prop · FU03131 · 1971-12-31 00:00:00 — Tänkbart vore visserligen att till Kungl.Maj:t överlämnades att bestämma att icke blott skiljedomar frånkonventionsstater erkändes utan även skiljedomar från ett större antal andrastater med ett utvecklat skiljedomsväsen. En sådan ordning skulle dock nödgastatsmakterna till ett antal grannlaga bedömningar som möjligen skulle kunnastöra de goda förbindelserna med länder som inte jämställdes med konventionsstater,övervägande skäl talar därför enligt delegationens uppfattning för att denståndpunkt till utländska skiljedomars verkställighet, som intagits i 1929 årslag, alltjämt vidhålles. Delegationen förordar därför inte något förbehållenligt artikel I tredje stycket i konventionen, , som är av sammamening, uttalar att varje krav på reciprocitet visserligen är okänt i gällandesvensk rätt. Det har emellertid framhållits att avsaknad av ett reciprocitetskravi förening med lindriga fömtsättningar för utländsk skiljedoms verkställbarhetkan komma att påverka avtalsparternas val av ort för skiljeförfarande på såsätt at skiljeförfarande i undviks, I allmänhet är det en fördel för enpart att förfarandet kan äga rum i hans hemland. Avtalsparter och särskiltstatliga myndigheter från länder där fömtsättningarna för ett förfarande under rättsligenbetryggande former är som minst gynnsamma, är inte sällan de som mest envetethävdar att skiljeförfarandet skall äga rum i deras hemland. Ett krav på reciprocitetskulle kunna medföra att orten för skiljeförfarandet i sådana fall inteförlades till motpartens hemland utan, om inte till , åtminstone tillnågon annan konventionsstat. Krav på reciprocitet skulle också kunna förhindraatt en svensk avtalspart blev bunden av en skiljeklausul i sådana fall där ensådan inte effektivt kunde göras gällande i motpartens hemland. Fastän sålundavissa skäl kan anföras för någon form av reciprocitet vill hovrätten för sindel inte framföra något förslag om ändring av nu gällande lag i dettahänseende. Lagberedningenuttalar att försiktigheten kan synas bjuda att vårt land liksom så mångaandra genom förbehåll begränsar sina kon-ventionsenliga förpliktelser tillatt gälla i förhållande till konventionsstater. Därav följer inte, att svensklag i ämnet måste begränsas på motsvarande sätt. Den senare kan görasuniversell, men man vinner genom förbehållet den fördelen att begränsning kangöras , om det skulle visa sig behövligt. Det kan måhända också bliaktuellt att ge några tilläggsbestämmelser i förhållande till icke-konventionsstater, I fråga om förbehåll till skiljedomar angående kommersiellarättsförhållanden delar remissinstanserna de sakkunnigas uppfattning att ettsådant förbehåll inte bör komma i fråga. Delegationen konstaterar attdistinktionen mellan kommersiella och icke-kommersiella tvister är främmandeför svensk rätt och framhåller att något behov av att införa den i detta sammanhanginte är bekant för delegationen, År1929 anslöt sig till Genéveprotokoll angående skiljedomsklausuleroch Genévekonvention om verkställighet av utländska skiljedomar. Dessaöverenskommelser har tillträtts av sammanlagt ett drygt tjugotal stater, Isamband med anslutning genomfördes lagstiftning som i huvudsak byggerpå Genéveöverenskommelsema, År1958 tillkom i FN:s regi en ny konvention om erkännande och verkställighet avutländska skiljedomar, den s, k, New Yorkkonventionen. Den nya konventionenreglerar såväl skiljeavtal som skiljedomar och är avsedd att ersätta de båda Genéveöverenskommelsema,har 38 stater tillträtt New Yorkkonventionen. Dessutom har den undertecknatsav ytterligare nio stater, däribland , Desakkunniga rörande lagstiftning om skiljedom har i en framlagdpromemoria förordat att nu ratificerar konventionen. Vidremissbehandlingen har enighet rått om att svensk ratifikation bör komma tillstånd. Den svenska lagstiftningen lagen (1929: 147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar (LUSK) är redannu så utformad att utländska skiljeavtal och skiljedomar tilläggs verkan ibetydligt större omfattning än vad som krävs enligt Genéveöverenskommelsema, Enanslutning till New Yorkkonventionen påkallar därför inte särskiltgenomgripande ändringar i vår interna lagstiftning. Många konventionsstater,däribland flera av vårt lands viktigaste handelspartners, har begagnat sig avmöjligheten att förklara konventionen tillämplig enbart i förhållande tillandra konventionsstater, I en del av dem, bl, a, i , anses därför svenskaskiljedomar inte verkställbara. Vidare kan underlåtenhet attratificera konventionen felaktigt uppfattas på det sättet att utländskaskiljedomar kan verkställas här i landet endast i den begränsade utsträckningsom följer av , Intresset av en mer enhetlig internationellreglering främjas givetvis också av att konventionen vinner en bredanslutning. På grund av det anförda anser jag att bör ratificera NewYorkkonventionen, Tvåolika förbehåll är tillåtna enligt den nya konventionen. Det ena går ut på attkonventionen tillämpas enbart i förhållande till andra konventionsstater ochdet andra innebär att konventionens tillämp- ningsområdebegränsas till tvister rörande kommersiella frågor. De sakkunniga har intevelat förorda att någon av dessa möjligheter till förbehåll används, I ettremissvar förordas förbehåll om tillämpning av konventionen endast iförhållande till andra konventionsstater, dock utan motsvarande begränsning i LUSKförrän om det skulle visa sig behövligt. I övrigt är remissinstansernaense om att förbehåll inte bör göras. Redan vid tillkomsten av LUSKdiskuterades huruvida förpliktelserna enligt Genéveöverenskommelsema skullebegränsas till att gälla endast i förhållande till konventionsstater. Man komdå fram till att en sådan ömsesidighetsprincip inte borde uppställas och LUSKkom inte att innehålla någon begränsning av detta slag. Visserligen skulle ensvensk avtalsparts intressen i vissa situationer kunna tänkas bli bättretillgodosedda om ett ömsesidighetskrav uppställdes men å andra sidan skulle ettsådant krav leda till en invecklad lagstiftning och medföra osäkerhet itillämpningen. Några allvarligare olägenheter av nuvarande ordning har inteheller förekommit. Enligt min mening är det inte heller lämpligt att göraförbehåll om ömsesidighet vid ratifikationen utan att göra enmotsvarande begränsning i den interna lagstiftningen. En sådan ordning skullelätt kunna leda till missförstånd. På grund av det anförda bör förbehåll omömsesidighet inte göras. Jagdelar de sakkunnigas och remissinstansernas uppfattning i fråga om enbegränsning till tvister rörande kommersiella förhållanden. Inte heller i detavseendet bör sålunda förbehåll göras vid ratifikationen. 5 New Yorkkonventionens införlivande med svensk rätt 5.1 Inledning Departementschefen.1923 års Genéveprotokoll och Genévekonvention införlivades med vårinterna rätt enligt den hos oss gängse metoden att fördragsbestämmelsernaupptogs i en särskild lag. Denna erhöll namnet lagen om utländska skiljedomar (LUSK),Enligt de sakkimniga är det lämpligt både för den enskilde som berörs av regleringenoch de rättstillämpande organen att New Yorkkonventionen införlivas med densvenska rätten på det sättet att behövliga ändringar görs i LUSK, Enligt de sakkuimigaär några av lagens bestämmelser inte förenliga med New Yorkkonventionensreglering och måste ändras. Beträffande andra finns skäl att, även om de inteär oförenliga med regleringen, företa mindre jämkningar. Ändringarna börenligt de sakkunniga genomföras utan att lagens systematik ändras. Desakkunnigas förslag beträffande formerna för att införliva NewYorkkonventionen med vårinterna rätt har godtagits eller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Föregen del ansluter jag mig till de sakkunnigas och remissinstansernasuppfattning att New Yorkkonventionen bör införlivas med vår interna rätt genomändringar i LUSK. Vid utformningen av de nyabestämmelserna bör uppmärksammas att New Yorkkonventionen anger vilka grunderför vägran att erkänna utländska skiljeavtal och skiljedomar som fåruppställas av konventionsstaterna. Enligt artikel VII föreligger inte någothinder att inta en mer liberal hållning än som avspeglar sig i de föregåendeartiklarna, I vissa avseenden är konventionsregleringen mer restriktiv ängällande regler i LUSK, På dessa punkter bör i regel nuvarande ordningbehållas. En allmän riktlinje bör alltså vara att någon skärpning av förutsättningarnaför hänsynstagande till utländska skiljeavtal och skiljedomar inte bör komma ifråga. Vidare bör ändringarna begränsas till vad som är nödvändigt för svenskratifikation av konventionen. Lagens systematik bör i allt väsentligt lämnasorubbad, I fortsättningen behandlas behovet av ändring i LUSK i anslutningtill varje särskild paragraf i lagen. Därefter behandlas en viss ändring i SML, 5.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal ochskiljedomar Departementschefen.Paragrafen innehåller en definition av begreppet utländskt skiljeavtal. Somutländskt anses enligt första stycket skiljeavtal, som innebär att skiljemannaförfarandetskall äga rum utom riket. Utmärker inte skiljeavtalet om förfarandet skall ägarum inom eller utom riket, skall avtalet enligt andra stycket anses som utländskt,om båda parterna hade hemvist utom riket. De sakkunniga föreslår ingen ändringi paragrafen och remissinstanserna har ingen erinran mot denna ståndpunkt, INew Yorkkonventionen har tillämpningsområdet vidgats jämfört med Genéveprotokolletgenom att en i protokollet intagen begränsning med hänsyn till vilkenjurisdiktion parterna tillhör inte har tagits med. Eftersom denna begränsningsaknas i 1 § är paragrafen förenlig med New Yorkkonventionen, Skäl att ändra i 1 § föreligger därför inte, Inledning.I paragrafen ges en bestämmelse om tillämplig lag. Innebär skiljeavtal att skiljemannaförfarandetskall äga mm i viss främmande stat, skall enligt bestämmelsen den främmandestatens lag äga tillämpning på avtalet, I Genéveprotokollet punkt 2 utpekas förett sär- skiltfall tillämplig lag. Det föreskrivs där att skiljedomsförfarandet, däriinbegripet skiljenämndens konstituerande, regleras av parterna och avlagstiftningen i det land inom vars område förfarandet äger rum, I övrigt finnsvarken i protokollet eller i någon hänvisning som svarar motbestämmelsen i 2 § LUSK, Underförarbetena till LUSK konstaterades att frågan om vilken lag som skalltillämpas, när det gäller att bedöma giltigheten och verkningarna av ettskiljeavtal, då ännu inte i sin helhet var .mogen för internationell överenskommelse(prop, 1929: 227 s, 2325), Bestämmelsen i 2 § ansågs ändock kunna i dåvarandeläge tas upp i lagen. Den ansågs reglera ett fall av stor praktisk betydelseoch den gav uttryck för en princip som ej borde framkalla betänklighet fråninternationell synpunkt. Bestämmelsen har uppenbarligen inte varit avsedd attuttömmande reglera frågan om tillämplig lag på området. Även annan lag änbestämmelsen anger torde kunna komma i fråga, t. ex. om parterna träffatöverenskommelse härom. Bestämmelsen torde vara tillämplig vare sig fråga är omerkännande av skiljeavtal eller erkännande eller verkställighet av skiljedom(jfr 7 § första stycket punkt 1), NewYorkkonventionen innehåller föreskrifter om tillämplig lag med avseende påskiljeavtal, I detta sammanhang är reglerna i artikel V första stycket a) avintresse. De avser fall när erkännande och verk ställighet av skiljedom får vägras. Som grund för vägran anges att parterna, som ingick skiljeavtalet saknade behörighet att straffa sådant avtal eller inte vara behörigen företrädda och att avtalet inte är gil tigt. För bedömningen i dessa hänseenden ges anvisning om tilllämplig lag. Den för parterna tillämpliga lagen skall användas såvitt gäller be hörighetsfrågor, I fråga om giltigheten i övrigt av avtalet skall man tillämpa den lag, om vilken parterna träffar överenskommelse, eller, om sådan saknas, lagen i det land där skiljedomen meddelats. De sakkunniga påpekar att hänvisningarna i artikel V till tillämplig lagenligt konventionstexten avser fall när fråga är om erkännande och verkställighet av skiljedom. De är alltså inte direkt till lämpliga, när fråga är om erkännande av skiljeavtal. Det synes enligt de sakkunniga riktigast att man från svensk sida upprätthåller i princip samma regler om tillämplig. lag beträffande skiljeavtal såväl vid er kännande av skiljeavtal som vid erkännande och verkstälighet av skilje dom. Hinder synes därvid inte möta att dessa regler utformas i över ensstämmelse med vad New Yorkkonventionen föreskriver. Bedöman det av partemas handlingsförmåga bör således alltid ske enligt den för parterna tillämpliga lagen, dvs, parternas personalstatut bestämt enligt svenska internationellt privaträttsliga regler. Som huvudregel för pröv ningen i övrigt bör gälla att parternas överenskommelse om tillämplig lag länder till efterrättelse. Föreligger ingen överenskommelse mellan parterna om vilken lag som skall tillämpas på skiljeavtalet skall man enligtNew Yorkkonventionen använda lagen i den stat där skiljedomen meddelades. Dennaregel är avfattad med tanke på att skiljemannaförfarandet lett fram tillskiljedom. När fråga om giltigheten av skiljeavtal uppkommer på ett tidigarestadium, vet man ofta inte var domen kommer att meddelas. Sannolikheten talaremellertid för att detta skall ske i den stat där förfarandet äger rum. Densvenska supplerande lagregeln synes därför lämpligen kunna hänvisa till lagen iden stat där förfarandet avses äga rum eller, om skiljedomen har meddelats, denstat där detta skedde, Ifråga om artikel V anför de sakkunniga vidare bl, a, att hänvisningarna tilltillämplig lag torde avse de materiella förutsättningarna för skiljeavtaletsgiltighet, medan frågan om avtalets form regleras i artikel II, Om strängare formkrav än dem som uppställs i artikel II gällerenligt tillämplig lag, torde alltså skiljedomen inte få underkännas på dengrunden. Även artikel II måste alltså beaktas när utformningen av 2 §övervägs. Enligt artikel IIåtar sig konventionsstat att i viss omfattningerkänna skriftligt avtal om skiljedom, I artikeln anges också vad som avses medskriftligt avtal. Därmed förstås skiljedomsklausul som tagits in i kontrakteller skiljeavtal, som undertecknats av parterna, eller som innehålles i breveller telegramväxling. Denna reglering av formkravet för skiljeavtal kan enligtde sakkunniga komma i konflikt med 2 § såväl i dess nuvarande lydelse som iden ändrade utformning som föranleds av innehållet i artikel V. Tillämplig lagkan ju innehålla strängare formföreskrifter än konventionens artikel II. i artikel II torde sålunda vara avseddaatt till-lämpas även när det gäller erkännande och verkställighet av skiljedom.Mot detta torde från svensk rätts synpunkt ingenting vara att erinra i den månregleringen kommer att innebära att skiljeavtal anses giltigt. Däremot synesanledning inte föreligga att införa en så restriktiv ordning att skiljeavtalskulle betraktas som ogiltigt, därför att det inte uppfyller formföreskriftemaenligt artikel II, om det uppfyller formkraven enligt tillämplig lag, Ienlighet med det anförda föreslår de sakkunniga att 2 § LUSK ges ändradlydelse, I det föreslagna första stycket föreskrivs att, om parterna haröverenskommit att visst lands lag skall tillämpas på utländskt skiljeavtal,överenskommelsen skall följas, I armat fall tillämpas lagen i det land, där skiljemannaförfarandetavses äga mm, eller, om skiljedomen har meddelats, där detta skett, I det nyaandra stycket anges att första stycket inte avser fråga om partsrättshandlingsförmåga, I tredje stycket anges att utan hinder av första stycketskall utländskt skiljeavtal anses vara slutet i giltig form, om det upprättatsskriftligen och undertecknats av parterna eller kommer till uttryck genombrev- eller telegramväxling. Remissyttrandena.Vid remissbehandlingen ställer sig ochdelegationen kritiska till de föreslagna ändringarna, I fråga om den föreslagnabestämmelsen i första stycket att parternas överenskommelse i uUändsktskiljeavtal om tillämplig lag skall följas, anser de att bestämmelsen geruttryck för en så självklar princip att den knappast behöver lagfästas ochdessutom att den kan ge upphov till den oriktiga slutsatsen att någonting annatskulle gälla beträffande svenskt skiljeavtal. Hovrätten uttalar vidare bl, a,att även om konventionens artikel V första stycket a) måste komma att fåbetydelse för bedömningen av ett skiljeavtals giltighet när sådan frågauppkommer innan skiljedom har konnunit till stånd det synes lämpligast medhänsyn till sådana frågors alltjämt outredda läge att inte nu ta upp någon bestämmelsei 2 §, Ändringen i gällande rätt bör begränsas till vad som behövs förkonventionsanslutning. Hovrätten förordar att en motsvarighet tillkonventionsbestämmelsen tas upp i 7 §, Även beträffande det föreslagna andrastycket, som anger att första stycket inte avser parts rättshandlingsförmåga,uttalar hovrätten att bestämmelsen bör utgå för att i stället införas i 7 §.Beträffande det föreslagna tredje stycket angående skiljeavtalets form ärhovrätten och delegationen ense om att bestämmelsen inte är nödvändig förSveriges anslutning till konventionen. De anser att den bakomliggandekonventionsbestämmelsen i artikel II endast innebär attkonventionsstat i sin interna lagstiftning inte får uppställa strängareformkrav än dem som anges i artikel II. Vadbeträffar första och andra styckena i promemorieförslaget har de sakkunnigafunnit riktigast att man från svensk sida upprätthåller i princip samma reglerom tillämplig lag beträffande skiljeavtal såväl vid erkännande av skiljeavtalsom vid erkännande och verkställighet av skiljedom. Någon invändning mot dettahar inte rests vid remissbehandlingen. För min del finner jag den angivnautgångspunkten i och för sig lämplig. De sakkunniga har emellertid vidareföreslagit att denna princip ges uttryckligt lagstöd genom att New Yorkkonventionensregler i ämnet, vilka tar sikte på det fallet att skiljeavtalets giltighetaktualiseras i ett verkställighetsärende, tas in i 2 § LUSK. Visserligenskulle den föreslagna lösningen vara fördelaktig från överskådlighetssynpunkt.Emellertid måste beaktas att man under arbetet med konventionen inte kundeenas om en sådan konstruktion. Reglerna i konventionen om tillämplig lag påskiljeavtal gäller sålunda bara när frågan om lagval aktualiseras i ettverkställighetsärende. Konventionsbestämmelsema behöver alltså beaktas endastvid utformningen av bestämmelserna i 7 § om erkännande och verkställighet avskiljedom. Mot denna bakgrund anser jag lämpligast att inte göra någonändring,i 2 § med anledning av innehållet i konventionens artikel V förstastycket a). Detta hindrar självfallet inte att principerna i konventionen ihuvudsak måste bli väg- ledandenär det gäller att innan någon skiljedom har meddelats bedöma giltigheten ochrättsverkningarna av ett utländskt skiljeavtal. Enligtdet föreslagna tredje stycket anses utländskt skiljeavtal, utan hinder avförsta stycket, vara slutet i giltig form om det upprättats skriftligen ochundertecknats av parterna eller kommer till uttryck genom brev- ellertelegramväxling. Föreskriften har av de sakkunniga ansetts påkallad med hänsyntill innehållet i artiklarna IIoch V i New Yorkkonventionen,Innebörden av föreskriften är bl, a, att skiljeavtal under de angivnaförutsättningarna skall godtas antingen det är frågan om att självständigtbedöma giltigheten och verkningarna av ett skiljeavtal eller om fråga omskiljeavtals ogiltighet aktualiseras i ett verkr ställighetsärende och dettagäller även om skiljeavtalet till följd av formfel skulle vara ogiltigt enligtden lag som i och för sig skall till-lämpas på det. Vid remissbehandlingen harhävdats att konventionsregleringen endast innebär att konventionsstat i sininterna lagstiftning inte får uppställa strängare formkrav än som anges i konventionenoch att den svenska lagstiftningen, som t, o, m, godtar muntliga skiljeavtal, därförinte behöver ändras. Frågan torde inte ha någon större praktisk betydelse.Starka skäl talar emellertid enligt min mening för att konventionen tolkas pådet sätt som förordats under remissbehandlingen. Meddenna utgångspunkt har någon motsvarighet till 2 § tredje stycket i desakkunnigas förslag inte tagits upp i departementsförslaget. Vadsom sagts nu innebär att någon ändring inte bör göras i 2 §, Departementschefen.Enligt 3 § får tvistefråga, som är föremål för uUändskt skiljeavtal, inte tasupp till prövning vid svensk domstol, om invändning görs. Det sagda gällerunder förutsättning att avtalet är giltigt enligt den främmande lag som ärtillämplig på det och att frågan även enligt svensk lag skulle kunna hänskjutastill skiljemän. Bestämmelsen står i huvudsaklig överensstämmelse medprinciperna i Gené-veprotokollets punkt 4 och artikel 1andra stycket b), I New Yorkkonventionen återfinns motsvarande principer iartikel II tredje stycket och artikel V andra stycket a). De sakkunniga anför attdet kan tänkas inträffa att parterna avtalar att svensk lag åtminstone i vissahänseenden skall tillämpas på skiljeavtal, fastän förfarandet skall äga rumutomlands. Med tanke på sådana fall har paragrafen i förslaget underkastatsmindre jämkningar, I sak har endast den ändringen företagits att ordet"främmande" framför "lag" utgår. Denföreslagna ändringen är inte nödvändig för svensk anslutning till konventionen.Något praktiskt behov av att genomföra ändringen föreligger knappast heller.Jag förordar därför att någon ändring i paragrafen inte vidtas. Inledning.Enligt 1 § gäller som förut har nämnts att skiljeavtal är att anse somutländskt dels när skiljemannaförfarandet enligt avtalet skall äga rum utomriket, dels då det i avtalet inte har bestämts någon ort för förfarandet menbåda parter har hemvist utom riket, I 4 § anges som huvudregel att skiljemannaförfarandepå gmnd av utländskt skiljeavtal inte får äga mm här i riket. Undantag görsemellertid för det senare av de båda fallen då avtal enligt 1 § skall anses sömutländskt. Är avtal att anse som uUändskt till följd av att parterna vidavtalet hade hemvist utomlands, får förfarandet sålunda äga rum här i riket, ompart mot vilken avtalet görs gällande efter dess tillkomst bosatt sig här. Försådant fall föreskrivs att om förfarande i anledning av svensktskiljeavtal skall lända till efterrättelse beträffande förfarandet. Enmed 4 § LUSK korresponderande bestämmelse angående skiljeavtal som inte ärutländskt finns i 4 § SML, Enligt denna paragraf får inte skiljemannaförfarandeenligt SML inledas mot part, som har hemvist utom riket och inte skulle itvist av den art varom är fråga, kunna sökas vid svensk domstol. Undantaggäller för det fall att avtalet innebär att förfarandet skall äga rum här iriket eller parten eljest samtycker till det. Bestämmelsen i 4 § LUSK grundas inte på någon uttryckligförpliktelse enligt Genéveöverenskommelsema, Den står dock i överensstämmelsemed principerna i Genéveprotokollets punkt 1, På samma sätt saknar NewYorkkonventionen någon bestämmelse som tar sikte på de fall som avses iparagrafen. Paragrafens innehåll torde ej strida mot de principer som ligger tUlgrund för konventionen. Någon ändring i paragrafen synes inte påkallad. Remissinstanserna.Allmänt lämnas de sakkunnigas uttalanden utan erinran. Delegationen föreslåremellertid viss ändring i paragrafen. Delegationen påpekar att ettskiljeförfarande stundom kan behöva äga mm i mellan två utländskaparter utan att dessa på förhand överenskommit att förfarandet skall äga rum iSverige, Enligt 1 § LUSK är ett skiljeavtal, som inte utmärker huruvidaskiljeförfarandet skall äga mm inom eller utom , att anse som utländsktom båda parterna hade hemvist utom riket och enligt 4 § samma lag får inte på gmndav utländskt skiljeavtal förfarande äga mm här i riket utan så är att den partmot vilken avtalet görs gällande efter dess tillkomst bosatt sig i , Detär emellertid inte ovanligt att avtalsparterna uttryckligen överlämnat åtskiljemännen eller den institution vars skiljeförfarande de vill anlita attbestämma platsen för förfarandet.