prop · FU0340 · 1971-12-31 00:00:00 — Vadangår tillämpningsområdet i övrigl föreslår utredningen att lagen skall ägatillämpning endasl på växtsorl som framställts här i riket eller utom riket avsvensk medborgare samt att lagens tiUämpning med avseende på växtsort som iövrigt framställts i annan stat i princip skall förutsätta ömsesidighel. Detväsentligaste motivet för detta förslag är atl tre av de fyra stater somhittills ratificerat konventionen i princip kräver reciprocitet för alt beviljarättsskydd ål växlsorter som framställts utomlands av utländska förädlare.Stockholms rådhusrätt som påpekar att patentlagen gäller utan motsvarandebegränsning ifrågasätter om utredningens förslag på denna punkt ärtillräckligt motiverat. För egen del vill jag till vad utredningen anfört omutländska lagar nu också foga den upplysningen alt man i , där manavser att ratificera konventionen, antagit en lag omskydd för växtförädlingsprodukter, vilken bygger på reciprocitetsprincipen. Altdet övervägande antalet stater inom växtförädlarunionen sålunda kräverreciprocitet för att meddela rättsskydd åt utländska sorter bör verka som ettincitament för utanförstående stater att söka anslutning och därmed på siktgagna växtförädlingen. Jag biträder därför utredningens förslag i denna fråga. Närdet gäller frågan om växtförädlarrättens subjekt skall enligt utredningensförslag bara fysisk person kunna anses som förädlare av växlsort. ,rådhusrätt, SAF och LO har emellertid förordat atl även ettväxtförädlingsföretag såsom sådant skall kunna betraktas som förädlare tillväxtsort som framställts inom företagel. Konventionensartikel 3 föreskriver att fysiska och juridiska personer, som har hemvist i enav unionsstalerna, skall i de andra unionsslaterna åtnjuta samma behandling somdessa staters särskilda lagar tillerkänner sina egna medborgare i fråga omerkännandet och skyddet av förädlarens rätt. Detta lorde inte innebära ett kravpå atl juridiska personer ges ställning som förädlare, i varje fall inte sålänge överlåtelse av förädlarrätt till juridiska personer är möjlig. Sådanöverlåtelse förutsätts kunna ske enligt utredningens lagförslag. Utredningenupplyser all juridisk person inte kan vara förädlare enligt de nederländska ochtyska lagarna. Av den danska lagens avfattning framgår inte hur frågan har löstsdär. Förarbetena till lagen synes emellertid ge vid handen att såväl fysisk somjuridisk person kan anses som förädlare. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 73 Föregen del vill jag gärna medge att vissa skäl talar för all även juridisk personskall kunna betraktas som förädlare. Växtförädling drivs till övervägandedelen av förelag, som har forskare och annan personal anställda för ändamålet.Vidare pågår förädlingsarbete med en sort ofta lång lid, under vilken depersoner som sysslar med uppgiflen kan skifta. Det torde emellertid i praktikeninte bereda några svårigheter att bestämma vem eller vilka som är atl anse somförädlare. Med hänsyn härtill och till önskemålet att reglera denna frågaenhetligt på hela del immaterialrättsUga fältet ansluter jag mig tillutredningens förslag all endasl fysisk person skall kunna anses som förädlare. Problemetmed arbets- och uppdragstagares rätt till skyddsberättigade arbetsresultat,framställda i tjänsten eller under uppdragets fullgörande, är i principdetsamma på detta område som inom patenträtten, mönsterrätten och de övrigaimmaterialrätterna. En lösning genom lagstiftning finns endast inompatenträtten. Men mönsterrätlsulredningen föreslog i betänkandet Mönsterskydd(SOU 1965:61) alt frågan om ar-betstagarmönster skulle utredas särskilt och allen eventuell lagstiftning skulle samordnas med en motsvarande lagstiftning påbl. a. det upphovsrällsliga området. Somjag närmare utvecklade i propositionen med förslag till mönster-skyddslag(prop. 1969: 168) ansåg jag atl tiden ännu inte var mogen för en sådanutredning. Skälen härtill var sammanfattningsvis att resultatet av pågåendeöverväganden i frågan om nj' lagstiftning rörande arbetstagares uppfinningarborde avvaktas, att underlag ännu saknades för att bedöma problemen kringarbetstagarmönster och, framför allt, att frågor av denna art syntes lämpa sigväl för en reglering på frivillighelens väg genom överenskommelser mellanarbetsmarknadens organisationer och att följaktligen denna väg borde prövas iförsta hand. Detvå sistnämnda skälen atl inte föregripa utvecklingen med lagstiftning harmotsvarande giltighet när det gäller arbetstagares och uppdragstagares rättlill växtsorter som framställts i tjänsten eller under utförande av uppdraget.På detta område gäller i högre grad än inom immalerialrätten i övrigt attproblemen kan förutses i förväg. I det helt övervägande antalet fall tordenämligen gälla atl nya sorter framkommer som resultat av samarbete mellanpersoner som anställts för eller getts i uppdrag att bedriva förädlingsarbete.Tyst eller uttryckligt lorde del följaktligen i normalfallen vara klart mellanparterna hur dessa frågor skall lösas. Jag anser därför alt det f. n. saknasanledning all vidta några särskilda åtgärder. Om frågan omarbetstagares rällsslällning på del immalerialrättsliga området las upp i ellstörre sammanhang, bör givelvis också förhållandena på växtförädlarrättensområde uppmärksammas. Maj:ts proposition nr 1971 Jaganser i likhet med utredningen all de allmänna förutsättningarna för erhållandeav skydd för växlsort skall utformas väsentligen enligt vad som föreskrivsdärom i konventionen. Tre huvudförutsättningar skall alltså föreligga, nämligenatt sorten kan särskiljas från andra redan kända sorter, all den är homogenoch att den är stabil. Tillämpningen av dessa krav i de konkreta fallenerbjuder givetvis en mängd problem. Under remissbehandlingen har särskiltkravet på homogenitet uppmärksammats. Till dessa frågor återkommer jag i detföljande (avsnitt 8.1). Jagdelar också utredningens uppfattning att frågan om den nya sorlensodliiigsvärde inle skall tillmätas någon betydelse i detta sammanhang. Odlingsvärdelhar givetvis mycket stort intresse då del gäller utsäde som skall marknadsförasi . Detta intresse tillgodoses emellertid genom vårt system medobligatorisk statsplombering av ulsädesvara. Avsikten är att detta system skallbestå vid sidan av växtförädlarrätten. Till frågorna om samordning av det nugällande och del nya systemet återkommer jag i annat sammanhang (avsnitt 6.7). Medavseende på särskillnadskravet finns, som har påpekat,anledning all jämföra med förhållandena inom patenträtten. Enligt patentlagenfår patent meddelas endasl på uppfinning som väsentligen skiljer sig från vadsom blivit känt före dagen för patentansökningen. Som känt anses allt somblivit allmänt tillgängligt. Utan hinder av all uppfinningen inom viss lidblivit allmänt tillgänglig får dock patent meddelas om detta berott antingen påatl någon gjort sig skyldig till uppenbart missbruk i förhållande tillsökanden eller hans rättsinnehavare eller på all sökanden eller hansrättsinnehavare förevisat uppfinningen på officiell eller officiellt erkändinlernalionell utställning. framhåller atl man enligtpatentlagen inte kan söka patent på en uppfinning som är exakt densamma som entidigare bekantgjord sådan. Samfundet påpekar atl enligt ordalagen i denbestämmelse i ämnet som utredningen har föreslagit "sorlen skall ------- skiljasig från andra sorter, vilka är kända" etc. bestämmelsen inteomfattar del fallet alt det föreligger s. k. nyhetshinder på grund av all densorl som ansökningen avser har blivit känd. Denna innebörd är dock enligtsamfundels uppfattning inte åsyftad och samfundet föreslår därför en justeringav lydelsen. Mot detta vill jag invända alt samfundet synes förbise den viktigaskillnaden mellan patenträtten och växtförädlarrätten alt den förra i principär ett idéskydd medan den senare avser konkreta produkter, vilka man fått framvid ett som regel både långvarigt och komplicerat förädlingsarbete. Det äralltså fullt möjligt all skilja mellan "egen" och "annan"sort. Vidare är det inte som samfundet antar avsikten att kännedom om en sorl ialla situationer skall hindra att växtförädlarrätt beviljas för denna. Om densort för vilken växtförädlarrätt söks är så lik en annan Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 75 sort,som redan är allmänt känd oavsett på vilket sätt den blivit del alt denbedöms ligga inom "skyddsomfånget" för den andra sorten, föreliggerregistreringshinder. Om den sorl för vilken växtförädlarrätt söks inle är idenna mening lik någon annan allmänt känd sort, utgör det däremot i principinte något hinder mol växtförädlarrätt att den "sökande" sorten självhar blivit aUmänl känd. Bara i en situation är allmän kännedom om den"sökande" sorten registreringshindrande, nämligen om kännedom uppkommitdärigenom att sorlen i fråga med förädlarens eller hans rättsinnehavaressamtycke marknadsförts inom landet före dagen för regislreringsansökningeneller utom riket före nämnda dag. nu berördainvändning föranleder mig därför inte all frångå utredningens förslag. Avsikten med bestämmelsenatl marknadsföring av den "sökande" sorten utom riket i högst fyra årföre registreringsansökningen inle skall utgöra hinder mot registrering tordevara all förädlaren skall ha möjlighet atl pröva sin sort på utländskamarknader utan att gå miste om möjligheten till skydd. Mot ensådan regel kan enligt min mening invändningar resas. Så snart en sort börjatmarknadsföras i annat land kan den nämligen i princip importeras lill ochmarknadsföras i av annan än förädlaren och utan dennes samtycke. Deltagäller dock i praktiken inte sorter som är underkastade obligatoriskstatsplombering, eftersom statsplombering regelmässigt förutsätter atl sorteninförts i rikssortlistan och sådan införing är beroende av ansökan avförädlaren eller hans rättsinnehavare. Men såvitt gäller sorter tillhörandeköks- eller prydnadsväxterna kan alltså ensamrätt förvärvas av förädlaren ellerhans rättsinnehavare fri import och marknadsföring. En sådanordning synes mig inle fullt tillfredsställande varför man från svensk sidaefter anslulning till konventionen lorde böra verka för all den upphävs ellermodifieras. Somen ytterligare förutsättning för rättsskydd uppställer konventionen krav på atlsorten erhåller en benämning. härom bör upptagas blandregistreringsbestämmelserna. 6.4Växtförädlarrättens innehåll och omfång Denrältspolitiska värderingen av hur gränserna för en immaterialrätts-1igensamrätt skall dras är alltid vansklig. Särskilt gäller detta då fråga är omen ny ensamrätt, där det inte finns någon erfarenhet av hur olika avvägningarav allmänna och enskilda intressen mot varandra verkar. En rimlig utgångspunktsynes mig vara att man i inledningsskedet ger ensamrätten ganska snävagränser. Det lorde vara lättare atl i ett senare skede utvidga enförhållandevis begränsad ensamrätt, om man skulle finna att upphovsmannensberättigade intressen inte tillgodoses, än att inskränka en Maj:ts proposition nr 1971 frånbörjan vidsträckt rätt, om det skulle visa sig atl den har från allmänsj'npunkt inte önskvärda konsekvenser. Växtförädlarrätten harmånga beröringspunkter med andra immaterialrättsUga ensamrätter, särskiltpatenträtten. Del bör dock betonas att växtförädlarrättens föremål lill mycketstor del är för folkhushållel synnerligen betydelsefuUa produkter. Detta manarlill försiktighet när det gäller att bestämma ensamrättens innehåll. Växtförädlarrättensföremål är till skillnad från alla andra immaterial-rätters levande ochföränderlig materia. Detta skapar för växtförädlarrätten alldeles specifikaavgränsningsproblem. Att jag stannat för alttillstyrka alt man i vårt land inför privaträttslig ensamrätt lillväxtförädlingsprodukter beror främst på atl det privalrältsliga systemet är detinternationellt accepterade och alt jag tror alt svensk växtförädling skullehämmas av att stå utanför della system. Del är då för mig naturligt atl vidavgränsningen av ensamrätten särskilt beakta den internationella konventioneni ämnet. Konventionen har också i mycket hög grad varit vägledande förutredningen. Jag kan i princip ansluta mig till utredningens förslag i frågaom växtförädlarrättens innehåll. Ensamrätten bör sålunda omfatta endaslyrkesmässig framställning och marknadsföring av förökningsmaterial av växlsortsamt i vissa fall yrkesmässig användning av växtmaterial för framställning avförökningsmalerial av annan sort. I fråga om prydnadsväxterna bör ocksåanvändning av plantor eller delar av plantor som förökningsmalerial förframställning av konsumtionsvara ligga under sorlinnehavarens kontroll.Utredningens förslag går emellertid utöver vad konventionen uttryckligenfordrar i så måtto att det ger sortinnehavaren kontroll över import av denskyddade sorlen. I detta avseende överensstämmer å andra sidan förslagel medövriga immaterialrälter. Importskyd-det torde inte ha någon självständigbetydelse såvitt gäller växtarter som faller under förordningen om obligatoriskstatsplombering av ulsädesvara, eftersom detta system möjliggör en effektivkontroll över marknadsföringen. På grund av svårigheten att på importstadietstyrka att växtmaterialet är avsett att användas för förökningsändamål tordeimportskyddel inte heller i övrigt kunna tillmätas större värde. Såvitt gällerprydnadsväxterna torde dock kunna tänkas fall då bevisskyldigheten kanuppfyllas och i så fall kan sorlinnehavarens kontroll över importen få denbetydelsen att han har möjlighet alt begära sådana säkerhetsåtgärder somutredningen föreslår (36 § i utredningens lagförslag) redan då varan passerargränsen. Med hänsyn härtill och då såvitt jag kan se några egentliga nackdelarinte är förenade med elt importskydd biträder jag utredningens förslag i dennadel. I anslulning lillbehandlingen av importfrågan uttalar utredningen att vad utredningen kallarsidoimport, dvs. import av produkt som åtnjuter skydd här i landet från annatland där den också åtnjuter skjdd, bör anses fri om den svenske sortinnehavarenär innehavare av registreringen utom- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 77 landsoch inköpet har skett hos honom, hos någon som fått licens av sortinnehavareneller på öppna marknaden, dit den förts ut av sortinnehavaren. Om däremotregistreringen utomlands innehas av annan än den svenske sortinnehavaren blirenligt utredningen rätten alt importera växtmaterial av sorten beroende av densvenske sortinnehavarens medgivande. I det förra fallet anses, som del brukaruttryckas, sortinnehavarens rätt vara konsumerad, medan den i det senarefallet inte anses vara det. Som utredningen påpekaröverensstämmer denna lösning med vad som torde anses gälla inomvarumärkesrätten. Inom patenträtten däremot anses konsumtion aldrig inträda ide angivna situationerna utan den svenske patenthavaren har rätt att ingripamol sådan import till som utgör intrång i hans här skyddade rätt.Enligt propositionen med förslag till mönslerskyddslag skall sammabetraklelsesäll anläggas inom mönsterrätten som inom patenträtten. Anledningen till altutredningen föreslagit olika behandling av skilda im-portsitualioner är att manantagit att den föreslagna lösningen skulle vara ägnad att främja konkurrensenpå ulsädesmarknadeii. En liknande inställning har , som under remissbehandlingenhar uttalat atl en lösning efter modell av patenträtten skulle kunna på ellfrån allmän synpunkt inte önskvärt sätt begränsa konkurrensen i fråga omväxtförädlingsprodukter. Medhänsyn till växtförädlarrättens allmänt sett begränsade innehåll och särskilttill den ringa självständiga betydelsen av importskyddet överhuvudtaget anserjag för min del atl del i stort sett saknar intresse frånkonkurrensbegränsningssynpunkt hur skilda speciella importsituationerbehandlas. Däremot kan möjligen, om frågan skulle stäUas på sinspets, den av' utredningen förordade lösningen föranledatillämpnings-svårigheter. Erfarenheterna från varumärkesrätten visar nämligenatt det kan vara svårt alt avgöra om import ulan medgivande av rättsinnehavarenär tillåten eller ej (jfr NJA 1960 s. 457 och 1967 s. 458). I sak ligger detenligt min mening närmare till hands att i delta hänseende jämställa växtförädlarrättenmed patent- och möiisterrätterna än med varumärkesrälten. Jag finner därför även på det nu aktuella området bör tillämpa principen om ensamrättensterritoriella exklusivitet utan undantag och alltså bör låta ensamrättengenerellt omfatta import av växtmaterial, som är avsett atl marknadsföras förförökningsändamål. Enligt utredningensförslag ankommer det på sortinnehavaren alt visa att den som utan hans lov harframställt, importerat eller marknadsfört växtmaterial av den skyddade sortenhar haft syftet att materialet skall användas för förökningsändamål.Stockholms rådhusrätt har ifrågasatt om del inle i stället bör ankomma påIredje man atl påvisa att han har ett sådant syfte med sin framställning,import eller marknadsföring av växtmaterialet alt utnyttjandet faller utanförskyddet. Med hänsyn till alt en sådan Maj:ts proposition nr 1971 omkastadbevisbörda möjligen skulle komma all innebära en från allmän synpunkt inteönskvärd utsträckning av ensamrätten ansluter jag mig emellertid tillutredningens förslag på denna punkt. Stockholmsrådhusrätt påpekar all man inom patenträtten räknar med s. k.beroendeförhållanden, dvs. fall där skyddsförutsältningarna väl är uppfylldamen där den patenterade uppfinningen inte får ulnylljas ulan lov av den sominnehar ell äldre patent, inom vars skyddsomfång uppfinningen faller. Ianslulning härtill ställer rådhusrätten frågan hur motsvarande situation skallbedömas enligt växlförädlarrättslagen. Till delta vill jag svara all någraberoendeförhållanden av den tjp rådhusrätten nämner inte torde komma i frågahär. Delta innebär alt samma kriterier generellt skall tillämpas vidbestämningen av en växtförädlarrätts skyddsomfång som vid prövningen avsärskillnadskravet. Tillde under remissbehandlingen aktualiserade frågorna om export avväxtförädlingsmaterial och om konservfabrikernas användning av utsädeåterkommer jag i del följande (avsnitt 8.1). Förvarje immaterialrätt är den lid under vilken ensamrätt åtnjuts av centralbetydelse. Konventionen kräver som minimium en 18-årig skyddstid för vin,fruktträd och deras grundslammar, skogsträd och prydnadsträd samt en 15-åiigskyddstid för övriga växtsläkten och växtarter. Av intresse förbedömningen av frågan om skyddstidens längd äi- varaktigheten av ensamrätten ikoiivenlionsländerna. Dessa länders lagar visar sinsemellan rätt storaskiljaktigheter. Enligt den nederländska lagen skall skyddstiden vara minst 15och högst för rättens beviljande, dock atl för vin, fruktträdoch deras grundstammar, allélräd och prydnadsväxter minimitiden skall vara 18år. I elt särskilt regeringsbeslut föreskrivs i anslutning härtill en skyddstidav för potatis, allélräd och fruktträd och deras grundstammar samt 20 årför övriga växtarter. Enligt den tyska lagen varar ensamrätten för humle,potatis, vin, fruktträd och deras grundstammar, prydnadsträd ochträproducerande träd till slutet av 25 :e året efter beviljandet samt för allaövriga arter till slutet av efter beviljandet. Den brittiska lagenföreskriver att skyddstiden inle får vara kortare än för fruktträd ochderas grundstammar, skogs-och prydnadsträd och vin saml inte kortare än 15 årför övriga arter, allt räknat från del att beslutet om ensamrätt träder ikraft. Det officiella organ som administrerar växtförädlarrätten, the Controller,får emellertid efter ansökan förlänga skyddstiden till högst , om detanses utrett atl sortinnehavaren inte har blivit tillräckligt tillgodoseddgenom den beviljade ensamrätten. Enligt den danska lagen slutligen bortfallerskyddet för skogsträd, fruktträd, fruktträdsstammar och prydnadslräd efter 18år samt för övriga arter räknat från tiden för skyddsbrevetsutställande. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 79 Somjag nämnt (avsnitt 6.2) har man i antagit en lag omskydd för växtförädlingsprodukter och förklarat sig ämna ratificerakonventionen möjligt. Enligt den franska lagen gäller ellväxtsortcertifikat under för utfärdandet. Om framställningenav sorten kräver lång lid är dock giltighetstiden . Utredningen föreslår enregel i själva lagen av innehåll att växtförädlarrätt kan upprätthållas intilldess 15 eller, såvitt gäller fruktträd, skogsträd, prydnadslräd och vin, 18 årförflutit från det är då ansökningen om växtförädlarrätt beviljades. Enligtförslagel bemyndigas emellertid Kungl. Maj :l atl i fråga om visst växtsläkteeller viss växtart förordna om längre skyddstid, dock högst . Slutligenföreslår utredningen att Kungl. Maj :t med stöd av detta bemyndigande skall itillämpningskungörelse generellt utsträcka skyddstiderna för fruktträd ochderas grundstammar, vin, prydnadsträd och potatis lill saml för övrigaväxtarter till . har de föreslagna skyddstiderna inle väckt någon gensaga under remissbehandlingen.Svea hovrätt och rådhusrätt har emellertid anmärkt att skyddstidernabör framgå av själva lagen. Förskyddstiderna 20 resp. talar att dessa lider gäller i ,och . Emellertid har utredningenenligt min mening inte anfört övertygande belägg för atl skyddstiderna i vårtland bör vara längre än de 15 resp. som konventionen kräver som minimumoch som gäller i . Som jag i annat sammanhang (avsnitt 6.4) har betonatbör man i ett fall då fråga är om införande av en helt ny immaterialrättsligensamrätt iaktta stor försiktighet och inte göra ensamrätten mer vidsträckt änvad som bedöms som oundgängligen nödvändigt. Mot fördelarna förförädlingsföretagen alt ha långa skyddstider måste vägas önskemålen frånallmän synpunkt atl förädlingsresulta-ten inom rimlig tid ställs tillallmänhetens fria förfogande. Helt kan nog inle heller bortses från attförhållandevis begränsade skyddstider kan stimulera företagen all relativtsnabbi få fram nya skyddsvärda sorter. Jag föreslår därför att skyddstidernaliksom i bestäms i enlighet med konventionens minimikrav. Givetvisbör frågan om skyddstidens längd kunna omprövas då erfarenhet vunnits av hursystemet verkar. Skulle på ett internationelll plan enhetliga längre tiderrekommenderas är della en faktor, som måste tillmätas stor vikt. Skyddstidenskall enligt konventionen räknas från den dag då skyddet meddelas. förslag skall alla skyddstider utlöpa . Dettainnebär att den vars ansökan beviljas i början av ett är får åtnjuta inemot ettår längre skyddslid än den vars ansökan beviljas i slutet av elt år. Sakligtsett torde enhgt min mening en sådan ordning som inte finns i den svenska immalerialrätteni övrigt men väl i den tyska växlförädlarrättslagen inle ha stor betydelse.Ä andra sidan medför systemet Maj:ts proposition nr 1971 enavsevärd administrativ förenkling. Med hänsyn härtill anser jag att utredningensförslag i denna del bör godtas. Fråganom skyddstiderna är av sådan beskaffenhet att den bör regleras i själva lagen. Skogsstyrelsenhar anmärkt att det är vilseledande att i lagförslaget ange en skyddslid förskogsträd, eftersom dessa inte inordnats i systemet. Anmärkningen saknar inlefog. Konventionen omfattar emellertid i princip även skogsträd och ett framlidainordnande av dem i systemet underlättas av alt skyddstiden i princip ärbeslämd. Jag ansluter mig därför till utredningens förslag atl skogsträd nämnsbland de släkten och arter för vilka skall gälla den längre skyddstiden. 6.6Registreringssystemet m. m. Konventionenförutsätter alt skydd beviljas först efter en av myndighet företagenundersökning av den nya växtsorten. Utredningen föreslår i anslutning härtillatt en förutsättning för ensamrätt lill växtförädlingsprodukter skall vararegistrering hos myndighet efter föregående prövning av alt produkten i frågafyller de krav som lagen i överensstämmelse med konventionen uppställer. Förslagelatt ensamrätten skall grundas på ell registreriiigssystem har lämnats ulanerinran under remissbehandlingen och även jag ansluter mig lill förslaget.Endasl genom en förprövning och en därtill knuten registrering tillgodosesallmänhetens intresse av att kunna få säker information om vilka sorter som ärrättsskyddade. Även det aUmänna intresset av en tillfredsställande kontrollöver på marknaden förekommande utsäde kräver registrering.