prop · FU03175 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1971 Prop.1971: 175 Kungl.Maj:ts proposition till angående riktlinjer för försäljning avstaten tillhörig fast egendom, m.m.; given den 29 oktober1971. Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver finansärenden, föreslå att bifalla det förslag om vars avlåtandetill föredragande departementschefen hemställt. UnderHans Maj:ts Min allernådigste Konungs och frånvaro: Ipropositionen föreskis att godkänner vissa ändringar i de avriksdagen fastställda riktlinjerna för försäljning av fast egendom som tillhörstaten eller allmänna arvsfonden. Utdragav protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenteni statsrådet på . Närvarande:Statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, ,, , , , . Chefenför , statsrådet 'äng, anmäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter fråga om ändringar i gällande riktlinjer förförsäljning av staten tillhörig fast egendom, tn. m. och anför. Genomett allmänt försäljningsbemyndigande samt ett speciellt sådant för överiåtdseav mark till kommun för samhällsbyggnadsändamål har lämnat sittsamtycke enligt 77 § regeringsformen till försäljning eller annan avhändelseav statens fasta egendom m. m. Med stöd av dessa bemyndiganden får Kungl. Maj:toch, efter delegation, vissa myndigheter under angivna förutsätningar överlåtastaten eller allmänna arvsfonden tillhörig egendom. Maj:t har den 18juni 1971 utfärdat cirkulär härom (SFS 1971: 727), innehållande föreskrifterrörande värdegränser för rätten att överlåta, förutsättningar för försäljningoch förberedande åtgärder, förhandsbesked till kommun och förhandstillträdesamt försäljningsföifarandet. samtycke har inhämtats rörande vissavärdegränser och riktlinjer för bl. a. bestämmande av pris och övriga villkorsamt själva försäljningsförfarandet. Beträffande riktlinjerna gäller för detallmänna försäljningsbemyndi-gandet alltjämt i väsentliga delar vad bestämde (prop. 1942:241, JoU 1942:55, rskr 1942:388).Detaljföreskrifterna i drku-läret har bestämts av Kungl. Engrundläggande, av (prop. 1942: 241) godkänd förutsättning för att enstatlig myndighet skall få sälja staten tillhörig fast egendom är enligt 10 §cirkuläret att egendomen inte längre behövs för vederbörande myndighets behoveller för annat statligt ändamål. Härifrån gäller vissa undantag, därmarköverlåtelse är ett led i att staten stimulerar viss verksamhet. Föravvägningen av kommuns framtida behovav statlig mark för samhällsbyggnadsändamål mot statens fortsatta behov avsamma mark gäller särskilda föreskrifter. I överensstämmelsemed av likaledes är 1942 godkända riktlinjer för självaförsäljningsförfarandet innehåller 28 § nämnda cirkulär huvudregeln, attfastighet skall säljas på offentlig auktion som kungjorts i vederbörligordning. Först om tillfredsställande pris inle uppnås vid auktionen fårmyndigheten utbjuda fastigheten på annat sätt. Också i sådana fall, därauktionen över huvud taget rhed hänsyn till det ändamål för vilketfastigheten är avsedd att användas eller till andra särskilda förhållanden bedöms vara mindre ändamålsenlig som försäljningsmelod, får försäljningen skepå det sätt myndigheten finner lämpligt. Genom77 § regeringsformen regleras också medverkan i fråga omförvaltningen av statens fastigheter. Dessa skall förvaltas enligt de grundersom föreskriver. medgav såvitt nu är i fråga att Kungl. Maj:t i huvudsaklig överensstämmelse med av departementschefenangivna synpunkter utfärdade bestämmelser om upplåtelse för expropriationsändamålav nyttjanderätt och servitutsrätt till fast egendom. Bestämmelserna i ämnetgavs i kungörelsen (1942: 615) om upplåtelse för expropriationsändamål av nyttjanderättoch servitutsrätt till fast egendom. Bestämmelserna anknöt, även i fråga om denbdoppsmässiga värdegränsen för delegation till förvaltningsmyndighet, till detallmänna försäljningsbemyndigandct såvitt detta avsåg överlåtelse för expropriationsändamål.Medan vid överlåtelse fastighetens saluvärde är avgörande i detta hänseende,fyller vid upplåtelse det årliga värdet av den upplåtna rättigheten samma funktion.Den i kungörelsen angivna värdegränsen har inte höjts någon gäng undergiltighetstiden till skillnad, från vad som skett beträffande motsvarandevärdegräns i överlåtelsebemyndigandct.- bestäms sistnämnda värdegräns avKungl. Maj:t (prop. 1971: 91, FiU 1971: 20, rskr 1971: 159), och bestämmelserdärom återfinns i nyssnämnda cirkulär. a. försäljning av kronan tillhörig fast egendom under domänverketsförvaltning gäller förordningen (1945: 262) angående försäljning i vissa fallav kronoegendom m.m. 1 förordningen finns i enlighet med grunder somantagitsav (prop. 1945: 157, JoU 1945: 35, rskr 1945: 261) regler om förfarandetnär fast egendom) skall säljas eller upplåtas under åborätt eller tomträtt.Närmare föreskrifter för tillämpningen av de i förordningen angivna grundernahar meddelats av Kungl. Maj:t i en särskild kungörelse (1945: 386). Förordningeninnehåller i huvudsak följande. Försäljningbör företrädesvis ske för tillgodoseende av efterfrågan pä familjejordbruk,stödjordbruk, tillskoltsjord för utvidgning av ofullständiga jordbruk samtbostadsegnahem. Innan egendom säljs skall den värderas.Till grund för saluvärdets bestämmande skall i regel läggas i orten gängseskäligt pris. 1 vissa fall får försäljning inte ske innan egendomen hembjudits arrendatoreller annan nyttjanderättshavare. Sådant hembud skall göras om försäljningenavser egendom som är bebyggd. Hembud kan underlåtas om nyttjanderättshavaren påtagligcneftersatt sina förpliktelser enligt nyttjanderättsavtalet eller om hembud pägrund av särskilt förhållande anses inte böra ske. Försäljningen kan ske underhand eller på offentlig auktion. Vid försäljning av familjejordbruk ellerstödjordbruk skall företrädet mellan flera anbudsgivare avgöras i första handefter en prövning av deras lämplighet. Vid försäljning av annan egendom skalli regel det högsta budet antas. 1 förordningen finns vidare bestämmelser omnär köpeskilling skall erläggas, om skyldighet för köpare att i vissa falluppföra boningshus, om vilka kostnader köpare ensam skall vidkännas samt omköpeskillingens användning. ,siMii handlagt frågor i direkt samband med förstatligandet av lokalhållningenför de allmänna underrätterna, har i yttrande över en inom byggnadsstyrelsenupprättad promemoria om försäljning av förutvarande tingshusbyggnadsskyldigesfastigheter, som på grund av ändringar i domkrctsinddningen inom de närmasteåren inte längre kommer att användas för sitt ändamål, aktualiserat frågan omförsäljning även i andra fall av den egendom som genom lokalhållningsreformenövergått i statens ägo. Nämnden har ifrågasatt om det inte kunde anses lämpligtatt Kungl. Maj;t dier bemyndigades att sälja sådantingshusfastighet som endast i ringa ut-str'äckning används för domstolsbruk.Det är enligt nämnden i sådana fall i regel betydligt gynnsammare för statenatt vederbörande kommun äger och ansvarar för fastigheten och att staten fårhyra de lokaler i huset som oundgängligen behövs för domstolen. Som exempelanför nämnden tingshuset i , som tili tre fjärdedelar hyrs av kom-luuncn,men där ändå statsverkets årskostnader för de lokalerna användsberäknas uppgå till . Byggnadsstyrelsenhar i yttrande häröver tillstyrkt lokalhållningsnämndens förslag. Styrelsen haremellertid utvidgat förslaget till att avse även annan fastighet som endast ibegränsad omfattning eller utsträckning används för statligt ändamål. Önskemålatt sälja en fastighet kan enligt styrelsen uppstå t. ex. genom att statenendast behöver nyttja en mindre del av eller vissa lokaler inom fastigheten ochägande rätten där medför högre kostnader och ett orationellare utnyttjande avlokalerna än en genom avtal tryggad nyttjande-räU. 1971: 175 5 I fräga om huvudregeln i 28 § cirkulätcl, att försäljningnormalt bör ske på offentlig auktion, har vissa myndigheter aktualiserat enändring. Det har sålunda framhållits,, att det ter sig föråldrat med auktion somdet normala sättet att sälja fast egendom. Varken kommuner eller enskildaanvänder offentlig auktion som normal försäljningsform. Det har framhållits attdet inte heller finns något som visar att detta försäij-ningssätt generelltsett ger bättre pris än försäljning efter infordrande av anbud genom annons ipressen. En modernisering åtminstone så långt att sistnämnda förfarandelikställs med offentlig auktion har därför förordats. har i skrivelse till Kungl. a., ;itt förordningen (1945: 262) angående försäljning i vissa fall avkronoegendom m. m. upphävs. Förordningen bör dock gälla beträffande upplåtelsersom gjorts före upphävandet. Verket finner förordningen otidsenlig. Med hänsyntill domänverkets vidgade befogenheter (prop. 1968: 103, JoU 1968: 32, rskr1968: 269) bör bestämmelser av detta slag inte fixeras i författning. Publika arrendeutredningen har i sitt betänkande Publikajordbruksarrenden (Stencil Jo 1971: 1) anslutit sig tilldomänverkets'uppfattning att förordningen bör upphävas. Utredningen framhåller,att det jord-briikspoliliska program som bär upp förordningen numera är iväsentliga ddar föråldrat. Förordningen utgör i många fall ett hinder för domänverketatt bedriva en rationell försäljningsverksamhet. Detta sammanhänger framförallt med bestämmelserna om värdering och hembud. Dessa bestämmelser kan avvarasbl. a. därför att den nya jordabalken, som träder i kraft ,ger arrendatorerna ett besittningsskydd som får anses vara bättre och meratidsenligt än vad som gällt. I motsats till domänverket anser utredningen det inte varaerforderligt att föreskriva att förordningen alltjämt skall tillämpas påbestående avtal. Under den remissbehandling av utredningens betänkande, somskett i tinnat sammanhang, har någon erinran inte riktats mot förslaget att upphävaförordningen. Bestämmelser om försäljning av staten tillhörig fastegendom m. m. har sammanförts i ett cirkulär (1971:727) i ämnet tUlvederbörande statsmyndigheter. Vid sidan härav gäller för vissa försäljningar m.m. i författning eller annars i särskild ordning meddelade föreskrifter. Föregendom under domänverkets förvaltning gäller sålunda förordningen (1945: 262)om försäljning i vissa fall av kronoegendom m. m. Vissa ändringar av dessabestämmelser har aktualiserats. 1971: 175 6 Beträffandeförsäljning i särskilda fall av den fasta egendom som genomlokalhållningsreformen för de allmänna underrätterna numera tillhör staten ochförvaltas av vill jag framhålla följande. Frågan gällernärmast avyttring av tingshus, belägna på vad som endast är eller genomkommande domkretsinddningsändringar endast kommer att vara tingsställe utanförkansliort. Lokalerna används därför i begränsad omfattning i vissa fall, inteendast tidsmässigt utan 'även utrymmesmässigt, nämligen på platser där det tidigarevarit kansliort och lokalerna dimensionerats efter detta behov. har ifrågasatt om inte bemyndigande borde inhämtas för Kungl. Maj:t eller att sälja tingshusfastighetsom används endast i ringa utsträckning. 1 princip saknas enligt g'äUande försäljningsbemyndiganden möjlighet attavyttra statiig fastighet om den används för statligt ändamål, oberoende avanvändningens omfattning. I likhet med lokalhållningsnämnden ochbyggnadsstyrelsen anser jag det inte ekonomiskt försvarbart att staten underalla förhållanden i sin 'ägo behåller en tingshusfastighet, om antalettingsdagar är så begränsat, att utnyttjaiidegraden inte står i rimligproportion till statens kostnader för skötsel och underhäll. Att tingshusenofta ligger avlägset i förhållande till den förvaltande myndigheten och dessregionala organ medför förutom fördyringar även andra olägenheter. Frånkommunernas sida finns i vissa fall behov av och intresse för ett förvärv avdessa fastigheter. Från det allmännäs synpunkt kan det därför i flera fallanses rationellare att överiåta fastigheten till kommun, om garantier kanskapas för att statens behov av lokaler för domstolsbruk kan tillfredsställandelösas genom förhyrning av lör ändamålet lämpad fastighet. I vissa fall tordeavyttring till annan än kommun bli aktuell. Sombyggnadsstyrelsen framhållit bör nu angivna avytlringsmöjlighct finnas ävenbeträffande andra statliga fastigheter under motsvarande betingelser. Jagföreslär därför att samtycke inhämtas till försäljning av statensfasta egendom när byggnad på denna används i endast begränsad omfattning ochstatens behov av ändamålsenliga lokaler kan tillgodoses på annat sätt. Somjag tidigare anfört är huvudregeln i fråga om sättet för själva försäljningenatt denna sker genom offentiig auktion. Detta formbundna förfaringssätt haransetts vara det som bäst tillgodoser statens och alla eventuella spekulantersintressen. Först om denna metod av försäljningsmyndigheten från vissasynpunkter bedöms mindre ändainålsenlig, får försäljningen ske på det sättmyndigheten finner lämpligt. Infordrande av anbud genom annons i pressen är dådet vanligaste förfarandet. Som vissa myndigheter framhållit har sistnämndaalternativ tenderat att bU huvudregel, eftersom det visat sig i stort settlika bra tillgodo- Jag anser därför att denna försäljningsform vid statligaförsäljningar bör likställas med offentiig auktion. De statliga myndigheternafår då i huvudsak samma handlingsfrihet som annan säljare. Idetta sammanhang vill jag även ta upp frågan om ändring i kungörelsen (1942:615) angående upplåtelse för expropriationsändamål av nyttjanderätt ochservitutsrätt till staten tUlhörig fast egendom. godkände är 1942grunderna till kungörelsen. Till grunderna hänfördes därvid värdegränsen för Kungl.Maj:ts rätt att delegera beslutanderätten till förvaltande myndighet.Bestämmelserna anknöt till gällande och genomdet allmänna försäljningsbemyndigandct givna föreskrifter för överiåtdse för expropriationsändamål. Värdegränsenbeträffande upplåtelser har varit oförändrad, medan värdegränsenbeträffande överlåtelser successivt höjts. Maj:t numera faststäUersistnämnda värdegräns, synes nu önskvärd justering av värdegränsen beträffandeupplåtelser böra bestämmas på samma sätt. Jag vill därför i detta sammanhanganmäla att jag, om inte har någon erinran däremot, har för avsikt attsenare, i samband med den redaktionella översyn som skall göras av kimgörel-sen,föreslå Kungl. Maj:t sådan ändring av bestämmelsen kungörelse attbestämmelsen i detta hänseende anpassas till vad som gäller överlåtelser församma ändamål. Vadgäller riktlinjerna för försäljning av sådan staten tillhörig fast egendom, somförvaltas av domänverket, har jag samrått med chefen för industridepartementet. Förordningen(1945: 262) om försäljning i vissa fall av kronoegendom m. m. bygger iväsentliga delar på principer som inte längre äger aktualitet. Flera avbestämmelserna i förordningen har därför blivit föråldrade. En del bestämmelserhar satts ur kraft genom lagstiftningsåtgärder. Andra bestämmelser kan somdomänverket framhållit utgöra hinder lör verket att bedriva en rationellförsäljningsverksamhet. Regler om förutsättningar för försäljning och omförsäljningsförfarandet finns i det tidigare omnämnda cirkuläret (1971: 727).Dessa regler kommer att gälla också vid försäljning av fast egendom, somförvaltas av domänverket, om 1945 års förordning upphävs. Anledning saknasenligt min mening att för denna egendom bibehålla en särreglering. Jagansluter mig således till uppfattningen att förordningen (1945: 262) börupphävas. Det ankommer pä Kungl. Maj:t att överväga i vad månövergångsbestämmelser behövs. Underåberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. attgodkänna de ändrade riktiinjer för försäljning av slatens fasta egendom m. m.som jag har förordat i det föregående. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att tillriksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokollutvisar.