prop · FU03159 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1971 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till låg om upphävande av förordningen (1934:320) angående grunder för förvaltningen av viss kronoegendom, m.m.; givenStockholms slott . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokolletöver jordbraksärenden, föreslå att bifalla de förslag om varsavlåtande tUl föredragande departementschefen hemställt. UnderHans Maj:ts Min allernådigste Konungs och frånvaro: Ipropositionen föreslås i anslutning till de nya bestämmelserna om jordbruksarrendei jordabalken, som träder i kraft , att kronoarrendesförordningupphävs och att som grunder för förvaltningen av statensjordbruksegendom fastställer att företagsekonomiska principer skall varavägledande. Lagom upphävande av förordningen (1934:320) angående grunder för förvaltningen avviss kronoegendom Härigenomförordnas, att förordningen (1934: 320) angående grunder för förvaltningen avviss kronoegendom skall upphöra att gälla vid utgången av , Utdragav protokollet över jordbruksärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenteni statsrådet på . Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, , , , , , Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om förvaltningen av statensjordbruksegendom och anför. Dennya jordabalken (JB) träder i kraft . JB:s arrendebestämmelserhar utformats i huvudsak enhetiigt för såväl enskUda som publikaarrendeförhållanden. För publika arrenden, dvs, upplåtelser på arrende av jordsom ägs eller förvaltas av staten, kyrkan, kommun, universitet eller annat offentligrättsUgtorgan, finns f, n, en omfattande specialreglering i författningar av skiftandeslag. Den publika arrendelagstiftningens inordnande under JB medför attåtskilliga bestämmelser i denna lagstiftning måste upphävas eller ändras. Med stöd av Kungl. Maj:tsbemyndigande tillkallades en sakkunnig, hovrättsrådet , för att se över bestämmelserna om utarrendering av publik jord. Densakkunnige, som för utredningsverksamheten antog benämningen pubUkaarrendeutredningen, avlämnade betänkandet (Ds Jo 1971: 1) Publika jordbraksarrenden.Betänkandet innehåller förslag till bl. a. arrendeförordning. Efter remiss har yttrandenöver betänkandet avgetts av riksmarskalksämbetet, fortifikationsförvaltningen,kammarkollegiet efter hörande av kammaradvokatfiskalsämbetet, statskontoret,, , ,universitetskanslersämbetet, , lantbruksstyrelsen,statens jordbruksnämnd, , domänverket, ,grundlagberedningen, utredningen om universitetens egendomsförvaltning,sambruksutredning- en,jaktmarksutredningen, stiftsnämnderna i ärkestift samt i ,, , och efter hörande av en eller fleraboställsnämndsordförande, domkyrkorådet i , arrendenämnderna iSödermanlands, och . , ,publika arrendatorer ideell förening, , . FöreningenÄrrendatorer av ecklesiastika hemman i , WUlands arrendatorförening.Svenska lantarbetareförbund. Kronan,kyrkan, kommunerna och andra offentligrättsliga subjekt äger en avsevärd del avlandets jordbruksfastigheter. Jordbruket på dessa egendomar är i regelutarrenderat. Vid upplåtelse på arrende av publik jord gäller förutom 1 och 2kap. lagen (1936: 36 s. 1) om nyttjanderätt tUl fast egendom (NJL) ett stortantal specialförfattningar, mestadels meddelade av Kungl. I utredningensbetänkande anges dessa olika publika arrendeförfattningar. SkUda bestämmelsergäller sålunda för utarrendering av statens jordbruksdomäner, skogsjordbruk,kronotorp, kronolägenheter, norrländska fjällägenheter och andra arrendelägenheter,universitetens arrendegårdar, kyrkliga löneboställen, ecklesiastikaarrendegårdar och annan kyrklig jord. Denstörsta och värdefullaste delen av de kyrkliga jordbruks- ochskogsfastigheterna är de s. k. löneboställena. Föreskrifterna om dessas förvaltningfinns i ecklesiastika bostäUsordningen (1932: 100) (EBO). EBO upphävs ochersätts fr. o. m. av lagen (1970: 939) om förvaltning av kyrkligjord. Denstörsta och betydelsefullaste delen av statens jordbruksfastigheter är de s.k. jordbruksdomänerna. De förvaltas av domänverket och är samtliga upplåtna påjordbruksarrende. Deras totala areal utgjorde nästan 48 000hektar, varav åker och tomt samt äng ochbetesmark. Det sammanlagda taxeringsvärdet var 187,5 milj. kr. Huvudparten avjordbruksdomänerna upptas av ca 630 utarrenderade brukningsenheter med engenomsnittlig åkerareal av per brukningsenhet. Efter svenska förhåUandenär genomsnittsarealen hög. Jordbruksdomänerna är ganska jämnt utspridda iSvealands och jordbruksbygder. Endast en är belägen i . Enligt77 § regeringsformen skall statens fasta egendom förvaltas efter de grunderriksdagen föreskriver. Med stöd härav har vid skilda tillfällenantagit grunder för förvaltningen av statens jord- bruksdomäner.Nu gällande grunder finns i förordningen (1934: 320) angående grunder förförvaltningen av viss kronoegendom (kronoar-rendesförordningen). Förordningenavser kronan tillhörig jordbruksegendom under domänverkets förvaltning och dekronan tillhöriga fisken, tomt- och andra jordlägenheter som förvaltas avdomänverket (1 §). Denna fasta egendom skall i princip utarrenderas enligtbestämmelserna i förordningen. Från denna regel får undantag göras, om egendomenpå grund av särskilda föreskrifter eUer beslut skaU disponeras på annat sätt (2§). I förordningen finns särskilda bestämmelser om utarrendering avskogsjordbruk varmed avses sådana på kronoskogar belägna jordbruksegendomarsom behövs för skötseln av skogarna (32 45 §§). Enligt domänverket kommerbehovet av upplåtelseformen skogsjordbruk att praktiskt taget ha upphört vidmitten av . I fråga om utarrenderingav de egentliga jordbruksdomänerna finns i huvudsak följande bestämmelser. När utarrenderingförestår skall arrendeuppskattning göras (8 §). Slutfasen i denna utgör ettförslag tUl ar-rendevUlkor till den beslutande instansen. Sedan beslut fattatsträffas avtal mellan arrendator och jordägare. Uppskattning görs av en nämndmed tre ledamöter. Som ordförande i denna är domänintendenten självskriven.För det fall jord är arrendeledig finns i 10 § ingående bestämmelser om vadsom skall iakttas innan ny arrendator antas. De förfaranden som förordningenanvisar är utbud under hand eller på offentlig auktion. Vid utbud under handskall arrendet "mot de fastställda arrendevillkoren" kungöras ledigti tidning. Vid utbud på offentlig auktion skall sådan förrättas avdomänintendenten. Om ingen av anbudsgivarna är olämpUg, skall den som lämnatdet högsta anbudet antas. Arrendetiden skall i regel vara minst tio och (7 §). Jordägaren skall tillhandahålla nödiga byggnader (13 § 1mom.). I fråga om arrenderättens övergång till ny arrendator föreskrivs attkontraktet skall innehålla förbehåll om att arrendatorn endast med domänverketsmedgivande får sätta annan i sitt ställe (25 § 1 mom.). Om arrendatorn dör ochdödsbodelägarna inte vUl fortsätta arrendet eller om arrendatorn försätts ikonkurs, får överlåtelse ske till någon som godkänns av domänverket. Vidkonkurs kan på samma sätt substitution ske även till arrendatorns borgensmän(25 § 2 mom.). 12 § innehåller bestämmelser om arrendeavgiften.Betalningsterminen omfattar tiden . Arrendet skall betalas perarrendeår i efterskott. Ärrendatorns rätt till ersättning för friståendeförbättringar berörs endast indirekt i förordningen. Sålunda gäller att ikontraktet skall tas in förbehåll om att rätten att få ersättningför materialkostnad vid täckdikning m. m. skall tillämpas på det sättet attersättningsbeloppet skaU gå i avräkning mot förfallande arrendeavgifter (19 §).Enligt 21 § skall på egendomen belöpande avkastning från allmänning eller annanförmån "utom egendomens område" tUlfalla arrendatorn om ej annatbestäms I fråga om jakt och fiske sägs att sådana rättigheter kan upplåtas särskUtför sig om det anses lämpligt (6 §). Såvitt avser brandfrågor sägs att arrendatorni kontraktet skall åläggas att svara för att statens byggnader hålls brandförsäkrade.Domänintendenten bestämmer såväl brandförsäkringsbdoppet somförsäkringsanstalten. Arrendatorn skall vidare åläggas att svara förföreskrivna brandredskap (14 §). I arrendekontraktet kan arrendatorn åläggasatt svara för jordägarens väghållningsskyldighet enligt lagen om enskUda vägar(20 §). Arrendatorn skall i princip ställa borgen. Skyldigheten är emellertidbegränsad till arrenden, där den årliga avgälden är (11 §).I fråga om syn gäller att i kontraktet skaU föreskrivas dels att i förekommandefall skall hållas gemensam av- och tillträdessyn, dels att synekostnaden skallbetalas av tillträdare och avträdare med hälften var. Vid syn skall kronanföreträdas av domänintendenten (28 §). När det gäUer ersättning till arrendatornför av honom uppförda byggnader skiljer förordningen mellan sådana fall då arrendatorni förväg anmält det planerade bygget till domänverket och då så inte har skett.Har förhandsanmälan skett och anser domänverket att byggnaden skall uppföras,anses arrendatorn ha en principieU rätt tUl ers'ättning. Sker ingen förhandsanm'älan,är rätten till ersättning beroende på om verket anser att egendomens arrendevärdeökats i motsvarande mån (13 § 2 och 3 mom.). Slutligenkan nämnas att domänintendenten skall besiktiga arrendegårdarna minst vartfemte år. Konstateras därvid brist som bör avhjälpas av arrendatorn, skall hanföreläggas att bota bristen (27 § första stycket). Utredningenpåpekar inledningsvis att den nya jordabalken, som träder i kraft den 1januari 1972, innehåller bl. a. de civUrättsliga reglerna för jordbraksarrende.I förhåUande till den nu gällande arrendelagstiftningen är den nya enhetiigarei så måtto att samma regler kommer att gälla för praktiskt taget alla olikaslag av jordägare. Vad som gäller enskUda parter emellan kommer också att gäUan'är statiiga organ står som upplåtare. Vidare påpekas att när det gällerstatliga myndigheters upplåtelser kompletteras den nu gällandearrendelagstiftningen av ett betydande antal författningar av växlandestatsrättslig valör. Härtill kommer av Kungl. Maj:t och centrala verk utfärdadeämbetsskrivelser och cirkulär, som inte publiceras i Svenskförfattningssamling. Detta författningsmaterial är av naturliga skäl inteanpassat till innehållet i nya jordabalken. Men även bortsett därifrån ärenligt utredningen specialförfattningarnai många avseenden föråldrade och ej ändamålsenliga. Den centrala bestämmelsennär det gäller förvaltningen av statens fastigheter är 77 § RF. Grundlagsbudetförklarar tillkomsten av krono-arrendesförordningen. Utredningen ifrågasätterom inte 77 § RF, såvitt den rör utarrendering av statens fastigheter, är enöverflödig bestämmelse och framhåller därvid att bestämmelsen i flera fall harvarit till direkt hinder för en effektiv förvaltning. Utredningen föreslår dockatt kronoarrendesförordningen ersätts med en ny arrendeförordning. Denna börvara tUlämplig på all upplåtelse av jordbruksarrende som görs av statiigamyndigheter. I anslutning till bestämmelsen i 77 § RF att grunderna förförvaltningen av statens fasta egendom skall bestämmas av bör i dennya arrendeförordningen anges endast de aUmänna principerna för egendomensförvaltning. Förvaltningsmyndigheterna bör ges större handlingsfrihet än f. n.Enligt utredningen är det numera inte ändamålsenUgt att binda förvaltningsmyndigheternavid arrendeformen som den under alla förhållanden lämpligastedispositionsformen. Någon motsvarighet till kravet i kronoarrendesförordningenatt jordbruksmark i princip skall utarrenderas bör därför inte uppställas. Istället bör i första hand gälla att förvaltningen sker på ett företagsekonomisktriktigt sätt. Även andra intressen av skUda slag bör enligt utredningenbeaktas. Förordningen föreslåsinnehålla följande bestämmelser. Förordningen är tillämpUg på statUg myndighetsupplåtelse av jordbruksarrende. Förordningen är dock ej tUlämplig på kyrkligjord (1 §). Med beaktande av ändamålet med innehavet skall förvaltningen avegendomen ske enligt företagsekonomiska grunder. Behörig hänsyn skall tas till arrendatorersamt naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen (2 §). När egendom ärarrendeledig får ny arrendator ej insättas, förrän meddelande om ledighetenblivit kungjord i tidning eller på annat lämpligt sätt bringats tillallmänhetens kännedom. Föreskriften gäller ej, om egendomen är av ringa värdeeller om eljest särskilda skäl föreligger för undantag (3 §). beslut i arrendeärende får besvär ej föras hos Kungl. Maj:t(4 §). De närmare föreskrifter som erfordras för tUlämpningen av förordningenmeddelas av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer (5 §). Utöver de förslag som hittiUsbehandlats innehåller betänkandet vissa förslag till komplettering avarrendeförordningens allmänt hållna rikt-Unjer. I dessa frågor får Kungl. Utredningens förslag i dessa delar innebär att nuvarande ganskaomfattande publika arrendebestämmelser sammanförs i en kortfattad kungörelse,som meddelas av Kungl. Utredningen anmärker att JB:s arrendebestämmelserär till en del tvingande och till en del dispositiva. På samma sätt som videnskilda arrenden föreligger vid publika arrenden ofta ett be- hovatt kunna avvika från eller komplettera lagens dispositiva regler. Det ärönskvärt att detta i möjligaste mån sker på ett enhetiigt sätt. Det finns ocksåmånga punkter i avtalsförhållandena som lämpar sig för en enhetiig regleringmen där lagen över huvud taget inte lämnar någon ledning. Det materiellainnehållet i den av utredningen föreslagna arrende-kimgörelsen är huvudsakligenföljande. Den normala upplåtelsetiden. Arrendeavgiften skallvara indexreglerad, n'är arrendetiden är längre än . Väsentliga ändringarav arrendeställets hus får inte göras av arrendatorn utan upplåtarens samtycke.Ersättning för nytäckdikning som har utförts av arrendatorn eller andrafristående förbättringar skall utgå endast om särskild överenskommelse däromträffats. Husbehovsfiske skall i allmänhet tillerkännas arrendatorn. Bestämmelsernaom borgen eller annan säkerhet för avtalets fullgörande blir mindre stränga förarrendatorn än f. n. Utredningenkonstaterar avslulningsvis att åtskilliga av de författningar som föreslåsupphävda innehåller bestämmelser om lån och bidrag tUI arrendatorer. ex, vid upplåtelse av kronotorp, norrländsk fjällägenhet och andra Uknandetyper av äldre kronolägenheter. Utredningen föreslår att statsmakterna beslutaratt, som sådana författningar upphävs, ekonomiskt stöd till arrendatorernaalltjämt skall utgå i huvudsaklig överensstämmelse med hittillsvarande praxis. RemissinstansernatUlstyrker förslaget att kronoarrendesförordning skall upphöra attgälla. De flesta remissinstanserna förordar eller vill ej motsätta sig attförordningen ersätts med en förordning av i huvudsak det innehåll somutredningen föreslår. Från något håll ifrågasätts dock värdet av en förordningvars grundläggande bestämmelser ger uttryck för principer som självklart börvara vägledande vid myndigheternas upplåtelser av jordbruksarrenden. Domänverketanför att en arrendeförordning torde erfordras för att skall kunna taställning till de allmänna principerna för' de publika arrendena. Förordningenbör dock begränsas till väsentliga principfrågor och inte gå in på någondetaljreglering. Domänverketoch ansluter sig till den i utredningens förslag tUIarrendeförordning fastslagna principen att förvaltningen av egendomen skall skeenligt företagsekonomiska grunder (2 §). Däremot behövs enligt dessaremissinstanser inte någon föreskrift att behörig hänsyn skall tas till arrendatorer,eftersom det bör stå klart för myndigheterna att sådan hänsyn skall tas.Tveksamhet skulle kunna uppståvid tolkningen av en sådan bestämmelse jämsides med huvudregeln attförvaltningen skall ske enligt företagsekonomiska grunder. iSkaraborgs län anför att när det gäller förbudet att avhända kronansfastigheter enligt 77 § RF har Kungl, Måj:t erhållit ganska vidsträcktagenerella bemyndiganden till avyttring av statens fastigheter, I fråga omförvaltningen av statens fasta egendom har grundlagsbudet fått en ännu merainskränkt tillämpning, så att det numera är en ganska liten del av dennaegendom, för vUken gäller av fastställda förvaltningsgrunder. Sålundafinns inte några bestämmelser angående förvaltningen av denvärdefullaste delen av statens fasta egendom nämligen kronans skogar underdomänverkets förvaltning. ifrågasätter starkt behovet av denföreslagna arrendeförordningen i allt fall i den utformning den erhållit i utredningensförslag. Inkomsterna av statens utarrenderade fastigheter saknar nämnvärdekonomisk betydelse. När förvaltningen av de statliga skogarna som lyder underdomänverket lärrmats utan reglering trots att dessa skogar i allmänhet ger enavsevärd avkastning, finns det enligt arrendenämnden så mycket mindre anledningatt i en särskild arrendeförordning meddela bestämmelser angåendeförvaltningen av publika fastigheter upplåtna på jordbruksarrende. En annan sakär att det kan vara lämpligt att Kungl, Maj:t i en särskUd kungörelse meddelarvissa detaljföreskrifter rörande publika jordbruksarrenden i de fall särbestämmelserfordras för sådana arrenden. 2 § i den föreslagna arrendeförordningen intagna bestämmelsen attförvaltningen av en arrendefastighet skall ske enligt företagsekonomiskagrunder är enligt nämnden självklar och därför överflödig. Att behörig hänsynskall tas till arrendatorer framgår av en hel rad bestämmelser i jordabalkensarrendekapitel, varför en allmän fras om detta i förordningen är utan egentligtvärde; Det torde också vara självklart, att den myndighet som handhar utarrenderingenav statens jordbruksfastigheter inte får underlåta att följa gäUandelagstiftning på naturvårdens och kulturminnesvårdens område. Föreskriften i 3 §om kungörelse av lediga arrenden i tidning eller annorledes har enligt nämndenknappast någon uppgift att fylla. Såväl vid publika som vid privata arrendenförekommer det väl regelmässigt annonsering av lediga arrenden, och det finnsdärför inte anledning anta, att det skulle krävas en uttrycklig föreskrift föratt detta skall iakttas. har sig bekant har det inte förekommitnågra missförhållanden på grand av bristande publicitet i fråga om ledigaarrenden. Det torde vara uteslutet att en förvaltningsmyndighet, därtjänstemännen handlar under ämbetsansvar, skulle obehörigen gynna någon person,när ett arrende är ledigt, genom underlåten annonsering. Föreningenpublika arrendatorer i framhåller att jordabalkens arrenderegleromfattar alla slag av arrenden. Reglerna är i huvudsak entydiga och klara. Manhar med nya jordabalken således vunnit det för de publika arrendatorernaytterst väsentliga målet att arrendelagstiftningen blir enhetiig. Införs de avpublika arrendeutredningen föreslagna författningarna, bryts enhetligheten.Ingreppet 'är visserligen inte särskilt stort men sakligt opåkallat. Det skaparenligt föreningen också den väsentliga risken att författningarnas bestämmelseruppfattas i vart fall av arrendatorerna som ofrånkomliga regler i stället försom instruktioner till myndigheterna. Lämpligast hade varit om inga specialförfattningaraUs hade behövts. Föreningen nämner att utredningen framhåller att RFföreskriver att kronodomänerna skall förvaltas efter de grunder riksdagenbestämmer och att på grund härav särskilda förvaltningsföreskrifter måste ges.Föreningen vill ifrågasätta om denna tolkning av RF är riktig. Om nämligen riksdageni och med nya jordabalken antagit arrenderegler bl. a. i förenhetligandesyfte, borde däri kunna anses ligga att de kronoegendomar som skall arrenderasut skall lämnas på arrende enligt dessa regler, där de är tvingande, och inomderas ram, där de är dispositiva. Föreningen har ingenting att erinra mot attde publika fastighetsförvaltarna får instruktioner. I den mån dessa ges avriksdagen eller Kungl. Maj:t måste emellertid instruktionskaraktären nogafastslås. Grundlagberedningenuttalar att enligt dess mening bör bestämmelsen i 77 § RF om att där angivnakronoegendomar skall "förvaltas efter de grunder, däromföreskriver", uppfattas så att en viss norm-givningskompetens därigenomhar tillagts . Uttrycket "grunder" är enligtgrundlagberedningen väl inte helt entydigt, men det ligger närmast till handsatt låter sina föreskrifter om grunderna få karaktären avförfattning. Bestämmelsen har också i stor omfattning tUlämpats på detta sätt.När fastställer grunder enligt 77 § RF, är den hänvisad att utformadessa så att de inte kommer i strid med allmän lag. Ett utrymme för regleringenligt denna paragraf av innehåUet i arrendeavtal finns bara i den mån denallmänna lagen lämnar upplåtelse av kronojord oreglerad eller reglerar sådanupplåtelse med bestämmelser som inte är tvingande, dvs. bestämmelser som kansättas åt sidan genom avtal. Teoretiskt skulle man kunna tänka sig en så fullständigreglering i allmän lag av villkoren för arrende av kronojord att någraytterligare av fastställda grunder inte kunde förekomma. Den nyajordabalken går Tängre i denna riktning än nu g'ällande lag. Dess arrendereglerär i högre grad tillämpliga även på arrende av statens jordar. Av betydelse ärsärskilt att jordabalkens arrenderegler tUl större delen är tvingande även förstaten som jordägare. Härigenom blir det mindre utrymme för en s'ärregleringenligt 77 § RF. Emellertid är åtskilliga av jordabalkens arrenderegler intetvingande. Det stämmer enligt grundlagberedningens mening väl överens både med RF:sursprungliga balanssystem och med parlamentarismens grundsatser att riksdagenmedverkar vid utformningen av de regler som statens myndigheter i sådana fallskall följa vid ingående av arrendeavtal. Uttrycket "grunder"innebär inte att aUa föreskrifter om arrendevillkor, utöver allmän lag, måsteges av . kan gå mer eller mindre långt i detaljstyrningutan att göra våld på ordalagen i 77 § RF. Enligt beredningens mening är det förerUigtmed 77 § RF att grunderna avfattas så allmänt som 24 §§ i utredningensförslag tUl arrendeförordning. Beredningen har inte heller något att erinra mot5 § i förslaget, enligt vilken tUlämpningsföreskrifter skall kunna meddelas av Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Det är här inte fråga omnågon delegation av den behörighet som 77 § RF lägger hos . Denföreslagna bestämmelsen är bara en erinran om att tUlämpningen av grunderna kankräva vissa detaljföreskrifter. Att fatta beslut om sådana föreskrifter tordefalla inom Konungens makt att styra riket (se 1 och 89 §§ RF). JB:sarrendebestämmelser, som träder i kraft , har utformats ihuvudsak enhetligt för jord som innehas av enskUda, staten, kommunerna ochkyrkan. Endast för borgerlig primärkommun kommer vissa undantagsbestämmelseratt gälla. förekommer en långtgående specialreglering för arrenden avolika kategorier med s'ärskilda bestämmelser för dels s. k. vanliga arrenden,dels s. k. sociala arrenden, dels s. k. publika arrenden. I JB har debestämmelser som gäller för de vanliga och de sociala arrendena förts sammantill en enhetlig grapp. Med denna grupp har även införlivats de civUrättsligadelarna av den publika arrendelagstiftningen. De tvingandearrendebestämmelserna i har givits full tillämplighet även i de fall jordenägs av publika jordägare. JB:s dispositiva bestämmelser i fråga om arrende harinte givits annat innehåll för det publika området än för övriga områden. Detblir alltså möjligt att göra undantag från dessa bestämmelser vid publikaarrenden i samma utsträckning som vid enskilda arrenden. Såvitt avser den kyrkligajorden bör nämnas att ecklesiastika bostads-ordningen, som innehållerarrendebestämmelser för huvuddelen av den kyrkliga jorden, upphävs vid utgångenav och då ersätts av lagen (1970: 939) om förvaltning av kyrklig jord. Publika arrendeutredningenföreslår att kronoarrendesförordningen, som ensam beslutat, skallupphöra att gälla vid utgången av . Förordningen är tillämplig främst påde s. k. jordbraksdomä- nerna,vilka förvaltas av domänverket och är upplåtna på jordbruksarrende. De utgörsav ca 630 utarrenderade brukningsenheter med en genomsnittlig åkerareal av 62hektar.