prop · FU03105 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1971 Prop.1971:105 Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i , m. m.;given . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver justitieärenden och lagrådels protokoll, föreslå all bifalla deförslag om vars avlåtande till föredragande departementschefen hemslälll. Minallernådigsle Konungs och frånvaro, enliglDess nådiga beslut: F.n. är del oklart i vad mån en borgenär är berättigad tUl ersättning förvidtagna inkassoålgärder och hur ersättningsfrågan i så fall skall handläggas.I propositionen uttalas all en försumlig gäldenär i princip bör vara skyldigalt ersätta borgenären skälig kostnad för inkassoålgärder av viss omfattning.För sedvanliga påminnelser per telefon eller genom enklare kravbrev e. d. börborgenären dock svara själv ulan räll lill särskild ersättning från gäldenären.I syfte all göra del rättsliga förfarandet så enkelt och billigt som möjligtföreslås sådana ändringar i rältegångsbalken och lagsökningslagen all inkassokoslnadenjämställs med rättegångskostnad i mål angående huvudfordringen. Har huvudfordringenbetalts utan alt rättsliga ålgärder har behövt vidtas behöver borgenären inteinleda rättegång för att få ersättning för endast eventuella inkassoålgärderulan kan använda sig av del enklare förfarandet med betalningsföreläggande. Ipropositionen föreslås att Kungl. Maj:t i en särskild kungörelse får lämnanärmare bestämmelser om vad som skall anses som ersältningsgUl inkassoåtgärdoch ersättningens storlek. Även frågan om kostnad i övrigl i mål ombetalningsföreläggande skall enligt förslaget regleras i denna kungörelse. Denya bestämmelserna avses träda i krafl . 1 1971.1 saml. Lag om ändring i Härigenom förordnas, atl 18 kap. 8 § rättegångsbalkenskall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 § Ersättning för rätlegångskosmad skall fiUll motsvarakostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode lillombud eUer biträde, såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för tillvaratagandeav parlens rält. Ersättning skall ock utgå för parlens arbete och tidsspUlan ianledning av rättegången. Inkassoåtgärd som vidtagits före rättegången ersattes somrättegångskostnad. Ersättning för sådan kostnad utgår enligt bestämmelser somKonungen meddelar. Denna lag träder i krafl . Lag om ändring i lagsökningslagen (1946: 808) Härigenom förordnas, att 18 och 22 §§ lagsökningslagen(1946: 808) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 18 § För ulfående av penningfordran som ej grundar sig åskriftligt fordringsbevis och icke avser skadestånd äge borgenären utverkabetalningsföreläggande enligl vad nedan sägs. Belalningsföreläggande må givas för fordran som avser inkassoåtgärd. 22 § Upplages ansökningen, förelägge rätten gäldenärenall, såframt han vill helt eller lill någon del bestrida ansökningen, inom vissav rätlen beslämd tid efter det ansökningen jämte räkning, om sådan åberopats,blivit honom delgiven, skriftligen hos rälten anmäla sitt bestridande vidpåföljd alt utmätning eljest må ske. Vid utsättande av tiden för anmälan avbestridande har rätten alt taga hänsyn lill belägenheten av Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse den ort där gäldenärenbor eller handlingarna eljest kunna väntas bliva honom delgivna. Utansynnerliga skäl må liden icke beslämmas längre än liU . Harborgenären i ansökningen fordrat ersättning för kostnad å målet, bestämmerätten i föreläggandet vad i sådant hänseende skall, om bestridande ej sker, ulgåutöver kostnaden för blivande delgivning. Harborgenären i ansökningen fordrat ersättning för kostnad å raålet, skall rätleni föreläggandet angiva vad i sådant hänseende skall, om bestridande ej sker,utgå utöver kostnaden för blivande delgivning. Ersättningen utgår enliglbestämmelser som Konungen meddelar. Föreläggandel, som skall tecknas å ena exemplaret avansökningen, skall tillika innehålla anmaning till gäldenären alt hos rättenanmäla hemvist och postadress, såvida tillförlitlig uppgift härom icke föreligger. Denna lag träder i krafl . Äldre bestämmelser om kostnad gäller, om belalningsföreläggandesökts före ikraftträdandet. It 1971.1 saml. Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet Inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:statsministern , ministem för utrikes ärendena , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter fråga om ersättning för inkassokostnad m. m.och anför. Iskrivelse har advokatsamfunds styrelse hemställt omutredning och eventuell lagstiftning rörande frågan om gäidenärensersättningsskyldighet för inkassokostnad. Vidare har två av de större företageninom inkassobranschen. och AB Kundkonlroll, genom skrivelser den 8oktober 1969 respektive anfört vissa synpunkter på fråganom lagstiftning i ämnet. Advokatsamfundetsframställning har remissbehandlats. Yttranden över framställningen har avgetlsav justitiekanslern (), Hovrätten för Nedre , lagberedningen.Föreningen . Föreningen (de bådaföreningarna har numera uppgått i Förenuigen tingsrällsdomare),läns rällshjälpsanstalt och rätlshjälpsanslall. Pågrund av vad sålunda förekommit har inom utarbetats delsförslag till lag om ändring i , dels förslag till lag omändring i lagsökningslagen (1946: 808). Förslagen lorde få fogas lill slalsrådsprolokolleti della ärende som bilaga. RB finns bestämmelser om rättegångskostnad i tvistemål. Som huvudregelföreskrivs i 1 § alt part som förlorar målet skall er-sälla motpartensrättegångskostnad. Enligt 8 § skall ersättning för rättegångskostnad fulltmotsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförande jämtearvode tiU ombud eller biträde, såvitt kost- 1 BUaganhar uteslutits här. Frånsett en redaktionell ändring i 22 § lagsökningslagenär den likalydande med den bilaga som är fogad vid propositionen. nådenskäligen varit påkallad för liUvaralagande av partens rätt. Ersättning skallockså ulgå för parlens arbete och tidsspillan i anledning av rättegången. Tillrättegångskostnad hänförs i första hand kostnad som uppkommit under självarättegången men hänsyn skall också las till kostnader som varit erforderligaför ett ändamålsenligt förberedande av partens talan. Part kan inle fåersättning för arbete och tidspUlan som inle varit direkt påkallat avrättegångens förberedande och utförande. Ersältnmg utgår sålunda inle förarbete och tidsspillan som mera allmänt beror av meUanhavandel med motparten.Vissa ulorarältsliga förhandlingar mellan parterna kan vara alt hänföra tillrättegångens förberedande och talans utförande och därmed ersältningsgilla. Såär t. ex. fallet där förhandlingen haft lill syfte atl klarlägga Ivistelägeloch precisera parternas ståndpunkter. Enligl18 kap. 14 § skall part som vill ha ersättning för rätlegångskosmad framställayrkande härom innan handläggningen av målet avslutats. När målet avgörsmeddelar rätten beslut om rättegångskostnaderna. Rätten prövardärvid självmant om den begärda kostnadsersättningen bör nedsättas. Beslutetlas in i domen. Part sora försuraraar atl fraraställa yrkande omersättning får inle sedan föra talan rörande de kostnader som kan ha uppkommitvid domstolen. Istället för alt handläggas i ordinär process kan ell fordringsanspråk i vissafall tas upp som mål om lagsökning eller betalningsföreläggande. Dessasummariska processformer regleras i lagsökningslagen (1946: 808). Följandebestämmelser i lagsökningslagen är av särskUl intresse i della sammanhang. Förfordran som grundar sig på skuldebrev eller annat skriftUgt fordringsbevis fårlagsökning äga rum (1 §). I lagsökningsförfarandet delges gäldenären ansökan omlagsökning raed föreläggande all svara på ansökningen. I lagsökningsprocessenbeaktas i första hand sådana invändningar sora hänför sig tiil orasländigheternavid lillkorasten av den handling som utgör grund för kravet. Sådana invändningarkan föranleda atl målet hänskjuts till rättegång. Invändningar av annat slagskall styrkas med skriftliga bevis för all vinna beaktande (1012 §§). I annatfall skall betalningsskyldighet åläggas gäldenären (13 §). I fråga om kostnadi lagsökningsmål gäller om rättegångskostnad i tvistemål. Hänskjutsmålet till rättegång, skall frågan om ersättning för sådan kostnad prövas irättegången (15 §). Belalningsföreläggandefår utverkas för ulfående av penningfordran som inte grundar sig på skriftligtfordringsbevis och inte avser skadestånd (18 §). Ansökan om belalningsföreläggandeskall delges gäldenären som har all bestrida ansökan inom viss lid vid påföljdall utmätning annars får ske. Har borgenären i ansökningen fordrat ersättningför kostnad i målet, skall rätten i föreläggandel bestämma vad i sådanihänseende skall utgå utöver kostnaden för blivande delgivning, ombestridande inte sker (22 §). Har ansökningshandlingarna delgivils gäldenärenoch bestrids inte ansökningen skall rätlen utfärda bevis all ansökningenlämnats obestridd. Rätlen skall också pröva vad som skall tUlkomma borgenären iersättning för delgivningskostnader och utfärda bevis om della. Bevis skallockså innehålla förklaring all uimätning för fordringen och kostnaden i måletomedelbart får äga rum (25 §). Har gäldenären anmält bestridande, skall måletsom tvistigt hänskjutas lill rättegång, om borgenären inom viss lidframställer yrkande därom. Framställs inle sådani yrkande är ansökningenförfallen (26 §). Har ansökningen lämnats obestridd men är borgenären missnöjdmed rättens beslut om ersättning för kostnaden i målet, får han påkalla altdenna fråga hänskjuts lill rättegång (28 §). Fråganom skadestånd på grund av dröjsmål med betalning berördes 1936framlagda propositionen med förslag lill skuldebrevslag (prop. 1936: 2). I 6 §hade tagits upp en uttrycklig bestämmelse enligt vilken en borgenär, som liditsärskild skada på grund av dröjsmål med betalning, kunde få ersättning härför iden mån skadan inle skulle anses ersatt genom dröjsmålsränla. Huravidakostnaden för inkasserings-åtgärd enligl förslagel skulle kunna betraktas somen i princip ersättningsgill skada framgår dock inle av motiven tillbestämmelsen. I sill utlåtande över propositionen anförde vederbörandelagutskott all det kunde förekomma fall där särskilt skadestånd utöver uppskovsränlaborde ulgå. Starka begränsningar måste dock iakttas i fråga om särskiltorsakssammanhanget och möjligheterna alt förutse skadan. En i dessa hänseendenfullt tydlig bestämmelse mötte stora svårigheter så länge motsvarande frågorinom den allmänna skadeslåndsrällen inle blivit reglerade i lag. Med hänsynhärtill föreslog utskottet alt något lagsladgande i ämnet inle då skullemeddelas. Utskottets förslag godtogs av . Den föreslagna beslämraelsenom skadestånd kom därigenom inle all inflyta i lagtexten. Del förhållandel atlskuldebrevslagen (1936: 81) inle kom all innehålla någon bestämmelse om skadeståndhar dock inora den juridiska doktrinen ansetts inle med nödvändighet uteslutaall skadestånd, utöver dröjsmålsränlan, kan ulgå enligl allmänna rättsregler. Fråganom ersältning för inkassokostnad har inle prövats av högsla domstolen. Frånhovrätternas praxis bör emellerlid nämnas en av hovrätten för Nedre Norriand år1957 meddelad dom (SvJT 1958 rf s. 65). Enligl denna dom ålades en gäldenär,som först efler anmaning från borgenärens advokat betalt en förfallen fordran,all såsom skadestånd ersätta borgenärens kostnad för ell kravbrev som advokatenavlåtil. Gäldenären ålades också all utge ränta på beloppet. Även i andra hovrällsavgörandenhar uttalats den meningen atl inkassokostnad är atl anse som skadestånd. Delfinns emellerlid också exempel på domstolsavgöranden som går i annan riktning.Sålunda har frågan omtillämpning av reglerna om rättegångskostnad på inkassokostnad prövatsav . En borgenär som efter resullatlösa inkassokrav utverkat belalningsföreläggandemot gäldenären och därvid tillerkänts viss ersättning för sina kostnader imålet, ansökte härefter om stämning på gäldenären med yrkande alt denne skulleförpliktas ersälta även kostnaden för inkassoålgärderna före ansökan om belalningsföreläggande.Denna talan avvisades av underrätten som fann inkasso-avgiften vara all ansesom en rättegångskostnad i del tidigare handlagda målet om belalningsföreläggande.För all kunna beaktas skulle kravet därför ha framställts innan handläggningen avdel målet avslutades. Av borgenären anförda besvär över avvisningsbeslutetlämnades av hovrätten (beslut nr SÖ 231) ulan bifall. Isin framställning om utredning och eventuell lagstiftning rörande inkassokostnadberör frågorna huruvida inkassokostnad är ersättningsgillenligt gällande rält och, i så fall, om den bör betraktas som en skadeslåndsposleller som en rättegångskostnad. Beträffandefrågan om en borgenär kan tUlerkännas ersättning för inkassokostnad på skadeslåndsrällsliggrund anförs bl. a. följande. Följdenav alt en gäldenär trots krav underlåter att infria sin skuld är normalt altborgenären ser sig nödsakad all ål någon i allmänhet advokat eller inkassobyrå uppdra alt inkassera fordringen. Därigenom ådrar sig borgenären inkassokostnader.Den regelmässiga följden av gäidenärens dröjsmål är alltså atl borgenärendrabbas av en skada som svarar mol inkassokoslnaden. Spörsmålet om en gäldenärsskyldig-hel all ersätta skada på grund av belalningsförsumraelse övervägdes isamband med tillkomsten av skuldebrevslag. Härvid synes dock inle allsfrågan om inkassokostnad ha uppmärksammals. Möjligen kan detta bero på att maninte betraktat frågan som elt civUrättsligt utan som etl processrältsliglproblem. Underlång lid tycks den uppfattningen ha rått att en gäldenär som gör sig skyldigtill dröjsmål med belalning av en penningskuld inle därigenom ådrar sig någon civilrällsligskyldighet all betala skadestånd utöver dröjsmålsränta. Med denna utgångspunkt lordeman ha ansett atl gäldenären inle kan lagligen förpliktas alt ersättaborgenärens inkassokostnad. När en advokat eller en inkassobyrå utför ell inkasso-uppdrag,brukar dock gäldenären praktiskt tagel alltid anmodas alt också betalaersättning för inkassokoslnaden. Ofta gör gäldenären della, men del är ocksåvanligt alt han betalar själva skulden men vägrar att ersätta inkassokoslnaden.Borgenären lär i denna situation regelmässigt ha fått den upplysningen all delsaknats laglig möjlighet atl tvinga gäldenären all ersälta inkassokoslnaden.Mot bakgrund av den nu angivnauppfattningen lorde hovrättens för Nedre meddelade dom hakommit som en överraskning för de flesta. Avgörandet måste betraktas somuttryck för en allmän princip om skyldighet för gäldenär all gälda inkassokostnadersom har föranletls av hans betalningsförsummelse. Efler det all domen år 1958blivit publicerad har underrältsavgöranden i samma riktning förekommit. Del lordevara alldeles klart all det för del praktiska rällslivel är en allvarligolägenhet all ingen med säkerhet vet om en gäldenär enligl gällande rätt är på civUrättsliggrund skyldig all ersälta inkassokostnader sora har föranletls av hans betalningsförsummelse.Visserligen gäller ovissheten i allraänhel ell förhållandevis ringa belopp ivarje enskilt fall. Med hänsyn lill del raycket stora antalet fall, i vilkafrågan kan aktualiseras, är problemet dock av stor ekonomisk betydelse. I samband med frågan om inkassokostnadkan betraktas som en rättegångskostnad berör samfundet en del uttalanden underförarbetena till bestämmelsen i 18 kap. 8 § RB och i doktrinen. Enligtsamfundels uppfattning lorde domstolarna tidigare läraligen allmänt ha räknaiin viss ersättning för föregående utomrättsligl krav i de rällegångskoslnadsbe-loppsom regelmässigt utdömdes i tredskomål, lagsökningsmål och mål om belalningsföreläggande.1957 års rättsfall kan emellertid, om det utgör elt riktigt ullryck förgällande räll, inle gäma undgå att ha inflytande på frågan om inkassokostnadär ersättningsgill som rättegångskostnad. Enligt samfundet lyder åtskUUgatecken på att en utveckling efter mindre önskvärda linjer kan befaras. Är gäldenärencivUrättsligt ansvarig för inkassokostnad kan borgenären visserligen räkna in dennakostnad i det belopp för vilket han yrkar belalning i stämningsansökningen.Sådan möjlighet föreligger dock inle om borgenären begagnar sig av belalningsföreläggande,eftersom sådan ansökan inle får avse skadestånd. Följden är all borgenären harall välja mellan två vägar. Han får antingen avslå från atl använda belalningsföreläggandeoch i stället ansöka om stämning och därvid yrka belalning för såväl sinursprungliga fordran som inkassokoslnaden. Han kan också anhängiggöra två måli stället för elt, näraligen dels etl raål om belalningsföreläggande avseendesjälva kapitalfordringen och dels ell stämningsmål om inkassokoslnaden. Bådadessa lösningar är olämpliga eftersom de föranleder ökat besvär för bådedorastolen och parterna och dessutom ökade kostnader. Enligl samfundels meningär del ytterst beklagligt, om följden av hovrätlsavgörandet rörande inkassokostnadblir den atl borgenärerna övergår från det enklare och billigare förfarandet medbelalningsföreläggande lill del omständligare och dyrare stäm-ningsförfarandet.Samfundet uppger i detta sammanhang atl del förekommit all en inkassobyrå eflerresullatlösa inkassoålgärder först ansökt om betalningsföreläggande för huvudraannenskapilalfordran och sedan, efter det all gäldenären betalt skulden jämte de imålet om be- lalningsföreläggandefastställda kostnaderna, med hot om stämning krävt gäldenären på betalning förde före del rättsliga förfarandet uppkomna inkassokostnaderna samt ytterligareinkassokostnader för indrivning av de tidigare. Med hänsyn till 1957 årsrättsfall har gäldenären oftast föredragit alt betala vad som fordradesframför all inlåta sig på en process med risk för avsevärda rättegångskostnader.Samfundet slår fast alt en utveckling av praxis i sådan riktning uppenbarligenär föga önskvärd. Enligl uppgift ställersig, fortsätter samfundet, åtminstone en stor underrätt bestämt avvisande lill atlbetrakta inkassokoslnaden eller någon del därav som rättegångskostnad. Manhänvisar därvid till all del i enlighet med rättsfall slår borgenärenfritt alt i särskild rättegång fordra ersättning för inkassokoslnaden. Ä andrasidan är det för samfundet känt all vissa andra domstolar vid bestämmande avkostnadsersättningens belopp i instämda kravmål, lagsökningsmål och mål om belalningsföreläggandeberäknar viss ersättning även för inkassoålgärder, som har vidtagits innan delrättsliga förfarandet har inletts, i varje fall kostnaden för ett kravbrev. Samfundet medger atl deberörda frågorna inte är lätt lösta och säger sig inte kunna förorda någonbestämd lösning. Enligl samfundets mening bör riktlinjen vara, å ena sidan atlman upprällhåUer principen all en försuralig gäldenär skall vara skyldig alt ersältaborgenärens inkassokostnader, å andra sidan att man söker reglera frågan på sådanisätt alt onödig omständlighet och onödiga kostnader undviks. I remissyttrandena är denallmänna inställningen till advokatsamfundels framställning positiv. JKuttalar atl man knappast kan förvänta att de problem, sora hänger samman medfrågan om ersättningsskyldighet för inkassokostnader, skall i alla avseendenbli lösta genom prejudicerande domstolsavgöranden. Eftersom spörsmålet är avstor praktisk betydelse tillstyrker JK framställningen. Hovrätten för NedreNorrland konstaterar atl en betydande osäkerhet råder rörande borgenärs rälttill ersättning för inkassokostnad. Atl ovissheten utgör en allvarlig olägenhetför del praktiska rällslivel är uppenbart. Full klarhet i ämnet lorde enliglhovrätten knappast kunna vinnas ulan lagstiftning. Även de tvådomareföreningarna och de tvä rättshjälpsanstallerna tillstyrker framställningen.Däremot anser lagberedningen alt det knappast finns tUlräckliga skäl allsärskilt lagstifta om inkassokostnader. Spörsmålet är enligt beredningensmening i stället lämpat atl föras fram till prejudikat i högsta instans. Hovrättenför Nedre konstaterar all praxis i varje fall bland underrätterna lordeinta en betydligt liberalare hållning än dok-t.-inen. Advokatsamfundetsförmodan atl domstolarna tidigare allmänt inräknade viss ersältning förföregående utomrättsligl krav i de rätle-gångskostnadsbelopp som regelmässigtutdömdes i tredskomål, lagsök- ningsmåloch mål om belalningsföreläggande är enligt hovrättens raening välgrundad.Hovrätten nämner till belysning härav att den nu aktuella frågan diskuteradesvid en sammankomst mellan un derrällsdomare och advokater inomhovrättens domkrets och atl man då på ömse sidor var överens om alt vidbestämmande av ersättning i mål om lagsökning och betalningsföreläggande hänsynskulle tas lill krav som före målels anhängiggörande hade framställts hos gäldenären.Häradshövdingeföreningen uttalar all underdomslolarnas praxis är vacklande. Iallmänhet torde dock inkassokostnaderna numera anses er-sällningsgUla. Vissadomstolar godtar ansökan om belalningsföreläggande även om däri upptagils kravpå ersältning för inkassokostnad, medan andra avvisar sådan ansökan underhänvisning till all kostnaden utgör skadestånd. Del nuvarande liUslåndet synesklart oliUfredsslällande. nämner att etl stort inkassoföretagi tillämpar systemet atl la ut särskild stämning med yrkande oraersättning för inkassokostnader. Som påtalat måste dellasyslem betraktas som olämpligt. Del innebär också en belastning för domstolarnasom bör undvikas. Remissinstansernaanser allmänt all inkassokostnad i och för sig bör vara ersättningsgill. JKanser sålunda all starka skäl lalar för all borgenär, som ådrar sig kostnadför atl inkassera en fordran, erhåller ersältning av den försumlige gäldenären.Sakligt sett är det inte motiverat all borgenär utom rätta i della avseendeskall vara sämre ställd än vinnande part i rättegång. Betraktar man borgenärensfordran på ersättning för inkassokostnad som ett civUrättsligtskadeståndsanspråk, leder emellertid delta liU all borgenären ofta nödgasansöka ora stämning för atl få ut sin fordran. sådani förfaringssätt lordei de flesta fall vara alllför omständligt. Om frågan rörande ersältning för inkassokostnaderöver huvud behöver hänskjutas till domstol, anser JK det vara all föredra kan tillsammans med själva kapitalfordringeii behandlas i den ordninglagsökningslagen erbjuder. EiUigtlagberedningens mening bör inkassokostnad kunna räknas in irättegångskostnaderna, när inkassoåtgärden inle i och för sig har lett tillåsyftat resultat men ändå framstår som ell ändaraålsenligl led i del procedere,som behövs för att borgenären skall få betalt för sin fordran. Med dennaståndpunkt bör också kostnaden för inkassoåtgärd som ensam har lett lUl lyckatresultat under i övrigl lika förutsättningar räknas som ersättningsgill rällegängskostnad,även om del inte behövs någon rättegång om huvudsaken. Kostnaden ändrar inlekaraktär genom att belalning för huvudfordringen erläggs. Har rättegånginklusive lagsökning eller belalningsföreläggande följt, bör borgenären inlesenare få föra lalan om ersättning för inkassokostnad. Principen i 18 kap. 14 §RB bör alltså tillämpas också i fråga om inkassokoslnaden. Denomständigheten all inkassokostnad i rältegångsfall bör behandlas somrättegångskostnad utesluter enligl beredningens mening inte alt ersältning förkostnaden måhända kan utdömas även på annan grund. I rättegångskostnader kanockså ingå andra utgifter, för vilka raotparlen kan bli ersätlningsskyldig avannan grund än 18 kap. RB eller raotsvarande. I vUken omfattning gäldenär kanbli ersättningsskyldig på grund av försummad belalning är visserligen entveksam fråga och med hänsyn till ståndpunktslagande vid tUlkomstenav skuldebrevslagen bör säkerligen stor återhållsamhet iakttas. Emellertid lordedel också hos oss finnas en tendens alt utdöma ersättning för förraö-genhelsskadaäven utanför de klassiska integritelskränkningarnas oraråde. Möjligen kan 1957års hovrällsavgörande ses som ell exerapel på detta. Beredningen vill docksnarast se rällsfallet som uttryck för att kostnad, som kunnat ersättas somrättegångskostnad om rättegång erfordrats, förblir ersättningsgill även om delinledda förfarandet avbryts beträffande huvudsaken.