prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Då fråga är om anläggningar av sådan omfattning ellerbeskaffenhet atl rennäringsulövarna inte vill åta sig själva att utföraarbetet, bör det enligt de sakkunniga få avgöras från fall till fall vem somskall slå för della och hur kostnaderna skall fördelas mellan de olikaintressena. Anläggningen bör i vissa fall kunna finansieras med fondmedel. Äveni dessa fall är det dock angeläget att den eller de renbyar som närmast fårnytta av anläggningen deltar inle bara i arbetets planerande utan också i dessfinansiering. För att underlätta finansieringen av sådana investeringar sominte utförs i renbyns egen regi bör kreditgaranti och rationaliseringsbidragkunna beviljas enligt samma grunder som om renbyn själv utfört arbetet. Vidarebör ansvaret för underhåll och helst också förnyelse av de i allmän regitillkomna driftsanläggning-arna regelmässigt påläggas renbyarna, eventuellt motalt avräkning sker från deras andelar i anläggningskostnaderna. Någon särskildgräns för storleken av rationaliseringslån och rationaliseringsbidrag bör inlefastställas. I övrigt bör för rationaliseringsstöd gälla samma grunder som förrendriftslån resp. rendriftsbidrag. Inomrennäringen finns stort behov av transportredskap av olika slag. De sakkunnigaanser det motiverat alt bidrag, redskapsbidrag, och kreditgarantier för lån,redskapslån, får lämnas till sådan anskaffning av transportredskap och andrarörliga driftsanordningar inom rennäringen som innebär nyuppsättning ellerutvidgning av tidigare bestånd av tekniska hjälpmedel. Maj:ts proposition nr 1971 Kreditgarantibör kunna lämnas med högst av den del av köpeskillingen för sådanaanordningar, som ej täcks av medgivet bidrag. Kreditgarantiföreslås vidare få beviljas med högst av kostnaden för alt köpa, uppföraeller bygga om byggnad som fordras för garagering av fordon avsedda förtransport av levande renar. Någon gräns uppåt för investeringens storlek börinle fastställas. Däremot bör för att undvika onödiga administrationskostnaderfinnas en nedre gräns liksom nu gäller beträffande jordbrukels maskinlån. Desakkunniga föreslår alt denna gräns i fråga om redskapsbidrag och redskapslånsätts vid en investering av . I övrigt bör samma grunder gälla som förde tidigare föreslagna stödformerna. I fråga om slakt, förädling,distribution och marknadsföring av renkött framhåller de sakkunniga altväsentliga rationaliseringsvinster kan göras. Då del gäller marknadsföringenerinras om atl SSR i skrivelse lill Kungl. Maj :t anhållit om etl anslag på . lill en reklamkampanj för renkött. De sakkunniga anser det angelägetalt en reklamkampanj kommer till stånd. Kampanjen bör syfta till attge renköttet en egen ställning på marknaden och dessutom öka efterfrågan inomde delar av landet, där renkött saluförs endasl i begränsad utsträckning.Huvuddelen av kostnaderna för kampanjen bör bäras av rennäringen ochinkalkyleras i försäljningspriset. En viss del av kostnaderna bör täckas genombidrag som skäligen bör sältas vid av kostnaden. Ansträngningarna synes ocksåböra inriktas mol en internordisk samverkan för att få till slånd en gemensamkampanj för renkött. I anslulning lillframställningar från SSR och Aktiebolaget till Kungl. Maj :t omgränsskydd för renkött framhåller de sakkunniga, alt med hänsyn främst till deinternationella förpliktelserna () och det nordiska samarbetet på handelnsoch rennäringens områden gränsstöd bör övervägas först då elt sådani ansesoundgängligen nödvändigt och andra utvägar att stödja näringen inte gett åsyftatresultat. Om en reklamkampanj helst då en nordisk kampanj kommerlill stånd, bör frågan om gränsskydd bli av mindre betydelse. Vadgäller andra former av slöd åt rennäringen, såsom stöd åt SSR, åt svenskasektionen av samerådet, för avel av renvallarhundar, för utredningar irennärings- och fiskefrågor och för förbättring av vissa fjällägenheter, anserde sakkunniga det angelägel, alt de typer av stöd som här avses även framgentkommer rennäringen lill del, och att storleken och inriktningen av dessafortlöpande anpassas efter utvecklingen inom näringen. Beträffandeomställningsfrågorna påpekar de sakkunniga alt den verkställda undersökningenrörande arbetskraften inom rennäringen ger vid handen att en betydandearbetskraftsavgång från näringen måste bli följden om man för atl förbättralönsamheten och försörjningsmöjligheterna vill genomföra en nödvändigrationalisering och driftsomläggning inom näringen. Sådana åtgärder äroundvikliga om rennäringen på skall kun- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 75 nabestå i konkurrens med andra näringar och med ett i jämförelse med dessarimligt statligt stöd. Genom minskningen av arbetsbehovet i rennäringenaktualiseras problemen med att ordna sysselsättning, utbildning och bostäder förden friställda arbetskraften. Dessa problem företer stora likheter medförhållandena i samband med exempelvis strukturrationaliseringen inomjordbruket. Liksom vad gäller jordbrukarna bör man beträffanderennäringsidkarna utgå från att arbetslösa eller undersysselsatta skall varaberättigade till samma stöd för sin omställning som övriga samhällsgrupper. Desakkunniga anser dock att de speciella förhållandena inom rennäringen gör detmotiverat alt de allmänna arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kompletteras medvissa för rennäringen särskilt avsedda stödmöjligheter m. m. liknande dem sominförts på jordbrukels område. En rennärings-utövare bör kunna fåomslällningsslöd om han inte äger eller eljest har om hand så många renar atthan under normala år kan påräkna full försörjning för sig och sin familj genomarbetet med dessa renar och/eller avkastningen av dem. Desakkunniga framhåller betydelsen av alt de arbetsmarknadspolitiska åtgärdernautförs parallellt med åtgärderna för näringens rationalisering.Lantbruksnämndernas personal bör därför vara så insatt i arbetsmarknadsfrågornaatt den kan ge råd och upplysningar till rennäringsidkarna även i dessa frågor.Ansvaret för omslällningsåtgärderna åvilar dock ytterst arbetsmarknadsmyndigheterna.Etl nära samarbete mellan lantbruksorganisa-tionen och dessa bör förekomma ialla frågor som gäller rennäringens rationalisering och därav påkalladeomställningsfrågor. En lämplig åtgärd för att främja delta samarbete anser desakkunniga vara alt i den särskilda delegationen för rennäringsfrågor, somföreslås inrättad vid berörda lantbruksnämnder, bör ingå en representant förlänsarbetsnämnden. Föratt underlätta en avveckling av orationella företag och därigenom göra detlättare för en renägare atl gå över till annan sysselsättning anser de sakkunnigadet vara önskvärt alt lantbruksnämnderna ges möjlighet att fungera sommellanhand mellan avflyttande renägare och näringsidkare som stannar kvar irenbyn. Härvid bör nämnderna vid behov kunna tillämpa en prispolilik somfrämjar en från försörjnings- och sysselsättningssynpunkt önskvärdkoncentrering av reninnehavel, exempelvis genom att vid inköpet ta skälighänsyn till renarnas liwärde men vid försäljningen ulgå huvudsakligen frånderas slaktvärde. Inlösen av renar genom lantbruksnämnd bör förekomma endastundantagsvis. Renarna bör av nämnden överlåtas vidare till någon somär berättigad atl driva renskötsel. Beträffandeinlösen av bostadsfastighel bör gälla all, då en f. d. renägare avflyttar, hansbostad skall kunna lösas in även om den ligger på ofri grund. Sådana uthus ochförvaringsbodar m. m. som hör till en renskötarboslad bör också kunna lösas inefter särskild värdering. Ävenom de allmänna arbetsmarknadsåtgärderna till slöd för omställning Maj:ts proposition nr 1971 avarbetslösa och undersysselsatta kompletteras med särskilda åtgärder i syfte altunderlätta övergången till annan sysselsättning, kommer det alt finnas personersom stannar kvar i renbyarna och vilkas försörjningsproblem bhr myckelsvårlösta. torde tillfälliga arbeten inom rennäringen kunna beredasdessa personer men speciella åtgärder, exempelvis i form av beredskapsarbeten,måste även i fortsättningen vidtas för atl temporärt bereda dessa sysselsättningoch inkomst. Vederbörande lantbruksnämnder och länsarbetsnämnder bör i samrådmed berörda kommuner verkställa inventeringar av tillgången på härför lämpligasysselsättningsobjekt. Vid sidan av anläggningsarbeten inom rennäringen synesde kompletterande sysselsättningar, som här kan komma i fråga, i första handutgöras av sameslöjd, naturvårdsarbeten, jakt- och fiskevårdsålgärder, arbeteinom turistnäringen samt skogs- och vägarbeten. Planeringen bör dock inleinriktas så atl arbetskraft med otillräckligt försörjningsunderlag inomrennäringen permanent blir hänvisad till beredskapsarbete. Medhänsyn till angelägenheten av att redan före en övergång till ändradedriftsmetoder inom rennäringen kunna förbättra undersysselsatta renskötaresinkomststandard, bör en inventering ske av tillgången på sådanasysselsätlningsobjekt inom renskötselområdel som kan vara lämpade attkomplettera arbetstillfällena för arbetskraft med säsongsysselsättning inomrennäringen. Detsärskilda övergångsbidrag som enligt jordbruksbeslul utgår till vissaäldre småbrukare m. fl. bör enligt utredningen inte få någon motsvarighet inomrennäringen. En subventionering av renägare med små reninnehav skulle direktmotverka rationaliseringssträvandena och därigenom skada de utvecklingsdugligaföretagen. Föratt stimulera utvecklingen i riktning mot färre men större och bärkraftigarerenskötselförelag föreslår de sakkunniga alt avgångsvederlag skall kunna utgåtill renägare med alltför litet reninnehav, vilka avvecklar sin renskötsel påsådant sätt alt strukturrationaliseringen i hans renby främjas. Vederlaget bördelas upp i två former. Till alla som är berättigade till avgångsvederlag börutgå elt grundbelopp, vars storlek fastställs med beaktande av att sökandenskall kunna stanna kvar i orten och genom fortsatt medlemskap av renbyn kunnautnyttja de birältigheter som åtföljer sådant medlemskap. De sakkunnigaföreslår alt grundbeloppet sätts lill . Till de vederlagsberättigade,som på grund av arbets-inarknadsorganens hänvisning till annan bostadsortlämnar renbyn, bör vidare kunna utgå elt tilläggsbelopp, utflyttningsbidrag.Detta föreslås ulgå med högst . Somallmänna förutsättningar för avgångsvederlag bör enligt de sakkunniga gälla,att renskötseln i den berörda renbyn är lämpligt organiserad eller kan antasbli det om sökandens renskötsel avvecklas. Sökanden bör förbinda sig attavveckla sin renskötsel på det sätt som godtas av lantbruksnämn- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 77 den.Sökande bör vara skyldig alt återbetala uppburet vederlagsbelopp, om han inomviss tid återupptar sin renskötsel utan särskilt medgivande av lantbruksnämnden.Vidare bör gälla att vederlag normalt utgår endast till renägare medreninnehav mellan 50 och 300 renar i neltoslocken. Om särskilda skälföreligger, bör avgångsvederlag dock kunna beviljas även lill renägare medfärre än 50 eller fler än 300 renar. För att få den nödvändigastorleksrationaliseringen all så långt möjligt äga rum i anslutning till införandelav rennäringens föreslagna nya organisationsform, renbyarna, föreslåsvederlaget bli störst och därefter successivt minska,förslagsvis efter den första treårsperioden. Den rådgivning som f. n.bedrivs av lantbruksstyrelsen och lappväsendet bör enligt de sakkunnigafortsätta. Utan en effektiv rådgivnings- och informationsverksamhet är detomöjligt för rennäringsidkarna alt utveckla sådan själwerksamhet, som bedömsvara nödvändig för atl få till stånd en angelägen rationalisering av näringen.Informationsverksamheten kan därför betraktas som ett första led irationaliseringsarbelet. De sakkunniga föreslår vidare alt rådgivnings- ochupplysningsverksamheten i rennäringsfrågor sker genom statliga administrativamyndigheter och bör sålunda uppdras åt lantbruksstyrelsen på det centralaplanet och åt lantbruksnämnderna på det regionala planet. Vad nu sagts hindrargivelvis inte att rådgivning också bedrivs genom samernas egna organisationer. 1967års riksdag fattade beslut om att upprätta elt register över företagen inomjordbruket och skogsbruket för alt underlätta arbetet med jordbrukelsrationalisering och för att skapa förutsättningar alt följa effekterna avjordbrukspolitiken. Inom rennäringen saknas f. n. ell säkert statistisktunderlag för att kunna bedöma förhållandena inom näringen och lämpligarationaliseringsåtgärder, m. m. De sakkunniga anser alt den nuvarande faktainsamlingenbör byggas ut och förbättras och föreslår alt del för rennäringen liksom förjordbruket upprättas ett företagsregister. I registret bör för varje företagarefortlöpande registreras bl. a. renantal, tillgänglig arbetskraft och viktigaretekniska hjälpmedel. Med hänsyn lill beskaffenheten av de uppgifter som börinföras i rennäringsregistret är del inte lämpligt att föra detla registergemensamt med jordbruks- och skogsbruksregistret utan det bör läggas upp ochföras separat. Desakkunniga går därefter över till frågan om kataslrofskadeskydd för rennäringenoch påpekar att rennäringen i ännu högre grad än jordbruket arbetar med storariskmoment på produktionssidan. Behovet av elt skadeskydd är därför minst likastort inom rennäringen som inom jordbruket och della behov bedöms inte hellerför rennäringens del bli tillgodosett inom överskådlig tid utan stöd från detallmännas sida. De sakkunniga föreslår därför alt staten skall lämna bidragtill ett på lämpligt sätt anordnat skadeskydd för rennäringen och medverka iadministrationen därav. Maj:ts proposition nr 1971 Vadgäller formen för skadeskyddet har de sakkunniga kommit till att skadeskyddetinom rennäringen inte bör gälla de enskilda renägarnas förluster utan deskador som drabbat en vidare krets av näringsidkare. Renbyn anser desakkunniga vara den naturliga skaderegleringsenheten. Skade-skyddssystemel börinle bara lösa frågan om ersättning för inträffade skador, utan det bör äventa upp regler rörande åtgärder för att förebygga och minska skadeverkningarna. Närdet gäller finansieringen av kataslrofskadeskyddet bör enligt de sakkunnigadenna ske på i princip samma sätt som i fråga om jordbrukets skördeskadeskydd.Finansieringen bör ske via rennäringsfonden (nuvarande lappfonden) genom ettårligt tillskott lill denna på . Staten bör garantera att ersättningaroch bidrag kan utgå intill elt belopp av det årligatillskollel. Av detla bör staten tillskjuta hälften eller 200 000 kr.Återstående . föreslås ulgå ur rennäringsfonden. Till fonden bördärvid av statsmedel inbetalas . för varje påträffadrovdjursriven ren. bör den allmänna kompensation bl. a. för skadorlill följd av rovdjursförekomst som f. n. utgår till lappbyarna ej längreutbetalas. Administrationenav skadeskyddet bör enligt de sakkunnigas mening ankomma på lantbruksslyrelsenoch lantbruksnämnderna. Vad gäller grunderna för ersällningsberäkning anför desakkunniga att en grundförutsättning för atl etl skadeskydd för rennäringenskall kunna genomföras ulan alltför stora felkällor är atl renräkningar kommertill stånd regelbundet och att räkningarna görs så omsorgsfullt att tilltrokan sättas till dem vid skaderegleringen. De sakkunniga föreslår därför attårlig renräkning skall vara obligatorisk i varje renby. För att konstatera om ersättningsgillskada under ell visst år uppkommit i en renby beräknas enligt vissa närmareangivna grunder del lägsta normala renanlalet i byn. antal minskas meden självrisk som de sakkunniga föreslår skall uppgå till för årskalvaroch för äldre djur. Om värdet av renbeståndet enligt årets renräkning ärlägre än värdet av del med hänsyn till självrisken reducerade lägsta normalarenantalet föreligger en ersättningsgill skada. Vidsidan om den generella ersättningen bör det liksom inom jordbruketsskördeskadeskydd finnas en individuell behovsprövad ersättningsform. Högst 5 %av det sammanlagda årliga tillskottet till skadeskyddel bör få användas tilldylika individuella ersättningar. Desakkunniga understryker alt förslaget till skadeskydd bör ha sin tyngdpunkt pååtgärder i syfte att avvärj a skada. Rennäringssakkunnigasförslag rörande de allmänna grunderna för ratio-naliseringsstöd tillstyrkseller lämnas utan erinran av remissinstanserna. Kammarkollegiet framhåller dockatt den reella betydelsen av alt de statliga Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 79 insatsernaför rationalisering inom jordbruket får sin motsvarighet på renskölselnsområde inte bör överdrivas. Redan nu utgår lill rennäringen elt i förhållandetill dess totala omslutning betydande ekonomiskt stöd. Kollegiet framhållervidare att det utmärkande för nuvarande investeringar i anläggningar av olikaslag är alt näringsidkarna själva endasl undantagsvis haft några ullägg förinvesteringarna och att lappväsendet regelmässigt också svarar för underhålletav anläggningarna. Målsättningen bör vara att renbyarna själva svarar för altanläggningarna underhålls. Då investeringarna i fasta driftsanläggningar äveni framliden i betydande utsträckning kan beräknas komma att finansieras medregleringsavgiftsmedel och AMS-medel, anser kollegiet del naturligt omrenbyarna i första hand kommer alt försöka få anläggningarna bekostade medsådana medel. i Jämtlandslän delar de sakkunnigas mening alt del krävs stora insatser av renägarnasjälva för all skapa så effektiva renskötselföretag som möjligt.Näringsidkarnas egen rationaliseringsverksamhet måste dock stödjas genom insatsav ekonomiska och personella resurser på de områden där renägarnas egnamöjligheter kan antas bli otillräckliga. välkomnar förslagel attstödåtgärderna byggs upp på i princip samma sätt som stödet åt jordbruketsrationalisering. Parallellen med jordbruksstödet ger klart belägg för att denrådgivande och stödjande verksamheten är en angelägenhet, som bör skötas avstatligt anställda tjänstemän. Inom jordbruksstödet medför den s. k. särskildarationaliseringsverksamheten (KR-gårdarna) mycket stora krav från jordbrukarnapå fortlöpande hjälp och kontroll från lantbruksnämndens sida och detsamma kanmed visshet förutsättas bli fallet beträffande stödet ål rennäringen. Liknandesynpunkter framförs av bl. a. länsstyrelserna i och Norrbottenslän samt av lantbruksstyrelsen och de berörda lantbruksnämnderna. RLF framhållerbeträffande rådgivningen alt del inom rennäringen saknas försöksresultatprövade i praktisk skala, som visar hur ekonomisk renskötsel bäst skallbedrivas. Ifråga om de sakkunnigas uttalande, alt den reella sysselsättningen förrenskötare lidvis är låg och alt det ökade arbetsbehovet delvis bör kunna mötasgenom en bättre organiserad arbetstid, anser SSR att utredningen förbisett,atl renskölseln har en helt annan arbelsrylm än exempelvis industriarbetet.Under kalvmärkningsperioden, slaktperioden och skiljningsperio-den samtrenflytlningarna utför renskötaren ett ytterst intensivt arbete med en mycketspeciell dygnsrytm, kännetecknad av endast ett fåtal timmars sömn per dygn.Detta kompenseras med mellanliggande viloperioder. Närdel gäller ralionaliseringsstödels utformning framhåller lantbruksstyrelsenbetydelsen av alt samlade uppruslningsåtgärder kommer till utförande inom endriftsenhet. Liksom fallet är beträffande den särskildarationaliseringsverksamheten på jordbrukels område bör vid sådan samladupprustning kunna fastställas en bidragsnivå för samtliga åtgärder. Maj:ts proposition nr 1971 tersoinbidragsnivån i normalfallet föreslagits vara anser styrelsen att man viden samlad upprustning bör överväga en bidragsnivå på . Rationaliseringsverksamhetenbör enligt styrelsens mening i första hand ta sikte på alt söka rusta upp ochförbättra förhållandena inom de byar där såväl tekniska anläggningar somdriftsförhållanden är mycket orationella. Styrelsen räknar med att förupprustningsåtgärder även skall tas i anspråk i vattenmåi beviljade särskildavillkorsmedel. Likaså bör medel influtna jämlikt 4: 14 vattenlagen i minstsamma omfattning som användas för här avsett ändamål. Å andra sidantorde - medel inte finnas tillgängliga i byarnas kassori den omfattning att näringsutövarna nämnvärt själva kan medverka tillrationaliseringsprojekls genomförande. Del kan därför ifrågasättas om inleunder när särskilda skäl föreligger bidragsnivån skallkunna höjas med högst . Länsstyrelseni erinrar om att lappbyarna som regel haft förmånenatt erhålla bidrag till anläggningar av olika slag och att enskildarenskötare tilldelas reninköpslån, varvid i normala fall endast halvalånebeloppet behövt återbetalas. Med beaktande härav ifrågasätterlänsstyrelsen om inte något högre andel av stödet än av utredningen föreslagna40 % bör utgå i form av bidrag. Högre bidrag är självfallet mest angelägetunder en initialfas omspännande . I särskilda fall bör olika typer avanläggningar liksom tidigare uppföras utan kostnad för lappbyarna. Stängselvid riksgräns, vägar, broar och färdleder, logibyggnader och telefonledningarfår anses vara anläggningar av sådan allmän karaktär, att renbyarna normalt ejbör belastas med några kostnader för dessa. Liknande synpunkter anförs av bl.a. lappväsendet i . RLF understryker betydelsen av attmöjligheterna till stegvis uppbyggnad av företagen kan utnyttjas. Erfarenhetenfrån jordbruket visar enligt förbundet att det annars blir ett mycket begränsatantal näringsutövare som kan tillgodogöra sig detta slöd. Det får till följden snabb avgång från näringen, som endast begränsade möjligheter tillannan sysselsättning föreligger. För alt rekommenderaderationaliseringsåtgärder skall komma lill stånd bör inledningsvis en högrebidragsprocent än 40 användas. Delta med tanke på den brist på likvida medelsom är typisk för näringen. Statensråd för skogs- och jordbruksforskning påpekar all till skillnad motförhållandena inom jordbruket rationaliseringsåtgärder inom renskötseln ibetydande omfattning innebär investering i ett levande material, vars värdesnabbt kan förändras. Särskild vikt måste i delta avseende läggas vid djurensallmänna hälsotillstånd. Starkt förlustbringande infektions- och parasitsjukdomarförekommer då och då inom den svenska renstammen. Ett sammanförande av djlir medolika stark nedsmiltning och motståndskraft kan därför medföra risk för ettuppblossande av sådana infektioner och sjukdomar. Enligt rådel är det därförnödvändigt alt djurens hälsostatus redovisas, innan statlig lånegarantibeviljas för s. k. rendriftslån. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 81 undvikabakslag är det vidare lämpligt, att lantbruksnämnderna anmodas attkontinuerligt anlita veterinärmedicinsk expertis, innan fråga om s. k.rendriftslån avgörs. Liknande synpunkter anförs av statens veterinärmedicinskaanstalt. I fråga om slaktfrågornaförordar veterinärstyrelsen åtgärder som främjar elt större utnyttjande av eltfärre antal anläggningar. Därigenom kan de anläggningar som utnyttjas blibättre ekonomiskt bärkraftiga och därför förses med utrustning av högrestandard och veterinärer och kunniga slaktlag kan hinna med verksamheten utanavkall på arbetsinsatsernas kvalitet. Styrelsen förordar en utbyggnad av s. k.ambulerande slakterier (slaktbussar) och lämpliga fasta slakterier. Mångaorganisatoriska och administrativa frågor rörande renslaklen i stort börhandläggas av organ med verksamhetsområden som är större än de föreslagnarenbyarnas. EnligtSveriges lantbruksförbunds mening bör såväl planeringen av slakt som saluförandetav produkterna helt ombesörjas av renbyarna. Förbundet anser vidare att slakt-,förädlings- och marknadsfrågorna blivit alltför litet sammankopplade medrationaliseringsstödet. Ifråga om de sakkunnigas förslag rörande reklamkampanj för renkött påpekar SSRatt renköttet inte bör utsättas för en negativ särbehandling vid jämförelse mednötkött och fläsk. F. n. sker dylik särbehandling i fråga om gränsskyddet. Ennordisk renköttpool är en idé, som väckts av riksförbundet. Del är avsynnerlig betydelse, att staten positivt stödjer dessa strävanden. Motbakgrunden av samernas eftersatta läge är del rimhgt, alt en reklamkampanj förrenkött till helt övervägande del kan bekostas med medel ur lappfonden.Riksrevisionsverket framhåller alt kostnaderna för en kampanj till avsevärddel bör bestridas av resp. branschorganisationer och till återstående del medmedel ur lappfonden.