prop · FU03123 · 1971-12-31 00:00:00 — För väghållarens del skulle i så fall få gälla skyldighet attinhämta medgivande. i anför atttremånadersfristen måste kunna förkortas bl. a. för att tillmötesgåskogsnäringen. Av samma skäl förordar i atttremånaderstiden reduceras väsentligt, när det gäller utfarter av tillfällignatur, samt att anmälan i sådana fall får göras direkt till väghållaren sombör ha befogenhet att meddela föreskrifter om utfartens förläggning ochutförande. Beträffandeden prövning som enligt förslaget skall verkställa med anledningav anmälan om tilltänkt anslutning av enskild utfarts- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 93 vägtill allmän väg anför länsstyrelserna i och samtlänsvägnämnden i sistnämnda län att inte bara trafiksäkerhetssynpunkter börbeaktas utan också framkomligheten på den allmänna vägen. Det är angeläget attnybyggda vägsträckors höga standard inte väsentligt försämras genom tillkomstenav ett stort antal utfartsvägar. Vissaremissinstanser behandlar frågor om utfartsvägar som föranleds avfastighetsbildning. Lantmäteristyrelsen erinrar bl. a. om förslaget till ny fastighetsbildningslagoch anför att, eftersom trafikintresset skall beaktas avfastighetsbildningsmyndighet i samråd med vägmyndighet, det kan ifrågasättas,om den föreslagna anmälningsphkten behöver upprätthållas i sådana fall dåfastighetsbildning kommer till stånd och förhållandena är sådana attföreskrift rörande utfartens läge eller utförande inte behövs. I sådana fallanser styrelsen behov av anmälan inte föreligga, om utfarten anläggs inom visstid, t. ex. , efter fastighetsbildningen. Överlantmätaren i länoch i anför att vidfastighetsbildning, som förutsätter utfart till allmän väg, prövningav utfartsfrågan bör avvaktas innan fastighetsbildningsärendet slutförs. Häravorsakad ökning av arbetet för vägmyndigheter och försening i fastighetsbildningsverksamhetenbör enligt överlantmätarens mening kunna tålas. Ifråga om den föreslagna anmälningsskyldigheten vid ändring av befintlig utfartanmärker att det torde vara svårt för den enskilde att bedöma omen tilltänkt ändring kan vålla olägenhet från trafiksäkerhetssynpunkt ellerinte. Problemet bör enligt hovrättens mening belysas närmare i motiven. Också iJämtlands län önskar ett förtydligande av nu ifrågavarande bestämmelse, menfrån en annan synpunkt. Enligt mening framgår det inte klart, omdet kan förhindras att en befintlig utfartsväg används för helt andra ändamålän dem som vägen anlagts för. anser det med hänsyn tilltrafiksäkerheten angeläget att samma möjligheter finns att reglera trafiken påbefintliga utfartsvägar som på nya. Liknande synpunkter återfinns också iandra yttranden. i län och. länsarkitekten i samma länsamt överlantmätaren i menar sålunda att den generellaanmälningsplikten bör avse också väsentlig ändring av befintlig utfartsvägsanvändningssätt och trafikintensitet. Också i länbedömer möjligheten till reglering av befintliga utfartsvägars användning somönskvärd men anser att bestämmelser härom bör inflyta i VTF. Överlantmätaren iKronobergs län önskar ett klarläggande av att ombyggnad av befintlig utfartmed anledning av ökad trafik-intensitet är likställd med nybyggnad och alltsåunderkastad anmälnings-phkt. Länsstyrelseni förutsätter, liksom i Maj:ts proposition nr 1971 sammalän, att anmälningsskyldigheten vid ändring av befintUg utfart omfattar ocksådet fall att trafikintensiteten i utfarten ökar. finner det dockangeläget med ett Idarläggande att inte exempelris ett enstaka nytillskott tillbebyggelsen utmed en enskild väg, kanske från denallmänna vägen, och den därav föranledda trafikökningen medföranmälningsskyldighet. Denföreslagna anmälningsskyldigheten för anslutning av brygga finner länsstyrelseni tveksam eftersom det i praktiken är svårt attavgöra om en brygga är ansluten till allmän väg på sådant sätt att anmälanbehövs. Desakkunnigas förslag, att väghållaren i fastighetsägarens ställe skall kunnapåkalla förrättning enligt EVL och föra talan vid förrättningen kritiseras avlantmäteristyrelsen. Styrelsen, som anser att bestämmelsen bör flyttas tillEVL, finner att bärande skäl saknas att ge väghållaren starkare ställning änfastighetsägaren. De sakkunnigas farhågor för att det annars skulle kunnainträffa att förrättningen inte leder till önskat resultat anser styrelsen ihuvudsak ogrundade, eftersom rid förrättningen sker official-prövning av denväckta väghållningsfrågan. i samt i andra handhörd instans finner förslaget obilligt mot fastighetsägaren. Länsstyrelsenföreslår att väghållaren och fastighetsägaren jämställs i förevarandehänseende. Deföreslagna ersättningsreglerna bedöms av en rad remissinstanser som för snäva.Av denna mening är sålunda bl. a. Motororganisationernas samarbetsdelegation,trafikbilägares riksorganisation. , Sverigesadvokatsamfund, RLF, . I allmänhet förordar dessa instanser att skähgersättning utgår också för skada som inte är avsevärd. Länsstyrelseni föreslår en komplettering av ersättningsreglerna för det fallatt väghållaren skall betala ersättning med anledning av åtgärd beträffandebefintlig utfart och denna underhålls av vägsamfällighet, vägförening eller kommun.I dessa fall bör enligt mening ersättningen utbetalas direkttill samfälligheten, föreningen eller kommunen. Härigenom undviks den omgångsom skulle uppstå om ersättningen utbetalas till särskilda fastighetsägare ochdessa därefter genom uttaxering får betala kostnaderna för det fördyradevägunderhållet. Desakkunnigas förslag att övergångsbestämmelser till 31 a 31 c §§ AVLskall upphöra att gälla efter en kort preklusionstid av diskuteras avSvea hovrätt, som till att börja med framhåller att de sakkun- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 95 nigainte berört de måhända talrika fall där två eller flera tillkomnafastigheter som är belägna utmed allmän väg tills ridare sambrukas och utfartdärför ännu inte anordnats från mer än en av fastigheterna. Inte minst inomrilla- och sportstugeområden torde detta enhgt hovrätten vara vanhgt. Medhänsyn till att det i dessa fall inte kan sägas att ändamålet medfastighetsbildningen förfallit anser hovrätten att den korta pre-klusionstidenär otillfredsställande. Regeln bör därför enligt hovrättens mening utgå.övergångsbestämmelserna till den nya väglagen bör i stället utformas ienlighet med lagstiftning. I varje fall bör preklusions-fristen görasbetydligt längre och uppmärksamhet ägnas frågan om hur kännedom om bestämmelsenskall spridas. Också överlantmätaren i har erinringar motifrågavarande regel under hänvisning till bestämmelserna att vidavstyckningsförrättning skall tillses att rätt till erforderliga utfartsvägarskapas. En fastighet utan rätt till utfartsväg är i allmänhet inte lämpad försitt ändamål. Att då, om fastighetsägaren försummar att begäraersättning, beröva honom denna rätt synes högst betänkligt. Förfarandet bör,menar överlantmätaren, åtminstone garantera att ägaren blir hörd. 10.Arbetslag för vinterväghålhiing på landet I4146 §§ AVL ges bestämmelser om arbetslag för vinterväghållning. Sådanaarbetslag skall finnas på länets landsbygd, om vederbörande länsstyrelsebedömer det som erforderligt. Arbetslagens uppgift är att vid svårare snöfallbiträda med vinterväghållningen, då det av i länet prövasoundgängligt för att hålla väg öppen för samfärdseln. Desakkunniga framhåller att arbetslagen för vinterväghållning enligt AVL, somersatte de på tjänsteplikt uppbyggda snöploglagen enhgt äldre bestämmelser, ären beredskapsorganisation som är avsedd att tas i bruk bara rid exceptionellaväderleksförhållanden. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget till nuvarandebestämmelser uttalade vederbörande utskott att arbetslag inte fick tas ianspråk förrän sökt skaffa erforderlig personal på annatsätt. har ifrågasatt om bestämmelserna börbibehållas. Enligt de sakkunnigas mening har de skäl som i samband medvägväsendets förstatligande talade för upprättandet av en särskildberedskapsorganisation för svåra snöförhållanden inte längre samma giltighet.Med statens vägverks nuvarande organisation och tekniska resur- Maj:ts proposition nr 1971 seranser de sakkunniga situationer av detta slag kunna bemästras utan anlitande avdylika arbetslag. Med hänsyn härtill föreslår de sakkunniga att bestämmelsernai 4146 §§ AVL om arbetslag för vinterväghållning upphävs och att motsvarandeändring görs i straffbestämmelserna i 61 § AVL. Desakkunnigas förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser. 11.1Gällande bestämmelser, m. m. Enligl;16 § AVL företräds de lokala vägintressena på landet och i de städer därkronan ensam är väghållare av vägnämnder och länsvägnämnder. Närmarebestämmelser om dessa organs uppgifter och organisation finns i lagen(1943:436) om vägnämnder och länsvägnämnder. Vägnämndernas verksamhetsområdenhar senast bestämts genom kungörelsen (1970:424) om vägnämndsområden. består av femledamöter och har till uppgift att avge yttranden i vägfrågor som berörnämndens område, såsom frågor om byggande av allmän väg, förändring av enskildväg till allmän, inrättande av särskild vinterväg och indragning av allmänväg. får framställa förslag i frågor rörande vägväsendet ochvägtrafiken inom nämndens område. Dessutom får nämnden anföra besvär överstatens vägverks och beslut i vägfrågor. Ledamöter i vägnämndoch suppleanter för dem utses för av . De väljs av kommunensfullmäktige eller, om vägnämndens område omfattar två eller flera kommuner, avvalda ombud för de olika kommunerna. skall verkaför att vägfrågor som är gemensamma för flera eller alla vägnämndsområden inomlänet får den för hela länet ändamålsenligaste lösningen. a. att avge yttranden i vägfrågor. En av länsvägnämndernas viktigasteuppgifter är att medverka vid upprättandet av flerårsplaner. fåranföra besvär över och beslut. Ledamöterna och en suppleantför varje ledamot utses av , och vägnämndernai länet. förordnar två ledamöter, av vilka en skall vararepresentant för städerna i länet. och varje vägnämndväljer en ledamot. får till ledamot och suppleant i länsvägnämndendast välja den som rid valet är ledamot i vägnämnd. Den ledamot som väljs avskogsvårdsstyrelse skall vara förfaren i skogsbruk och väl förtrogen medskogsförhållandena inom länet. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 97 Ledamöteroch suppleanter i länsvägnämnd utses eller februari månad åretefter det, under rilket val av ledamöter i vägnämnd ägt rum, för av fyraår räknat från det år då förordnandet eller valet skedde. Länsvägnämndernaär sammanslutna i som för sin verksamhet erhållerstatsbidrag. Frågan om vilka organ sombör företräda de lokala vägintressena liksom dessa organs organisation ochfunktion har behandlats i ett förslag (SOU 1952: 48) rörande vägväsendetsdistriktsorganisation som avgetts av en inom väg- och vattenbyggnadsstyrelsentillsatt kommitté. föreslog att vägnämndernasuppgifter skulle övertas av kommunerna och att länsvägnämnderna i anslutningtill en föreslagen ny regional indelning för vägväsendet i tolvdistrikt skulle ersättas av distriktsvägnämnder, en för varje distrikt, medsamma funktioner som länsvägnämnderna men med en mera allsidig representationav olika transport- och trafikantintressen inom distriktet. Också länsförvaltningsutredningenhar tagit upp frågan om den lokala representationen på vägväsendets område. Ibetänkandet (SOU 1967: 20) Den statliga länsförvaltningen anslöt sigutredningen till distriktsorganisationskommitténs förslag om en avveckling avvägnämnderna. Utredningen ansåg vidare att dess förslag till ny länsstyrelse,enligt vilket skall bestå av förutom verkets chef ett antalföreträdare för länets invånare, i tillräcklig grad tillgodosåg de intressensom bär upp länsvägnämnderna. Kravet på ett i länsinstans infogat allmäntmedborgerligt inflytande på vägplaneringen skulle alltså bli uppfyllt.Utredningen betonade att detta inflytande skulle komma att bli starkare än detsom länsvägnämnden nu kan utöva, eftersom de inedborgerliga representanternaskulle delta i länsstjTelsens beslut och inte bara såsom länsvägnämnden ha enrådgivande funktion. Utredningens slutsats blev att tillräckliga skäl att haett rådgivande länsorgan på vägväsendets område inte förelåg och attlänsvägnämnderna därför borde upphöra. Desakkunniga poängterar att vägfrågorna spelar en väsentlig roll från kommunalsynpunkt med hänsyn till kommunernas uppgifter i fråga om bl. a. bebyggelseplaneringoch markanvändning. Bilismen och vägnätets ut-veclding utgör riktigaförutsättningar för koncentration av serricefunktio-ner till rissacentralorter. Enligt de sakkunnigas mening finns därför anledning räkna medatt kommunerna och särskilt de blivande storkommunerna är intresserade av attvägfrågorna löses på ett för kommunen lämpligt sätt och att nödvändigsamordning sker mellan den kommunala planeringen och kommunikationerna. Desakkunniga har mot denna bakgrund Maj:ts proposition nr 1971 funnitatt kommunala organ är ett lämpligare forum för handläggning av vägfrågorna ände nuvarande vägnämnderna. I likhet med distriktsorganisationskommittén anserde sakkunniga därför att de funktioner på vägväsendets område som nutillkommer vägnämnderna i fortsättningen bör anförtros åt kommunerna. Detantal enheter som vägförvaltningarna har att samråda med kommer risserhgen pådetta sätt att öka. Antalet ärenden i rilka samråd skall ske är emellertidganska begränsat och antalet samrådsenheter kommer att minska genomkommunreformen. Desakkunniga, som inte berör länsförvaltningsutredningens förslag omlänsvägnämndernas avskaffande, går i sina överväganden ut ifrån att länsvägnämnderskall finnas också i fortsättningen. De sakkunniga förordar attlänsvägnämnderna får en mera allsidig representation än vad som är fallet. Ivarje sådan nämnd bör kunna ingå representanter för exempelris jordbruket,skogsbruket, näringslivet i övrigt, städerna, landskommunerna, den yrkesmässigatrafiken, den övriga trafiken och totalförsvaret. Sammansättningen bör intebindas till ett på förhand bestämt antal representanter för olika näringsgrenareller organisationer, utan varje länsvägnämnd bör få en representation som äravpassad efter näringslivet och trafiken inom länet. Antalet ledamöter ilänsvägnämnd anser de sakkunniga lämpligen böra sättas till tolv, att förordnasav Kungl. Maj :t efter förslag av . De sakkunniga föreslår attlagen om vägnämnder och länsvägnämnder upphävs och att bestämmelser omlänsvägnämnd tas upp i väglagen. Desakkunnigas förslag att vägnämnderna skall avskaffas och att deras funktionerskall föras över till kommunerna tillstyrks eller godtas i princip av så gottsom samtliga remissinstanser. Ett stort antal yttranden innehåller docksynpunkter på den ordning som bör gälla intill dess den pågående kommunreformenär genomförd. har inte något att erinra mot att vägnämndernas funktioner övertas avkommunerna. framhåller att denna ändring kan komma att medföramerarbete för i de fall då storkommuner ännu inte bildats ochsamrådsorganen alltså blir små kommuner vilkas antal avsevärt överstigervägnämndernas. utgår från att kan utnyttjasamarbetsnämnderna som remissorgan i fråga om förslag till flerårsplaner. Attsamarbetsnämnderna bör vara remissorgan i stället för kommunerna när det gälleryttranden över flerårsplaner förordas av i län.Motororganisationernas samarbetsdelegation, trafikbilägaresriksorganisation och samt . Etttiotal remissinstanser, däribland länsstyrelserna i , ,, och , , och ,framhåller att samar- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 99 betsnämndernaär lämpligare organ än de enskilda kommunerna intill dess konimunreformen ärgenomförd. i ifrågasätter i dettasammanhang om inte i varje till kommunblocket hörande kommunbör få yttra sig. Ytterligareett tiotal remissinstanser, bl. a. länsstyrelserna i och länsamt länsvägnämnderna i , , och , anseratt den föreslagna överflyttningen av vägnämndernas uppgifter till kommunernabör anstå till dess kommunsammanslagningarna har genomförts. Länsstyrelseni anser att vägnämnder bör behållas i någon form. Visserligen kanen del av vägnämndernas nuvarande arbetsuppgifter, främst sådana som rördetaljutredningar, med fördel föras över till kommunala myndigheter. I frågaom övriga uppgifter, som avser bl. a. vägnätets utformning i stort ochprioriteringsfrågor i samband med flerårsplaner, blir kommunblocken dock försmå enheter. 1 kommer efter blockbildningen att finnas 18kommuner, medan antalet vägnämndsområden f. n. uppgår till sju. De lokalaintressena bör därför också i fortsättningen företrädas av vägnämnder. Dessabör bestå av fem ledamöter, som utses av för att säkerställa enallsidig representation. i län bör det tydligare anges i lagen vilka uppgifter somi förevarande sammanhang skall anförtros kommunerna. i Stockholmslän finner det betydelsefullt att trafiknäninder-nas lokala sakkunskap tas tillvara. Detta bör lämpligen ske på det sättet att kommun, då den har att yttrasig i vägärende, inhämtar yttrande från trafiknämnden i kommunen. Ifråga om länsvägnämnderna har de sakkunnigas förslag mött en rad erinringar. Länsstyrelseni framhåller att de ärenden som handläggs av länsvägnämnden somregel också bör behandlas av planeringsråd. Länsstyrelsenifrågasätter om det är nödvändigt med denna dubbla rådgivning. Planeringsrådetär vidare i högre grad än länsvägnämnden insatt i den allmännasamhällsplaneringen och har därmed bättre förutsättningar att sätta in vägfrågornai större sammanhang. väcker därför frågan om man inte bör låtaplaneringsråden fylla de funktioner som enligt de sakkunnigas förslag avsettsför länsvägnämnderna. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelserna iSödermanlands, , och , och Västmanlandslän. Också i ifrågasätter om det finnstillräckliga skäl att bibehålla länsvägnämnderna som särskilda rådgivandeorgan i vägfrågor rid sidan av planeringsråden. vill dock intemotsätta sig att länsvägnämnderna bibehålls i avvaktan på att frågan ommedborgarrepresentation i länsstyrelserna fått en definitiv lösning. Maj:ts proposition nr 1971 Länsstyrelsernai och län anser att frågan om länsvägnämnderna bör prövas isamband med övervägandena om den framtida organisationen av länsförvaltningen.Länsstyrelserna i , och hänvisar till attde tillstyrkt eller godtagit länsför-valtningsutredningens förslag omlänsvägnämndernas avskaffande i samband med att länsstyrelserna fårmedborgarrepresentation. Läns.ityrelsen i län biträder desakkunnigas förslag rörande länsvägnämnderna men framhåller att den därmedinte har tagit ställning till frågan om handläggningen av hithörande uppgifteri en framtida länsförvaltning. De remissinstanser sominte har någon erinran mot att länsvägnämnderna skall finnas kvar, tillstyrkereller godtar överlag de sakkunnigas uttalande att nämnderna i fortsättningenbör få en mera allsidig representation. ochNäringslivets trafikdelegation stryker särskilt under denna synpunkt.Trafikdelegationen betonar vikten av att näringslivet får en bredrepresentation i länsvägnämnderna och föreslår att handelskamrarna beredstillfälle att till avge förslag på minst fyra personer jämteersättare som är lämpade att representera näringslivet i näranden. Dessutombör enligt trafikdelegationens mening förslag inhämtas av frånjordbrukets och den yrkesmässiga biltrafikens lokalorganisationer. Liknandesynpunkter uttrycker handelskamrarna i och . Handelskammaren iNorrköping ifrågasätter i detta sammanhang nödvändigheten av representationi länsvägnämnderna. Med det av de sakkunniga föreslagna antalet ledamöter ärdet enligt handelskammarens mening inte möjligt att i länsvägnämnden inrymmakommunala representanter från alla regioner i ett län. Möjligen kunde maninskränka sig till att låta föreslå en eller två personer som fickföreträda de kommunala intressena. Enligt länsvägnämnden i länbör antalet ledamöter i länsvägnämnden utökas i de nordligaste länen, om olikasamhällsintressen i dessa län, från både inland och kustland, skall kunna blirepresenterade. förordar att en särskild representant för naturvård ochfriluftsliv får ingå i varje länsvägnämnd. anseratt motorbranschen bör bli företrädd i länsvägnämnderna. Skulle detta inte varamöjligt inom ramen för det föreslagna antalet ledamöter bör detta antal kunnaökas eller den ordningen införas att näringsgrenar utan ordinarierepresentation får utse adjungerad ledamot. Sättetför utseende av ledamöter i länsvägnämnd berörs av någi-a remissinstanser.Länsstyrelsen i , länsvägnämnden i ochvägförvaltningen i anser att ledamöterna bör utses avlänsstyrelsen. i län finner att halva antalet ledamöterbör väljas av eller förvaltningsutskottet. i förordar att sex eller åtta ledamöter utses avlandstinget och övriga av . Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 101 ärav den uppfattningen att den nuvarande ordningen för utseende av ledamöter ilänsvägnämnd bör bibehållas. I andra hand föreslås all skall fåutse ledamöterna. och länsvägnämnden i län ifrågasätterom inte majoriteten av ledamöterna bör utses av kommunerna. På liknande sättuttalar sig också stad. anser det böraövervägas om inte behovet av representation i länsvägnämnd lämpligenbör tillgodoses genom ett valsystem liknande det som tillämpas vid val avbyggarbetsnämnd. Näringslivetstrafikdelegation anser det önskvärt att länsvägnämndernas skyldigheter ochbefogenheter preciseras i författning. Samma uppfattning harMotororganisationernas samarbetsdelegation, trafikbilägaresriksorganisation. Ocksålänsstyrelsen i förordar att länsvägnämndernas arbetsuppgifternärmare klarläggs. i län saknar i de sakkunnigas förslag en bestämmelse somger landshövding och vägdirektör rätt att närvara vid länsvägnämndssammanträden. 1970års riksdag har beslutat riktlinjer för en partiell omorganisation av den statligalänsförvaltningen (prop. 1970: 103, 1970: SU 132, 1970: KU 34, rskr 1970:248och 1970:308). får en lekmannastyrelse med landshövdingen somordförande och tio andra ledamöter. De nuvarande planeringsråden, som har enrådgivande funktion, upphör. Av lekmannaledamö-terna skall fem utses avlandstinget och fem av Kungl. Maj :t. Därvid har förutsatts att landstingetföre valet inhämtar förslag från länsavdelningen av ochatt Kungl. Maj :t tillgodoser behovet av samordning med näringsliv ocharbetsmarknad. För varje lekmannaledamot skall utses en personlig suppleant.Den nya får som en huvuduppgift att leda och samordna densamhällsplanering som bedrivs inom den statliga länsförvaltningen. I frågor om översiktligplanering av större regio-nalpolitisk betydelse skall övertabeslutanderätten från vissa andra länsorgan. På vägplaneringens omi'åde medförreformen ingen ändring av nuvarande funktioner.Länsarkitektkontoret skall organisatoriskt inordnas i länsstyrelsen.Länsvägnämnder och vägförvaltningar skall dock bibehållas som friståendelänsorgan. Omorganisationen beräknas ske . Maj:ts proposition nr 1971 Enligt23 § första stycket AVL är ägodelningsrätt första domstol i mål om ersättningenligt 19 § med anledning av upplåtelse av vägrätt. Detsamma gäller enligt 31b § mål om ersättning för kostnad eller men till följd av förordnande om regleringav tillfart till allmän väg och enligt 33 a § mål om ersättning för skada tillföljd av förbud att intill väg uppföra byggnad eller ha upplag, stängsel ellerannan anordning. Ägodelningsrätt handlägger också mål om gottgörelse förförlust som inteckningshavare lidei- till följd av att ersättning enligt 19, 31b eller 33 a § AVL inte har blivit nedsatt eller till följd av att sådanersättning har blivit för lågt beräknad och inte prövats av domstol (21 § och23 § första stycket). Enligt24 § första stycket AVL är fastighetsägare, om vägs framdragande överfastigheten medför synnerligt men vid nyttjandet av fastigheten eller deldärav, berättigad att begära att väghållaren löser fastigheten eller delen.Yrkande om lösen prövas av ägodelningsrätten. Förklaras väghållaren lösningsskyldig,gäller enligt 24 § andra stycket för frågans vidare behandlingexpropriationslagens regler i tillämpliga delar, varvid både väghållaren ochfastighetsägaren får väcka talan vid expropriationsdomstolen.