prop · FU03173 · 1971-12-31 00:00:00 — i anser dock att utredningen lagtoproportionerligt stor vikt vid indelningsfrågorna när det gällt att sökaorsakerna tUl rådande svårigheter inom polisorganisationen och ifrågas'ätterom inte åtskilliga problem mera sammanhänger med andra faktorer, t. ex.bristen på personal, rekryterings- och befordringsförhållanden och täta kommenderingartUl storstäderna. Ennegativ insfällning tUl en reform inom det egna verksamhetsområdet redovisasav länsstyrelserna i , , , och ,, , , , , ochVästerbottens län samt av flera kommuner och polisnämnder inom polisdistriktsom enligt utredningens förslag skall upphöra genom sammanläggning med annatdistrikt. Som motivering för sina ställningstaganden anför flera av de nunämnda remissinstansema att en sammanläggning av polisdistrikt inte ger några nämnvärdarationaliseringsvinster men kommer att innebära att servicen åt allmänhetenförsämras i olika avseenden. Man bör därför i stället tUlföra distriktenpersonella förstärkningar och torde genom relativt blygsamma personalökningarkunna komma till rätta med bristerna inom den lokala polisorganisationen.Länsstyrelsen i län anser att utredningens förslag tUl ändradpolisdistriktsindelning i Tånet innebär att polisväsendet organiseras utanhänsyn till de allmänna regionalpolitiska åtgärder som kommuner, landsting ochstatiig länsförvaltning i fiUl enighet har vidtagit och planerar för. Ävenlänsstyrelserna i , och och en delkommuner motiverar sin negativa inställning till utredningens förslag med attdetta strider mot de lokaliseringspolitiska strävanden som finns inom derasverksamhetsområden. Principernaför en distriktsindelningsreform. De principer som enligt utredningen bör gällaför en distriktsindelningsreform godtas eller lämnas utan erinran av så gottsom samtliga de remissinstanser som är positivt inställda till en reform. JK,hovrätten för , landstingsförbundet, kommunförbundet m. fl.understryker vikten av utredningens uttalande, att den polisiära servicen intefår försämras i något avseende genom en indelningsändring. JK framhåller, attcentraliseringen inte bör drivas 1'ängre än vad som fordras för att gepolisorganisationen ökad slagkraft och att reformen inte får leda till enförsämring av polisens bevakning på landsbygden. En spridd stationering blirdärför påkallad på många håll om man skall nå syftet att skapa större säkerhetför människorna såväl på landsbygden som i tätorterna. Polismästarföreningenär kritisk och anser att en reform, som grundas på de av utredningen angivnaprinciperna, inte kommer att innebära annat än en kortsiktig lösning av deproblem som finns inom den lokala polisorganisationen. Enligt föreningen börföljande principer ligga till grund för reformen om en långsiktig lösning skallåstadkommas. Ledningsorganet skall ha såmånga befattningar i polischefskarriären att åtminstone polischefen helt kansysselsättas med egentliga ledningsuppgifter och avlastas mer perifera ochrutinmässiga frågor. Vid kansliet skall finnas delsett erforderligt antal kvalificerade polismans- och biträdestjänster förberedning av i princip alla administrativa ärenden och flertaletpolismyndighetsärenden, dels en kamrer och särskUt utbUdad personal för denekonomiska medelsförvaltningen, dels civilanställd personal för vården avmateriel och fordon samt för hittegodsärenden m. m., dels polispersonal som äravdelad för planering av verksamhetens olika former som krigs-, trupp-,katastrof-, sp'ärr- och grövre brottsplanfäggning samt tjänstgörings- ochsemesterplanläggning. Personalramen på kansliortenskall inte bara möjliggöra en uppdelning av polisarbetet på avdelningar,sektioner och rotiar utan också gesektionerna och rotlarna sådan personaltillgång att allmän övervakning ochbrottsförebyggande verksamhet kan ske effektivt dygnet runt, att andra enheter,t. ex. kriminal- och trafiksektionen, kan utföra effektivt arbete mer än ettskift när distriktets storlek så kräver, att större arbetsstörningarinte uppstår för någon personalkategori vid semestrar eller tUlfälliga vakansersamt att vissa grundläggande specialiteter finns representerade inompolismanskarriären. 4.Lokalvaktområdena skall ha en organisation och personalram som med undantag förspecialistuppgifter kan tUlfredsställa områdets dagliga behov.Utredningsuppgifterna får därvid inte förbises när avståndet från kansliortenoch lokalvaktområdets storlek motiverar utredningspersonal. Vidare bördelegationsmöjligheterna utnyttjas, dock med beaktande av att det egentiigapolisarbetet inte eftersatts eller hindras. Enmansposteringar bör i principbara finnas i utpräglade glesbygder eller om särskUda skäl eljest föreligger. Hänsyntill administrativa indelningar. Remissinstansema ansluter sig helt tillutredningens uttalande att indelningen i kommunblock skall ligga till gmnd förpolisdistriktsindelningen och att en uppdelning av kommunblock på två ellerflera polisdistrikt bör komma i fråga bara i de fall då block har bUdats överlänsgräns. Förhållandetmellan länsindelningen och polisdistriktsindelningen berörs av någraremissinstanser. Statsliontoret, , polismästarföreningen,i län m. fl. anser i motsats tiU utredningen attdet inte ens i undantagsfall bör komma i fråga att bilda polisdistrikt överlänsgräns. Fleraremissinstanser betonar värdet av en samordning mellan polisdistriktsindelningenoch administrativ indelning med anknytning till rättsväsendet. Statskontoreterinrar om att det rationaliseringsarbete som bedrivs inom ramen förrättsväsendets informationssystem avsevärt underlättas om man får tUl ståndenhetliga organisationsformer och samordnade mtiner. a. av detta skäl börindelningen i polis- och åklagardistrikt samt domkretsar vara helt samordnad.Statskontoret påvisar att bristande överensstämmelse i flera fall föreliggermellan utredningens förslag och domkretsindelningen och framhåller att dessabrister måste avhjälpas. RÅ anser, att det från åklagarsynpunkt är angelägetatt i några fall justera de föreslagna gränserna för polis- och åklagardistriktför att få en bättre anpassning tUl domkretsindelningen. Många remissinstanser anser, att utredningens förslag till ändradpolisdistriktsindelning innebär en tillfredsst'äUande lösning av frågan omverksamhetsområdenas lämpliga storlek. Enligt statskontoret 'är förslaget istort sett godtagbart och möjliggör en renodling av arbetsuppgifterna och enbättre specialisering av personalen. Vissa funktioner inom polisväsendet, t.ex. utnyttjandet av kommunikationstekniken för sambandstjänst, rekrytering ochutbUdning av personal, anskaffning och underhåll av transportmedel ochutrustning, kan däremotinte organiseras för så små enheter som de föreslagna distrikten.Statskontoret understryker, att frågan om hur sådana funktioner skall fiUlgörasbör kunna behandlas utan anknytning till distriktsindelningen. Den kritik som riktas motutredningens ställningstaganden i fråga om polisdistriktens lämpliga storlek gäUermed några få undantag att de föreslagna distrikten i många fall blir alltförsmå. är starkt kritisk och betecknar utredningensförslag som en delreform som måste förses med reservationen, att en uppföljningav organisationen måste börjas möjligt för att leda tillnya förslag. Det polisiära läget är så allvarligt att polischeferna och deraskanslier inte får göras tUl lokaliseringsobjekt och bygdetänkandet måste vikaför målet att skapa effektivast möjliga polisorganisation. Föreningen anser,att det som en av utredningens ledamöter i en reservation har anfört i fråga omlänsdistrikt tangerar en utvecklingslinje som är realistisk och genomförbar.Utvecklingen torde i själva verket arbeta för en organisation i denna riktning.Föreningen går emellertid bara i några fall längre i fråga om sammanläggningarav distrikt än vad utredningen har gjort, men betonar att ställningstagandenabör betraktas som en delreform. , som funnit de förpolisdistriktsindelningen angivna principerna lämpliga och välgrundade,beklagar att utredningen inte har dragit de fulla konsekvenserna av dessaprinciper vid utarbetandet av sitt detaljförslag. Vissa distrikt blir därförmycket svaga och det torde enligt föreningen knappast kunna undvikas att kravpå en ny indelningsreform kommer att göras gällande inom en inte alltföravlägsen framtid. och i anser, att man böröverväga att göra reformen något mera långtgående för att slippa olägenheternaav att nya distriktssammanslagningar tämligen omgående aktualiseras. 1.2Medborgarinflylandet i den lokala polisorganisationen Ivarje polisdistrikt finns en polisnämnd som består av nio ledamöter.Ledamöterna väljs för av av de i distriktet ingående kommunernasfullmäktige eller, om distriktet utgörs av fler 'än fem kommuner, av ombud fördessa kommuner. Nämnden utser inom sig ordförande, vice ordförande ochsekreterare. Ifråga om valbarhetsvillkoren gäller att ledamot av polisnämnd skall vara bosattinom polisdistriktet och ha rösträtt vid kommunala fullmäktigval. I övrigtskall kommunallagens besfämmelser om fullmäktig tiUämpas. Polisnämndenär ett lokalt organ för samråd med polischefen i frågor av mera allmänbetydelse för distriktets polisväsende. uppgift är att främja ett förtroendefullt förhåUandemellan polisen och allmänheten. Verksamheten består uteslutande i att förpolischefen lägga fram de förslag och anföra de synpunkter som nämnden finnerpåkallade. Polischefen skall närvara vid nämndens sammanträden. Han får delta iöverläggningarna men inte i besluten. Minst skall hansamråda med nämnden eller informera den om betydelsefulla frågor. Han skallinhämta nämndens synpunkter på förslag till indelnings'ändring ochanslagsframställning samt ändring av betydelse i personaltilldelning ellerpersonalfördelning och annan mera väsentiig ändring i arbetsorganisationen.Även länspolischefen har rätt att närvara vid nämndens sammanträden och fårliksom polischefen delta i överläggningarna men inte i besluten. Utredningen har tagit del av en undersökning ompolisnämndernas verksamhet som gjorde under budgetåret1967/1968. Av undersökningen framgår, att många polisnämnder har gjort utmärktainsatser för att skapa fler och allt bättre kontakter mellan polisen ochallmänheten. Nämndernas verksamhet har emellertid varierat högst avsevärt frånett distrikt till ett aniiat. Omkring 50 nämnder hade under åren 1965 och 1966inte lagt fram något förslag i syfte att förbättra förhällandet mellan polisenoch allmänheten och det finns exempel på att nämnd håUit bara ett sammanträdeunder desSa år. Under utredningsarbetet har frän olika hälli framförtsönskemål om åtgärder för att förbättra polisnämndernas möjligheter att fullgörasina uppgifter. Vissa reformer har föreslagits i stort sett inom ramen förpolisnämndernas funktion som rådgivande organ, bl. a. att nämndema gesekonomiska resurser för anställning av kanslipersonal och för informationsverksamhet. Enligt utredningen är det angeläget att tUlse attpolisverksamheten utövas på ett sådant sätt och med sådana medel att den fårstöd bland den allmänhet som polisen har till uppgift att tjäna. Allmänhetenskrav på insyn i verksamheten tUlgodoses främst genom den offentlighetsprincipsom gäller i svensk förvaltning. Polisnämnderna fyller härvid en viktigfunktion. Medborgarnas möjligheter att påverka de beslut som fattas begränsasemellertid genom att den insyn som nämnderna har i verksamheten bara kanleda till råd och rekommendationer. Med hänsyn till polisverksamhetens art ochdess betydelse för medborgarna anser utredningen att det medborgerligainflytandet bör stärkas. ' socialdemokratiska ungdomsdistrikts skrivelsetill Kungl. Maj:t angående översyn av polisnämndernas kompetens,arbetsformer och ekonomiska resurser, rskr 1970: 2 i den del skrivelsen avsermotion II: 540 om personalrepresentafion i polisnämndema m. m., rskr 1970: 87 ianledning av motionerna I: 846 och II: 990 om medborgarvittnen vid polisförhörm. Skrivelserna har överlämnats till utredningen för att tas underövervägande vid fullgörande av uppdraget. ningenföreslår därför att de nuvarande polisnämnderna avskaffas och ersätts avdistriktspolisstyrelser med beslutanderätt i vissa frågor. Ifråga om polisstyrelsernas sammansättning framhåller utredningen, att det ärviktigare att skapa en funktionsduglig styrelse som så allsidigt som möjligtkan tillgodose behovet av medborgerUgt inflytande på polisverksamheten idistriktet som helhet än att få en fullständig och proportionell representationi styrelsen för de kommuner som ingår i ett distrikt. Styrelsen bör därför intevara alltför stor. Utredningen föreslår att antalet ledamöter bestäms tillsju. Polischefen skall ingå i styrelsen. Övriga sex ledamöter och lika antalsuppleanter skall utses av den regionala polismyndigheten på förslag avkommunfullmäktige eller, i distrikt som består av mer än en kommun, avlandstinget. Kommunfullmäktige i och , som är landstingsfriastäder, skall föreslå ledamöter och suppleanter i polisstyrelserna i dessa städer. Landstingetbör tUlse att styrelsen får en sådan sammansättning att den så långt sommöjligt motsvarar de politiska förhållandena i distriktet. I de undantagsfalldå kommun inte kan bli representerad av ledamot i styrelsen bör landstingetföreslå suppleant från denna kommun. Somledamot eller suppleant i styrelsen bör endast den ifrågakomma som är bosattinom polisdistriktet och som fyller övriga krav för valbarhet till ledamot ikommunal nämnd. Önskemåletom en god förankring av polisverksamheten hos aUmän-heten bör enligtutredningen tUlgodoses bl. a. genom att uppdrag som ordförande och viceordförande i polisstyrelse anförtros vald ledamot. Den regionalapolismyndigheten skall därför utse ordförande och vice ordförande bland deledamöter som har föreslagits av kommun eller landsting. Distriktspolisstyrelsesarbetsuppgifter skall i princip sammanfalla med de arbetsuppgifter som lokalpolischef nu har. I fråga om arbetsuppgifternas fördelning mellan styrelsen iplenum och den lokale polischefen kan enligt utredningen en lämplig uppdelninggöras. Polischefen skall ensam svara för den operativa ledningen avpolisverksamheten och polismyndighetsärenden bör handläggas av honom eller avhonom underställd personal. I plenum skall viktigare allmänna frågor som rör förhållandetmellan allmänheten och polisen avgöras. Utredningen sammanfattar dessa frågori följande punkter. Viktigare frågor omorganisation och arbetsordning. Frågor om förslag tillberäknande av utgifter för polisväsendet i distriktet och andra frågor avstörre ekonomisk betydelse. Frågor om tillsättning avtjänst i lägst lönegrad 17 på löneplan A. Viktigare frågor om informationom polisverksamheten i allmänhet. Andra frågor som polischefen hänskjutertUl plenum. Utredningenframhåller, att förslaget att ersätta de rådgivande polisnämndema medpolisstyrelser med beslutanderätt är ett betydelsefullt led i strävandena attfå till stånd ett gott samarbete mellan polis och allmänhet. En sådan åtgärd äremellertid inte tUlräcklig utan bör kombineras med en kraftigare inriktning påinformationsfrågor. Polischefen bör fortlöpande informera styrelsens övrigaledamöter om såväl vidtagna som planerade åtgärder av allmän betydelse förpolisverksamheten i distriktet samt om de olika polisiära behov och särskUdaproblem i övrigt som kan föreligga. Det är lika angeläget att ledamöterna fårmöjlighet att ta del av allmänhetens synpunkter på verksamheten. Medel bördärför ställas tiU deras förfogande för att de genom möten och på annat sätt skaUkunna få kontakt med enskilda och organisationer. Utredningen understrykerbehovet av bättre samordning av de sociala och polisiära aktiviteterna ochanser att lekmannarepresentan-terna får en viktig funktion att fylla i dessafrågor. Den kraftigareinriktningen pä informationsfrågor kan leda tUl en ökning av arbetsuppgifternapå polisstyrelsernas kanslier. Utredningen anser emellertid att denna ökning tUlstörre delen uppvägs av de arbetskraftsbesparingar som kan göras pä kansliernagenom de föreslagna distriktssammanslagningarna. Om utredningens förslagatt inrätta distriktspolisstyrelser genomförs, bortfaller kostnaderna för polisn'ämnderna.Dessa kostnader uppgick under /69 tUl i runt tal . I stäUettillkommer emellertid kostnader för medborgarrepresentanterna idistriktspolisstyrelserna. Utredningen räknar med att arvoden, traktamenten,resor och andra kostnader för dem kommer att uppgå tUl 0,51,0 milj. kr. Mot utredningens förslag ifråga om distriktspolisstyrelses sammansättning har utredningens ordförandereserverat sig (s. 116). Han anser att det är naturligt att polischefen, somhar kunskap om och erfarenhet av polisverksamheten i hela polisdistriktet, blirstyrelsens ordförande. I särskilt yttrande har tre av utredningens experteranslutit sig tUl reservationen (s. 117). En av utredningensexperter anför i särskilt yttrande att han inte kan ansluta sig tillutredningens ställningstagande i fråga om sättet att utse ledamöter idistriktspolisstyrelse (s. 117118). Enligt hans mening bör man inte bara söka tiUgodosebehovet av ett allmänt medborgerligt inflytande utan också bevara ochförstärka den anknytning till den kommunala verksamheten som polisnämnderna varavsedda att ge. Det bör därför undantagslöst vara primärkommunerna som avgerförslag till ledamöter i styrelsen. I distrikt som omfattar mer än en kommunbör man tillämpa ett förfarande liknande det som gäller vid val av t. ex.lokala vägnämnder. 2 1971.1 saml. Erfarenheterna efter förstatligandet visar enligtflera remissinstanser att de nuvarande polisnämnderna i många faU inte harkunnat fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsstäUande sätt. Orsakernahärtill har främst varit att nämnderna bara är rådgivande organ och att desaknar ekonomiska resurser och eget kansli. framhålleremellertid att redan den undersökning som styrelsen gjorde under budgetåret1967/68 visar att många polisnämnder har gjort betydelsefulla insatser för attskapa bättre kontakter mellan polis och allmänhet. Därefter torde nämndernasarbete ha ytterligare förbättrats och enligt styrelsen har dessa i de allraflesta fall funnit lämpliga arbetsformer. Även från länsstyrelsehåll vitsordasi några fall att polisnämnder har gjort förtjänstfulla insatser. Sågott som samtliga remissinstanser anser, att åtgärder bör vidtas för att stärkaallmänhetens förtroende fÖr polisen och dess verksamhet. Meningarna äremellertid delade i fråga om vUka åtgärder som är bäst ägnade att tjäna dettasyfte. En klar majoritet avremissinstanserna ansluter sig till utredningens förslag att ersätta denuvarande polisnämnderna med distriktspoUssty-relser. JK, landstingsförbundet,kommunförbundet, , saintUga länsstyrelser utom länsstyrelserna i Värmlandsoch och så gott som samtliga kommuner h'älsar-förslaget med tUlfredsställdseoch finner det väl ägnat att ge medborgarna ett verkligt inflytande päpolisverksamheten. framhåller, att de kommunala förtroendemännen i distriktspolisstyrdsernakan antas få vidgade kunskaper om polisens arbetsvillkor och därmed enfördjupad förståelse för polisens svåra och grannlaga uppgift. Enligt SACOligger det också nära till hands att jämföra lekmannarepresentationen på dettaområde med nämndinstitutionen vid de allmänna domstolarna. I båda fallen harlek-mannainslaget den betydelsen att garantier skapas för att de värderingarsom råder i samhället återspeglas i de rättsvårdande organens handlande. JO framhåller, att i denmån aUmänheten hyser misstroende mot polisverksamheten så torde detta främstvara riktat mot den operativa delen av verksamheten. Eftersom det är uppenbartatt distriktspolisstyrelserna inte bör ges operativa uppgifter, kan manifrågasätta om förslaget leder tUl det medborgarinflytande och den förankringhos allmänheten av polisverksamheten som man önskar. Ett skäl som lued styrkatalar för utredningens förslag är emeUertid att man genom polisstyrelserna bästtorde kunna få de olika ortsintressena inom polisdistrikten bevakade. JO tillstyrkerdärför förslaget. Även ifrågasätter om de av utredningenföreslagna ändringarna, som i stort sett inte innebär annat 'än att detnuvarande samrådet i vissa aren- denersätts av formella beslut, verkligen kan anses vara av större betydelse närdet gäller allm'änhetens förtroende för polisen. Om så anses vara fallet, harstyrelsen inte något att erinra mot förslaget. anslutersig också tUl utredningens förslag men yrkar bestämt att personalen skaU vararepresenterad i distriktspolisstyrdserna. Enligt förbundet beror de nuvarandebristerna tUl stor del pä att medborgarrepresentanter. och polispersonalensfackliga företrädare inte har något gemensamt organ. Om företrädarna förpersonalen ställs utanför distriktspolisstyrelserna, kommer hela tanken attförfelas. Även statskontoret, i och några andraremissinstanser anser, att det finns skäl som talar för personalrepreseutationi distriktspolisstyrelserna. Enligt i kan fråganom personalrepresentation i väsentiig grad tillgodoses genom att styrelsen fårrätt eller skyldighet att vid behov adjungera en företrädare för personalen. Enminoritet inom statskontoret anser, att medborgarinflytandet inom den lokalapolisorganisationen bör förstärkas mer än vad utredningen har föreslagit.Polisnämnden bör kvarstå men omformas till en ,uppsökande kontaktverksamhet inom polisdistriktet. Nämnden skall vara ettrådgivande organ till distriktspolisstyrdsen och till polisorganisationen iövrigt. Dessutom kan en särskild kontaktman-nainstitution tUlskapas bl. a. föratt brygga över det gap i behandlingsavseende som finns frånomhändertagande till eventuell överföring tUl kriminalvård. Kontaktmännen börvara lekmän och hjälpa de intagna eller polisen i olika frågor av personligeller psykologisk natur. En personalunion mellan kontaktmännen och förtroendemännenkan vara lämplig. De föreslagna åtgärderna bör ses som ett steg mot denintegrering av polisiära insatser och sociala stödåtgärder inom ramen för enutbyggd frivård som måste bedömas som nödvändig. Hovrättenför , polismästarföreningen, länsstyrelserna i ochKopparbergs län samt flertalet polismästare och polisnämnder anser, att detsaknas skäl för att tillskapa distriktspolisstyrd-ser. Enligt dessaremissinstanser krävs det inte något annat än att polisnämnderna aktiveras ochges ekonomiska möjligheter att tillsammans med polisledningen göra egnainsatser. Hovrätten anser, att steget är långt från en ingående insyn iverksamheten till ett aktivt deltagande i myndighetens beslut, i all synnerhetinom ett så speciellt förvaltningsområde som polisverksamheten. Detmedborgarinflytande som kan vara till viss nytta inom exempelvis den dömandeverksamheten kan inte utan vidare sägas vara till fördel för arbetet inom enadministrativ inyn-dighet. Vad som eventuellt kan vinnas genom ökat förtroendegår kanske förlorat genom att beslutsprocessen blir omständlig och inte kanhållas fri från sidoinflytelser av olika slag. håller,att polisverksamheten står i särklass bland all annan offentUgverksamhet när det g'äller insyn och information eller möjligheter därtUl ochatt polisen enligt en omfattande opinionsundersökning har ett markantförtroende hos allmänheten. Det saknas därför bärande sakskäl för att inrättadistriktspolisstyrelser med beslutanderätt, i synnerhet som detta är förbundetmed vissa risker, t. ex. att beslut kan fattas mot den ansvarigapolisledningens uppfattning och att polischefens faktiska möjligheter att ledaden operativa verksamheten kan hämmas genom majoritetsbeslut av styrelsen iorganisations- och utrustningsfrågor. Även i länframhåller, att ett genomförande av utredningens förslag innebär risk fördualism i beslu-tander'ätten. Eftersom farhågor för en sådan dualism uttaladesav departementschefen i samband med förstatligandet, finner detanmärkningsvärt att ett departementschefsuttalande i en för polisväsendet såcentral fråga förkastas efter så . Polismästareni framhåller bl. a. att en omedelbar insyn ipolisarbetet kan erhåUas genom ett system med kommu-nalvalda förhörsvittnen vidfömndersökningar i brottmål, s. k. medborgarvittnen. Detta system tUlämpas sedanår 1956 i och fungerar bra.