prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — 112.Förslaget till kungörelse om ändring i byggnadsstadgan (1959: 612) Med stöd av 2 § 16 :o första ledet regeringsrätlslagen avgörregeringsrällen mål om meddelande i särskilda fall av lillslånd, förbud ellerföreläggande enligt byggnadsstadgan, om inte klagan förs över beslut i anledningav ansökan hos länsslyrelsen ora tillstånd all föreia nybyggnad utan hinder avgällande byggnadsförbud eller i anledning av sådan ansökan bos byggnadsnämndbeträffande fråga som det enligt förordnande av länsslyrelsen ankommil pånämnden alt pröva. I övrigt prövas besvär över beslut enligt byggnadsstadganav Kungl. Maj:t i statsrådet i sista hand. Förvaltningsdomstolskommittén.Belräffande besvär över beslut enligt 5 kap. (3567 §§) byggnadsstadgan, somhandlar om byggande, ullalar kommittén att målen i stor utsträckning rörindividuella ärenden, i vilka det allmänna inte har några speciella iniressenatt bevaka ocb i vilka rättsskydds-synpunkter talar för atl målen bör tillhöraadrainistrativ doraslois korape-tensområde. I enlighet därmed föreslårkoraraittén att talan mot länsstyrelses beslul i ärende som avses i 5 kap.byggnadsstadgan i allmänhet skall föras hos kammarrätt. Till kammarrättskorapelensoraråde hänförs sålunda bl. a. mål om beviljande av byggnadslov,föreskrift att byggnad skall rivas, godtagande av person sora arbetsledaresärat beslut alt frånta arbetsledare ledningen av visst arbete och atldessutora ev. förklara föriuslig rätten atl vara ansvarigarbetsledare inora kommunen. Från huvudregeln om kammarrätts behörighet i målenligt 5 kap. byggnadsstadgan gör kommittén dock vissa undanlag. Såsom framgårav vad som anförts vid behandlingen av förslaget till lag om ändring ibyggnadslagen (1947:385) anser kommittén att huvuddelen av dispensgivningen enligtbyggnadslagstiftningen bör handhas av Kungl. Maj:t i statsrådet i sislainstans. I enlighet härmed förordar komraittén atl all dispensgivning enligt67 § 1 och 2 mom. byggnadsstadgan i sisla hand skall prövas av Kungl. Maj:t islatsrådet utom när fråga är om dispens avseende mindre avvikelse från vad ibyggnadsstadgan eller med stöd därav föreskrivits ora yttre och inreanordnande. Sistnäranda dispensärenden liksora de föga långtgåendedispensärendena enligt 41 § och 56 § 2 raom, byggnadsstadgan omfattas enUgtkommitléns förslag av huvudregeln om kammarrätts behörighet i mål Maj:ts proposition nr 30 år1971 enligt 5 kap. byggnadsstadgan. Från den uppställdahuvudregeln undantar kommittén inte blott de viktigare dispensärendena ulanäven besvärsärenden rörande föreskrift om utsträckt skyldighet att sökabyggnadslov inom vissa områden (54 § 1 mom. sista stycket), rörande vissaallmänna byggnader (66 §), rörande förordnande enligt 67 § 2 mom. atlbyggnadsnämnd skall få handlägga vissa grupper av ärenden samt rörandeåterkallande av sådant förordnande. Sistnämnda besvärsärenden anses nämligen haden karaktären att de lämpligen bör prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. I 6 kap. byggnadsstadgan finns bl. a. föreskrifter orarätt för byggnadsnämnd alt meddela förelägganden och att förbjuda påbörjatbyggnadsarbetes fortsättande. Kommittén föreslår att mål om förbud ellerföreläggande enligt detla kapilel skall prövas av kammarrätt. övrigabesvärsärenden enligt byggnadsstadgan bör enligt kommitténs mening avgöras ikonselj. Sålunda föreslår kommittén att Kungl. Maj:t i statsrådet skall prövabesvär över bl. a. länsstyrelses beslut i anledning av byggnadsnämnds uppdragåt en eller flera ledamöter i näranden eller åt befattningshavare hos närandenatl på nämndens vägnar fatta beslut i vissa grupper av ärenden (7 §). Ävenfråga om medgivande att lUl stadsarkitekt utses annan än den som avlagt examenvid teknisk högskolas avdelning för arkitektur (4 §) anses i enlighet med detsagda böra i sista hand avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Remissyttrandena.Komraitténs förslag rörande besvär över beslut enligt 5 kap. byggnadsstadgantillstyrks av lantmäteristyrelsen och . m. fl. uttalar att mål enligt 5 och 6 kap. byggnadsstadgan börprövas av administrativ domstol. Den av kommittén föreslagnakompetensfördelningen när det gäller besvärsmål enligt byggnadsstadgan synesändamålsenlig och bör därför genomföras. Bestämmelser i ämnet har tagits in iändringsförslaget. Författningsförslaget innehåller också vissa ändringar somsam manhänger med ändrade organisatoriska förhållanden och med att kammarrättinte utgör högsta instans. Förslaget tUl kungörelse om ändring i förordningen(1961:568) om Med stöd av 2 § 16:o femte ledetregeringsrättslagen prö var regeringsrätten besvärsmål om beslut i särskildafall rörande tillstånd eller föreläggande enligt förordningen om brandfarligavaror. Talan mot andra beslut enligt förordningen prövas av Kungl. Förvaltningsdomstolskommittén.Kommittén föreslår att besvärsmål om beslut i särskilda fall rörande tillståndenligt förordningen om brandfarliga varor skall prövas av kamraarrält. Med målom meddelande eller ålerkal- Maj-.ts proposition nr 1971 223 lande av tillstånd likställer komraittén mål omförhandsbesked, om medgivande till försöksdrifl och om besked efler avsyning.Även raål om beslut i särskilda fall rörande föreläggande enligt förordningenbör enligt kommittén prövas av kararaarrätt. övriga ärenden rörandelillärapning av förordningen är enligt kommitténs uppfattning av den naturenalt de bör avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Remissyttrandena.Svenska institutet förklarar alt institutet inte har någol all erinraraot komraitténs förslag. Departementschefen.I överensstämmelse raed kommitténs förslag förordar jag alt beslut försärskill fall av länsstyrelse eller kommerskollegium rörande förbandsbesked,lillslånd, medgivande lill försöksdrifl, föreläggande eller besked efleravsyning enligt förordningen om brandfarliga varor skall kunna överklagas hoskammarrätt samt att besvär över annat beslut av länsstyrelse ellerkomraerskoUegium enligt förordningen skall prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Bestämmelser om den av mig sålunda föreslagnakompetensfördelningen har lagits in i ändringsförslaget. Iförfattningsförslaget har också förts in en bestämmelse om att besvär översprängämnesinspeklionens beslut kan anföras hos komraerskoUegium. Förslaget tiU kungörelse om ändring i brandstadgan(1962:91) Enligt 2 § 16:o försia ledetregeringsrätlslagen avgör regeringsrätten besvärsmål om meddelande i särskUdafall av lillslånd, förbud eller föreläggande enligt brandsladgan och raed stödav stadgan antagna kommunala brandordningar. Undanlag görs dock för mål somavser kommuns skyldigheler enligt brandlagen. Från den allmänna regeln om regeringsrättensbehörighet i mål om föreläggande vid vite görs i 2 § 17:o niondeledet regeringsrätlslagen del undantaget att regeln inte gäller när fråga ärora koramuns åligganden enligt författningarna rörande brandförsvaret. Debesvärsraål enligt brandstadgan och brandordningarna, som inte enligt vad nusagls avgörs av regeringsrätten, prövas av Kungl, Maj:t i statsrådet. Såsomexempel på mål som f, n. prövas av regeringsrätten kan nämnas mål om beslul vidbrandsyn, om undantag i särskill fall från den normala solningsfristen, oraundantag i särskill fall från sotningsmonopolel och om vitesföreläggande molbrandsyneförrättare, Såvitt angår målen enligtbrandstadgan föreslår koraraittén alt besvärsmål rörande beslut vid brandsyn(13 §), rörande beslul om undanlag från beslämmelserna om solningsfrist (15 §andra stycket sisla punkten), rörande beslut om undantag från sotningsmonopolel(17 § andra punklen) saral rörande vitesföreläggande enligt 24 § skall handläggasav karamarrätt. Undanlag föreslås dock för vitesförelägganden enligt Maj.ts proposition nr 1971 24§ mot kommun. De överväganden, som måsle göras när fråga uppkommer omvitesföreläggande mol kommun, anses nämligen vara av den natur alt det synesändamålsenligt alt prövningen av sådana ärenden i sisla instans görs av Kungl.Maj:l i statsrådet. I övrigt skall enligt kommitténs förslag förekommandebesvärsärenden enligt brandsladgan avgöras i konselj. Sålunda bör det enligtkommitténs uppfattning ankomraa på Kungl. Maj:t i statsrådet att pröva bl. a.ärenden om dispens från stadgans krav på viss utbildning för brandbefäl. Motbeslut, som på grund av brandordning länsstyrelse i särskilt fallmeddelat rörande tillstånd, förbud eller föreläggande, skall enligt kommitténsförslag talan föras hos kammarrällen, när fråga inte är om kommunensskyldigheter. Undantaget för mål om kommunens skyldigheter avser mål om desärskilda åligganden som koraraunen har på grund av silt ansvar förbrandförsvaret men däremot inte mål om kommunens skyldigheler i egenskap avägare eller innehavare av faslighet o. d. De besvärsärenden enligtbrandordningarna, som inte enligt vad nu sagts skall prövas av kammarrätt,skall enligt kommitténs förslag avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Departementschefen.Kommitténs förslag rörande kompetensfördelningen i fråga om besvärsmålen enligtbrandstadgan och de kommunala brandordningarna har inte föranlett någonerinran i remissyttrandena. Jag ansluler mig därför lill förslaget.Bestämmelser om den av mig förordade kompelens-fördelningen har lagits in iändringsförslaget. Författningsförslaget innehåller också vissa redaktionellaändringar, av vilka ändringarna i 2 § och 3 § 1 mom. sammanhänger med deändringar i kommunallagarna som träder i kraft . I 27 § höjsbölesmaximum för penningböter från 300 lill . Vidare moderniserasbestämmelsen i 28 § rörande åtals väckande. 115.Förslaget tUl kungörelse om ändring i mönstringsförordningen Besvär över beslul angående påmönstringsförbud ellervarning enligt mönslringsförordningen avgörs av regeringsrätten med stöd av 2§ 17:o sjätte ledet regeringsrättslagen. Talan mot annal beslulenligt mönstringsförordningen prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Kommittén föreslår ingen annan ändring beträffandekompetensfördelningen i fråga om besvär över beslut enligtmönslringsförordningen än att målen angående påmönstringsförbud och varning iförsta hand skall prövas av kammarrätt. Kommitténs förslag tillstyrks avsjöfartsstyrchen. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 225 Departementschefen.I likhet med kommittén föreslår jag all besvär över beslut ompåmönstringsförbud eller varning enligt mönslringsförordningen skall prövas avkammarrätt och all lalan mol annat beslut av verket enligt förordningen skallavgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Bestämmelser om den av mig sålundaförordade kompetensfördelningen har tagits in i ändringsförslaget. 116.Förslaget till kimgörelse om ändring i förordningen (1968: 70) med vissabestämmelser om injektionssprutor och kanyler Enligt förordningen med vissa bestämmelser om injektionssprutor ochkanyler får med vissa undanlag spruta eller kanyl införas i riket endast av densom är behörig att driva handel med sådan vara och av den som innehar särskilttillslånd att införa sådan vara (2 §). Handel med spruta eller kanyl fårbedrivas endast av den som har rätt atl driva detaljhandel med läkemedel och avden som innehar lillslånd alt driva handel med varan (4 §). TiUstånd enligt 2och 4 §§ meddelas av (8 §). Besväröver beslul i nyssnäranda ärenden prövas av Kungl. Vidtillståndsgivningen skall beaktas att regleringen av införseln av och handelnmed injektionssprutor och kanyler inte på elt otillbörligt sätt motverkar denfria konkurrensen inom näringslivet eller på annat sätt raedför omotiveradeingrepp i näringsfriheten. Mot denna bakgrund synes övervägande skäl tala föratl besvär över beslut enligt 2 och 4 §§ förordningen prövasav kammarrätt. Föreskriftom kammarrätts behörighet i dessa mål har tagits in i ändringsförslaget. 117.Förslaget tUl kungörelse om ändring i hotellförordningen (1966:742) Departementschefen.Enligt 2 § 14:o elfte ledet regeringsrätlslagen avgör regeringsrättenbesvärsmål om tillstånd eller förbud enligt holellförordningen saml mål omskyldighel enligt förordningen att utse föreståndare. Såsom tillstånd enligtförordningen räknas i detta sararaanhang även godkännanden (se prop. 1967: 112s. Till följd härav omfattar regeringsrättens behörighet, med etlundantag, samtliga lyper av ärenden i vilka enligt förordningenbeslutanderätten tillkommer polismyndigheten. Undantaget utgörs av ärendenaenUgt 13 §, där bl. a. föreskrivs all polismyndigheten kan förordna all frånhotell- eller pensionalrörelse i viss ort eller från viss rörelse anmälan skallgöras till polismyndigheten om svensk, dansk, finsk, isländsk eller Maj:ts proposition nr 1971 norskgäst på sätl och inom lid som polismyndigheten bestämmer. Ärendena enligt 13 §prövas i sista instans av Kungl. Maj:t i slatsrådet. Dåförvallningsdomstolskommilténs betänkande avgavs gällde fortfarande en äldreförfattning på området. berördeeraellertid i sitt remissyttrande frågan om korapetensfördelningen enligt dennya förordningen. Förbundel var närmast benäget att förorda attbesvärsprövningen skulle ligga hos Kungl. Maj:t i statsrådet, därför att detinte var osannoUkt att en handläggning i domstolsinstansema skulle ta längretid. Någotbehov av att förbehålla Kungl, Maj:t i slatsrådet beslutanderätten i sista handi de ärenden enligt holellförordningen, som i första instans avgörs av denlokala polismyndigheten, föreligger i slort sett inte. Kammarrätterna synes välskickade att pröva flertalet ärenden enligt förordningen. Den av mig förordadeomorganisationen av förvaltningsdorastolsväsendet torde medföra alt ärendenakan bli handlagda snabbare än . Endast när det gäller ärendena enligt13 § torde övervägande skäl tala för att Kungl, Maj:t i statsrådet skall varaslutinstans. Bestämmelser ora den av mig sålunda förordadekompetensfördelningen har tagits in i ändringsförslaget. 118.Förslaget till kungörelse om ändring i kungörelsen (1970: 000) om förevisningav brandfarlig biograffilm 1970:47 har Kungl. Maj:t hemställt om yttrande över ettförslag till kungörelse om förevisning av brandfarlig biograffUm. Enligt dentilltänkta kungörelsen får, med vissl undantag, brandfarlig biograffilm inteförevisas ulan tillstånd av i den kommun där förevisningenavses äga rum (2 §). Tillstånd skall meddelas om vissa angivna förutsättningarär uppfyllda (3 §). Talan mot byggnadsnämnds beslul enligt kungörelsen skallföras hos genom besvär (6 §). I propositionen uttalas (s. 36) attmed hänsyn till prövningens art besvär över beslul bör prövasav regeringsrätten. Efterett genomförande av den av mig förordade förvaltningsdomslolsreformen börbesvär över beslut enligt nu ifrågavarande kungörelse prövas avkammarrätt. Bestämmelse ora kammarrätts behörighet i dessa raål har lagits ini ändringsförslaget. Avslutningsvisskall jag, såsom jag förut har sagt, behandla några grupper av mål som tillhörregeringsrättens kompetensområde men beträffande vilka övervägande skäl synestala för att målen i fortsättningen bör Maj:ts proposition nr 1971 227 avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Jag redogör därvidför varje målgrupp för gäUande rätt, förvaltningsdorastolskommitténs förslag,förekommande remissyttranden m. m. samt de synpunkter som varit vägledande förmitt ställningstagande. Enligt 2 § 2:o andra ledetregeringsrätlslagen ankom mer det på regeringsrätten att pröva mål om nybyggnad, inredning eller reparation av allmän byggnad, sora av menighet skall byggas och under hållas, samt mål om stället för sådan uppförande. Kompelensre geln äger tillämpning på bl. a. beslut av länsstyrelse med stöd av 6 § 1 länsstyrelseinstruktionen (1958: 333). Kommittén förklarar att deti de nu behandlade målen förekommer starka inslag av lämplighels- och ändamålsenlighetsöverväganden.Frågorna måste dessulom ofta ses i ett vidare perspektiv och hänsyn även tastill vad som rimligen kan krävas med hänsyn till hela landets intressen.Koramittén föreslår därför alt mål av detta slag skall prövas av Kungl. Koraraitléns förslag tillstyrks avkammarkollegiet. I likhet med kommittén finner jag detlämpligt att besvärsprövningen i de mål, varom här är fråga, flyttas frånadministrativ domstol till Kungl. Maj:t i statsrådet. Enligt 2 § 3:o regeringsrättslagenskall regeringsrätten pröva mål om sammankallande av menighet eller dess representation. Koramittén föreslår altbesvär över beslut av länsstyrelse rörande utlysande av allmänningssläraraaeller delägar-stärama enligt lagen (1952: 166) om bäradsallmänningar och lagen(1952: 167) om allmänningsskogar i och skall handläggas avkammarrätt. I övrigt finns enligt kommitténs uppfattning inte anledning atttill förvaltningsdomstols kompetensområde hänföra besvär över beslut av statligmyndighet rörande samraankallande av menighet eller dess representation. Komraitténs förslag lämnas utan erinranav . Kammarkollegiet ifrågasätter däremot om inte samtligahithörande mål bör prövas av kammarrätt. Som skäl härför åberopas önskvärdhetenav att inte i onödan splittra likartade mål på skilda slutinstanser. Somexempel på mål, vilka enligt kammarkollegiets mening bör prövas avförvaltningsdomstol, nämner kollegiet mål om länsstyrelses förordnande omsammanträde med lappby enligt 12 § lagen (1928: 309) om de svenska lapparnasrätt tUl renbete i . I fråga om besvär över länsstyrelsesbeslut rörande utlysande av allmänningsstämma eller delägarstämma enligt lagenom bäradsallmänningar och lagen ora allmänningsskogar i och Dalarnahar jag, såsom framgår av vad jag har anfört beträffande lagförslagen 9 Maj:ts proposUion nr 30 år1971 och 10, anslutit mig till kommitténs förslag att målenskall prövas av kammarrätt. Som förut nämnts skall renbeteslagen ersättas avny lagstiftning. Frågan om kompetensfördelningen i besvärsmål enligt denna nyalagstiftning får i enlighet med vad jag har sagt tas upp i ett senaresammanhang. Förevarande kompetensfördelningsregel torde i övrigi ha mycketringa betydelse. Jag anser det inte befogat att för mål av detta slag behållaen allmän regel om att målen skall prövas av administrativ domslol. Enligt 2 § 4:o tredje ledetregeringsrätlslagen ankoramer det på regeringsrätten att pröva raål om sådantbidrag eller understöd av statsmedel som enligt gällande författningar fårbeviljas eller skall på rekvisition utbetalas av statskontoret ellertillsynsmyndighet över registrerade understödsföreningar eller avlänsstyrelse, såvida fråga ej är ora bidrag till väg- och brobyggnadsföretageller vatten- och avloppsanläggning eller om bidrag enligt 15 eller 16 § lagen(1964: 63) om beredskap eller, såvitt angår skatteutjämningsbidrag,om beslut rörande uldebi-teringsgränsen eller medelskattekraften i riket. Kommittén framhåller att denuvarande bestämmelserna i regeringsrättslagen medför att i stort settlikartade ärenden om beviljande av statsbidrag kan komma att prövas av skildaslutinstanser allt efter vilken myndighet som har handlagt ärendet i första instans.En sådan ordning synes otillfredsställande och bör enligt koramitténs meninginte behåUas. Vissa skäl av teoretisk natur kan enligt koramittén tala för attkompetensfördelningen i dessa ärenden bör göras med hänsyn till huruvida detunderstödda rättssubjektet äger ett rättsligen grundat anspråk på bidrageteller ej. Statsbidragsförfattningarna ger emellertid i många fall inte klartvid handen, huruAida meningen är att tUlför-säkra vederbörande statsbidrageller huruvida bidragets utgående skall vara beroende av billighets- ochlämplighetsprövning. På grund av dessa gränsdragningssvårigheter finnerkommittén det ogörligt att följa angivna princip vid bestämmandet avvilket organ som i sista hand skall avgöra ärenden angående beviljande avstatsbidrag. Kommittén anser att starka praktiska skäl talar för att samtligabesvärsärenden ora beviljande av statsbidrag bör handläggas av Kungl. Maj:t istatsrådet, som äger god förtrogenhet med statsbidragsspörsmål av olika slag.Ärendena ora beviljande av statsbidrag innesluter enligt kommitténs meningsällan rättsliga spörsmål av den karaktär att handläggning avförvaltningsdomstol framstår som den ändamålsenligaste formen för prövning avförekommande besvär. Skulle i enstaka fall någon mera invecklad rättsfrågaaktualiseras, kan det enligt kommittén förutsättas alt i fall av behovregeringsrältens utlåtande kommer att inhämtas. Även förekommande mål omutbetalning, indragning och återbetalning av statsbidrag skall enligtkommitténs förslag prövas i konselj. Kommitténs förslag biträds avregeringsrättens leda- Maj:ts proposition nr 1971 229 möter, medicinalstyrelsen, ,, och bosiadssiyrelsen. Sverigesadvokatsamfund anser att det finns åtskiUiga fall där man kan tala om enverklig rätt till statsbidrag. Dessa fall bör enligt samfundets mening prövasav administrativ domstol. , hantverks- ochindustriorganisation, , , ,, samt handelskamrarna i ,och anser också att en uppdelning bör ske. De föreslår att ensärskild utredning tillsätts för att åstadkomma en konsekvent fördelning, somkan vara vägledande även vid framtida lagstiftning. Jag anser liksom kommittén att man böreftersträva en ordning, enligt vilken i stort sett likartade ärenden orastatsbidrag bör behandlas av samma slutinstans oberoende av vilken myndighetsom har handlagt ärendet i första instans. Jag ansluter mig också till uppfattningenatt det i många fall är svårt att avgöra huruvida ett rättssubjekt kan ansesäga en rätt till statsbidrag eller huruvida bidragets utgående är beroende aven billighets- eller lämplighetsprövning. I likhet med kommittén finner jagatt Kungl. Maj:t i statsrådet är den instans som i allmänhet är bäst skickadatt handlägga besvärsärenden rörande statsbidrag. Jag förordar därför att denuvarande bestämmelserna om regeringsrättens kompetens i statsbidragsraål intefår någon motsvarighet i den lagstiftning som här läggs fram. Därmed har jaginte sagt att det ej kan förekomma fall i vilka det framstår som ändamålsenligtatt besvär rörande statsbidrag prövas av förvaltningsdomstol. Sådana fall böremellertid inte regleras genom någon allmän föreskrift ulan i samband medbehandlingen av den enskilda författningen. GäUande rätt m. m. Enligt 2 § 9:o tredje ledetregeringsrättslagen ankommer det på regeringsrätten att pröva mål, huruvidajord tillhörig kyrkor i Lunds och skall enligt gällandeförfattningar brukas under prästgård eller annat visst hemman, samt mål ombeloppet av den avgift, som därav bör erläggas tUl kyrkan. Kompetensregelnavser mål, som kan uppkomma enligt ålderdomliga föreskrifter rörande vissakyrkojordar i , och . Vid regeringsrättslagens tillkomstskulle tvister av detta slag tas upp av och . Isamband med reform av den ecklesiastika boställsförvaltningen uppdrogsåt stiftsnämnd att avgöra beloppet av den avgift, som bör erläggas till kyrkanför nu nämnda jordar. Däremot meddelades inte någon bestämmelse omhandläggningen av tvister rörande brukningsrätten till jordarna. JustitierådetEkberg uttalar att det får antas att avsikten har varit att sådana tvister förframtiden skall instämmas till de allmänna domstolarna. Enligt 2 § 9:o fjärde ledet regeringsrättslagen ankommerdet på regeringsrätten att pröva mål om beslut av stiftsnämnd i fråga omförvaltningen av prästlönetillgång. Om sådan förvaltning finns bestämmelser i Maj:ts proposition nr 30 år1971 bl.a. ecklesiastik boslällsordning (1932:400) och präsllönekostnadslagen (1951:570). Enligt 2 § 9:o femte ledet regeringsrättslagen ankomraerdet på regeringsrätten att pröva raål ora viUkor för utarrendering avprästerskapet eller kyrkor anslagen jord, som enligt vad författningarnaföreskriver skall upplåtas under arrende, såvida inte klagan förs över sådantstifIsnämndens beslut som avses i lagen (1942: 74) angående lindring iarrendevillkoren för vissa arrendatorer av ecklesiastik jord. Kompetensregelnär av betydelse vid överklagande av beslut som fattats av stiftsnämnd såsomförsta eller andra instans. Föreskrifter i ämnet finns bl. a. i ecklesiastikaboställsord-ningen. Undantaget saknar numera betydelse därför att det baraavser jämkning av arrendevillkoren för arrendeåret 19411942. I remiss till lagrådet har dåvarandechefen för lagl fram förslag till enhetligareförvaltningsbestämmelser för kyrklig egendom. Bestämmelser i ämnet skall ingåi en lag om förvaltning av kyrklig jord.