prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Liksom enligt tidigare lagstiftning borde enligt departementschefende renskötande samerna för sådana upplåtelser inom trakterna ovanförodlingsgränsen och på renbelesfjällen, vilka trakter i första hand var avseddaför de renskötande samerna, böra beredas kompensation. Denna borde liksomtidigare gottgöras dem på del sättet att arrendeavgifterna ingick tilllappfonden. Senaste ändring i 1928 årsrenbeteslag gjordes . Då utvidgades bestämmelserna omnytljanderätlsupplåtelser ytterligare lill alt omfatta även upplåtelse av njttjanderätt lill mark dels med hänsyn till den allmänna samfärdseln, dels förbostad eller annat liknande ändamål. I fråga om avgifterna för upplåtelseföreskrivs all de enligt bestämmelser som ges av Kungl. Maj:t skall användasantingen till förmån för samerna eller också för verksamhet på den markupplåtelsen avser. Enligtmin mening saknas anledning atl nu frångå de principer som ligger bakombestämmelserna om nyttj anderätlsupijlåtelser. Även i forlsäll-ningen böralltså bestämmelserna om upplåtelse på dessa marker som i första hand äravsedda för de renskötande samerna endast gälla mindre omfattandenyltjanderältsupplåtelser som inte medför skada för renskötseln. Förnytljanderätlsupplåtelser av större omfattning får man falla tillbaka på debestämmelser om upphävande av räll lill renskötsel som jag behandlat.Vissa remissinstansers önskemål att bestämmelserna utformas så atl de främjaren från samhällsekonomisk synpunkt optimal användning av markerna går alltsåenligt min mening för långt. En annan sak är alt nuvarande bestämmelser måhändatillämpas väl restriktivt. Så t. ex. torde del finnas utrymme för etl störreantal fiskeupplåtelser utan att samernas rättigheter träds för nära. SSR:s yrkande attsamebyarna själva skall få svara för alla slag av nyltjanderältsupplåtelser ide trakter del här är fråga om kan jag av flera skäl inte biträda. Yrkandetsynes delvis grunda sig på SSR:s uppfattning alt samerna har en starkare rättlill dessa marker än som framgår av renbeleslagen. Enligt de sakkunniga börman vid frågans bedömande i första hand anlägga praktiska synpunkter. På vadsätt tillgodoses bäst de intressen som både samerna och övrigabefolkningsgrupper numera har inom dessa vidsträckta områden? De sakkunnigaanser del vara uppenbart all endast en statlig förvaltning kan komina i frågaför uppgiften. En samisk förvaltning torde i praktiken inle kunna utformas såatl den innefattar tillräckliga garantier för att övriga befolkningsgruppersintressen blir tillgodosedda i skälig omfattning. Denna uppgift bör därförenligt de sakkunniga liksom f. n. handhas av statlig myndighet. Jag finner inteskäl alt föreslå ändring i del syslem som tillämpas. Desakkunnigas förslag all bestämmelserna om nyttjanderättsupplätelser görs meraenhetliga kan jag i huvudsak ansluta mig lill. Jag är också ense Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 133 medde sakkunniga om alt som huvudregel bör fastslås att nyttjanderätt får upplåtasendast om upplåtelse kan ske utan avsevärd olägenhet för renskölseln. Liksomgäller f. n. bör samerna alltså vara skyldiga att tåla smärre ölägenheter somen upplåtelse kan innebära. Upplåtelser som innebär avsevärd olägenhet förrenskölseln är däremot inte tillåtna. Jag delar också de sakkunnigasuppfattning atl samerna liksom bör beredas kompensation förupplåtelser på de marker del här är fråga om. Denna kompensation bör liksom f.n. i flertalet fall utgöras av avgiften för nyttjande-rältsupplåtelsen ochsådan avgift bör utgå, även om upplåtelsen kan ske utan varje olägenhet förrenskötseln. Självfallet vore det mera tillfredsställande med en regel somtillförsäkrade samerna ersättning med belopp som i varje särskilt fallmotsvarade den olägenhet som drabbade renskötseln genoin en upplåtelse.Beaktas bör dock att det ofta är svårt alt rätt värdera de olägenheter somorsakas renskölseln genom en upplålelse för vars tillåtlighet krävs altupplåtelsen inle är lill avsevärd olägenhet för renskölseln. Fördelarna med enenkel schematisk regel är stora. Härigenom undviks tvister och parternabesparas kostnader och besvär. Jag anser det därför vara en rimlig lösning altliksom f. n. kompensation i allmänhet utgår med belopp som motsvarar avgiftenför upplåtelsen. Kan samerna visa att de lidit större förlust genoinupplåtelsen än som svarar mot nämnda belopp, bör de kunna få förlusten ersatt. I fråga om vissa slag avnytljanderätlsupplåtelser lalar emellertid övervägande skäl för atlersättningen för eventuell skada och olägenhet bestäms till belopp som bättremotsvarar den skada eller olägenhet som uppslår. Jag åsyftar närmast sådanaupplåtelser som avser rätt att tillgodogöra sig naturtillgångar såsomvattenkraft, grustäkt och icke inmutningsbara mineraler, dvs. sådant som inteär all hänföra lill fastigheters vanliga avkastning. Jag kan i del sammanhangeterinra om atl de sakkunniga i samband med behandlingen av frågan om ersättningvid undanlagande av mark från begagnande för renskötseländamål särskiltstrukit under att rälten till ersättning bör vara, som de sakkunniga uttryckerdel, begränsad till skada på och intrång i den nyttjanderätt som tillkommer derenskötselberättigade, dvs. i själva renbetesrätlen och de med dennaförknippade särskilda rättigheterna. Det särskilda värde som det undantagnaområdet kan äga exempelvis på grund av förekomsten av vattenkraft,gruvfyndighet eller lomtför-säljningsmöjligheter omfattas enligt de sakkunnigainte av nyttjanderätten och det bör därför inte påverka ersättningen lill derenskötselberättigade. Jagföreslår därför alt såvitt avser upplåtelse av rätt all tillgodogöra signaturtillgångar ersältning i stället skall utgå för den skada eller olägenhetsom i del särskilda fallet drabbar renskötseln genoin upplåtelsen. Kanfrivillig överenskommelse ej träffas, bör ersättningen beslämmas av domstol.Jag vill än en gång understryka atl de upplåtelser det här gäller är sådana sominle är lill avsevärd olägenhet för renskölseln. Maj:ts proposition nr 1971 sersom kan innebära avsevärda ölägenheter för renägarna får man falla tillbaka påbestämmelserna om upphävande av renskötselrätt. överskogsfånget på kronans marker bortsett från den rätt samerna har all la virkelill husbehov disponerar staten i kraft av sin äganderätt. Avverkningenbedrivs i stor utsträckning i domänverkets regi. Det förekommer altdomänverket upplåter rälten atl avverka skog. Enligt gällande rätt föreliggeringen skyldighet att använda avgift för sådan upplålelse till förmån församerna. Enligt min mening saknas anledning alt göra någon ändring i deltaavseende. I elt avseende anser jagall de sakkunnigas förslag i fråga om upplåtelser går alltför långt. Desakkunniga har föreslagit att, när särskilda skäl föreligger, jakt- ellerfiskerältsupplålelse lill skillnad mol vad nu gäller skall kunna avse all rätttill jakt eller fiske inom ett visst område. Som skäl åberopas jakt- ochfiskevårdssynpunkter. SSR har riklat hård kritik mol förslagel som cnligl SSRinnebär alt samernas räll till jakt och fiske på så sätt skulle kunna utsläckasinom stora områden. Jag anser all samerna har visst fog för sin kritik. Jagvill erinra om att samerna jagar och fiskar inte bara för eget behov utanäven lill avsalu. Upplåts jakt eller fiske med ensamrätt lill utomstående, kanupplåtelsen lätt uppfattas som ell betydande ingrepp i samernas rättigheter.SSR har föreslagit cn annan lösning av frågan, såvitt avser fisket. För attfrämja fiskevärden och fiskets utnyttjande föreslås sålunda att sameby gesmöjlighet atl avslå från atl utöva sin fiskerätt i viss sjö, där exempelvis enfiskeförening inplanterat ädelfisk. SSR:s förslag jämfört med andra uttalandenav SSR, torde innebära alt vetorätt skall tillkomma saraebyn, såvitt avserfrågan om allt fiske i en sjö skall få utövas av byn utomstående personer. Jagär beredd atl godla SSR:s förslag. Det bör alltså inte komma i fråga allutestänga samerna i en by från fisket i elt visst vatten om samebyn motsättersig del. Det bör krävas medgivande från samebyn för att så skall få ske och detbör ankomma på samebyns stämma alt ge uttryck för medlemmarnas vilja. Jag vill i detla sammanhangäven la upp de sakkunnigas förslag till ändring i lagen (1960: 130) omfiskevårdsområden. De sakkunnigas förslag till ändring i denna lag tar sikte påalt underlätta anslutningen av vattenområden, där samerna har fiskerätt, tillfiskevårdsområden. Genom sådan anslutning torde enligt de sakkunniga i mångafall såväl fiskevården som fiskets utnyttjande kunna verksamt förbättras.Frågan berördes i prop. 1960; 50 med förslag till lag om fiskevårdsområden m.m. Departemenlschefen uttalade bl. a. all en utgångspunkt för den föreslagnalagstiftningen var att den inle skulle göra intrång i samernas rättigheter ochintressen. Denna synpunkt torde enligt departementschefen bäst tillgodoses pådet sättet alt man från lagens tillämpningsområde undantog de områden somblivit anvisade till samernas uteslulande begagnande samt beträffande övrigaområden, där samerna ägde utöva sitt fiskeprivilegium, endast gjorde ett gene- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 135 relltförbehåll för denna rätt. Anledningen till denna klyvning var enligtdepartementschefen bl. a. den atl behovet av alt inrätta fiskevårdsområden ovanodlingsgränsen kunde antas vara förhållandevis ringa. Skäl saknas enligt minmening att frångå detla ställningstagande i frågan. Därtill kommer all syftetmed de sakkunnigas förslag i viss mån får anses vara tillgodosett genomförslagel all hela fisket i visst vatten skall kunna upplåtas, om samebynmedger del. Även en annan fråga omupplåtelser på renbetesmark bör behandlas i delta sammanhang. riksdaghar begärt utredning angående rätlen för jordbrukare i Norrbollens lappmarklill vatten och fiske (3LU 1960:26, rskr 259). Med anledning härav tillkalladesår 1961 en sakkunnig för atl utreda och avge förslag i fråga om avgiftsfri fiskerättför jordbrukare i Norrbollens läns lappmarker. Utredningen avsåg all klarläggaförutsättningarna för att den bofasta jordbrukande befolkningen i lappmarker skulle få en avgiftsfri fiskerätt i kronans vatten såsomtidigare skett i . Rätlen till fiske gick nämligen förloradför de enskilda jordägarna i samband med avvillringen som huvudsakligenavslutades under 1800-lalel. I en promemoria, avlämnad (Stencil Jo 1968), föreslår den sakkunnige på anförda skäl alt ägare ellerbrukare av vid avviltring bildad jordbruksfastighet inom länslappmarker, som är bosatt i den kommun där fasligheten är belägen och som intepå egen eller av honom brukad fastighet har för sig och sin familj tillräckligtfiske, skall efter ansökan hos myndighet, som handhar förvaltningen av kronansvatten i orten, avgiftsfritt erhålla erforderlig rält till fiske på kronansvatten. Upplåtelsen skall avse i första hand husbehovet men om så anseslämpligt för hans och familjens utkomst fiske även för avsalu. Upplåtelsenskall avse vatten som med avseende på närbelägenhet, fisklillgång och eljestfår anses lämpligt och gälla i sänder om inle särskilda omständigheterföranleder annat. Jordbrukaren i fråga skall i förekommande fall ha företrädeframför annan sökande än yrkesfiskare. I fråga om förslagets inverkan påsamernas fiskerätt framhåller den sakkunnige alt det med hänsyn till del ringaantalet upplåtelser del kan bli fråga om ulan vidare är klart att intrång inlekan ske i samernas fiskerätt. Liksomremissinstanserna godtar jag den sakkunniges förslag alt den personkrets delhär är fråga om tillförsäkras avgiftsfri fiskerätt. Jag vill endast tilläggaalt jag ansluter mig till vissa remissinstansers uppfattning all somförslaget genomförs elt årligt belopp, som svarar mot ar-rendebortfallet församerna såvitt avser fiske i kronan tillhöriga vatten ovanför odlingsgränsen,bör komma samerna till godo. Avslutningsvisvill jag i fråga om de förslag som jag har lagt fram i detta avsnitt framhållaatt de endasl ger ramen för den rättsliga behandlingen av vissa av deallvarligare konfliktsituationer som kan uppkomma mellan de renskötandesamerna och ägare eller brukare av mark inom renbetes- Maj:ts proposition nr 1971 området.Självklart kan andra konfliktsituationer uppkomma och lika självklart står delöppet för en sameby eller renägare som lider skada genom ingrepp irenskötselrätt atl väcka talan vid domstol. Sådan talan kan gå ul på ersättning,förbud eller skadeförebyggande åtgärder. Jag har övervägt huruvida del ärmöjligt alt i lagen ta in en bestämmelse som anger att förhållandel mellanfastighetsägare eller nyttjanderättshavare å ena sidan och sameby eller dessmedlemmar å andra sidan bör bygga på principen om strikt ansvar, alltså ettansvar oberoende av uppsåt eller vårdslöshet. Del är emellertid tveksamt om ensådan regel bör gälla ulan inskränkningar. Så t. ex. kan ifrågasättas omregeln bör gälla fullt ul inom hela renbetesområdet. Att i lag närmare angenågra principer är svårt. Några oskrivna allmänna regler finns mig veterligeninle. Myckel lalar för atl frågor av detla slag överlämnas åt rättspraxis. 11.4Rationalisering, stödåtgärder m. m. Lönsamheteni rennäringen är som nämnts dålig inom stora delar av renskötselområdet.Rennäringssakkunniga har framhållit att del i stor utsträckning beror på altdriftsenheterna är för små och atl arbetskraften därigenom inle är rationelltutnyttjad. Från såväl rennäringens som samhällets synpunkt är del av störstabetydelse all arbetskraften, betestillgångarna och den tekniska utrustningeninom näringen utnyttjas så effektivt som möjligt. Därigenom skapasförutsättningar för alt göra rennäringen i hela renskötselområdet lönsam och gedem som är sysselsatta i renskölseln en fullt tillfredsställande försörjning.Detla medför emellertid all antalet i renskötseln hellidssysselsalla kommeralt minska. har rennäringen med nuvarande driftsformer etl påtagligtbehov av tillfällig arbetskraft vid arbetstopparna. Med hänsyn härtill liksomockså till andra förhållanden såsom yrkesutövarnas trivsel kan uttunningen avden samiska befolkningen i det berörda området inte drivas alltför långt.Härtill kominer att renskötselutövarna utövat en radbinäringar. Den omständigheten atl en ny tid kräver ell stort mått avspecialisering får inte medföra alt dessa binäringar försvinner. Det är därförenligt min niening angeläget atl sysselsättningsskapande åtgärder vidtas så atlde samer som inte får tillräcklig sysselsättning inom självarenskötseln så långt möjligt skall kunna få annan sysselsättning inom området ifråga. Storadelar av de områden där renskötsel bedrivs kan förutses bli allt mer attraktivaur turistsynpunkt. I takt med den växande turismen i fjälltrakterna ökar ocksåarbetstillfällena inom turistnäringen. Med den kännedom om lokala förhållandenm. m. som samerna besitter bör det finnas stora möjligheter för samer tillhel- eller deltidssysselsältning inom turistnäringen. Man bör enligt min meningeftersträva all vid upplåtelser av renbetesmark för turiständamål skapaarbetstillfällen för samer. Jag vill i detta sammanhang Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 137 erinraom att jag tillkallade sakkunniga för planering av turistanläggningaroch friluftsområden m. m. I utredningen ingår en renägare som expert. Medökande turism bör efterfrågan på sameslöjd också komma att öka. Slöjden kandärför för många bli en betydelsefull inkomstkälla. Givelvis kan även andranäringsfång som t. ex. fiske visa sig lämpliga som hel- ellerdeltidssysselsältning. Det framstår som enväsentlig uppgift för lantbruksnämnderna all efter samråd med bl. a. samernasjälva och arbetsmarknadsmyndigheterna inom renskötselområdet skapaarbetstillfällen för samerna. Beredskapsarbeten bör i vissa fall kunna komma ifråga för bl. a. äldre personer. Del ankommer på lanlbruksstyrelsen allcentralt följa nämndernas arbete på detta område och framlägga de reformförslagvartill utvecklingen kan leda. Jaghar i det föregående redovisat rennäringssakkunnigas förslag rörande stödettill rennäringens rationalisering. Remissinstanserna har i huvudsak inte haftnågra invändningar mot förslaget. Även jag finner detla i allt väsentligt varaväl grundat. De allmännaförulsätlningar, som gäller för stödet åt jordbrukets rationalisering, börenligt de sakkunnigas förslag i huvudsak tillämpas även i fråga om stödet åtrennäringen. I likhet med remissinstanserna delar jag denna uppfattning. Förstödet bör sålunda gälla den huvudprincipen alt den ifrågasatta investeringenär önskvärd ur allmän synpunkt och samhällsekonomiskt motiverad. Liksom närdet gäller statligt stöd till särskild rationalisering inom jordbruket i Norrlandoch därmed jämförbara bygder bör hänsyn även las lill näringspolitiska ochsociala skäl. Vidare bör i princip krävas alt investeringen är lönsam urföretagsekonomisk synvinkel. Liksom beträffande statligt ekonomiskt stöd tilljordbrukets rationalisering bör stödet till rennäringens rationaliseringhuvudsakligen utgöras av kreditgarantier. När det gäller kravet påföretagsekonomisk lönsamhet har de sakkunniga med hänsyn lill de speciellaförhållandena inom rennäringen föreslagit att lönsamhetskravet mildrasövergångsvis. Vad de sakkunniga i denna del föreslagit anser jag mig kunnabiträda. Kostnaden för en särskild in-vesteringsålgärd bör vara skälig iförhållande lill nyttan därav från allmän och enskild synpunkt. Föratt syftet med rationaliseringsstödet skall kunna uppnås måste vid behandlingenav ansökningar om sådant stÖd tillses all samebyns förvallning är lämpligtorganiserad. Det är vidare angelägel att åtgärden sätts in i sitt sammanhangmed hela byns renskötsel. Liksom beträffande det ekonomiska stödet lilljordbrukets rationalisering bör slödel lill rennäringen kunna ulgå till såvälenskild som juridisk person, dvs. i regel samebyar. Som de sakkunnigaframhållit bör vissa stödformer helt förbehållas byarna. Självfalletbör stöd inte lämnas om åtgärden med hänsjm lill investeringskostnadensstorlek eller sökandens ekonomiska ställning bedöms kunna bli genomförd ulanstöd. Särskild uppmärksamhet bör därvid iakttas när same- 5t 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 bysöker ekonomiskt slöd. Tillgången på sådana fondmedel i en sameby som behövsför atl utjämna rörelseresultatet mellan olika räkenskapsår, bör emellertidinte utestänga byn från slöd. Utvecklingeninom rennäringen leder liksom inom andra näringsgrenar till ökade krav påföretagarnas yrkesskicklighet. Vid behandlingen av ansökningar om stöd åtrennäringen bör vederbörande prövningsorgan förvissa sig om alt den enskildesökanden resp. driftsledningen inom samebyn har tillräcklig yrkesskicklighetoch även i övrigt besitter de personliga förutsättningarna för en framgångsrikrenskötsel. Jaggår härefter över lill de olika formerna för det ekonomiska stödet och despeciella reglerna för dessa. De sakkunniga har föreslagit atl statlig kreditgarantibeviljas för lån som är avsedda att underlätta övertagande av renar ochinventarier m. m., s. k. rendriftslån. Sådan garanti bör enligt de sakkunnigalämnas även för lån som är avsett atl i andra fall utöka reninnehavet hosenskild näringsutövare samt för alt underlätta övergång till lämpligaresammansättning av renhjordar. Förslagel har inte mötts av några erinringar vidremissbehandlingen. Även jag biträder förslaget. De sakkunnigas förslag atlbidrag, s. k. rendriftsbidrag, i vissa fall skall kunna utgå har jag helleringen erinran mot. Rennäringssakkunnigahar vidare föreslagit att kreditgarantier för s. k. rationaliseringslån skallkunna ulgå för atl finansiera nyanläggningar och förbättringar av olika fastaanläggningar såsom arbetshagar, arbetarbostäder, stängsel, slaklanläggningar.Jag biträder vad de sakkunniga föreslagit. Förslagetom att rationaliseringsbidrag skall kunna utgå med upp lill avinvesteringskostnaden har föranlett påpekanden från vissa remissinstanser.Lantbruksslyrelsen anser all det vid en samlad upprustning bör övervägas enbidragsnivå på . Andra remissinstanser framhåller all bidrag iinledningsskedet bör kunna ulgå med högre procentsals än 40 med hänsyn lill altbidrag f. n. kan utgå av lappfondsmedel lill hela investeringskostnaden. Jagbiträder förslaget atl rationaliseringsbidrag skall kunna utgå av investeringskostnaden. Vadrennäringssakkunniga föreslagit beträffande redskapslån och redskapsbidrag kanjag också biträda. Kreditgarantier för redskapslån bör således kunna utgå vidanskaffning av transporlredskap och andra rörliga driflsanordningar som innebärnyuppsättning eller utvidgning av tidigare bestånd av tekniska hjälpmedel.Garanti bör också kunna beviljas för investering i byggnad för garagering avtransportfordon för levande renar. Liksom beträffande maskinlånen påjordbruksområdet bör garanli be\'iljas med högst av den del av kostnadensom inte täcks av eventuellt bidrag. För såväl redskapslån som redskapsbidragbör gälla all den tilltänkta investeringen skall översliga . Beträffandeamorteringstiderna ansluter de sakkunnigas förslag nära lill Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 139 vadsom gäller på jordbrukels område. Jag kan därför biträda förslaget. Jag villdock erinra om all amorteringstiden inom de av mig sålunda föreslagna gränsernabör bestämmas i varje enskilt fall med hänsyn till objektets varaktighet. Liksom beträffande statensstöd till jordbrukets rationalisering bör Kungl. Maj :t då det gällerrennäringen generellt få bevilja lån och bidrag även om detta innebär altjämkning sker av de villkor för stÖdgivningen som jag förordai i detföregående, om särskilda omständigheter föreligger och efter prövning i varjesärskilt fall. Övriga bestämmelser för den kredilgaranti-och bidragsgivning somjag nu behandlat bör Kungl. Maj :t eller, efler Kungl. Maj :ls bemyndigande,lantbruksslyrelsen få meddela. Rennäringssakkunnigasuttalande i fråga om en reklamkampanj för renkött möts positivt avremissinstanserna. Enligt min mening bör frågan om främjandet av renköttetsavsättning lösas efter i huvudsak de riktlinjer som gäller för Svenskafruktfräinjandet. Administrationen bör göras så enkel som möjligt. Jag räknarmed att för ändamålet behövs ett årligt anslag av budgetmedel om . Detbör ankomma på Kungl. Maj :t atl meddela närmare bestämmelser i ämnet. Liksomde sakkunniga och flertalet remissinstanser anser jag att gränsskydd förrenkött f. n. inte bör övervägas. Vadgäller andra former av stöd åt rennäringen, såsom slöd åt SSR och Svenskasektionen av samerådet, för avel av renvallarhundar. samt för utredningar irennärings- och fiskefrågor, förordar jag att stöd av detta slag skall utgåäven i fortsättningen. Rennäringssakkunnigahar föreslagit alt rådgivnings- och upplysningsverksamheten i rennäringsfrågoruppdras ål lanlbruksstyrelsen på det centrala planet och lantbruksnämnderna pådel regionala planet. Jag biträder förslagel. Jag vill dock understryka att vadnu sagts givetvis inte hindrar att rådgivning även bedrivs genom samernas egnaorganisationer. De sakkunniga harframhållit angelägenheten av atl etl register över rennäringsföretagenupprättas för att underlätta bedömningen av förhållandena inom näringen och avlämpliga ralionaliseringsålgärder m. in. Även jag anser att etlföretagsregister inom rennäringen skulle bli elt värdefullt hjälpmedel irationaliseringsverksamheten. Jag tillstyrker därför de sakkunnigas förslag omelt sådant register. Som de sakkunniga föreslagit bör registret föras avlantbruksnämnd. Det bör ankomma på Kungl. Maj :t eller myndighet som Kungl.Maj :t bestämmer att utfärda närmare föreskrifter rörande registret. De sakkunniga harföreslagit alt ett kataslrofskadeskydd inom rennäringen inrättas efter förebildav skördeskadeskyddet på jordbrukets område. Vissa erinringar mot förslaget harförts fram vid remissbehandlingen. Enligt min mening synes frågan böraytterligare utredas och övervägas. Frågan skall därefter underställasriksdagens prövning. Jag har för avsikt att se- Maj:ts proposition nr 1971 Maj :ls bemyndigande alt uppdra åt lantbruksstyrelsen att isamråd med bl. a. statistiska cenlralbjTån utreda de närmare förutsättningarnaför elt sådani kataslrofskadeskydd. I uppdraget bör också ingå en undersökningav skyddels finansiering bl. a. mot bakgrunden av beslut (prop.