prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Närdet gäller finansieringsfrågorna är det framför allt lappfonden och med densammanhängande spörsmål, som är föremål för remissinstansernas uppmärksamhet.De sakkunnigas förslag får elt övervägande positivt mottagande, men särskiltfrågan om fördelningen mellan fonden och samebyarna av de medel som flyter inlill rennäringen saml frågan om fondens förvaltning är föremål för delademeningar. Vadgäller frågan om lappfondens bibehållande delar så gott som alla remissinstanserde sakkunnigas mening att fonden inte bör dras in till statsverket.Länsstyrelsen i anser dock alt det från statsfinansiellsynpunkt är likgiltigt om fonden bibehålls eller inte. SSR menar att de sakkunnigasuppfattning om bl. a. fondens bibehållande vilar på bristande inträngande i desamejuridiska förhållandena och innebär etl ställningstagande till förmån förkronan i de pågående principrättegångarna. Fastän samerna enligt SSR:s meninghar jakt- och fiskerätten anser SSR alt ett visst behov likväl kan finnas av ensamefond för allmänna ändamål samt för utjämning mellan sådana samebyar somhar inkomstbringande jakt- och fiskerätter och samebyar som är mindre vällottade i detta avseende. Beträffandefondens benämning anser vattenöverdomstolen att fonden bör benämnas endastrennäringsfonden, eftersom medlen inte kan entydigt Maj:ts proposition nr 1971 ansessom en tillgång för vare sig staten eller samerna. övre Norrbygdensvattendomstol föreslår alt fonden benämns samernas centralfond. Då fondenanses böra användas för bidrag lill skilda ändamål inom fjällvärlden,ifrågasätter i om fonden inte kunde benämnasstatens fjällfond. framhåller alt fonden är avsedd inte endast för renskötseln.Anslag från lappfonden har också utgått för mera allmänna samiska ändamål. Detinnebär därför enligt SSR:s mening ett betydande och vanskligt ingrepp ibestående rättsliga förhållanden om lappfonden förvandlas till en statensrennäringsfond. Med hänsyn härtill och då ordet "statens" ärmissledande anser SSR att fondens namn bör vara samefonden. Däremot anserSällskapet att en ändrad benämning till statens samefond är såvälenklast som i sak riktigast. Sällskapet föreslår vidare att fonden bör beståav två underavdelningar, benämnda statens rennäringsfond och statens kulturfondför samer. När det gäller fondensinkomster har de sakkunnigas förslag att intrångsersättningarna skall fördelaslika mellan fonden och vederbörande renbyar föranlett erinringar från bl. Domstolen tar liksom Övre Norrbygdens vattendomstol ochMellanbygdens vattendomstol avstånd från de sakkunnigas uppfattning attersättningar för skada och intrång till följd av vattenkraftutbyggnader ochvattenregleringar samt andra förelag av expropriationskaraktär normalt fördelaslika mellan fonden och de drabbade. Vattenöverdomstolen förordaratt exproprialionsdomslolen mol bakgrund av omständigheterna i det enskildafallet får avgöra vem som är skadelidande och i vad mån ersättning skall utgåtill denne. Ur rättvise-och rättssäkerhetssynpunkt är det av största betydelseatt domstolen ej är bunden av en schablon vid skadereglering. Även enligtexpropriationslagen skall ersättning bestämmas särskilt för varje sakägare.Vattenöverdomstolen sätter vidare i fråga om intrång och skada till följd avatt ett visst område undantas från renskötseln verkligen drabbar rennäringen ihela landet. Det är mest naturligt atl i fråga om allframlidsskada den byanses såsom skadelidande, som genom undantagandet mister ett område av sina betesmarker.Ersättning för allframtidsskadan bör i enlighet härmed komma berörd by tillgodo. Vattenöverdomstolen finner i motsats till de sakkunniga att medlen lämpligenbör tillföras en särskild hos byn inrättad fond som står under betryggandekontroll. KammarkoUegiet anser å andra sidan att den föreslagna principen omhälftendelningen av intrångsersättningarna är så betydelsefull förrennäringsutövarna i förhållande till nuvarande ordning, att den bör skrivas ini lagen och således inle bara las upp i en kungörelse. SSR anser att helaersättningen skall tillfalla vederbörande renbyar. Förslagetom fördelning av inkomsterna från nyltjanderältsupplåtelser tillstyrks ellerlämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. föreslåratt samerna i fråga om fisket i vattnen ovan odlingsgränsen och pårenbetesfjällen får full bestämmanderätt och att samerna också får Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 109 uppbärainkomsterna av upplåtelserna. bör dock lämnas om att viss del avinkomsterna skall avsättas till fiskevård. Fondens inkomster avfiskeupplåtelser upphör därigenom i stort sett. Länsstyrelserna i ochNorrbottens län anser atl inkomsterna av fiskeupplålelser bör fördelas likamellan fonden och berörd sameby. Efterfrågan på sporlfiskevatten ökar och enhälftendelning av fiskeinkomsterna underlättar renbyarnas medverkan tillupplåtelser. SSR motsätter sig inte att hälften av jakt- och fiske-inkomsternaavslås av samebyarna till en samefond under en helt samisk styrelse, utsedd avlandsmötet. Skäl till annat än en hälftendelning mellan samefonden ochsamebyarna föreligger inte. SSR anser att andra inkomster än jakt- och fiskeinkomsterbör i sin helhet tillfalla berörd sameby. framhåller altlika starka skäl som när det gäller fisket talar för alt även en större del avjaktinkomsterna tillförs fonden. Om en liberal upplåtelsepolitik tillämpasökar jaktinkomsterna. Stort behov av medel föreligger för att göra en godviltvård och bättre bevakningsmöjligheter m. m. möjliga. Motbakgrunden av att bestämmelserna om nytljanderätlsupplåtelser i princip endastgäller upplåtelser till tredje man anser kammarkollegiet alt någon avgift somregel inte bör utgå när staten förfogar över själva marken, exempelvisvägbyggnader, grustäkt o. d. Självfallet bör ersättning lämnas för den skadasom till följd av verksamheten kan uppkomma för renskötseln. Liknande synpunkterframförs av domänverket. erinrar om att inkomster frånupplåtelse av grus och andra massor i samband med vattenkraftutbyggnader inlepåverkar renskötselrätten eller birättigheterna och därför i sin helhet börtillföras fonden. Desakkunnigas förslag om fondens förvaltning och disposition tillstyrks av bl. a.kammarkoUegiet, statskontoret och lantbruksstyrelsen. Hovrätten för ÖvreNorrland understryker att samerna får ett visst medinflytande överbidragsgivningen genom de föreslagna representanterna inom rennäringsdelegationenoch genom förslagel till viss representation vid behandlingen ilantbruksstyrelsens plenum. Vissa remissinstanser menar dock att samernasinflytande över fondens användning bör stärkas ytterligare. Vattenöverdomstolenanser alt om fonden ställs under en särskild styrelse bör i denna ingå såvälrepresentanter för samerna som expertis från de statliga organen vilka svararför planering som berör rennäringen och det statliga administrerade stödet tilldenna. Genom att samerna bereds tillfälle alt aktivt medverka vid allanslagsgivning ur fonden även för rennäringsändamål bör en väsentlig anledningtill misstro hos samerna mot statsmakternas vilja att ta till vara ochrespektera deras intressen kunna undanröjas. Vattenöverdomstolen föreslår atten sådan medverkan kommer till stånd. Får samerna det föreslagna inflytandet påbeslulsplanet bör fondens beslutande organ enligt domstolens mening även ha omhand anslagsgivning för andra samiska ändamål än rennäring. Liknandesynpunkter anförs av övre Norrbygdens vat- Maj:ts proposition nr 1971 tendomstol.Enligt SSR är fondens medel av juridiska skäl samernas egna pengar, och de ärdessutom genom civillag specialdestinerade till alt användas för samerna. Detbör enligt SSR under sådana förhållanden vara omöjligt alt beröva samerna detbestämmande över fonden, som rätteligen tillkommer dem. Fonden anses därförböra slå under förvaltning av en helt samisk styrelse, utsedd av landsmötel.Sällskapet föreslår all Kungl. Maj:t fastställer storlekenav den utbetalning från statens samefond som skall tillfalla statensrennäringsfond och statens kulturfond för samer. Rennäringsfonden bör förvaltasav en genom Kungl. Maj :t utsedd styrelse, beslående av ordförande och fyraandra ledamöter. Tre av ledamöterna bör företräda samerna. Beslut om medel tillrennäringen bör ske i samråd med lantbruksslyrelsen. Länsstgrelsen iNorrbottens län anser alt användningsområdet inle bör begränsas till rennäringen.Fondens avkastning bör kunna tas i anspråk för olika åtgärder på den markvarifrån fondens inkomster erhålls. Även anläggningar för alt främja t. ex.turism och friluftsliv bör ingå i användningsområdet. Av sådana inkomster sominle avser ersättning för skada och intrång i rennäringen ulan utgör inkomstervid själva upplåtandet av mark och nytligheler bör en del få disponeras förandra ändamål än sådana som hör samman med rennäringen. I överensstämmelsehärmed bör de årliga utdelningarna från fonden till olika rennäringsändamålavpassas med beaktande av behovet av medel för ändamål som inle hör samman medrennäringen. Förslagelatt avsätta medel till en samernas kulturfond under rennäringsfonden får ellpositivt bemötande. Vattenöverdomstolen påpekar dock att en sådan delfond inlebehövs, om rennäringsfonden ställs under en särskild styrelse bestående avrepresentanter från bl. a. samerna. Hovrätten för övre anser att ramenför kulturfonden är alltför trång. Ett oavvisligt krav för att samernaeffektivt skall kunna bevaka sina intressen med avseende på rennäringen i desshelhet och i fråga om varje renby för sig är att deras intresseorganisationerges erforderligt ekonomiskt slöd. SSR anser att kulturfonden blir helt beroendeav medelstilldelning i administrativ ordning, vilket inle kan accepteras. Motbakgrunden av den enligt SSR mycket kraftiga krpnoexploateringen inom samernasområden har samerna rält alt ställa stora krav på samekulturella anslag påriksstaten. Den föreslagna ramen för kulturfonden, , är alldelesför trång. Samernas myckel gamla kulturella natur har gett upphov till ennästan oöverskådligt rik litteratur. Främjande av samekulturen verksamhetställer krav på slöd som går vida utöver den av tilredningen förorganisationsstöd och kullurslöd gemensamt angivna ramen. En omdisponering ärlämplig så att den statliga administrationen minskas och anslagen till samernasjälva och deras organisation i stället ökas. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 111 Förslagettill finansiering av forskningsverksamheten tillstyrks av bl. a. SVA samtlänsstyrelserna i och . Statsiwntoret anser liksomde sakkunniga alt kostnaderna för forskning i princip bör bestridas med medelfrån driftbudgeten. Om beslut fallas härom anser statskontoret dock attfondmedlen bör reserveras för andra ändamål än forskning. En sammanblandningav driftbudgelmedel och fondmedel, som skulle bli följden av de sakkunnigasförslag, bör undvikas. för skogs-och jordbruksforskning motsättersig förslagel alt visst årligt belopp av de till rådet anvisade medlenreserveras för renforskning. Om så blir fallet måste antingen rådels anslagsramvidgas med elt visst belopp som Kungl. Maj :l särskilt anvisar förrenforskning, eller också måste renforskarna i vanlig ordning komina in lillrådet med ansökan om stöd åt sina projekt. Vid sistnämnda alternativ måsterenforskningsprojekten konkurrera med övriga av rådet underslöddaforskningssektorer. Av dessa alternativ förordar rådet det förstnämnda. 11.1Huvudgrunderna för reformer i fråga om rennäringen Rältentill renskötsel är förbehållen samerna. De har rätt atl för sin försörjningbegagna myckel stora områden främst i norra och västra för renbete,jakt, fiske och andra ändamål som har samband med renskötsel. Den renskötandebefolkningen uppgår till omkring 2 500, fördelade på ca 700 familjer. Ungefärfyra femtedelar av de renskötande samerna finns i . Totalaantalet renar uppgår till ungefär 200 000 250 000. Sammanlagt producerasårligen drygt 2 000 lon renkött, vilket svarar mot av den totalaproduktionen av kött och fläsk inom landet. Rennäringenregleras genom renbeteslag. I lagen finns, utöver bestämmelser omvnlka som omfattas av renskölselrätten och denna rätts innebörd, detaljeradeföreskrifter om formerna för renskötselns bedrivande. Sålunda innehåller lagenbestämmelser om rennäringens lokala organisation i lappbyar och om ordningenför renskölselns drivande. Länsstyrelserna och den särskilda administrationenför rennäringen, lappväsendet, som är knuten lill länsstyrelserna har enligtrenbeleslagen vittgående befogenheter i fråga om renskötseln. Föreskrifternaför rennäringen tillkom vid när samernas möjligheter all själva latillvara sina intressen var väsentligt mindre än nu och elt av huvudsyftenamed föreskrifterna var atl skydda samernas intressen. Sedanlång tid tillbaka har särskilda åtgärder vidlagils i syfte att gagnarennäringen och, om än i mindre utsträckning, den samiska kulluren. Maj:ts proposition nr 1971 lundaåtnjuter rennäringen elt betydande ekonomiskt slöd som uppgår tillomkring 7 milj. kr. Enligt de sakkunniga är rennäringenslönsamhet dålig inom stora delar av renskötselområdet. Många av rennäringensutövare har påfallande låga inkomster. Rennäringen är, som den f. n. bedrivs,otillräcklig som försörjningsunderlag för åtskilliga av näringsulövarna. En avanledningarna härtill är all näringen inte kunnat tillgodogöra sigrationaliseringsvinster i samma utsträckning som exempelvis jordbruket. Detlahar medfört atl lönsamheten stadigt minskat. Inom näringen förekommer enbetydande undersysselsättning som en följd av alltför små driftsenheter ochdåliga möjligheter lill kompletterande sysselsättning. I fråga om rennäringensframtidsutsikter framhåller de sakkunniga alt det finns goda möjligheter atlgenom olika ralionaliseringsålgärder nå en tillfredsställande och i förhållandetill andra jämförliga näringar konkurrenskraftig lönsamhet. Detta bedöms av desakkunniga kunna ske med stöd av insatser från det allmännas sida som omhänsyn las även till rennäringens betydelse för samekulturen inle behöveröversliga vad som i andra jämförliga fall anses godtagbart. De sakkunnigaförordar därför alt det allmänna genom administrativa insatser och ekonomisktstöd medverkar till den förbättring av näringen som fordras för altrenskölselförelagen skall kunna lämna ett tillfredsställande utbyte.Huvudpunkterna i etl program härför bör vara en omorganisation av renskötselnmed övergång till en ny driftsform inom ramen för särskilt organiserade lokalasammanslutningar, s. k. renbyar. För atl reglera byarnas verksamhet fordras enspeciell associationsrättslig lagstiftning, som tillsammans med huvuddelen avden nu gällande renbeteslagen med vissa ändringar och tillägg föreslås ingå i en helt ny rennäringslag. Vidare måste det ekonomiska stödet åtnäringen enligt de sakkunniga byggas ul, som den statligaadministrationen bör omorganiseras för atl möta de nya krav somreformprogrammet medför. Remissinstansernaär överlag ense med de sakkunniga om att det är ell väsentligt intresse attgenom åtgärder av olika slag främja en rationalisering av renskölseln.Åtskilliga remissinstanser framhåller rennäringens betydelse för samerna somfolkgrupp. Ilikhet med de sakkunniga och en enhällig remissopinion anser jag det vara etlangeläget intresse från såväl rennäringens som samhällets synpunkt att genomralionaliseringsålgärder av olika slag skapa förutsättningar för eneffektivare och mera lönsam renskötsel. Del är etl samhällsintresse, inte barafrån näringspolitiska synpunkter, alt rennäringens lönsamhet förbättras. Rennäringenär en förutsättning för bevarande av den samiska kulturen. Som de sakkunnigaframhållit torde del endasl i begränsad omfattning vara möjligt för samernaatt, om renskötseln skulle upphöra, hålla sitt språk, sin slöjd och övrigakulturyttringar levande . Det allmänna bör därför genomolika åtgärder Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 113 medverkatill alt förbättra förutsättningarna för renskötselns rationalisering. Därvidär det av största vikt atl rennäringsulövarna själva aktivt deltar irationaliseringssträvandena. Om ett effektivt samarbete mellan renägarna kankomma till stånd och staten på olika sätt främjar rationaliseringssträvandena,är enligt min mening framlidsutsikterna för rennäringen goda. Deriktlinjer för reformer inom rennäringen som de sakkunniga angett har ihuvudsak godtagils under remissbehandlingen. Det anses allmänt atl eltgenomförande av de sakkunnigas förslag bör kunna avsevärt förbättramöjligheterna atl driva renskölseln rationellt. Särskilt framhålls att denekonomiska och den tekniska utvecklingen lett till att renskötseln behöverbedrivas i allt större enheter för atl ralionaliseringsfrämjande åtgärder skallkunna planeras och genomföras på elt effektivt sätt. Både samerna och övriga remissinstanserdelar de sakkunnigas uppfattning att de renskötande samerna själva bör svaraför renskötselns rationalisering och atl detta lämpligen bör ske inom ramen försärskilt organiserade lokala sammanslutningar, som bör få större befogenheterbåde i förhållande till sina medlemmar och utomstående än vad de nuvarandelappbyarna har. Även de förslag som de sakkunniga lägger fram om etl utvidgatstöd åt rennäringen och om en ändrad statlig administration godtas av deflesta remissinstanserna. Ävenjag kan i princip ansluta mig till de allmänna riktlinjer för rennäringensrationalisering som de sakkunniga dragit upp. Jag delar alltså de sakkunnigasuppfattning att det krävs åtgärder av administrativ, ekonomisk och rättslig artför att komma tillrätta med rennäringens bekymmersamma ekonomiska läge. F.n. pågår en omfattande rationaliseringsverksamhet inom vårt näringsliv.Samtidigt som nya tekniska hjälpmedel gjort det möjligt för varje yrkesverksamatt producera myckel mer än har de ökade kostnaderna för arbetskraftoch maskiner framtvingat nya förelagsformer och som regel en koncentration tillstörre enheter. Inom renskötseln har mekaniseringen påbörjats först undersenare år. Slakten har kunnat rationaliseras. Skotern och kommunikationsradionhar slagit igenom som normala hjälpmedel. Liksom inom andra områden ger detekniska hjälpmedlen möjlighet att öka arbetsproduktiviteten, och färre samerkan nu sköta elt större antal renar. Det vitsordas allmänt alt den främstaorsaken till rennäringens ekonomiska svårigheter är alt driftsenheterna iallmänhet är för små. För att råda bot härpå synes det vara lämpligt atl som desakkunniga föreslagit gå över till en ny organisationsform för renskötseln somgör det möjligt att indela renhjordarna i större, rationella driftsenheter.Samtidigt bör samerna själva så långt det är möjligt få bestämma i fråga omrenskölselns rationella organisation. Det innebär att de renskötande samernasegna lokala organ bör förstärkas så att de från lappväsendet och andramyndighe- Maj:ts proposition nr 1971 terkan överta huvudansvaret för rennäringens utveckling. Därav följer attlappväsendet bör kunna upplösas. De administrativa uppgifter som även ifortsättningen kommer alt finnas på detla område kan ombesörjas av de vanligalänsmyndigheterna såsom länsstyrelse, lantbruksnämnd och länsarbetsnämnd. Även genom elt ökatekonomiskt stöd bör rennäringens rationalisering främjas. För stödet bör som desakkunniga föreslagit i huvudsak gälla samma principer och villkor som gällerför jordbrukets rationalisering. Härigenom tillgodoses önskemålet att under sålångt möjligt samma betingelser som gäller för jordbruket åstadkomma enrationellare produktion. renbeleslagpräglas av de förhållanden och synsätt som rådde vid dess tillkomst och är ibehov av en översyn. Vidare behövs associationsrättsliga bestämmelser för deföreslagna nya lokala organen för renskötseln. I likhet med de sakkunniga villjag därför förorda att renbeteslag ersätts med en ny lag i ämnet. SSR har i sittremissyttrande kritiserat de sakkunnigas förslag och hävdat alt dessa saknarsamepolilisk målsättning. Del bör framhållas atl de sakkunniga inte har haft iuppgift atl utarbeta ett samepolitiskt program. Deras uppgifter har i principvarit begränsade till renskötselns rationalisering. Jag vill i deltasammanhang erinra om att Kungl. Maj :t tidigare denna dag på anmälan avstatsrådet bemyndigat chefen för atttillkalla sakkunniga för utredning rörande samernas kulturfrågor m. m. Denfrämsta orsaken till alt rennäringen inte ger ett tillfredsställande utbyte ärsom tidigare antytts att driftsenheterna ofta är alltför små för attrationaliseringsfrämjande åtgärder skall kunna planeras och genomföras på etteffektivt sätt. avlämnadeRenutredningen betänkandet "Renskölselns organisation och renprodukternasmarknadsförande" (Stencil Jo). I betänkandet förordades en särlagsliflningi syfte bl. a. all ge lappbyarna vidgade befogenheter gentemot sina medlemmar.Kärnpunkten i förslaget var att lappbyarna skulle omvandlas till självständigajuridiska personer med uppgift att handha gemensamma frågor rörande den avbymedlemmarna bedrivna renskötseln. 1962:68 angående rennäringensfrämjande uttalade emellertid departemenlschefen (s. 58) att han inte fann skälföreligga för en sådan lagstiftning. I stället borde de renskötandelappbymedlemmarna på olika sätt stimuleras att inom ramen för gällande lagstiftningsöka åstadkomma effektivast möjliga driftsformer för renskötseln. Enligtde sakkunniga har erfarenheten visat att den proposi- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 115 tionuttalade förhoppningen om ökad samverkan mellan de renskötandelappbymedlemmarna inle har gått i uppfyllelse. I avsaknad av laglig regleringhar en längre gående samverkan kunnat komma till slånd endast där speciellaförutsättningar funnits för ett friktionsfritt samarbete. Till svårigheternahar enligt de sakkunniga bidragit att regler saknas om fördelningen mellanrenägarna av kostnaderna for gemensam rendrift. Bland företagarna råder därförstor osäkerhet om på vad sätt deras ekonomi skulle påverkas om de genomfördeden ökning av driftsenheterna som i och för sig allmänt anses önskvärd ochnödvändig. Ihuvudsaklig överensstämmelse med grundtanken i förslag anserde sakkunniga del bästa sättet alt få till stånd lämpliga driftsenheter varaalt omvandla de nuvarande lappbyarna lill särskilda lokala organisationer, iförslaget benämnda renbyar, för renskötseln inom byområdena. Den föreslagnaorganisationen bygger på principen om samverkan mellan de renskötandemedlemmarna i byn enligt samma huvuddrag som gäller i fråga om ekonomiska föreningaroch förutsätter således att beslutande och verkställande organ tillskapas inombyn. Genom en effektiv samverkan mellan alla renskötande samer inom en by finnsenligt de sakkunniga goda förutsättningar att få till stånd elt rationelltutnyttjande av betesmarkerna och tillgänglig arbetskraft. En omläggning avrenskölselme-toderna bör emellertid inte bli föremål för lagstiftning elleradministrativ tvångsreglering. Samerna bör så långt möjligt själva svara föratt renskölseln bedrivs rationellt. Den i renbeteslagen valda metoden alt låtamyndighet besluta i betydelsefulla frågor rörande renskötseln inom byn börinte längre användas. Avgörandet bör ankomma på byns beslutande organ och skegenom majoritetsbeslut. Förslaget lill ny organisationsform innebär enligt desakkunniga att organisationen i viss utsträckning övertar ansvaret från å enasidan de enskilda renägarna och å andra sidan myndigheterna. Den rättsligaregleringen av renbyarnas verksamhet bör ske enligt de principer som liggertill grund för lagen om ekonomiska föreningar men åtskilliga särbestämmelserbehövs med hänsyn till de speciella förhållanden som gäller för rennäringen. Renbynsändamål bör enligt de sakkunniga i första hand vara att handha renskötseln inombyns betesområde, planera, bygga och underhålla gemensamma anläggningar samtsörja för en rättvis fördelning av renskötselkostnaderna mellan medlemmarna.Rehbyns befogenheter i ekonomiska angelägenheter bör vara begränsade till denekonomiska verksamhet som direkt sammanhängei" med renskötseln. Till desärskilda befogenheter som renbyarna enligt de sakkunniga bör utrustas med iförhållande till sina medlemmar hör rätt att föreskriva begränsningar avmedlemmarnas reninnehav och att bestämma om och i vilken utsträckning skölesrenarskall få hållas i byn.