prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — iJönköpings län förklarar sig förutsätta atl regeln ora avsteg från lagen iadrainistrativ ordning tillärapas restriktivt. och stiftsnämnden iUppsala stift understryker att antalet från lagen avvikande bestäraraelser bestämmelser i kommunallagama däri inbegripna bör nedbringas i störstamöjliga utsträckning. framhåller attraöjligheten att raeddela avvikande föreskrifter inte Maj.ts proposition nr 30 är1971 bör vara begränsad till enbart det inledande skedet avförvaltningslagens tillärapning. I fråga om sådan lagstiftning som berörpatenlverkets arbetsområde är del nödvändigt atl avvikande förfarandereglerfår gälla även för tiden därefter. Kammarkollegiet påpekar atl inledningsorden»Om annat ej föreskriviis i lag eller i annan författning, som utfärdats avKonungen», teoretiskt sett lämnar rum för ell totalt undantagande av helaförvallningsfältel från lagens tillämpningsområde. Då detta givetvis inte äravsett, synes det kollegiet lämpligare all laglexten formuleras så, atl i enförsia mening som huvudregel slås fasl alt förvaltningslagen skall till-lämpasoch därefter i en andra mening sägs att avvikande bestämmelser kan förekomma. I några remissyttranden berörs frågan hur man bör utformaen regel i förvaltningslagen om all avvikande bestäraraelser i andraförfattningar skall gälla framför förvaltningslagens. Patent- ochregistreringsverket anser atl 1 § i arbetsgruppens lagförslag inte besvararfrågan om lagen skall anses vara supplerande i förhållande tillspecialförfaltning eller om förfarandebestäraraelser i sådan författning skallanses innefatta cn exklusiv reglering av förfarandel på författningens oraråde.Länsstyrelsen i och anser atl lagenskaraktär av utfyllande regelsystem bör komma lill klarare uttryck i lagtexten.Kommunförbundel finner paragrafens lydelse närmast ge vid handen atl det föratt förvaltningslagen inte skall tillärapas i specialförfattningen måstefinnas en uttrycklig bestämmelse om detta. Även om skäl kan anföras för all hänföra regleringen avförvaltningsförfarandet hos och dess verk till de av riksdagenallena disponerade regleraentariska föreskrifternas oraråde, finner riksdagensförvaltningskontor och JO övervägande sakliga skäl tala för att lagen iprincip skall avse även riksdagsförvaltningen. Enligt förvaltningskontoretsmening är det dock en brist i lagförslaget att det inte ger erforderligtutrymme för sådana reglemenlariska föreskrifter från sida för deninre och yttre riksdagsförvaltningen som beaktar de särskilda förhållandenainom och dess verk. överväganden av den arl som föranlett undantagsbestämmelsenför ärende hos Kungl. Maj:t i statsrådet kan enligt förvaltningskontoret medskäl åberopas även belräffande förfarandet hos vissa inre organ.Riksdagens ställningslagande i dessa frågor torde emellertid böra föregås av enintern översyn av nuvarande bestämmelser. Förvaltningskontoret anser det varanödvändigt att ensam kan utfärda reglemenlariska föreskrifter omförfarandet hos . Det kan ske antingen genom en sådan omformulering av1 § att lagen i princip görs tillämplig, ora annat ej föreskrivits i lag elleri annan författning som utfärdats av Kungl, Maj:t eller, såvitt gällerriksdagen och dess verk, av eller efler bemyndigande avorgan som utser (jfr 2 och 39 §§ statstjänstemannalagen 1965: 274),eller ge- Kungl.Maj.-ts proposition nr 30 är 1971 311 nomatt och dess verk i 2 § undantas från förvaltningslagenstillämpningsområde, varefter det får ankoraraa på att genorareglemenlariska föreskrifter göra beslämmelserna i lagen i erforderlig utsträckningtillämpliga bos och dess verk. Förvaltningskontoret förordar denförstnämnda lösningen. Under hänvisning lill vad nu anförts föreslårförvaltningskontoret att orden »eller» utgår ur 2 § a arbetsgruppenslagförslag. Förvaltningskontoret kritiserar i samband härmed alt begreppei»» i lagförslagel används såsom avseende bara den beslutandeförsamlingen. Begreppsbestämningen avviker enligt förvaltningskontorets raeningfrån den som förekoraraer i t. ex. nyssnäranda lagrura istatstjänsleraannalagen och är ägnad atl raedföra rällsoviss-hel. När riksdagenundantas från en författnings eller etl kollektivavtals tillärapningsområdebrukar därraed avses även saratliga riksdaigens inre organ. Deav arbetsgruppen föreslagna reglema om lagens lillämpning på den koraraunalaförvaltningen godias i huvudsak av de flesta remissinstanser som uttalar sig ifrågan. Hit hör bl. a. statens planverk och flertalet kommunala instanser.Svenska landstingsförbundet framhåller alt flera vägar kan beträdas när detgäller att garantera den enskildes rättssäkerhet. Förbundet erinrar om deansträngningar som på senare lid har gjorts atl stärka medborgarinflytandet pådel kommunala områdel. Sådana ålgärder kan enligt förbundets mening sägas varaägnade att raedverka till förbättrade möjligheter till insyn och inflytandemen framstår inte som tillräckliga för att säkerställa del rättsskydd somåsyftas med förvaltningslagen. I förvaltningsförfarandet inbyggda kontrollerbehövs som komplement. Förbundet anser alt den föreslagna lagstiftningen ärpåkallad för såväl förtroendemän som tjänstemän. Även ora man kan invända atldel föreslagna regelsystemet för kommunernas del i vissa hänseenden kan föramed sig oklarhet och osäkerhet, bör systematiken enligtkommunalrätts-kommitténs uppfattning ändå godtas. Fördelarna av alt nu eflerdecenniers lagstiftningsarbete på området få ett lagverk som innehållercentrala allmänna regler om den administrativa proceduren i bl. a. förstainstans torde vid en allmän bedömning få anses överväga de nackdelar som kanfölja med den föreslagna lagstiftningen. Om man efter någon lids tillämpning avlagen skulle finna att den i etl eller annal hänseende inte lärapar sig för denkommunala förvaltningen, slår möjligheten öppen atl skapa en särskild regleringhärför genora lag eller annan av Kungl. Maj:l utfärdad författning.Länsstyrelsen i anser det vara uppenbart att lagen bör gällaäven för koraraunala myndigheter. Kommunerna har tilldelals så viktigauppgifter inom förvaltningen att någon skillnad mellan statlig och kommunalförvaltning i princip inte bör göras. anser atl de farhågor somhar uttalats om de kommunala myndigheternas svårigheter vid tillämpning avlagen knappasl är verklighetstrogna. Maj.ts proposition nr 1971 senareår har en väsenllig upprustning ägl rum på tjänstemannasidan inom den kommunalaförvaltningen och de kommunala tjänstemännen får anses väl skickade alttillämpa en lagstiftning och handla under ansvar med beaktande även av denrättssökande allmänhetens rätl. framhåller vidare, atl deytterligare kommunsammanslagningar sora är alt vänta inom de närmaste årenytterligare kommer att förstärka komraunernas möjligheter att utveckla en godocb från rättssäkerhetssynpunkt tillfredsställande förvaltningsapparat. I denutveckling mot kommunala förtroendemän »i tjänstemannaställning» som alltmerär skönjbar i den komraunala förvaltningen säger sig länsslyrelsen dessutomvilja se en garanti för oväld och rättrådighet. understrykerockså det angelägna i alt rättssäkerhetssynpunkterna i den komraunala förvaltningen,vilka tidigare får ansetts ha stått något i skymundan, ges sin rätta plals. FöreningenSveriges kommunala förvaltningsjurister, som ger uttryck för en väsentligenposiliv inställning i fråga om lagens tillämpning hos de koraraunalamyndigheterna, anser dock all det hade varit lagtekniskt fördelaktigare attinföra de regler som skall gälla för kommunalförvaltningen ispeciallagstiftningen och kommunallagen. Svenska pastoratens riksförbundförklarar sig i huvudsak inte ha något att invända mot att förvaltningslagengörs tillämplig även på de kyrkliga kommunema men påpekar all lagen synes varaskriven raed sikte på de blivande 282 borgerliga storkommunema med sinautbyggda förvaltningar. Även om en sakta fortgående samfällighetsbildning pågårinom det kyrkliga kommunom-rådet, kommer det inom överskådlig tid att finnasmånga mycket små enheter, där svårigheter kommer att uppslå vid tillämpningenav lagen. konstaterar att den kritik som från kommunalt håll riktadesmot besvärssakkunnigas förslag i väsentliga delar har beaktats i det nyaförslaget. Förbundet säger sig dock inte vara berett atl tillstyrka att detla ibefintligt skick upphöjs till lag. Förbundet hemställer att vid de fortsattaövervägandena i lagstiftningsärendet hänsyn tas till de särskilda betingelsersom gäller för den kommunala självstyrelsen. Grundsatsen alt förtroendemännenspolitiska uppfattning, deras person-och lokalkännedom ocb deras allmännaerfarenhet får påverka bedömningar och avgöranden har enligt förbundels meninginte tillräckligt beaktats. Strävandena atl åsladkomma en för statliga ochkommunala myndigheter gemensam förvaltningslag bör inte heller drivas sålångt, atl handläggningen av förvaltningsärenden i kommunerna imderkastas procedurreglersom kan medföra en inte önskvärd administrativ belastning med påföljd atteffektivitetskravet eftersatts, I den mån behov anses föreligga av bestämmelserrörande förfarandet inom den oreglerade kommunalförvaltningen bör detta kunnatillgodoses inom ramen för komraunal-lagstiflningen. En sådan lösning framstårför förbundet som raer tilltalande Maj.-ts proposition nr 1971 313 än atl en förvaltningslag i princip görs tillämplig påkommunalförvaltningen men förses raed undantagsbestämmelser, stadframhåller att starka betänkligheter mot lagens tillämpning inom kommunalförvaltningenhar framförts särskilt från de reglerade förvaltningarnas sida vid denremissbehandling av betänkandet som har företagits inom stadens förvaltning, Ietl vid stadens yttrande fogat utlåtande av stadsjuristen i , tillvilket flertalet hörda förvaltningar i staden hänvisar, ifrågasätts om det kananses nödvändigl all låta lagen principiellt gälla oregleradkommunalförvaltning. Stadsjuristen kritiserar också den lagtekniska metod somhar använls för att avskilja den oreglerade kommunförvaltningen fråntillämpning av större delen av lagen. Endast den som har ingående kännedom omkommunallagarna kan från dessa sluta sig lill alt t. ex. bestämmelsema omremiss generellt inte skall tillämpas på den oreglerade förvaltningen, eftersomkommunallagarnas beredningsregler har företräde. Enligt hans mening fyller dekomplicerade anvisningarna om lagens lillämpning inom komraunalförvaltningeninte ens blygsamma anspråk på klarhet och tydlighet. Han anser atllolkningssvårighelema säkerligen skulle kunna övervinnas, om lagens inledandebestäraraelser angav att endasl vissa paragrafer skall tillämpas inom den ickespecialreglerade komraunalförvaltningen. En bättre lösning är dock att flyttaöver dessa bestäraraelser till komraunallagarna i den mån det behövs. Lagen kommerenligt hans mening atl medföra tillämpningssvårigheter också i fråga om denreglerade förvaltningen. Även om vissa ändringar görs i specialförfatlningarna,måste vederbörande befattningshavare undersöka inte bara omspecialförfattningen och kommunallagen reglerar förfarandet ulan också omförvaltningslagen i något hänseende är tillämplig, vilket medför omgång ochtidsutdräkl. Ölägenheter uppstår också med hänsyn till att nämnder ochstyrelser inom den reglerade förvaltningen inte enbart sysslar med lagregleradeförvaltningsuppgifter utan också handhar ärenden av sararaa beskaffenhel soraförekoraraer inom den oreglerade förvaltningen, t. ex. anställning avtjänstemän. Stadsjuristen föreslår all specialförfatlningarna i de fall desaknar mot lagförslaget svarande bestämmelser kompletteras med sådana regler. Kammarrätten ifrågasätter om inte hyresnämnd och hyresrådbör tas med i uppräkningen 2 § c. Kammarrätten erinrar om atl hyresnämnd enligt1968 års lagstiftning fåll en annan status . Kammarrätten pekar påden domstolsmässiga sammansättningen av nämnden, ärendenas art,förfaranderegler i vissa delar enligt RB samt den omständigheten att nämndensbeslut i några fall kan omprövas av allmän domstol. JK, RÅ och JO förklarar sig inte ha någon erinran mol altderas åklagarärenden enligt 2 § e avskils från lagens tillämpning och att1321 §§ Maj.-ts proposition nr 1971 arbetsgruppenslagförslag inte skall gälla i tillsynsärenden. JK framhåller dock att gränsenmellan åklagarärenden och tillsynsärenden kan vara svår att dra i praktiken.Han fortsätter. Itillsynsärenden är ofta fråga, om förfarande av tjänsteman är alt bedöma somtjänstefel även om åtal inte är aktuellt på grund av felets beskaffenhet ochomsländighelema i övrigt. Del är väl inte klart, om arbetsgruppen menar alttillsynsärenden av detta slag faller utanför eller innanför lagenstillämpningsområde. Hos JK förekoraraer också andra typer av ärenden därgränsdragningen kan vara svår alt göra om frågan ställes på sin spels. Ärendenrörande fråga om brott mol tryckfrihetsförordningen lärer väl vara alt bedömasora åklagarärenden och därmed falla utanför lagen. Ärenden som föranledas avden befattning JK bar att taga med advokatväsendel lorde vara atl bedöma somrena tillsynsärenden. I den mån JK emellertid i sådant ärende finner skäl atlföra fråga om advokats förfarande under högsla domstolens prövning föreliggerinöjligen ett »åklagarärende». I ärenden där JK har atl som kronans högsteombudsman pröva fråga om överklagande av dom eller beslut i civil process tordelagen bli tillämplig, dock med undantag av bestämmelserna i 1421 §§ på gmndav sladgandel i 13 § andra punkten. RÅsäger sig dela den i betänkandet uttalade uppfattningen all det skulle varatill allmän fördel om 512 §§ arbetsgruppens lagförslag kommer att gälla äventillsynsärenden, men påpekar atl del i realiteten endast är 5 och 1012 §§ somkan bli tillämpliga, eftersom 69 §§ innehåller regler angående part och någotpartsförhållande inte föreligger i dessa ärenden. JO konstaterar att den föreslagnalagen i dess helhet, såvitt ombudsmän berörs därav, blir tillämpligendast på administrativa ärenden som rör enskild, exempelvis antagande ochentledigande av personal. JO säger sig inte ha något alt erinra häremot. Delskulle enligt hans mening vara högsl olyckligt, om ombudsmännenstUlsynsverksam-het bands genom en närmare procedurreglering. Det nuföreliggande förslaget får för ombudsmännens del knappasl någon annankonsekvens än atl 23 § andra slyckel i instruktionen (1967:928) för riksdagensombudsmän kommer att kunna ulgå som överflödigt, eftersom. 22 och 24 §§ iförslagel ger motsvarande regler. Enligtrikspolisstyrelsens mening bör lagtexten under 2 § e omarbetas så, alt däravklart framgår att disciplinärenden faller inom lagens tillämpningsområde. Underhänvisning till att tjänsteman vid i viss utsträckning fullgöråklagar- och polisuppgifter i raål eller ärende angående brott, varsefterlevnad har att övervaka (jfr 1315, 18, 19 och 24 §§ lagen1960: 418 om straff för varusmuggling), förordar generaltullstyreisen att lageninte skall gälla i fråga om sådana mål och ärenden. Om bestämmelsen under punkte inte kan anses tillämplig även på tullmyndighet i mål eUer ärende angåendebrott, föreslår styrelsen att Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 315 denges lydelsen »åklagar-, polis- eller tullmyndighet i mål eller ärende angåendebrott». SAFifrågasätter om inte lagen undantagslöst bör göras tillämplig påregeringsärenden, i den mån de bandläggs inom slatsdepartementen (3 §arbetsgruppens lagförslag). TCO anser det vara synnerligen angelägel atlåtminstone reglema om kommunikaiionsskyldighei och beslutsmotivering görstillämpliga även på regeringsärenden. Del är enligt TCO:s åsikt också önskvärtatt etl yrkande om inhibition skall kunna tas upp och behandlas av Kungl. Socialstyrelsensäger sig förutsätta alt anmälare i ärende bos medicinalväsendels ansvarsnämndinte blir att anse som part eller får besvärsräit enligt förvaltningslagen. Iså fall föreligger enligt styrelsens mening inte några ölägenheter med alt låtalagens bestämmelser gälla även för nämnden. I motsatt fall bör nämnden ingåbland de i 3 § uppräknade myndigheterna. Departementschefen.I likhet med arbetsgruppen anser jag alt förvaltningslagen skall gällahandläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndighet. Detta bör slås fasl somhuvudregel i lagens inledande paragraf. Myndigheternas s. k. faktiska handlandefaller däremot utanför lagens till-lämpningsområde. Var gränsen går mellanhandläggning av ärenden och faktiskt handlande får avgöras från område tillområde. Ofta används i specialförfatlningarna uttryckligen begreppet »ärende».Även när delta begrepp inte begagnas i specialförfatlningarna, framgår ofta avsammanhanget, t. ex. av regler om besluts överklagbarhet, vad som enligt vissförfattning är att räkna som ärende. Någon skarp skiljelinje mellan handläggningav ärenden och s. k. faktiska handlingar lorde dock inte kunna dras upp.Skillnaden mellan de olika typerna av verksamhet belyses bäst genom någraexempel. Hållandel av en lektion i en skola eller utförandet av en operationpå ett sjukbus kan enligt normalt språkbruk inte betecknas som handläggning avett ärende. Uppkommer däremot fråga om disciplinär bestraffning av en skoleleveller om en patients debitering för sjukhusvård föreligger ett ärende som skallbehandlas av förvaltningsmyndigheten. Ytterligare exempel på faktiskahandlingar som företas av företrädare för det allmänna utgör polismans trafikdirigeringpå en gata och konduktörs kontroll av en resenärs färdbiljett på ett tåg. Redanav den nu anförda exemplen lorde framgå att det knappast är möjligt att genomen uttrycklig definition av begreppet ärende åstadkomma en meningsfyllddistinktion mellan de berörda två huvudtyperna av förvaltningsverksamhet. Iåtskilliga fall är det för övrigt av ringa betydelse all konstalera huruvidaviss verksamhet skall klassificeras som handläggning av ärende eller inte.Förvaltningslagens allmänna bestäraraelser (413 §§) har getts en sådanuiformning atl frågan för dessa bestämmelsers del en- Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 dasti undantagsfall synes kunna vålla några egentliga problem. Vad gäller lagenssärskilda bestämmelser (1420 §§) vill jag erinra om att tillämpningen avdessa är beroende av om de i 3 § uppställda förutsättningama föreligger. Detskall alltså i princip vara fråga ora myndighetsutövning raot enskild. Medhänsyn till vad nu anförts har jag liksom arbetsgruppen koramit tillslutsatsen att någon närmare bestämning av begreppet ärende inte bör tas in iförvaltningslagen. Medanledning av vissa påpekanden i remissyttrandena beträffande ärendebegreppetsinnebörd vill jag ytterligare framhålla följande. I fråga om ärenden angåendeenskilds värnpliktstjänstgöring kommer bl. a. handläggningen av frågor somavses i 12 § värnpliktslagen (1941:967) och 2024 §§ kungörelsen (1969:380) omvärnpliktigas tjänstgöring ra.m., såsom frågor om befrielse frånvärnpliktstjänstgöring eller anstånd med fullgörande av sådan tjänstgöring,utan vidare att falla in under förvaltningslagens bestämmelser. Nämndaförfattningar lämnar emellertid också andra exerapel på ärenden hos offentligaförvaltningsmyndigheter. I vad mån förvaltningslagen skall gälla för sådanaärenden torde få prövas vid den genomgång av specialförfatlningarna som äravsedd att företas i samband med lagens ikraftträdande. Med anledning av vaden remissinstans anfört i fråga ora folkbokföringsmyndighets befattning medfastställelse av personnumraer vill jag påpeka, atl åtgärder av sådant slagregelraässigt faller utanför ärendekategorien men alt det inte kan hållas föruteslutet, atl en sådan åtgärd ibland kan vara atl anse som ärende, t. ex. omen utländsk medborgare vänder sig lill folkbokföringsmyndighet med en begäranom alt personnummer skall fastställas för honom (jfr 4 § andra slyckelfolkbokföringskungörelsen). Den omständigheten att elt ärende handläggs heltmuntligt medför i ocb för sig inte att lagen inte skall tillämpas. Lagen äremellertid så uppbyggd att åtskilliga av dess bestämmelser kommer alt saknaaktualitet i sådana fall. Lagenvänder sig som har nämnts i första hand till de egentligaförvaltningsmyndigheterna. För att uttrycka detta använder arbetsgruppen dentekniken, att lagen först förklaras gälla alla statliga eller kommunalamyndigheter och att från dess tillämpning sedan undantas rättskipningen idomstolar av olika slag, däribland förvaltningsdomstolarna. Atl arbetsgruppenhar valt denna metod beror delvis på atl vissa bestämmelser i lagen enligtgruppens förslag skall vara direkt tillämpliga på förvaltningsdomstol. I delnu föreliggande lagförslaget har en annan lösning valts. Eftersomrättskipningen i förvaltningsdomstol avses bli reglerad i en särskild lag,saknas anledning att ens formellt låta förvaltningslagen omfatta den dömandeverksamheten i sådan domslol. Molsvarande gäller i fråga om rättskipningen iannan domstol. Huvudregeln om förvaltningslagens tillämpningsområde bör därförha till syfte atl klargöra, att lagen i princip Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 317 riktarsig bara lill förvaltningsmyndigheter. Detta sker enklast om begreppetförvaltningsmyndighet används i själva lagtexten. åsyflas i lagen främsl organ som ingår som självständigaenheter i den statliga eller kommunala förvaltningsorganisationen. Lagen fårsålunda sin huvudsakliga tillämpning bos centrala förvallningsmyndigheler,länsstyrelser och övriga regionala myndigheter saml lokala myndigheter. Medhänsyn härtill skulle i och för sig kunna uttryckligen anges i lagen all dengäller hos statlig eller koraraunal förvaltningsmyndighet. I vissa fall kandet emellertid vara tveksamt, om en myndighet skall räknas sora etl slatiigteller kommunalt organ eller eventuellt hänföras till en tredje kategori medsåväl statliga som kommunala inslag. Jag tänker här på sådana myndigheter somallraänna försäkringskassor, skogsvårdsslyrelser och taxeringsnämnder.Eftersom lagen principiellt sett bör gälla oavsett till vilken kategorimyndigheten hänförs, har jag stannat för att inte använda uttrycket statligeller koraraunal förvaltningsmyndighet i lagen. För atl träffa alla typer avmyndigheter som företräder det allmänna i någon förvallningsangelägenhetbegagnas i stället endast uttrycket förvaltningsmyndighet. Vidremissbehandlingen av arbetsgruppens belänkande har av en remissinstansuttalats önskemål om att myndighetsbegreppet definieras i förvaltningslagen ienlighet raed det förslag till sådan begreppsbestämning som har framförts avoffentlighetskommittén i dess betänkande Offentlighet och sekreiess (SOU1966:60 s. 12 och 130). Något påtagligt behov av en sådan definition synes dockinte föreligga för förvaltningslagens del. Som påpekas av arbetsgruppen är detviktigast att hålla gränsen klar mot statliga och komraunala bolag, stiftelseroch andra liknande rättssubjekt sora handhar offentlig förvaltning. Även iövrigt kan jag i allt väsentligt ansluta mig till arbetsgruppens uppfattning ommyndighetsbegreppet. Liksom arbetsgruppen vill jag sålunda erinra om atttjänsteman hos annat offentligt organ än myndighei ibland på grund avuttrycklig författningsföreskrift kan ha fått sådana befogenheter, att banorganisatoriskt och funktionellt blir alt anse sora offentligförvaltningsmyndighet. Exempel härpå erbjuder besiktningsman hos AktiebolagetSvensk i fråga om bolagets obligatoriska kontrollverksamhet. Motbakgrund av vad nu har anförts har huvudregeln om förvaltningslagens tillämpningsområdeutformats så, att lagen gäller handläggning av ärende hos förvaltningsmyndighet(I § försia siycket första punklen). Det Ugger i sakens natur att en regel medså vidsträckt giltighet måsle förses med undanlag beträffande vissa förvaltningsmyndigheter.I likhet med arbetsgruppen anser jag alt undantagen bör föras samman i ensärskild paragraf (2 §). Innan jag går in på denna skall jag dock behandla ellpar andra frågor angående lagens räckvidd. Sorapåpekats av arbetsgruppen fungerar såväl allmän och särskild dom- 318 Kungl Maj:ts proposition nr 30 är 1971 stolsom förvaltningsdomstol ibland som förvaltningsmyndighet. Vid sidan av dendömande verksaraheten bar domstol sålunda alt i viss utsträckning handläggaärenden av administrativ natur, främst personalärenden.