandevis blygsamt antal stater anslutit sig, tjugonio till 1923 årsprotokoll och tjugotre till konvention. New Yorkkonventionen däremothar redan tillträtts av inte mindre än trettioåtta stater. Till dem som haranslutit sig hör flera av vårt lands viktigaste handelspartners. Av de nordiskaländerna har och tillträtt konventionen och i förbereds f,n. lagstiftning som skall möjliggöra ratifikation. Det kan anmärkas attåtskilliga stater, som har anslutit sig till Genéveöverenskommelsema,numera valt att tillträda New Yorkkonventionen, Många av de stater som haranslutit sig till New Yorkkonvenfionen är inte anslutna till Genéveöverenskommelsema.Intresset av en mera enhetlig reglering av frågan om skiljeavtals ochskiljedomars internationella giltighet skulle alltså främjas av en svenskanslutning. Densvenska lagstiftningen ger, framhåller de sakkunniga vidare, redan nu vidamöjligheter till erkännande och verkställighet av skiljedom som har meddelatsutomlands. Den är mera liberal än regleringen i många andra länder, särskiltgenom att vi från svensk sida inte kräver att en svensk skiljedom skullegodtas i ett motsvarande fall i det land till vilken den utländska domen haranknytning. Den uUändska skiljedomen erkänns och verkställs här utan attSverige har gjort något åtagande genom mellanstatligt avtal. Antyddaomständigheter har medverkat till att en svensk anslutning till NewYorkkonventionen tidigare ansetts kunna anstå. Även om nuvarande svenskaordning alltjämt i stort sett fyller rådande behov, när det gäller erkännandeoch verkställighet i av utländsk skiljedom, har det dock i praktikenvisat sig medföra vissa nackdelar att stå utanför konventionen. Många av deanslutna staterna har nämligen förbehållit sig att tillämpa konventionenendast på skiljedom som har meddelats i konventionsstat. En intern regleringsom möjliggör verkställighet av uUändsk skiljedom vid sidan av konventionensaknas ofta, I vissa stater torde det på denna grund f, n, föreliggasvårigheter att få verkställighet till stånd av skiljedom som har meddelats iSverige, Till kretsen av dessa stater torde numera, i motsats till vad tidigarehar antagits, få räknas . Mot denna bakgrund har flera svenskanäringslivsorganisationer uttryckt önskemål om svensk ratifikation avkonventionen. Det har sagts att svenska företag som vill vara förvissade om atten skiljedom skall bli exigibel kan se sig nödsakade att träffa skiljeavtal,som avser ett förfarande i motpartens hemland, även i sådana fall där enighetskulle kunnanås om ett i och för sig betryggande och från den svenska partens synpunktmera önskvärt skiljemannaförfarande. Vidbedömningen av frågan om det är möjligt och riktigt från svensk synpurikt attåta sig de förpliktelser som konventionen lägger på konventionsstat berör desakkunniga bestämmelserna i artikel I första stycket. Enligt första punkten ärkonventionen tillämplig på erkännande och verkställighet av skiljedom som harmeddelats i annan stat än den där erkännande och verkställighet söks. Desakkunniga framhåller att det i förevarande hänseende råder principiellöverensstämmelse med vad som redan gäller enligt svensk lag. Enligt denna lag erkännsoch verkställs utländsk skiljedom i och med uUändsk skiljedom avsesskiljedom som har meddelats på utländsk ort. Något krav på att orten skalltillhöra stat med vilken slutit avtal i ämnet upprätthålls inte. Enligtandra punkten i första stycket är konventionen också tillämplig på skiljedomsom inte anses som inländsk i den stat där erkännande och verkställighet söks.Denna regel torde enligt de sakkunniga innebära förpliktelse bara för statersom i motsats till inte definierar uUändsk dom på territoriell bas.Med denna tolkning synes alltså vad som sägs i andra punkten inte åläggaSverige någon direkt förpliktelse. Desakkunniga finner sålunda att några principiella hinder inte möter från svensksynpunkt mot att konventionens allmänna förpliktelser godtas. Om Sverigeratificerar New Yorkkonventionen, är det dock nödvändigt att göra vissaändringar i den interna svenska lagstiftningen. De sakkunniga uttalar attaktuella ändringar inte behöver ge anledning till betänkligheter. Medhänvisning till det anförda förordar de sakkunniga att ratificerar 1958års New Yorkkonvention. Desakkunniga tar därefter upp frågan om förbehåll skall göras enligtkonventionens artikel I tredje stycket. Det finns möjlighet att göra två olikaförbehåll. Stat kan på grundval av ömsesidighet förklara att den kommer atttillämpa konventionen endast vid erkännande och verkställighet av sådanaskiljedomar som har meddelats i annan konventionsstat. Dessutom kan statförklara att den kommer att till-lämpa konventionen bara på tvist som härflyterur rättsförhållande kontraktsrättsligt eller ej som enligt dess nationellalag betraktas som kommersiellt. Förbehållmåste göras senast vid ratifikationen. Desakkunniga erinrar om att det i samband med anslutning till Genéveöverenskommelsemaoch tillkomsten av LUSK diskuterades huruvida då aktuellakonventionsförpliktelser skulle begränsas till skiljedomar som meddelats iannan konventionsstat. Övervägandena resulterade i att något krav påömsesidighet inte uppställdes. I prop, 1929: 227 s, 23 framhölls bl, a, att denömsesidighetsprincip som Genéveöverenskommelsema baserade sig på inteöverensstämde med den 2 1971.1 saml. uppfattningsom dittills gjort sig gällande på förevarande område i vårt land. Denkategoriklyvning av de utländska skiljedomarna som skulle föranledas häravskulle komma att göra lagstiftningen onödigt invecklad och medföra osäkerhet itillämpningen. Det föreslogs därföi att den svenska lagen skulle tillämpas påutländska skiljedomar, oavsett var de hade meddelats, I sitt yttrande överlagförslaget framhöll lagrådet bl, a, att denna ståndpunkt kunde leda till attSverige skulle kunna komma i en mindre gynnsam ställning. Så skulle det, t, ex,vid affärer mellan en svensk och en utlänning från land som inte biträttöverenskommelserna, ofta bli lättare att få till stånd avtal om utländsk än omsvensk skiljedom, eftersom den uUändska skiljedomen skulle bli verkställbarinte bara i ursprungslandet utan också i , under det att en svenskskiljedom inte skulle komma i åtnjutande av motsvarande förmån i det främmandelandet. Lagrådet ansåg sig dock inte med beaktande av omständigheterna böraavstyrka förslaget i denna del. När det gäller NewYorkkonventionen anmärker de sakkunniga att ett ki-av på ömsesidighet kantillgodoses antingen så att konventionsförpliktelsen begränsas tillskiljedomar från andra konventionsstater eller så att begränsning görs till statersom erkänner och verkställer svenska skiljedomar. Det förstnämnda alternativethar tillämpats av ungefär hälften av de stater som har anslutit sig.Använder detta eller det andra alternativet skulle visserligenej komma i den ogynnsamma situation som lagrådet pekade , Risken föratt en sådan situation uppstår är emellertid numera reducerad genom attflertalet av våra viktigare handelspartners har anslutit sig till endera avGeneve- och New Yorkkonventionerna, Om den mer vidsträcktareservationsmöjligheten används av , skulle kanske vissa stater som intehar tillträtt New Yorkkonventionen påverkas att göra detta. Möjligheten av ensådan effekt synes emellertid oviss. Vår interna lagstiftning skulle vidare fåutformas så att skiljedomar från vissa icke-konventionsstater uteslöts frånerkännande och verkställighet enligt konventionens system. Detta kunde i sintur leda till att svenska skiljedomar blev på motsvarande sätt diskriminerade.Den mer vittgående begränsningen synes redan av nu anförda skäl inte böra kommai fråga. Omkonventionsförpliktelsen begränsas till stater som erkänner svenskaskiljedomar, blir en häremot svarande intern lagstiftning som skall tillgodosekravet på ömsesidighet uppenbarligen tämligen invecklad och svårtillämpad.Några olägenheter i tillämpningen av att gällande lag ej upprätthåller något ömsesidighetskravhar såvitt känt inte förekommit. Det synes ovisst om en reservation av nu nämndinnebörd skulle påverka andra stater i positiv riktning. På grund av detanförda synesinte heller möjligheten till en mer begränsad reservation böra användas. Möjlighetenatt genom förbehåll begränsa konventionens tillämpningsområde tUl tvisterrörande kommersiella frågor har införts av den anledningen att vissa stater isin interna rätt inte godtar skiljedom angående kontrakt av icke-kommersiellnatur. Dessa stater vill därför inte heller godta sådan skiljedom i internationellasammanhang. motsvarande möjlighet till förbehåll fanns enligt ,Den utnyttjades dock inte av , Någon sådan begränsning finns alltså f, n,inte i LUSK, Somframhölls redan under förarbetena till 1929 års lag torde den omständighetenatt vissa stater använt sig av nu berörda möjlighet till förbehåll sakna störrepraktisk betydelse från svensk synpunkt (prop, 1929: 227 s. 23), För svenskrätts del synes en uppdelning i kommersiella och icke-kommersiella tvisterfrämmande. Några olägenheter av gällande lags ståndpunkt har såvitt känt inteförekommit. Förklaring enligt artikel I tredje stycket andra punkten synesdärför inte böra komma i fråga, Remissinstansernahar genomgående tillstyrkt att ratificerar New Yorkkonventionen, Avdem som närmare utvecklar sin mening i denna fråga framhåller attNew Yorkkonventionen avser såväl skiljeklausuler som skiljedomar. Den begränsarinte på samma sätt som de skiljeklausuler och skiljedomar somomfattas av konventionsregleringen. Den överlämnar också till tappande partatt göra eventuella invändningar mot skiljedomen i stället för att, såsom ,kräva bevis av vinnande part att förutsättningarna för verkställighet äruppfyllda. Med hänsyn till att den svenska lagstiftningen i ämnet redan nu ividsträckt omfattning erkänner skiljeklausuler och låter verkställa utländskaskiljedomar innebär New Yorkkonventionens regler inte några påtagliga lättnaderi förhållande till redan gällande ordning. På vissa punkter är denna senare t,o. m. gynnsammare för utländska skiljedomars verkställbarhet än NewYorkkonventionen kräver. En svensk anslutning till New Yorkkonventionen skulledärför få begränsat värde. Vissa länder, exempelvis , erkänner emellertidsvenska skiljedomar endast på gmndval av konventionsbunden reciprocitet. Pågrund härav och med hänsyn till att ett fortsatt uteblivande för delfrån konventionstillhörigheten lätt skapar det felaktiga intrycket attutländska skiljedomar inte kan verkställas i under de förutsättningarkonventionen anger, finner hovrätten det naturligt att ansluter sigtill New Yorkkonventionen, Delegationen framhåller bl, a, att New Yorkkonventionen ijämförelse med åtar sig längre gående förpliktelser och atttillämpningsområdet utsträcks att i princip omfatta utländska skiljedomar,oavsett om de meddelats i konventionsstat eller inte och oavsett vilken stats"jurisdiktion" partema är underkastade. Regler har införts som ihögre grad än försvårar för tredskande part att hindraeller förhala verkstäUighet av en i och för sig oantastlig skiljedom, NewYorkkonventionen innehåller också vissa uttryckliga anvisningar om tillämpliglag när fråga uppkommer om skiljeavtalets giltighet i ettverkställighetsärende, New Yorkkonventionen -r-som i första hand tar sikte pådet internationella näringslivets tvister har ratificerats av 38 stater, avvilka flera utgör våra främsta handelspartners. Ett svenskt biträdande avkonventionen skulle enligt delegationens mening främja intresset av en meraenhetlig reglering av frågan om skiljeavtals och skiljedomars internationellagiltighet liksom det skulle ge svenska företag ökade garantier förverkställighet i tappande parts land av skiljedomar, som har meddelats iSverige, Biträdande av konventionen ger eventuella avtalsparter på ett enkeltoch lättfattligt sätt visshet om att en blivande skiljedom blir exigibel.Därigenom underlättas ingående av skiljeavtal med hänvisning till t. skiljedomstol eller val av andra förfaranden,som bmkar komma till användning i den internationella handeln. Näringslivethar livligt förespråkat en svensk anslutning till NewYorkkonventionen, Delegationen hälsar därför nu med tillfredsställelse desakkunnigas förslag om en sådan anslutning. Delegationen förordar sålunda attSverige ansluter sig till konventionen. De sakkunnigas uppfattningatt förbehåll som begränsar konventionens tillämplighet till skiljedomar som-harmeddelats i annan konventionsstat inte bör göras delas av flertaletremissinstanser. Lagberedningen är dock av motsatt mening. Delegationen framhålleratt de med en reciprocitet förenade problemen är av svår och invecklad natur.Näringslivets organisationer har i annat sammanhang låtit komma till uttryckatt reciprocitet är en vansklig grund att bygga erkännande av utländska domarpå. Krav på ömsesidighet skulle visserligen kunna medföra att en svenskavtalspart inte bleve bunden av en skiljeklausul med mindre visshet förelågeatt hans utländska motpart i motsvarande omfattning bleve bunden i sitt hemlandoch inför sina myndigheter. Krav på ömsesidighet skulle också kunna tänkasinverka på två avtalsparters val av platsen för förfarandet. En svenskavtalsparts intressen skulle därför i vissa lägen kunna tärikas bli bättretillgodosedda genom ett krav på ömsesidighet, Å andra sidan bör beaktas att vårrättsordning sedan gammalt intar en mycket liberal ståndpunkt till frågan omerkännande och verkställighet av utländsk skiljedom och att de olägenheterhärav som förekommit inte torde ha varit av så allvarligt slag att de inte påannat sätt Att upprätthålla ett reciprocitetskrav för att därmed försöka fåandra stater att ansluta sig till konventionen synes föga realistiskt ochknappast heller riktigt. Att i varje särskilt fall låta utländsk skiljedomserkännande i bero på humvidä en svensk skiljedom kan verkställas i detfrämmande landet kan förväntas leda till komplicerade utredningar och bedömningaroch förefaller därför mindre praktiskt.