prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Renskötselrättensupphörande i vissa fall m. m. Dellaavsnitt innehåller bestämmelserna om upphävande av rält lill renskötsel, omförbud mot ändrad markanvändning och om upplåtelser. Bestämmelserna harmotsvarighet i 2 § 3, 3 § 3 samt 5 och 56 §§ renbeleslagen. I de sakkunnigasförslag finns motsvarande regler i 1 kap. 5 och 6 §§ och 3 kap. 1113 §§.Beträffande motiven för de föreslagna bestämmelserna kan jag i huvudsakhänvisa till den allmänna motiveringen (avsnitt 11.3). På förslag av desakkunniga har någon motsvarighet inte medtagits till de särskilda bestämmelseri renbeteslagen som möjliggör inskränkningar i renskötselrätlen där så fordrasför att tillgodose bl. a. den jordbrukande befolkningens intressen (2 § 3 och 3§ 3). Avsikten är all även sådana fall skall bedömas enligt bestämmelserna i2630 §§. Iparagrafens första och andra stycken anges de materiella förutsättningarna förupphävande av renskötselrätt. De överväganden som ligger till grund förbestämmelserna redodsas i den allmänna motiveringen. Itredje stycket klargörs alt ett upphävande av rälten till renskötsel intebehöver vara totalt. Det kan begränsas till atl avse viss lid eller vissa irenskölselrätten ingående befogenheter. Så tillämpas gällande bestämmelser omundantagande av mark från renskötsel. Sålunda förordnade Kungl. Maj:l i beslutden angående linbana m.m. inom nationalpark att samernaskall ha räll alt utnyttja det undantagna området i den omfattningvederbörande myndighet finner alt så kan ske utan olägenhet med hänsyn tillsyftet med förelaget. Av naturliga skäl avser upphävande av rätt tillrenskötsel i allmänhet all framtid. Om det med renskötseln konkurrerandeintresset emellertid kan förutses bli tidsbegränsat, bör upphävandet begränsastill samma lid, varefter området åter får användas för renskötsel. Enligtparagrafen ankommer det på Kungl. Maj :t atl pröva fråga om upphävande avrenskölselräll. Självfallet skall tillses, alt upphävandet inle Maj:ts proposition nr 1971 omfattarstörre område än som behövs för alt tillgodose det intresse för Iketrenskötselintresset nödgas vika och att vid områdets lokalisering ochutformning all nödvändig hänsyn las till renskötselns intressen. Paragrafeninnehåller vidare en bestämmelse om skadeförebyggande åtgärder. Fastänrenbeteslagen inte innehåller några bestämmelser härom, är det inte ovanligtalt Kungl. Maj :l som villkor för undantagande föreskriver atlskadeförebyggande åtgärder skall ulföras, t. ex. att stängsel skall uppförasomkring området. Den verksamhet som föranleder etl upphävande är i allmänhetav sådant slag atl renarna bör hindras från all ströva in i området. Alt åläggarenägarna att bevaka renarna blir i regel alllför betungande för dem. I så fallbör det lämpligen ankomma f>å den i vars intresse upphävandet sker att hållastängsel. Även andra åtgärder, t. ex. anordnande av nya flyttningsvägar, kanvisa sig lämpliga för att, minska uppkommande ölägenheter för renskölseln. allmänna motiveringen har föreslagils alt expropriationslagensersättningsregler och dess regler om expropriationsförfarandet skall jgälla ifråga om upphävande av renskölselräll. De regler i expropriationslagen somavses få motsvarande tillämpning är de som avser det fall alt en beslåendesärskild rält till fastighet exproprieras självständigt, dvs. utan samband medall fastigheten avstås eller alt nyttjanderätt eller servitut stiftas lillfasligheten (s. k. självständig rättighelsexproprialion). Vidarebör expropriationslagens regler om ansökan om expropriation, expropriationsersältningoch dess fastställande, förhandslilllräde och rättegångskostnader fåtillämpning i nu avsedda fall. Vad som föreskrivs i expropriationslagen om denexproprieiande skall självfallet gälla den för vars räkning upphävandet sker.Så t. ex. ankommer det på denne all som bestämls av Kungl. Maj :li upphävandebeslulel anhängiggöra ersättningstalan vid exproprialionsdomslolen.Erinras bör i della sammanhang atl inom f. n. pågårarbete med att avskaffa expropriationsdomstolarna och ersätta dem medfastighetsdomstolarna fr. o. m. . Detbör framhållas alt en förutsättning för all renskötselrätlen skall kunnaupphävas i visst område är, att det med renskötseln konkurrerande företagetdisponerar all den mark som behövs för ändamålet. Upphävandet i och för siginnebär inle tillskapande av sådan dispositionsrätt ulan medför endast attrenskötselrätten upphör eller inskränks inom området. Om del företag för varsräkning ett upphävande ifrågasätts skall utföras av annan än markområdetsägare, måste det således visas att markägaren genom upplåtelse av nyttjanderätteller servitut medgivit företagaren alt använda området för det avseddaändamålet. Ifråga om ersättningens omfattning vill jag anföra följande. KungLMaj:ts proposition nr 1971 169 gälleri fråga om expropriationsersältning är principen atl gottgörelsen skall varavarken mer eller mindre än fullgod. Atl rält värdera bortfall av renbete ochintrång i renskötselrätten är dock svårt. blir beräkningen schematiskoch grundar sig på en skälighetsbedömning. Vissa värderingsmetoder hålleremellertid på alt utvecklas. Enligt en metod som har tillämpats avSvappavaarautredningen (Stencil Jo 12.12.1968) kan skador som på grund avbortfall av bete m. m. åsamkas rennäringen uppdelas i 1. belesskador med omedelbareffekt, varmed avses sådani belesbortfall som vid rationell drift får enminskning av renslammen till följd, 2. betesskador med icke kändeffekt, varmed avses sådant bortfall av bete som i nu använd driftsform intefår till följd en minskning av renslocken men som vid annan driftsform kan fåviss effekt, 3. intrång, övergående ellerbeslående, varmed avses alt produktionen blir fördyrad. Svappavaarautredningenpåpekar att en renhjords storlek i princip bestäms av det betesområde som mest begränsade beleslillgången i förhållande till sin normala användningoch djurens näringsbehov under en viss årstid. I regel är vinlerbelesområdetdet begränsande säsongbelet. Inom detta område fås alltså i allmänhet en skadamed omedelbar effekt och skadan faller under nämnda skadetyp 1. bör bortfall av renbete värderas som ett avkastningsvärde genom atlbetet värderas såväl före som efler bortfallet och skillnaden mellan dessavärden tas. Värdet blir ett marginalvärde. Jagär inte beredd att ta ställning lill huruvida en sådan melod är rättvisande.Enligt uppgift har metoden med vissa modifikationer tillämpats av övreNorrbygdens vattendomstol i ett vattenmål angående dämnings-skada pårenbetesmark. I målet har ändring sökts i vattenöverdomstolen. Ersältningbör givetvis utgå också för skada eller olägenhet som drabbar samernas jakteller fiske med anledning av renskötselrättens upphävande. Upphävsrenskötselrätten med stöd av 26 § andra stycket departementsförslaget i ettvisst markområde som väsentligen saknar betydelse för renskötseln, kommerfrågan om ersättningens omfattning i ett särskilt läge. Det innebär att markeni fråga i princip saknar värde från renskötselsynpunkt och någon större skade-eller intrångsersättning kan alltså inte komma i fråga. Gör samebyn anspråk påersättning och kan överenskommelse inle träffas om ersättningens storlek, tordedomstolens prövning utmynna i ett skälighetsavgörande. 30§ Paragrafen, som svarar mot 1 kap. 6 § i de sakkunnigas förslag, innehållerde bestämmelser om förbud mot ändrad markanvändning som jag behandlat i denallmänna motiveringen. Förbudsregeln har försetts med ål- 6t 1971.1 saml. 170 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Den gäller enligt paragrafens första stycke endasl mark därrenskötsel får bedrivas . Den gäller endast mark där renskötselfaktiskt idkas. Maj :t förordnal om upphävande av renskölselräll ivisst område enligt 26 §, gäller givetvis inte förbudsregeln. Inte heller avserbestämmelsen ändrad markanvändning som medför mindre väsentliga ölägenheterför renägarna. Enligt paragrafens andra stycke slutligen gäller förbudsregelninle inom område med fastställd statsplan eller byggnadsplan och hindrar inteheller alt mark används för företag vars tillåtlighet prövats i särskildordning. Därmed avses sådan lagstiftning som vattenlagen (1918:523), gruvlagen(1938:314) och lagen (1943:431) om allmänna vägar. Paragrafensförsta stycke motsvarar 56 § första stycket renbeteslagen och 3 kap. 11 § i desakkunnigas förslag. Som föreslagits i den allmänna motiveringen får samebyeller dess medlemmar, på motsvarande sätt som f. n. gäller såvitt avser lapp,inle upplåta rättighet som omfattas av renskötsel-rätten. Iparagrafens andra stycke görs etl avsleg från denna princip. Sameby ges rältatt åt medlemmar som lämnar de nya samebyarna upplåta rätt atl avgiftsfrittjaga och fiska på motsvarande sätt som enligt 25 § första styckel gäller förbyns medlemmar, dock att sådan upplåtelse begränsats till jakt och fiske förhusbehov. Idessa paragrafer finns de regler om nyttj anderättsupplålelse på kronans markerovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som föreslagits i den allmännamotiveringen (11.3). Paragrafernaersätter 56 § andrafjärde och sjunde styckena renbeteslagen och 3 kap. 12 §och 13 § första och andra styckena i de sakkunnigas förslag. Somexempel på fall när del kan vara befogat att enligt 34 § första stycket förstapunkten göra undanlag från principen att upplåtelse skall ske mol avgift kannämnas upplåtelse av fiskerätt åt vissa samer som inte tillhör den renskötandebefolkningsgruppen men som är beroende av fisket inom renskötselområdel för sinförsörjning, de s. k. fiskesamerna. Avgiftsfri upplålelse kan även någon gångvara befogad, när del är fråga om något allmännyttigt ändamål, speciellt omdess tillgodoseende också ligger i den berörda samebyns intresse. Vid bedömningenav om sådana särskilda skäl föreligger eller inte bör stor hänsyn tas tillsamebyns uppfattning härom. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 171 Samebys förvaltning m. m. Idelta avsnitt om samebys förvallning m. m. har förts samman huvuddelen av debestämmelser som fordras för alt reglera sambyns ställning som juridisk personoch medlemmarnas interna förhållanden. Regleringen av förhållandena mellansamerna i en sameby inbördes föreslås som framgått av den allmänna motiveringenske i huvudsak enligt de principer som ligger till grund för lagen omekonomiska föreningar. Paragrafenreglerar samebyns befogenhet att föreskriva begränsning av medlemmarnasreninnehav e. d. Den har närmast motsvarighet i 1 § 3, 11 § 1 och 39 §renbeteslagen. I de sakkunnigas förslag finns motsvarande bestämmelse i 2 kap.3 § andra stycket. Enligtde regler som föreslås i 15 § deparlementsförslaget ankommer det pålantbruksnämnden alt fastställa det högsla sammanlagda renanlalet för varje sameby.Begränsningen av den enskilde samens reninnehav regleras enligt gällandeordning delvis i renbeleslagen, delvis genom myndighets beslut. Den enskildesamens reninnehav maximeras sålunda i 1 § 3 renbeleslagen. Utan länsstyrelsenstillstånd får innehavet inte överskrida 600 renar eller för gift same 800.Härtill får dock läggas visst antal för varje annan hushållsmedlem. Vidare gesi 39 § renbeteslagen detaljerade regler enligt vilka har attvidta åtgärder för renantalels minskning, om detla befinnes vara så stort atlsvårigheter uppkommer för renskötselns ändamålsenliga drivande. Iförsta styckel ges, i enlighet med vad jag föreslagit i den allmänna motiveringen(11.2), samebyn befogenhet att själv föreskriva de begränsningar av medlemmarnasreninnehav som behövs för att hindra att det för byn fastställda renanlaletöverskrids eller för atl eljest främja medlemmarnas renskötsel. Vilken typ avbegränsningar som bör väljas får byn själv avgöra. Som exempel på möjligarestriktioner kan nämnas föreskrift om viss ålders- eller könsfördelning imedlemmarnas renhjordar. Genom exempelvis begränsning av det tillåtna antaletvuxna handjur stimuleras en övergång lill ökad kalvslakt och behovet avvinterbele minskas. Bestämmelsen om rätt förbyn att maximera de renskötande medlemmarnas renantal ger inle svar på fråganom del tillåtna antalet alllid skall sättas lika för alla renskötande medlemmari byn eller om hänsyn får tas till rådande olikheter i innehavet. Från vissasjnpunkter borde väl svaret bli atl ingen åtskillnad skall göras mellanmedlemmarna. Rätten att utnyttja betesmarkerna är gemensam för dem alla ochingen av dem har bättre räll än de andra. En begränsning av utnyttjandet i formav renantalets maximering borde då drabba alla lika. Emellertid kan man intebort- Maj:ts proposition nr 1971 se från alt en betydande olikhet i reninnehavet alltid harförekommit. Härtill kommer, att del från näringsekonomisk synpunkt alls inleär önskvärt att hålla renanlalet per näringsidkare lågt utan atl det i ställetär nödvändigt att i viss omfattning koncentrera reninnehavet, om rennäringenskall kunna erbjuda nöjaktigt försörjningsunderlag. Hinder bör alltså inte föreliggaför samebyarna att beakta rådande skiljaktigheter i reninnehavet, t. ex. så attden som innehar en större renhjord tillåts atl tills vidare eller för viss tiddisponera en däremot svarande högre andel av byns sammanlagda renanlal. Som de sakkunniga påpekat torde dessutom ett visstlagstadgat skydd behövas för redan etablerade renskölselföretagare så alt inlederas ställning skall te sig alltför osäker och beroende avmajoritetsförhållanden på bystämman. I andra stycket i lagrummet har därförtagits in en bestämmelse av innebörd att renskötande medlems fortsattaverksamhet inom byn inte får omöjliggöras eller väsentligt försvåras till följdav sådan begränsning av reninnehavet som byn skall kunna besluta om. Denna paragraf, som har motsvarighet i 2 kap. 3 § tredjestycket i de sakkunnigas förslag, innehåller bestämmelser om skötesrenar. Denväsentliga nyheten i jämförelse med motsvarande bestämmelser i 14 och 15 §§renbeleslagen är alt några restriktioner för innehav av skötesrenar inle tagitsin i lagen och inte heller kan föreskrivas av myndighet. I stället bör somframhållits i den allmänna motiveringen samebyn ha frihet alt själv bestämma omsådana renar skall få hållas på byns betesmarker. Av skäl som anförts i den allmänna motiveringen föreskrivsvidare all fråga om skötesrenar avgörs efter samråd med lantbruksnämnden. I paragrafen, som motsvarar 2 kap. 2 § tredje och fjärdestyckena i de sakkunnigas förslag, anges i första stycket att samebynsbefogenheter i fråga om renskölseln inte omfattar slakt eller försäljning avvid slakt ulvunna produkter. Endast om medlem medger det, får byn ombesörjadessa åtgärder. I paragrafens andra stycke ges regler om i vad månrenmärkningen skall ombesörjas av samebyn eller renägarna själva. Även ommycket talar för att renmärkningen alltid bör ske i samebyns regi, har påförslag av de sakkunniga, vilket förslag tillstyrkts av SSR, föreskrivits delsatt samebyn skall ha möjlighet att helt överlämna märkningen till ägarna, delsatl en renägare som önskar det skall vara berättigad att själv märka sina renaräven i de fall då samebyn i princip har hand om märkningen. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 173 Iparagrafen har bestämmelserna om samebys stadgar tagits upp i enlighet med desakkunnigas förslag i 2 kap. 7 §. Bestämmelserna om innehålleti samebys stadgar överensstämmer i huvudsak med vad som gäller för ekonomiskaföreningar (6 § lagen om ekonomiska föreningar). om ändamålet medverksamheten och om verksamhetens art har dock ansetts överflödig, eftersomdessa frågor regleras direkt i lagen. I stället för vad 6 § lagen omekonomiska föreningar (punkterna 4 och 5) innehåller om insatser och avgifterges beträffande sameby i punkterna 7 och 8 vissa föreskrifter om tid förinbetalning av förskott och för slutreglering av de renskötande medlemmarnasfordringar och skulder på grund av verksamheten under föregående räkenskapsår(jfr specialmotiveringen till 44 § i departementsförslaget). Enligt lagen omekonomiska föreningar (6 § punkt 10) skall en ekonomisk förenings stadgar angede grunder enligt vilka skall förfogas över uppkommen vinst och på vad sätt vidföreningens upplösning skall förfaras med föreningens behållna tillgångar.Någon motsvarighet härtill föreslås inle beträffande samebyarna. En samebysinkomster och utgifter skall i princip utjämnas och utdelningsbarvinst uppkommer därför inte. Inte heller bör man räkna med att en samebyupplöses, i varje fall inte på det sätt som kan ske med en förening eller eltbolag. Även om en samebys verksamhet skulle i huvudsak upphöra till följd avatt medlemmarna slutar atl bedriva renskötsel, bör byn nämligen finnas kvar föratt göra det möjligt för andra renskötselberälligade att driva rennäring inombyns betesområde, eventuellt efter sammanslagning med annan sameby. Utanmotsvarighet i 6 § lagen om ekonomiska föreningar upptar punkt 9 en föreskriftom att samebys stadgar skall ange vilka fonder byn skall ha, deras ändamål samthur avsättning till dem skall ske. Det är i hög grad önskvärt alt enfondbildning sker för att stärka samebyarnas ställning utåt och inåt men avolika skäl är det inle lämpligt att införa tvingande bestämmelser omfondbildning. De regler om fondavsättning och ianspråktagande av tillgängligamedel som behövs förutsätts i stället bli införda i samebyarnas stadgar. Någraallmängiltiga anvisningar lill ledning för stadgarnas utformning på denna punktkan inle lämnas. Förhållandena i de olika byarna är alltför växlande. I ettförslag till normalstadgar för sameby som utarbetats av de sakkunniga haremellertid lagils in elt exempel på regler om fondbildning som torde kunnapassa flertalet samebyar. Enligt delta förslag skall by ha två fonder, en förinvesteringar och en för kostnadsutjämning mellan goda och dåliga renar.Fondens inkomster utgörs enligt förslaget av viss andel dels av byns intäktergenom försäljning av omärkta renar, dels av de intrångsersättningar ochavgifter för nyltjanderältsupplåtelser som inflyter till byn och som inteskall disponeras på an- Maj:ts proposition nr 1971 Fondavsättningen föreslås upphöra, då fond nått viss storlek räknat iförhållande till det högsta tillåtna renanlalet i byn. Beslut om fondmedlensanvändande för de i stadgarna angivna ändamålen avses skola fattas avbystämman, dvs. av de renskötande medlemmarna med rösträtten graderad eflerreninnehavel. Slutligen innehåller förslagel till normalstadgar en uttryckligföreskrift om att medlem som lämnar byn eller som eljest upphör med renskötselninte skall vara berättigad att få ut någon del av de i fonderna inneståendemedlen eller av byns övriga tillgångar. För att trygga den framlida renskölselni byn är det enligt de sakkunniga angeläget alt byns ekonomiska ställning inteförsvagas i samband med generationsskiften bland näringsulövarna och andraöverlåtelser av renskölselförelagen. Det bör understrykas alt de sakkunnigasförslag till normalstadgar inle är annat än en rekommendation. Del står byarnafritt att i sladgarna införa exempelvis bestämmelser om rätt för avgående renskötandemedlemmar alt helt eller delvis få ut sina andelar i byns fonder. Enligt punkt 10 skallsladgarna innehålla de närmare föreskrifter om renskötseln som anseserforderliga. Härmed åsyftas bl. a. alt möjliggöra, all i stadgarna intagesbestämmelser om uppdelning av byns betesområde mellan skilda grupper av bynsrenskötande medlemmar. Förstastycket, som motsvarar 2 kap. 4 § första stycket och i viss del 2 kap. 7 §andra stycket i de sakkunnigas förslag, anger alt sameby och dess stadgar skallregistreras hos i det län där byns styrelse enligt stadgarna harsitt säte. Av 90 § följer att denna regel inte är helt ulan undantag. Enligt 90§ fullgörs länsstyrelses åligganden enligt den nu föreslagna lagstiftningen ivissa fall av i annat län. Som exempel kan nämnas alt lappbysom har säte i , liksom nu är fallet, kommer att sortera underde regionala rennäringsmyndigheterna i och följaktligen ocksåskall registreras hos i detla län. Registreringen bör omfattaen fortlöpande inskrivning av de uppgifter som behövs för alt tredje man skallkunna inhämta besked om vem som äger företräda byn och om andra viktigare datarörande denna. Närmare föreskrifter om sättet för samebyregistrels förande börlänsstyrelserna få meddela. Bestämmelsernaom registrering av stadgarna innebär, liksom motsvarande föreskrift i lagen omekonomiska föreningar (100 § första stycket), att inte självmantskall ingå i bedömning av stadgarnas lämplighet ulan bara har att pröva all detillkommit i föreskriven ordning och alt innehållet är lagligt. Om besväranförs över ett beslut i stadgefrågan, blir emellertid, enligt dei 98 § föreslagna besvärsgrunderna, behörig atl också pröva om beslutet kränkermedlems enskilda rätt. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 175 Enligttredje stycket gäller första och andra styckena även beslut om ändring avstadgarna. Idenna och följande paragrafer finns bestämmelser om samebys ekonomiskaförhållanden. 40§, som motsvarar 2 kap. 8 § i de sakkunnigas förslag, innehåller huvudregelnför fördelningen av samebys kostnader för renskötseln. Huvudregeln är atlkostnaderna fördelas mellan alla renskötande medlemmar i förhållande till derasreninnehav. Att renlängden i princip utgör grundvalen för beräkningen avreninnehavet framgår av 69 §. Iandra stycket finns elt undanlag från huvudregeln i första stycket. Sameby kanbesluta dock ej med retroaktiv verkan att sådana utgifter för renskölselnsom inle avser medlemmarnas samtliga renar skall fördelas endasl mellan derenägare vilkas djur föranlett utgifterna efler antalet sådana renar. Densubsidiära fördelningsregeln är främst avsedd för del fall atl medlemmarnasrenar är uppdelade på två eller flera grupper som elleråtminstone under vissa årstider hålls avskilda från varandra. De kostnader förbevakning, utfodring, driflsanläggningar e. d. som avser de olika gruppernaskall i så fall kunna redovisas och fördelas för sig. Gemensamma kostnader förrenarnas skötsel och vidare exempelvis byns administrationskostnader avsesdäremot alllid bli fördelade enligt huvudregeln i första styckel. Även vidfördelningen mellan renägare av separata utgifter bör renlängden normall kunnaanvändas. Skulle så inle vara fallet, får en uppskattning göras av antaletrenar som ingått i varje grupp för vilken särskilda fördelningsregler gäller. Dennaparagraf innehåller bestämmelsen om förutvarande eller nytillkommanderenskötares ansvar för kostnader för renskötseln (jfr 2 kap. 8 § fjärde stycketi de sakkunnigas förslag). Paragraferna,som motsvarar 2 kap. 9 och 10 §§ i de sakkunnigas förslag, innehållerbestämmelser om skyldighet all förskollera medel för renskötseln och omutdebitering av sådana medel. I44 § departementsförslaget ges bestämmelser om den slutliga fördelningen avkostnaderna för renskötseln. Bestämmelserna bygger på principen att samebysinkomster och utgifter under ett visst räkenskapsår skall Maj:ts proposition nr 1971 Det innebär att den vinst eller förlusl som under årel uppkommer irenskötseln inle stannar hos byn utan överförs till de enskilda medlemmarna. Iavvaktan på att den slutliga kostnadsfördelningen kommer till slånd behövsemellertid regler om skyldighet för renskötande medlem atl efler vissa normerförskollera kostnader som uppkommer under löpande redovisningsår. Debelopp som förskottsvis uldebiteras av medlem bör så nära som möjligtöverensstämma med vad han enligt slutredovisningen blir skyldig all erläggatill byn. I andra stycket föreskrivs därför att utdebitering skall göras medhänsyn inte bara till reninnehavel ulan också lill omfattningen av det arbetesom medlemmen och hans husfolk kan antas komma alt utföra för byn underräkenskapsåret. Ersättning för sådant arbete skall nämligen gottskrivas honomvid den slutliga kostnadsfördelningen. Somen följd av försummelse att erlägga förskottslikvid. föreslås i 58 § andrastycket atl den försumlige skall vara förlustig sin rösträtt intill dessförskott inbetalats. Enligt43 § åligger del styrelsen atl infordra förskott som behövs för att samebynständigt skall ha tillgång till likvida medel. Försummas det, inträder enligtparagrafens andra stycke betalningsskyldighet för styrelseledamöterna.