prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Undantag bör sålunda göras för detfall marken redan undantagits från renskötsel med stöd av de regler som desakkunniga föreslagit. Vid den prövning som skall ske enligt dessa reglerfattas beslut om markanvändningen på objektiva grunder och efter hörande av deolika berörda rätlsägarna. Rennäringsidkarna är också i dessa falltillförsäkrade ersättning för de olägenheter som kan uppkomma genom markensundanlagande. Det föreslagna förbudet skall därför gälla endast till dessmarken undantas från renskötsel enligt de regler som de sakkunniga föreslagit.Beträffande företag som är underkastade tillståndsprövning enligt vattenlagen,torde det enligt de sakkunniga inte föreligga något behov av att mark somberörs därav i förväg undantas från renskötsel. Vallendomstolens eller synemännenshandläggning av sådana ärenden innebär nämligen att rätlsägarna, däriblandrennäringens målsmän, får komma till tals innan tillståndsfrågan avgörs och attersättningsfrågorna blir nöjaktigt behandlade. Också i samband medfastställande av generalplan, stadsplan och byggnadsplan är prövningen avmarkanvändningen enligt de sakkunniga fullt tillfredsställande. Till undvikandeav en onödig extra prövningsomgång med åtföljande risk för kompetenskonflikterbör förelag av nu angivna slag inle vara underkastade det föreslagnastadgandet om förbud mot ändrat utnyttjande av mark lill skada för renskötseln.I viss mån liknande synpunkter kan enligt de sakkunniga läggas på andraföretag för vilka tvångsrätter tillskapas genom beslut av administrativa ellerjudiciella myndigheter. Eftersom prövningen av såväl tillstånds- somersättningsfrågan i sådana fall är mer begränsad till de direkta verkningarnaav den ifrågasatta tvångsrälten, anser de sakkunniga att del f. n. inte ärmotiverat atl undanta ytterligare företag från den föreslagna förbudsregelnstillämpning. De sakkunniga föreslår atl tillämpningen av den föreslagnaförbudsregeln skall ankomma på allmän domstol Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 57 eftertalan av renby vars område berörs av en vidtagen eller tillämnad ändring imarkanvändningen. Enligt de sakkunniga äräven renbeleslagens bestämmelser om nyttj ande-rältsupplåtelser i behov av enöversyn. Till en början erinrar de sakkunniga om alt 56 § renbeleslagen avsernyttj anderättsupplåtelser endast inom en del av renskötselområdel, nämligenför "lapparna avsatta land" (22 § renbeteslag) resp."områden som blivit lill lapparnas uteslutande begagnande anvisade"(31 § renbeleslag och 56 § renbeteslag). När fråga uppkommerom alt upplåta mark inom denna del av renskötselområdel för annat ändamål änrenskötsel, bör enligt de sakkunniga även i fortsättningen utgångspunkten varaatt renbelesrätlen ej skall behöva vika annat än i vissa i lagen särskiltangivna fall, varvid ersättning skall lämnas för uppkommande intrång. Utanförreglerna i 56 § lagen faller bl. a. all mark inom sedvanerättsområdet och ilappmarkerna nedanför odlingsgränsen liksom enskild och kommunägd mark, ävenom den ligger ovanför odlingsgränsen. I fråga om upplåtelse av nyttjanderättlill sådan mark gäller vanliga regler, vilket bl. a. innebär all markägaren äroförhindrad att göra upplåtelser utan att behöva ta särskild hänsyn lillsamernas rättighet. Dessa rättigheter kvarstår i princip oförändrade trotsskedda upplåtelser, men i praktiken kan möjligheten att utnyttja dem reduceraspå grund av den ändring av markens faktiska användande som kan bli följden aven nyttjanderättsupplålelse. Någon ändring av gällande lags ståndpunkt i detlaavseende anser de sakkunniga inte böra ske. Med hänsyn till att samernasrättigheter varit särskilt omfattande och dessutom tryggade genomsärskilda bestämmelser i fråga om de till samernas "uteslutandebegagnande" anvisade områdena är det enligt de sakkunniga motiverat attför dessa områden behålla speciella garantier mot upplåtelser som kan medföraolägenheter vid utövningen av renskötselrätlen och de med denna förenadebirättigheterna. Å andra sidan skulle elt utsträckande av dessa garantier tillområden, där de inle nu föreligger, inedföra risk för allvarligarättsförluster för andra rättsägare och sannolikt föranleda omfattandekompensationskrav. När det gäller frågan vem som skall ha beslutanderätten iupplåtelsefrågor står enligt de sakkunniga valet mellan markägaren, dvs.staten, eller innehavaren av rälten till områdenas "uteslulandebegagnande", dvs. I båda fallen måste del bli fråga om företrädareför de egentliga rätlsägarna, för staten någon regional eller central myndighetoch för samerna någon organisation, lokal eller mer riksomfattande. Enligt desakkunniga bör man vid frågans bedömande i första hand anlägga praktiska synpunkter.På vad sätt befordras bäst de intressen som både samerna och övrigabefolkningsgrupper numera har inom dessa vidsträckta områden? De sakkunnigaanser det vara uppenbart alt endast en statlig förvaltning kan komma i frågaför uppgiften. Medan en samisk förvallning i praktiken inle torde kunnautformas så atl den innefattar erfor- Maj:ts proposition nr 1971 derligagarantier för alt övriga befolkningsgruppers intressen blir i skälig omfattningtillgodosedda, bör det vara fullt möjligt att inom ramen för en statligförvaltning la vederbörlig hänsyn till alla gruppers berättigade intressen,däribland också samernas. De sakkunniga anser därför alt det nuvarandesystemet i princip bör behållas och atl således garantier för de särskiltomfattande samiska rättigheterna inom de aktuella områdena även ifortsättningen bör lämnas inom ramen för en statlig förvaltning. Om elt sådantsystem skall bli effektivt, måste det emellertid sörjas för att de enskildarättsägarna inte vidtar åtgärder som hindrar den statliga förvaltningsverksamhelen.Liksom i gällande lag bör därför förbud gälla för privata förfoganden överrättigheter som ingår i renskölselrätten. Enligt56 § renbeleslagen får upplåtelse av jakt eller fiske på de områden som anvisatslill samernas uteslutande begagnande inte omfatta ensamrätt till sådananyttigheter ulan är begränsad till befogenhet alt "jämte lapparna"utöva jakt eller fiske. Denna begränsning av möjligheten alt verkställaupplåtelsen har ursprungligen tillkommit för att säkra samernas rätt till jaktoch fiske såsom binäringar lill renskölseln. Enligt de sakkunniga kan detifrågasättas om det är påkallat alt undantagslöst förbjuda sådan upplåtelse medensamrätt. Jaktens betydelse som binäring torde vara starkt reducerad och ifråga om fisket finns möjligheter atl dela upp fiskevatlnen i sådana somfordras för samernas eget behov och sådana som ulan olägenhet kan avstås tillutomstående. har värdet av alt kunna avsätta vissa jaktmarker ochfiskevatten för upplåtelse med ensamrätt väsentligt ökat beroende främst påstegrad efterfrågan på jakt och fiske som turistattraktioner i fjällbygderna.Inle minst med hänsyn till svårigheten att få till stånd en rationell fiskevårdi vatten där samerna har rätt atl bedriva nätfiske är det enligt de sakkunnigaangeläget att det gällande förbudet mot upplåtelse av ensamrätt till annan bliruppmjukat. De sakkunniga föreslår därför alt om särskilda skäl föreliggerupplåtelse skall kunna avse all rätt till jakt eller fiske inom visst område.Sådana särskilda skäl bör huvudsakligen anses föreligga om ensamrätt fordrasför all trygga en god jakt- eller fiskevård. Desakkunniga föreslår vidare enhetliga bestämmelser i fråga om alla andranytljanderätlsupplåtelser än sådana som avser jakt- och fiskerätt. Deltainnebär en väsentlig förändring i förhållande till gällande regler som delsendast omfattar upplåtelser för vissa angivna ändamål, dels är differentierademed avseende på förutsättningarna för att upplåtelse skall få ske. I båda dessahänseenden anser de sakkunniga det möjligt och lämpligt atl i samband medövergången till en ny driftsform för renskölseln förenkla de nuvarande tämligensvåröverskådliga bestämmelserna. Genom den föreslagna renbyorganisalionen fårrennäringsulövarna nämligen möjlighet att i förhållande till myndigheternaframföra sina önskemål och synpunkter med avsevärt större auktoritet än somhittills i regel kunnat ske. Kungl.Maj:ts proposition nr 51 år.1971 59 tordeminska behovet av detalj föreskrifter om vilket intrång i deras intressen sombör kunna tillålas. Därtill kommer alt de sakkunnigas förslag om en uppdelningmellan rennäringsfonden och renbyarna av de medel som inf ljuter genomupplåtelserna (se under 7) innebär att den renskötande befolkningsgruppen fåretl starkt eget intresse av atl upplåtelser av olika slag kommer lill stånd.Med hänsyn härtill bör man enligt de sakkunnigas uppfattning för framtidenkunna räkna med väsentligt minskade intressemotsättningar mellan samerna ochövriga befolkningsgrupper i dessa frågor. Med undanlag avfiskerältsupplåtelserna föreslås att hälften av inkomsterna genom upplåtelseskall utgå lill renbyarna. Det kan inte minst med hänsyn härtill förutsättasatt beslulsmyndigheten kommer atl fästa myckel stor vikt vid elt yttrande frånen renby, vari denna på grund av befarade olägenheter för renskötselnavstyrker en viss upplåtelse och därmed förklarar sig vilja avslå från enmöjlig inkomst. F.n. gäller att nytljanderätlsupplåtelser enligt 56 § renbeteslagen skall ske motavgift. Enligt de sakkunniga bör detsamma i princip gälla i fråga om allaupplåtelser enligt de föreslagna nya reglerna. Elt viktigt skäl för dessa ärjust alt de beräknas skapa förutsättningar för ökade inkomster till rennäringenoch rennäringsidkarna. Principen om avgiftsbeläggning bör emellertid inle varaundanlagslös. Särskilt vid upplåtelse av fiskerätt för \nssa samer som inletillhör den renskötande befolkningsgruppen men är beroende av fisket inomrenskötselområdel, de s. k. fiskesamerna, kan del enligt de sakkunnigaföreligga starka skäl för alt tillåta avgiftsfria upplåtelser. Sådana kan ävennågon gång vara befogade, när fråga är om något allmännyttigt ändamål, specielltom dess tillgodoseende också ligger i den berörda renbyns intresse. På grundhärav förordas alt avgift skall utgå om inte särskilda skäl föreligger föravgiftsfrihet. Enledamot i utredningen, landshövdingen , har reserverat sigmol ulredningsmajoritetens uppfattning atl utgångspunkten för bedömningen avfrågor angående upplåtande av renbetesmark för annat ändamål än renskötsel äveni fortsättningen bör vara att renskötselrätten ej skall behöva vika annat än ivissa i lagen särskilt angivna fall, varvid ersättning skall lämnas föruppkommande intrång. Reservanten anför att, även om man vid bedömning av frågorangående markanvändningen har alt la hänsyn till att renskötsel förekommer påtrakten, markulnj'lljandel borde i varje tidsskede anpassas efter utvecklingensgång. Man borde eftersträva all använda markerna på mest effektiva sätt. Enändamålsenlig markanvändning borde kunna åstadkommas ulan atl de samiskarättigheterna träds för nära. Från sysselsättnings- och försörjningssynpunklbör en mer mångsidig markanvändning vara lill stort gagn för samerna. Även enförsiktig bedömning leder enligt reservanten lill en optimistisk uppfattning ommöjligheterna för samerna att till betydande del grunda sin framtidaförsörjning på sådan verksamhet för vilken exempelvis turismen ger ua- Maj:ts proposition nr 1971 derlag.Detla är av särskild betydelse med hänsjm lill alt ett växande antal samerframdeles ej synes kunna få sin försörjning av renskötsel. Särskilt för medelåldersoch äldre samer, vilka inte kan lämna hemorten, föreligger stort behov avkompletterande sysselsättningar. En restriktiv markpolilik skulle enligtreservantens uppfattning innebära, att förutsättningarna skulle minska för altgenom nya former av ekonomisk verksamhet bredda basen för samiskt arbetsliv.Det skulle vara olyckligt om t. ex. motiverade beredskapsarbeten skulleförsvåras av en mycket återhållsam markpolilik. Riktlinjerna för den framlidamarkpoliliken bör enligt reservanten utformas så, alt en från samhällsekonomisksynpunkt optimal användning av markerna fortlöpande underlättas. Samerna börha mycket alt vinna av en sådan ändamålsenlig markpolitik, som ursamhällsekonomisk synvinkel är fördelaktig. Det bör inte vara omöjligt atlhärvid visa berörda parter rimlig hänsyn i del mot en historisk bakgrundgestaltade lapprivilegiets anda. På förvaltningsmyndigheterna bör ankomma allpå olika sätt verka för all så sker ulan att en ändamålsenlig markanvändninghärigenom eftersatts. Dessa principer för den framtida markanvändningen börenligt reservanten på lämpligt sätt komma till uttryck antingen i lagtexteneller i de riktlinjer som lämnas för förvaltningsmyndigheternas verksamhet. SSRframför till en början vissa principiella erinringar mot utgångspunkterna förde sakkunnigas förslag till bestämmelser lill skydd för renskötselrätten. SSRtar i sitt yttrande upp frågan om samernas rätt till mark, vatten, jakt, fiskeoch andra nyttigheter inom renskötselområdel. Enligt SSR har samerna enstarkare rätt till marken än som framgår av renbeteslagen. SSR åberopar altsamerna besatt och hävdade sina områden i och då områdena införlivades med svenska riket. Förutom denna förmenadeursprungliga rätt anser SSR att samernas rält kan grundas på bl. a. urminneshävd och en av de svenska myndigheterna erkänd, ständig och ärftligbesittningsrätt. Mot denna bakgrund kräver samerna självbestämmanderätt överde marker och nyltigheler som de förfogar över. Enligt SSR bör samernas rätttill marken rätteligen karakteriseras som en medäganderätl. Påslåendet attsamernas rätt är inskränkt lill sådant nyttjande av land och vatten som fordrasför renskölselns bedrivande är enligt SSR felaktigt. SSR anser att desakkunniga tolkat direktiven för snävt, vilket lett till atl de juridiskagrundvalarna för rennäringen, själva rätlen till näringsunderlaget inle blivittillräckligt utredda. Så t. ex. anges inte i belänkandet vem som är bärare avsamernas rätt lill land och vatten. Inte heller anges rättens civilrättsligakaraktär. Länsstyrelseni anser att annan utgångspunkt inle varit lämplig eller ensmöjlig för de sakkunniga än att staten äger marken med Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 61 imdantagav del privat ägda sedvanerättslandel och att de renskötande samernas rätt ärinskränkt till sådani nyttjande av land och vatten som fordras förrenskötselns bedrivande. Enligt är det naturligt all desakkunniga avstått från alt söka definiera den civilrätlsliga karaktären avsamernas rättigheter. Bortsett från att staten inle genom lagstiftningen böruppge väsentliga delar av den ståndpunkt som staten intagit i de år1966 av samerna inledda rättegångarna om äganderätten lill mark och vatten, ärdet inte heller för det praktiska arbetet inom rennäringen och dessadministration nödvändigt att i den nya lagstiftningen införa en sådandefinition. Många remissinstanseranser i huvudsaklig överensstämmelse med reservantens uppfattning all debestämmelser som möjliggör inskränkningar i renskötselrätt bör utformas så attdel framtida markutnyltjandel inom renskötselområdel underlättas. erinrar om de stora områden som renskölseln lar i anspråk, ochalt antalet renskötande samer minskat . Mot den bakgrunden bör detenligt vara möjligt alt successivt vidga markanvändningen idessa områden till andra aktiviteter såsom friluftsliv, jakt och fiske för enstörre allmänhet ulan att samernas rättigheter behöver trädas för när. Vissliberalisering i fråga om upplåtelse av renbetesmark anser påsikt vara till förmån för samerna bl. a. genom att deras försörjningsunderlagdifferentieras. ansluter sig i denna del till de synpunktersom utvecklats av reservanten. i påpekar alt levnadsbetingelsernai lappmarkerna ändrats på etl omvälvande sätt genom den tilltagandeurbaniseringen och utvecklingen av näringslivet. Dessa förändringar utgör ettstarkt motiv för vissa jämkningar av renbeteslagslift-ningens utformning närdet gäller reglerna för markanvändning till olika med renskölseln ickesammanhängande ändamål. Även anser det vara viktigt att medhänsyn till sysselsättningsproblemen i här aktuella landsdelar värna ommöjligheterna all utveckla nya näringsgrenar som är lämpliga för dessa områden.Domänverket understryker att ren-skölselprivilegiet är en nyttjanderätt knutenlill själva näringsutövandet och alt rennäringens omfattning begränsas avtillgången på bete. Verket erinrar vidare om atl betingelserna ändrats inteenbart för rennäringen ulan även för annat utnyttjande av de områden därrenskötsel förekommer. Inle minst gäller detta själva fjällområdet som fåll enväxande betydelse för turism, friluftsliv, jakt och fiske m. m. Dellaförhållande i förening med all antalet renskötande samer beräknas minskaytterligare gör del enligt verket angeläget alt 500600 familjers i och för sigberättigade krav på särskilda privilegier inte tillåts väsentligt försvåralandets utnyttjande på annat sätt till gagn för stora skaror av andramedborgare. Vid avvägningen mellan renskölselns intressen och motståendeintressen bör givetvis iakttas all för renskölseln särskilt viktiga rättigheterinle förnärmas men i ålskil- Maj:ts proposition nr 1971 ligafrågor anser verket hänsyn ändå kunna tas lill motstående intressen i någothögre grad . i anser alt fråganunder vilka förutsättningar mark skall kunna undantas från renskötselbehandlats alltför knapphändigt i betänkandet eftersom utredningsuppdragetansetts lägga hinder i vägen för en mera förutsättningslös prövning.Länsstyrelsen hyser sympatier för reservantens uppfattning alt man bör strävaefler att använda marken på mest effektiva sätt. anser det docksvårt atl på föreliggande material uttala sig bestämt i saken, och framhållerönskvärdheten av alt frågan övervägs ytterligare på grund av den stora betydelseen lämplig markdisposition har för utvecklingen i . De remissinstanser somuttalar sig för ett mera effektivt utnyttjande av mark inom renskötselområdetställer sig i allmänhet kritiska lill de sakkunnigas förslag alt som villkorför renskötselrättens upphävande kräva all marken oundgängligen behövs förändamål av väsentlig betydelse för det allmänna. anservillkoret alt ett område skall vara oundgängligen erforderligt för detifrågavarande ändamålet innebära en alltför hård begränsning av möjligheternatill undantagande. Undantagande synes i stället böra få ske om området fordrasför ändamål av väsentlig betydelse för del allmänna. iNorrbottens län anför liknande synpunkter. Även anser villkoretför undantagande innebära en med hänsyn till andra intressen hård begränsning.Bestämmelsen bör få en något mindre sträng utformning, åtminstone för områdensom inte är av första rangens betydelse för renskötseln. Kammarkollegietframhåller alt situationen i fall av undanlagande kan vara, alt endast ettförhållandevis obetydligt område behöver undantas eller alt fråga är om traktsom endast sporadiskt besöks av renar eller som har dåligt renbete.Undantagandet innebär i så fall inle några större olägenheter för renskölseln.Det synes kollegiet orimligt alt i sådana fall behöva upprätthålla lagensstränga krav på ändamålels betydelse. Kollegiet förordar alt bestämmelsenformuleras så att den lämnar utrymme åt en mera förutsättningslös prövning avmarkanvändningen. Kollegiet anmärker vidare på uttrycket"undantagande". Det för tanken till elt markborlfall av stadigvarandeart. Från störningssynpunkt är det emellertid ofta inte så mycketmarkborlfallet som arten av den verksamhet som skall bedrivas inom området somär av betydelse. Verksamheten kan vara störande ulan atl den medförmarkbortfall. Markborlfallet kan vidare vara av temporär art, såsom t. ex. vidhyggesbränning. Bestämmelsen bör därför utformas så all den om möjligt fångarin all för renskölseln mera störande verksamhet som kan tänkas förekomma. Genomde sakkunnigas förslag lill bestämmelse om skydd mot ändrad markanvändning ärindirekt utsagt, alt markens ägare eller brukare får vidta åtgärd som intemedför avsevärd skada iör renskötseln ulan särskild prövning av Kungl. Maj :t.Huruvida de Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 63 sakkunnigatänkt sig detta framgår ej klart. Kollegiet anser dock att del finns anledningöverväga en sådan gränsdragning. I vart fall bör Kungl. Maj :ts prövning avfråga om upphävande av renskölselräll när det gäller bagalellärenden kunnadelegeras till underordnad myndighet. Kollegiet erinrar om atlnytljanderätlsupplåtelser i princip skall meddelas av regional myndighet. Irealiteten innebär emellertid även dylika markupplåtelser ofta att markundandras från samernas begagnande. Kollegiet föreslår sammanfattningsvis allKungl. Maj :ts prövning begränsas till åtgärder eller förelag varigenomavsevärt men för renskötseln kan vara att befara. Kirunastad anför alt de sakkunnigas förslag att med expropriationslagen som förebildkräva alt det konkurrerande ändamålet äger "väsentlig betydelse för detallmänna" inte bör uppfattas så att med uttryckssättet avses enbegränsning av undantagsmöjlighelerna lill de i 1 § 16 expropriationslagenavsedda expropriationsanledningarna. Det måste finnas möjlighet för Kungl. Maj:t att från renskölseln undanta mark även för andra ändamål. Undantag måstekunna göras för sådana ändamål som en tätorts förseende med mark förfritidsbebyggelse, såväl för dess egen befolkning som för turismen.Överhuvudtaget saknas anledning alt i detla sammanhang anknyta tillexpropriationslagens förutsättningar för räll till tvångsinlösen, vilket desakkunniga måhända inte heller avsett, utan bedömningen bör kunna ske heltoberoende av detta. SSR anser att expropriationsmöjlighet enligt expropriationslagenmåste föreligga för att mark skall kunna undantas från samernas begagnande.Dock bör expropriationsanledningen i 1 § 11 (nationalpark, naturreservat ellernaturminne) undantas. Men även om expropria-tionsanledning föreligger bör någonform av kvantitativ begränsning införas. LKABanför att förslaget all omformulera 5 § renbeteslagen är olyckligt. Denföreslagna formuleringen "av väsentlig betydelse för det allmänna"kan med hänsyn till allmänt språkbruk vara missledande, eftersom "delallmänna" vanligtvis används såsom en motsats till "detprivata". Av vad de sakkunniga anfört framgår såväl att man inle avsettnågon saklig ändring av bestämmelsernas innebörd som att man uppmärksammat denrisk för här ovan antydd tolkning som ligger i formuleringen. Det förefallermed hänsyn härtill lämpligast att låta den nu gällande lydelsen kvarstå oförändrad.Boliden aktiebolag anmärker att eftersom de sakkunniga inte avsett all föreslånågon ändring av innebörden i gällande bestämmelser i 5 § renbeteslagen ochden föreslagna nya lydelsen lätt kan leda till missförstånd, den gällandelydelsen bör behållas. Same-Ätnam anser att förslagels formulering"oundgängligen erforderligt för ändamål av väsentlig betydelse för det allmänna"lider av samma oklarhet som 5 § renbeleslagen. Samernas möjlighet att hävda sigblir enligt förslaget starkt beskuren. Om i huvudsak ekonomiska värderingarförs fram vid bedömningen, har samerna inte möjlighet att kunna hävda sin rätt.Områdets väsenlliga betydelse även för samernas näring måste komma tilluttryck. Om samernas rält enligt samebyns me- Maj:ts proposition nr 1971 ningskulle skadas eller trädas för när, bör samebyns rätt gå före del allmännas. Några remissinstanser tarupp frågan om förhållandet mellan de föreslagna bestämmelserna om upphävandeav renskötselrätlen och bestämmelser i annan lagstiftning om upphävande aveller inskränkning i renskötselrätlen. Kammarkollegiet erinrar omatt frågan hur 5 § renbeteslagen förhåller sig till annan lagstiftning omtvångsrält såsom vattenlagen, gruvlagen, expropriationslagen, väglagen ochbyggnadslagen inte är reglerad i lag. Praxis synes numera enligt kollegiet varaalt prövning enligt 5 § renbeleslagen. möjligen med undanlag i visst avseendefrån expropriationslagen, sker endasl om tvångsrält inte kan utverkas i annanordning. Expropriationslagen är i princip inle tillämplig på kronansfastigheter, men särskild rätt som i avseende på fastighet tillkommer annan änkronan kan dock bli föremål för expropriation. Detta innebär atl lappbys rälllill renbetesulövning torde kunna exproprieras, oberoende av i vems hand markenbefinner sig.