prop · FU03123 · 1971-12-31 00:00:00 — På ersättningen utgår sexprocent årlig ränta från den dag då marken togs i anspråk. Uppstårtill följd av att väg dragés fram över fastighet synnerligt men för fastigheteneller del därav, skall väghållaren lösa det område som lider sådant men, omägaren begär det. Väghållaren är berättigadatt lösa område som avses i första stycket, om därav skulle föranledas endastringa förhöjning av fastighetsägaren tillkommande ersättning ochfastighetsägaren ej har ett beaktansvärt intresse av att behålla området. Vidbedömande av frågan om rätt till inlösen föreligger skall kostnad för åtgärdsom anges i 7 § andra stycket lagen (1917: 189) om expropriation inräknas iersättningen för intrång. Harmark till väg enligt fastställd generalplan eller enligt stadsplan tagits ianspråk av kommunen för gata, annan allmän plats eller särskilt trafikområde,skall väghållaren fullgöra uppkommen ersättnings-ochinlösningsskyldighet enligt 55 och 56 §§, oavsett att vågrätten upphört tillföljd av 33 §. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 13 Hartillstånd som avses i 39 § vägrats eller har föreskrift eller förordnandemeddelats med stöd av 3941 § och uppkommer till följd härav för fastighet somhaft utfart till allmän väg avsevärd ökning av annars erforderlig kostnad förnyanläggning eller ändring av utfart till sådan väg, avsevärd ökning av annanväghållningskostnad eller annat avsevärt men, är fastighetens ägare berättigadtill ersättning av väghållaren. Sammarätt till ersättning som enligt första stycket tillkommer fastighetens ägarehar innehavare av sådan nyttjanderätt eller annan särskild rätt till fastigheten,som upplåtits innan tillstånd som avses i 39 § vägrats eller förordnande ellerföreskrift meddelats med stöd av 40 eller 41 §. Medförvägran av tillstånd som avses i 39 § eller föreskrift eller förordnande sommeddelats med stöd av 3941 § att synnerlig olägenhet av den art som avses i 58§ uppkommer för fastighet eller fastighetsdel som haft utfart till allmän väg,skall väghållaren lösa område som lider sådan olägenhet, om ägaren begär det. Föratt minska de olägenheter, som genom vägran av tillstånd som avses i 39 § ellergenom föreskrift eller förordnande som meddelats med stöd av 3941 § uppkommerför fastighet som haft utfart till allmän väg, får väghållaren själv bygganödvändig utfartsväg för fastigheten. Väghållaren får därvid, i den mån detbehövs för företagets genomförande, göra gällande den rätt att påkallaförrättning enligt lagen (1939: 608) om enskilda vägar för ianspråktagande avannan fastighet tillhörig mark och att föra talan vid förrättningen, somtillkommer ägaren av fastighet, vars behov av utfarts-väg skall tillgodoses. Medförvägran av tillstånd som avses i 47 § första stycket att fastighet eller deldärav kan nyttjas endast på sätt som står i uppenbart missförhållande till detvärde marken hade innan förbud som avses i nämnda stycke blev gällande, ärägaren berättigad till ersättning av väghållaren för den skada han härigenomlider. Samma rätt till ersättning har innehavare av sådan nyttjanderätt ellerannan särskild rätt till fastigheten, som upplåtits innan förbudet blevgällande. Förstastycket äger motsvarande tillämpning, om tillstånd som avses i 48 § förstaeller andra stycket eller 49 § första stycket vägrats och förbud som avses inämnda paragrafer varit gällande än i följd. Ifall som avses i 61 § första stycket skall väghållaren lösa fastigheten ellerfastighetsdelen, om ägaren begär det. Väghållarenskall ersätta skada till följd av att han förvärvat rätt att inrätta särskildvinterväg, rätt att nyttja mark i närheten av vägområde för upplag ellerliknande ändamål i samband med byggande av väg, rätt att Maj:ts proposition nr 1971 anordnatillfällig väg, rätt att intill vägområde uppsätta snöskärm eller rätt tilltakt för drift av väg. Han skall också ersätta skada till följd av åtgärd somavses i 34 eller 53 §. För skada till följd av åtgärd som avses i 53 § förstastycket utgår ersättning dock endast om skadan är avsevärd. Vad som sagts nugäller ej, om det avtalats eller uppenbarligen förutsatts att ersättning ickeskall lämnas. Skadatill följd av föreläggande som meddelats med stöd av 52 § skall ersättas avväghållaren. Vadsom avtalats eller uppenbarligen förutsatts skola gälla mellan väghållaren ochfastighetens ägare eller annan sakägare i fråga om ersättning enligt 55, 58,61, 63 eller 64 § gäller även mot den som efter det rätten till ersättninguppkom förvärvat sakägarens rätt till fastigheten eller anordningen. Haröverenskommelse ej träffats om ersättning enligt 55, 58, 61, 63 eller 64 § eller om inlösenenligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen väcka talan vid den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten eller anordningen är belägen. Även väghål lare kan på sätt som sagts påkalla prövning av ersättning som tillkom mer fastighetsägare eller annan sakägare. Ersättningenligt 55, 58 eller 61 §, som ej avser personlig skada, jämte ränta skallnedsättas hos , om fastigheten genom den omständighet somföranlett rätt till ersättning så minskat i värde, att den kan antagas ejutgöra full säkerhet för fordran för vilken fastigheten svarade, när rättentill ersättning uppkom. Nedsattbelopp skall av genast insättas i bank mot ränta. Om fördelningoch utbetalning av nedsatt belopp jämte ränta samt om verkan därav gäller itillämpliga delar vad som är föreskrivet för det fall att nyttjanderätt ellerservitutsrätt upplåtes genom expropriation. Ominnehavare av fordran som avses i 67 § första stycket lider förlust till följdav att nedsättning ej skett, är han berättigad att av väghållaren fågott-görelse för förlusten mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsammagäller, om fordringshavaren lider förlust därigenom, att ersättning enligt 55,58 eller 61 § blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelsemellan väghållaren och fastighetens ägare eller av annan anledning ej blivitprövad av domstol. I fråga om gottgörelse som sagts äger 65 § motsvarande tillämpningpå förhållandet mellan väghållaren och ford ringshavaren. Har mark till väg enligtfastställd generalplan eller enligt stadsplan tagits i anspråk av kommunen förgata, annan allmän plats eller särskilt trafikområde, skall väghållarenfullgöra uppkommen skyldighet enligt första stycket, oavsett attvågrätten upphört till följd av 33 §. Talanom gottgörelse väckes vid fastighetsdomstol som anges i 66 §. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 15 1mål om ersättning enligt 55, 58 eller 61 § eller om gottgörelse enligt 68 §gäller i tillämpliga delar bestämmelserna om rättegång i expropriationsmål ochom expropriationskostnad, om ej annat är särskilt föreskrivet. I mål om inlösen enligt56, 59 eller 62 § gäller i tillämpliga delar de allmänna bestämmelserna ilagen (1917: 189) om expropriation, om ej annat är särskilt föreskrivet.Ogillas yrkande om inlösen enligt 59 eller 62 §, till-lämpas dock allmännaregler om rättegångskostnad. Harkommun enhgt 7 § tillhandahållit staten mark för väg, är kommunen berättigadatt av staten erhålla ersättning för skäliga kostnader efter avdrag förförvaltningskostnad. Framställningom ersättning göres hos statens vägverk. Kan överenskommelse ej träffas,väckes talan om ersättning vid fastighetsdomstol som anges i 66 §. Ansvar,handräckning och besvär m. m. Tillböter eller fängelse dömes den som uppsåtligen eller avoaktsamhet bryter mot förbud i 39, 4348 eller 54 § eller mot föreskrift ellerförbud som meddelats med stöd av 39 eller 4349 §. Tillböter dömes den som bryter mot trafikföreskrift som meddelats med stöd av 41 §. Uppföresbyggnad eller utföres ledningsarbete i strid mot 43, 44, 47 eller 48 § ellermot föreskrift eller förbud som meddelats med stöd av 43, 44 eller 4749 §, kanöverexekutor meddela handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga omsådan handräckning gäller samma regler som för handräckning enhgt 191 §utsökningslagen (1877: 31 s. 1). Bryternågon mot förbud i 43, 4548 eller 54 § eller mot föreskrift eller förbud -sommeddelats med stöd av 43 eller 4548 § och är det ej fråga om byggnadsuppförande, kan utmätningsmannen föranstalta om rättelse. Efterkommesej föreläggande enligt 52 §, skall utmätningsmannen på anmodan av länsstyrelsenombesörja att åtgärd vidtages. Polismyndighetskall lämna den handräckning som behövs för vidtagande av åtgärd som avses i34, 40 och 53 §§. Talanmot väghållningsmyndighets beslut enligt denna lag föres hos länsstyrelsengenom besvär. Talanmot länsstyrelses beslut enligt 37, 38, 4547 §, 48 § andra stycket, 52 eller53 § föres hos kammarrätten genom besvär. Talanmot annat beslut av länsstyrelse enligt denna lag än som avses i första stycketföres hos Konungen genom besvär. Maj:ts proposition nr 1971 Talanmot statens vägverks beslut enligt denna lag föres hos Konungen genom besvär. får föra talan mot länsstyrelses beslut enligt denna lag. får föra talan mot sådant eller länsstyrelses beslutenligt denna lag, som berör dess verksamhetsområde. Besluti fråga om tillstånd enligt 39, 43 eller 4549 § och statens vägverks beslut ifråga om fastställelse av arbetsplan för väg, förändring av enskild väg tillallmän, förklaring att gata tillika skall vara allmän väg eller indragning avväg blir gällande när beslutet vinner laga kraft. I beslut om tillstånd kandock förordnas att beslutet skall lända till efterrättelse . Annatbeslut enligt denna lag än som avses i första stycket länder tillefterrättelse, om ej annat förordnas i beslutet. Denna lag träder i kraft . Genom den nya lagen upphäves lagen (1943: 431) omallmänna vägar samt lagen (1943: 436) om vägnämnder och länsvägnämnder. Anordning, brygga eller färja som före den nyalagens ikraftträdande kommit till stånd genom väghållarens försorg ellerövertagits av denne är väganordning, om den är av beskaffenhet som anges i 2 §andra stycket. som tagits i anspråk för sådan anordning är vägområde. Är vid den nya lagens ikraftträdande kommunväghållare inom sitt område eller del därav, skall kommunen fortfarande varaväghållare intill dess annat förordnas av Konungen eller, efter Konungensbemyndigande, statens vägverk. Bestämmelserna i 30, 32 och 33 §§ gäller ävenvägrätt som uppkommit före . Har vägrätt uppkommit föreden och skulle upplåtelsen, om den skett den 1 januari 1972enligt de nya bestämmelserna, ha medfört rätt till avsevärt högre ersättning änen verkställd upplåtelse enligt äldre bestämmelser, ärfastighetens ägare berättigad till ersättning av väghållaren för skillnaden.Samma rätt till ersättning har innehavare av sådan nyttjanderätt eller annansärskild rätt till fastigheten, som upplåtits före . Påersättning enligt andra stycket utgår årlig ränta från den 1januari 1972. Bestämmelserna i 65, 67 och 68 §§ äger motsvarande till-lämpningpå sådan ersättning. Harej överenskommelse träffats om ersättning enligt andra stycket, ägerbestämmelserna i 66 och 69 §§ motsvarande tillämpning. Den som vill göraanspråk på ersättning skall dock väcka talan vid fastighetsdomstolen före den 1januari 1975, vid påföljd att han annars förlorar rätten till ersättning. Förordnandeenligt 31 a § lagen (1943:431) om allmänna vägar att enskild väg ej får anslutas till allmän väg samt beslut enligt 41, 42 eller 44§ nämnda lag upphör att gälla vid utgången av . Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 17 Bestämmelserna i 58 och 59 §§ äger motsvarandetillämpning på fastighet, som ej haft utfart till allmän väg men somuppenbarligen förutsatts skola erhålla utfart till sådan väg, underförutsättning att fastigheten tillkommit före eller, i falldå fastigheten bildats genom legalisering av privat jorddelning, denna delningskett före . Förbud som meddelats med stöd av 33 § förstastycket eller 34 § lagen (1943: 431) om allmänna vägar skall anses varameddelat med stöd av motsvarande bestämmelse i den nya lagen. Den i 61 § andrastycket angivna tiden av räknas dock från . I fråga om bestämmande av ersättning för upplåtelseav vägrätt och för inlösen, varom talan väckes efter den nya lagensikraftträdande, tillämpas den nya lagen även om det förhållande varpåersättningsanspråket grundas inträffat före ikraftträdandet. Mål som vid den nyalagens ikraftträdande är anhängigt hos ägodel- ningsrätt eller expropriationsdomstol prövas av fastighetsdomstol som anges i 66 §, om huvudförhandling ej påbörjats . Mål om ersättning enligt 50 eller 53 § lagen (1943: 431) om allmänna vägar, vilket är anhängigt hos allmän domstol, handlägges enligt äldre bestäni- melser. Efterden nya lagens ikraftträdande skall talan om ersättning eller inlösen enligtäldre bestämmelser väckas vid fastighetsdomstol som anges i 66 §. Målsom skall prövas av fastighetsdomstol handlägges i den ordning som anges i 69§. Äldrebestämmelser gäller fortfarande i fråga om talan mot beslut som meddelats före . Äldre bestämmelser gälleräven i övrigt i fråga om ärende som vid den nya lagens ikraftträdande äranhängigt hos vägsynenämnd eller som rör beslut av sådan nämnd. I fråga omtjänstgöring av ledamöter och suppleanter i vägsynenämnd efter den nya lagensikraftträdande förordnar Konungen. Förekommeri lag eller annan författning hänvisning till bestämmelse som ersatts genom bestämmelse i den nya lagen, skall i stället den nya bestämmelsen tillämpas. 2) Förslag till Lagom ändring i komniunala renhållningslagen (1970: 892) Härigenom förordnas, att 1§ kommunala renhållningslagen (1970:892) skall ha nedan angivna lydelse. Kommunskall inom område med stadsplan fullgöra den skyldighet som föreskrives i 3 §allmänna ordningsstadgan (1956:617) att hålla ren gata, torg, park och annansådan allmän plats samt allmän väg ävensom att där röja snö, skaffa undan snöoch is samt sanda eller vidtaga annan åtgärd för att motverka halka. Inomområde med bjggnadsplan skall kommun fullgöra motsvarande skyldighet i fråga omallmän väg. Skyldighet att vidtaga åtgärd som sagts nu gäller dock ej i den månåtgärden skall vidtagas av staten som väghållare. Kommunskall inom område med stadsplan fullgöra den skyldighet som föreskrives i 3 §allmänna ordningsstadgan (1956: 617) att hålla ren gata, torg, park och annansådan allmän plats samt allmän väg ävensom att där röja snö, skaffa im-dan snöoch is, sanda eller vidtaga annan åtgärd för att motverka halka, föra bort sandoch annat som påförts till motverkande av halka samt rensu och tina upprännstensbrunn och ledning som förbinder sådan brunn med allmän avloppsledning.Inom område med byggnadsplan skall kommun fullgöra motsvarande skyldighet ifråga om allmän väg. Skyldighet att vidtaga åtgärd som sagts nu gäller dock eji den mån åtgärden skall vidtagas av staten som väghållare. Dennalag träder i kraft . Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 19 omupphävande av förordningen (1960: 374) om statsbidrag tiU väg- och gatuhållningi vissa städer och stadsliknande samhällen Härigenomförordnas, att förordningen (1960: 374) om statsbidrag till väg- ochgatuhållning i vissa städer och stadsliknande samhällen skall upphöra altgälla vid utgången av . 4) Förslag till om upphävande av förordningen (1965:138) om statsbidrag till byggandeav tunnelbana Härigenomförordnas, att förordningen (1965: 138) om statsbidrag till byggande avtunnelbana skall upphöra att gälla vid utgången av . omupphävande av lagen (1907: 43 s. 1) om bredden af hjulringar å Härigenomförordnas, att lagen (1907: 43 s. 1) om bredden af hjulringar å arbetsåkdon pålandet skall upphöra att gälla vid utgången av . om ändring i allmännaordningsstadgan (1956: 617) Härigenomförordnas, att 3 § allmänna ordningsstadgan (1956: 617) skall ha nedan angivna lydelse. (Föreslagen lydelse) Allmänplats inom stadsplanelagt område och allmän väg inom bygg-nadsplanelagt områdeskall genom tjänliga renhållningsåtgärder, genom snöröjning jämteundanskaffande av snö och is ävensom genom sändning eller annan åtgärd tillmotverkande av halka hållas i sådant skick, som med hänsyn till ortsförhållandena,platsens belägenhet inom samhället och omständigheterna i övrigt tillgodoserskäliga anspråk. Tillrenhållning hänföres sopning, bortförande av orenlighet och nedskräpandeföremål ävensom av sand som påförts till motverkande av halka, rensning ochupptining av rännstensbrunn och ledning som förbinder sådan brunn med allmänavloppsledning, borttagande av ogräs samt annan med de nu nämnda jämförligåtgärd. Allmän plats inomstadsplanelagt område och allmän väg. inom bygg-nadsplanelagt område skallgenom tjänliga renhållningsåtgärder, genom snöröjning jämte undanskaffande avsnö och is, genom sändning eller annan åtgärd till motverkande av halka,genom bortförande av sand och annat som påförts till motverkande au halka samtgenom rensning och upptining av rännstensbrunn och ledning som förbinder sådanbrunn med allmän avloppsledning hållas i sådant skick, som med hänsyn tillortsförhållandena, platsens belägenhet inom samhället och omständigheterna iövrigt tillgodoser skäliga anspråk. Till renhållning hänföressopning, bortförande av orenlighet och nedskräpande föremål, borttagande avogräs samt annan med de nu nämnda jämförlig åtgärd. Dennakungörelse träder i kraft . > Senaste lydelse 1970: 895. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 21 Utdrag av protokollet över kommunikationsärenden, hållet inför HansMaj:t Konungen i statsrådet på . StatsministernPalme, ministern för utrilcesärendena , statsråden , , , ,, , , , , , ,, , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ny lagstiftning om allmännavägar och anför. Gällandelagstiftning om allmänna vägar härrör i huvudsak . Med stöd avKungl. Maj :ts bemyndigande tillkallades den 30 septembersamma år sakkunniga för att verkställa en översyn av väg-lagstiftningen. Idirektiven för utredningen uttalades att det visserligen knappast kunde sägasatt de allmänna principer som väglagstiftningen vilar på skulle vara föråldrade.Det behov av ändringar som efter hand visat sig var emellertid så omfattandeatt det fick anses motiverat att en översyn av väglagstiftningen i dess helhetkom till stånd. Bland de frågor som särskilt borde beaktas nämndes behovet aven precisering av vad som ingår i begreppet väg. I anslutning härtill bordereglerna om vägrätt förtydligas så att det t. ex. klart framgick vilka områdensom kan omfattas av denna rätt. Vidare nämndes frågor såsom vägbelysning,anslutning av enskilda vägar till allmänna vägnätet samt ersättning förvägrättsupplåtelser och för intrång av olika slag. De sakkunniga, som antogbenämningen vägsakkunnigai, avgav ett betänkande(SOU 1962:6) angående statsbidrag till enskild väghållning m. m. och den 25april 1962 ett betänkande 1 Generaldirelitören , ordförande,riksdagsledamöterna , dåvaranderiksdagsledamoten , riksdagsledamoten , numeraregeringsrådet samt dåvarande andre vice talmannen, greve . I utredningsarbetet har som experter deltagit numera överingenjörenCarl-Erik , numera avdelningsdirektören ,gatubelysningsingenjören , civilingenjören , numerabyråchefen , numera bitr. professorn ochnumera hovrättsrådet . Maj.ts proposition nr 1971 (SOU1962: 26) angående avgiftsbelagda trafikanläggningar. Förslagen i dessabetänkaiiden resulterade i vissa ändringar av reglerna rörande statsbidragtill enskilda vägar m. m. (SFS 1963: 102 och 103). överlämnade1960 års vägsakkunniga, i det följande benämnda de sakkunniga, betänkandet(SOU 1968:17) Allmänna vägar. Betänkandet innehåller förslag till nylagstiftning. Vissa av de sakkunnigas författningsförslag torde få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 1. Efterremiss har yttranden över betänkandet Allmänna vägar avgetts av ,hovrätten för Nedre , , överbefälhavaren,postverket, , statens vägverk, , statenstrafiksäkerhetsråd, , , statensnaturvårdsverk, (), statens planverk,lantmäteristyrelsen, , samtliga länsstyrelser,expro-priationsutredningen, domstolskommittén, kommittén för utredning av frågorom åtgärder mot nedskräpning m. m. (kommittén för ett renare samhälle),bensinhandelsutredningen, vägkostnadsutredningen, utredningen om oljeledningar,bygglagutredningen. , ,Svenska kommunaltekniska föreningen. Riksförbundetlandsbygdens folk (RLF), (), , advokatsamfund.Motororganisationernas samarbetsdelegation, trafikbilägaresriksorganisation, . Näringslivets trafikdelegation.Svenska elverksföreningen. och Svenska annonsörers förening. , lantmäteristyrelsenoch flertalet länsstyrelser har överlämnat av dem inhämtade yttranden frånolika myndigheter och organisationer, såsom överlantmätare, länsarkitekter,vägförvaltningar, länsvägnämnder, naturvårdsintendenter och kommuner. för ljuskultur och användning inkommit med yttranden. Ettav de sakkunniga i betänkandet Allmänna vägar framlagt förslag om införande avskyldighet för väghållare att hålla ren allmän väg för att tillgodose skäligatrevnadshänsyn och sanitära hänsyn har redan föranlett lagstiftning genom enändring av lagen (1943: 431) om allmänna vägar (AVL) (prop. 1970:157, 1970: 3LU90, rskr 1970:445, SFS 1970:893). Ändringen har trätt i kraft den 1 januari1971. Pågrundval av övriga förslag i de sakkunnigas betänkande samt av förslag iförvaltningsdomstolskommitténs betänkande (SOU 1966: 70) Förvaltningsrättskipningangående förvaltningsdomstols kompetens i vissa mål om allmänna vägar har inomkommunikationsdepartementet upprättats förslag till väglag. Jaganhåller att nu få ta upp frågan om remiss till lagrådet av förslaget tillväglag. Kungl.Maj.ts proposition nr 1971 23 Förslagettill väglag samt förslag till viss följdlagstiftning som kräerriksdagens medverkan torde få fogas vid statsrådsprotokollet i detta ärende sombilaga 2. Idet följande avser jag att först lämna en allmän översikt, vari jag redogörför huvuddragen i gällande i'ätt och i de sakkunnigas förslag samt redovisarremissinstansernas allmänna inställning till frågan om ny lagstiftning. Desärskilda problemen vid en sådan lagstiftning kommer därefter att behandlas ihuvudsak enligt den uppdelning som har använts i belänkandet Allmänna vägar. 2.1Huvuddragen i gällande lagstiftning om allmänna vägar Ennärmare redovisning av lagstiftningens innehåll lämnas i följande avsnitt ianslutning till där behandlade frågor. Här avser jag, såsom jag antytt,att lämna en mer översikthg redogörelse för lagstiftningen på området. Deviktigaste bestämmelserna om väghållningen på det allmänna vägnätet ärmeddelade i AVL. AVLavser sådan för den allmänna samfärdseln upplåten väg som enligt bestämmelsernai lagen hålls genom det allmännas försorg. Den gäller inte bara vägar som hållsav kronan utan också allmänna vägar som hålls av städer och stadsliknandesamhällen. Väghållningomfattar byggande och underhåll av väg. Väghållare på landet är kronan och inomstads område staden. Maj :t kan förordna om avvikelse från denna regelantingen på det sättet, att kronan blir väghållare även i stad eller del därav,eller på det sättet, att stadsliknande samhälle blir väghållare inom sittområde eller del därav. Väghållningenför kronans räkning handhas av väg- och vattenbyggnadsstyrelsen ochvägförvaltningarna i länen (numera statens vägverk). Är stad ellerstadsliknande samhälle väghållare, har den kommunala nämnd eller styrelse somutsetts därtill ansvaret för väghållningen under inseende av ilänet eller, i fråga om , väg- och vattenbyggnadsstyrelsen. Enhgtde bestämmelser som gällde före tillkomsten av AVL var väghållare i principskyldig att genast bygga väg och att ta in enskild väg till allmänt underhåll,om vägen prövades erforderlig för den allmänna samfärdseln. Vidare gällde attväg som inte längre var behövlig för den allmänna samfärdseln genast skulledras in. Med hänsyn till den omfattning som vägtrafiken efter hand fått harnuvarande regler om byggande av allmän väg i stället utformats så, attomfattningen av vägbyggandet bestäms genom storleken av de anslag somriksdagen ställer till förfogande för ändamålet. Maj:ts proposition nr 1971