prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Länsstyrelseni anser dock att åtal och lagföring bör få någotstörra omfattning än utredningen tänkt sig. De administrativa tilläggen harnämligen inte differentiarats eftar gärningsmannens subjektiva skuld ochframstår dessutom som förhållandevis låga. Liknande synpunkter anförs avlänsstyrelsen i län, som menar att utredningen i stort satt underskattatbatydelsen av sådana skattabrott som avser inkomst av tjänst. Eftarsomtillägget endast uppgår till ca en fjärdadal av nuvarande bötesstraff bör ävenmåttliga undanhållna belopp, 1 , medföra åtal och lagföring omverkligt grov vårdslöshet eller sannolikt uppsåt föreligger. Blandde remissinstanser som motsätter sig införandet av ett administrativtsanktionssystem finns några länsstyrelserna i HaUands, ochVästerbottens län. Föreningen auktoriserade revisorer samt som ansar att dan centralaskattastrafflag-stiftningan också bör omfatta båda allvarligare ochlindrigare brott i ungefär samma utsträckning som gäller enligt nuvarande SkSL.Hovrätten för föreslår att den subjektiva brottsförutsättningenvid en reform av skattastraffrätten även skall omfatta s. k. enkel oaktsamhet. Praktiskttaget alla de instansar som yttrar sig över förslaget till skattebrottslag delarutredningens mening att gärningsbeskrivningarna för de centrala skattebrottenbör omkonstrueras och straffen skärpas. 94 KungL Maj:ts proposition nr 1971 dåreinget att erinra mot att lagen skall gälla skatter och avgiftar i den omfattningsom utredningen föreslår. Det riktas inte heller några egentliga anmärkningarmot den föreslagna uppdelningen av straffbastämmalserna mellan centralaskattebrott dvs. brott som riktar sig mot myndigheternas taxerings- ochfastställelsebeslut och brott mot uppbördsverksamheten. Däremot har olikameningar framförts om gärningsbeskrivningarnas närmare utformning och om hurlångt straffskärpningarna bör drivas. Utredningenuttalar att att skatte- och avgiftstillägg i och för sig kan göras tillämpligtpå hela skatte- och avgiftsområdet. Den ledanda principen bör enligtutredningans mening vara att sanktionsformen får att dsträckttillämpningsområda. Det bör emellertid föreligga ett praktiskt behov av en sådansanktionsform på ett visst område för att den skall införas där. Utredningenkonstaterar att behovet av skatte- och avgiftstillägg främst föreligger inom dedelar av skatte- och avgiftsområdet, där antalet skattskyldiga elleravgiftspliktiga är mycket stort och kontrollintensitaten låg samtuppgiftsskyldigheten omfattande. Detta är i första hand fallat beträffandeinkomstskatt och förmögenhetsskatt liksom för arbetsgivaravgifterna tillsocialförsäkringens finansiering. Likartade förhållanden kan anligt utredningenockså sägas ha gällt den förutvarande allmänna varuskatten och kan helt säkertantas vara fallet beträffande mervärdeskatten. Även inom kontrollstyrelsensverksamhatsområda föreligger enligt utredningens mening i viss utsträckningbehov av denna administrativa sanktionsform. Vad gäller exempelvis arvs- ochgåvoskatteförordningen, stämpelskatteförordningen och vissa författningar avmera begränsat tillämpningsområde finner däremot utredningen behovet av attskatte- och avgiftstillägg vara mindre påtagligt. Utredningenanser att regler om skattetillägg bör gälla på inkomst-ochförmögenhetsskattaområdet, på marvärdaskattaområdet och på punktskatteområdetsamt avgiftstillägg på området för arbetsgivaravgifter. Utredningen framhålleratt dat på grund av föreliggande skiljaktigheter de olika baskattningsområdenaemellan inte är lämpligt och knappast ens möjligt att reglera skatte- ochavgiftstilläggat i en enda författning. Bestämmelser i ämnet måste därförutformas för vart och ett av da angivna områdena. Utredningenframhåller att schablonartade och lättillämpade regler om skatte- elleravgiftstillägg kommer att medföra att antalet reaktioner i fråga omförsummelser från de skattskyldigas med fleras sida kommer att öka, vilketäven är avsikten. Detta kommer emellertid att medföra påfrest- KungLMaj:ts proposition nr 1971 95 ningarpå skatteadministrationen m. m., som måste mötas med investeringar i personaloch kontorsteknisk utrustning. Delvis torde dassa problem enligt utredningenkunna lösas mad hjälp av ADB-system men det betonas även att depersonalbesparingar som detta system kan medföra inte får överskattas. Syftet med skattetillägget på den direkta skattens område är anligtutredningen att ganom ett ekonomiskt tryck förmå de skattskyldiga att fullgöraföreskriven uppgiftsskyldighet. Tillägget bör därför utgå när oriktiga ellerbristfälliga uppgifter konstaterats eller uppgifter för taxering avgetts försant aller helt underlåtits. Bestämmelser om skattetillägg vid oriktigauppgifter kan enligt utredningen lämpligen byggas upp medeftertaxeringsrekvisiten som förebild, givetvis dock utan att bevisbörderegelnvid sådan taxering blir tillämplig. De objektiva förutsättningarna för tilläggbör således vara, att det skall föreligga an oriktig uppgift av denskattskyldige, att den oriktiga uppgiften skall ha lämnats av den skattskyldigasjälv i deklaration eller eljest i upplysning avgiven till ledning för taxeringsamt att den skattskyldige eller maken skulle ha undgått taxering eller skulleha åsatts för låg taxering om den oriktiga uppgiften hade följts. Den första förutsättningenför skattetillägg är sålunda att den skattskyldige inte behörigen fullgjortsin uppgiftsplikt. Utredningen framhåller att ett oriktigt fullgörande avuppgiftspliktan inte enbart består i lämnande av positivt oriktig uppgift utanäven i förtigande av sakuppgift. Det bör således vara fråga om en oriktigellar utebliven information om ett faktiskt förhållande av betydelsa förfastställande av en riktig taxering. Oriktigsakuppgift i här avsedd bemärkelse måste strängt hållas isär från oriktigtyrkande, som självfallet inte skall medföra skattetillägg. Utredningenunderstryker att dat i vissa fall kan vara svårt att avgöra om en oriktiguppgift i här avsedd bemärkelse ellar ett yrkande föreligger. Det framhållsemellertid att baskattningsmyndighatarna har att ta ställning till sådanafrågor även vid avgörande om aftertaxeringsgrund föreligger. Utredningen anserdet vara an betydelsefull fördal mad det nya institutet att de rättsgrundsatseroch dan rättstillämpning som utbildat sig beträffande aftertaxeringsinstjtutetkan utgöra vägledning när det gäller att ta ställning till om dat föreliggeren oriktig uppgift ellar ett yrkande. Villkoretatt den skattskyldige själv i deklaration eller eljest i upplysning avgiventill ledning för taxering skall ha lämnat den oriktiga uppgiften, framhållerutredningen vidare, överensstämmer nämligen med vad som gäller beträffandeeftertaxering. För t. ex. ett bolag aller annan juridisk person innebär dettaatt skattetillägget åsätts och i förekommande fall uttas av den juridiskapersonen. Detpraktiskt viktigaste fallet, påpekar utredningen, torde vara det när Maj:ts proposition nr 1971 oriktiguppgift har lämnats i deklaration aller i bilaga till danna. Också oriktigauppgifter i andra handlingar eller i särskilda upplysningar som denskattskyldige lämnat till ledning för taxering skall emellartid anligtförslaget föranleda åsättande av skattatillägg vare sig uppgifterna lämnatsmuntligen ellar skriftligen, eftar anmaning aller utan att sådan föregått. Slutligenframhåller utradningan att dat i övarensstämmalse med vad som gäller i frågaom eftertaxering skall föreligga orsakssammanhang mellan den oriktigauppgiften och taxeringen på så sätt, att taxeringan sktilla ha blivit för låg för den skattskyldiga själv aller för någon med vilken den skattskyldige skallsamtaxaras om den oriktiga uppgiften godtagits. Den närmare innebörden häravillustreras mad några exempel. Omen skattskyldig i sin deklaration redovisat en villafastighat enligtbeskattningsreglerna för flarfamiljsfastighat och därvid upptagit hyresintäkternatill för lågt balopp skall han enligt förslaget inte åsättas tillägg för dannaoriktiga uppgift. Dat är här fråga om en fastighet som skall redovisas anligtden s. k. schablonmetoden och den oriktiga uppgiften har ingen betydalsa förtaxeringan eftersom hyresintäktarna i datta fall inta är skattepliktiginkomst. Vidaranämns det fallet, att en gift skattskyldig i förvärvskällan kapital redovisarränteintäkter eftar avdrag för kostnader med . i stället för rätteligan750 kr. Med hänsyn till att det axtra avdraget i förvärvskällan kapital utgörhögst . påverkar den felaktiga uppgiften inta taxerings-resultatet ochskattetillägg skall därför inta utgå. Detta blir däremot enligt förslagetfallet om räntaintäktan after avdrag för kostnader i stället rätteligenuppgått till . Skattatillägg skall då i princip åsättas, dock endastför dat belopp som påverkat taxeringan, alltså (2 000800 =) . Enkonsekvens av nu berörda princip är den, att det balopp, som kunde haundandragits taxering om den oriktiga uppgiften godtagits aldrig kan varastörre än den beskattningsbara inkoinstan resp. förmögenheten. Försummelseatt avge deklaration. Utredningen ansar, att dat nuvarande bötesstraffet, högst300 kr., för försnmmalse att avge självdeklaration visat sig vara ett otillräckligtmedel för att ge eftertryck åt deklarationsskyldig-haten. Det framhålls attinte hallar vitasinstitutet, bl. a. av praktiska skäl, kunnat fullgöra en sådanfunktion och att det år after år skatt en fortlöpanda ökning av antaletskattskyldiga som helt underlåter att fullgöra sin deklarationsskyldighetellar avger deklaration . Utradninganföreslår därför att skattatillägg skall utgå såväl vid underlåtenhat attdeklarera som vid försummelse att i rätt tid avgå deklaration. Den taxering somåsätts den skattskyldige bör därvid utgöra underlag för fastställandet avskattetillägg. Härigenom tillskapas enligt utradningens mening ettpåtryckningsmedal som är betydligt effektivare än det nuvarande bötesstraffetför underlåtenhet att fullgöra deklarationspliktan. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 97 Skattetilläggensstorlek m. m. Utredningen föreslår, att skattetilläggen utformas mad hänsyntill progressiviteten i beskattningen. Tilläggens storlek bör således ställas iviss relation till den skattelättnad, som den oriktiga uppgiften skulle hamedfört för den skattskyldiga om felaktighaten inte hade upptäckts. En från många synpuiikterenkel metod är att utta en bestämd procent av den skatt, som skulle haundandragits om den oriktiga uppgiften följts. En sådan lösning har utredningenfunnit lämplig på vissa områden där institutet ansetts böra införas. Såvittavser inkomst- och förmögenhetsskatten skulle emellertid detta medföra, att denbeslutande myndigheten måste vänta med påföring av skattetillägg till dassdebitaringan av den slutliga skatten blir klar vid slutet av taxeringsåret.Arbetet hos beslutsmyndigheten skulle då i stor utsträckning komma att bliförlagt till årat eftar taxeringsåret och avslutas först långt in på detta.Utredningen anser det vara angeläget att beslut om tillägg fattas i näraanslutning till taxeringen och debiteringen och att sådant beslut om möjligttillställs de skattskyldiga innan ny deklaration skall upprättas. En inteoväsentlig nackdel mad att anknyta skattetillägget direkt till skatten ärenligt utredningen att besvärsinstanserna i så fall inte direkt skulle kunnaange skattatilläggats storlek i sina beslut om ändring av tillägget. Medhänsyn till dessa förhållanden föreslår utredningen att skattetillägget vidoriktig uppgift bör utgå after en med hänsyn till progressiviteten bestämdprocentsats av det ej upptagna beloppet till den del detta påverkat eller kundeha påverkat taxeringen. Vad nu sagts om skattetillägg vid oriktig uppgift börenligt utredningen gälla ävan i fall taxeringen bestämts skönsmässigt på grundav att deklarationen är så bristfällig att den uppenbarligen inte är ägnad attligga till grund för taxeringen. Tilläggetvid oriktig uppgift skall beräknas mad ledning av den felaktiga uppgiftensbelopp. Vid skönstaxering skall den oriktiga uppgiften anses utgöra skillnadenmellan den fastställda beskattningsbara inkomsten och de eventuella uppgifter,som dan skattskyldige lämnat till taxeringsnämnden i deklaration eller på annatsätt. Tilläggetskall beräknas särskilt för statlig inkomstskatt, för inkomstskatt ochför statlig förmögenhetsskatt. Det föraslås utgå med viss procent av dat beloppsom skulle ha undandragits genom det oriktiga meddelandet. Då tillägget börstå i viss relation till den skattalättnad, som det oriktiga meddelandet skulleha medfört för den skattskyldige om felaktigheten inta upptäckts, harutredningen föreslagit olika procentsatser i de fall där skatteskalan ärprogressiv. Procentsatsen vid den statliga inkomstbeskattningen föreslåssålunda variera för fysiska personer och dödsbon från beroende påden beskattningsbara inkomstens storlek medan procentsatsen vid den kommunalabeskattningen föreslås till . Samma reaktion föreslås för de fall dådeklaration inte lämnas trots anmaning. Maj:ts proposition nr 1971 Vidförsuinmelse att avge deklaration inom föreskriven tid skall tillägget beräknaspå grundval av den beskattningsbara inkomsten eller förmögenheten och utgå meden fast procentsats. Härigenom åstadkommes en reaktion som i viss mån ärdifferentierad med hänsyn till den skattskyldiges skatteförmåga. Underlåterskattskyldig att över huvud avge deklaration till taxeringsnämnden bör enligtutredningens förslag reaktionen i vissa fall bli kraftigare, nämligen om denskattskyldige anmanats att lämna deklaration men underlåtit detta. Tillägg vid försummelseatt inom föreskriven tid avlämna deklaration eller att avlämna behörigenundertecknad deklaration skall enligt förslaget beräknas på grundval av denhögsta baskattningsbara inkomst, som fastställs för den skattskyldige vidtaxering för inkomstskatt i kommunen, resp. den del av den beskattningsbaraförmögenheten, som övarstiger skattefritt belopp. Tillägget föreslås i dessafall utgå rasp. av nämnda belopp. Har taxering påförts trots attdeklaration inte avgetts efter anmaning, skall dessutom tillägg påföras enligtvad som ovan sägs beträffande oriktig uppgift. Befrielsegrunder.Som framgått av det föregående ansar utredningen att skattetillägg bör utgågenerellt, då en objektivt oriktig uppgift lämnats allar en uppgiftsskyldighetförsummats. Utredningen framhåller emellertid att dat av olika anledningar bl. a. med hänsyn till skattesystemets komplicerade natur är nödvändigt attdenna regel nyanseras genom möjlighet att åberopa vissa befrielsegrunder.Sålunda föreslås att befrielse från skattatillägg skall medges när särskildaomständigheter föreligger, t. ex. frivillig rättelsa, ringa fall av försummelsesamt om det i övrigt får anses uppenbart obilligt att påföra skattetillägg. När det gäller val av den myndighet, som i första hand skall beslutaom skattetillägg, framhåller utredningen att de myndigheter inom den nuvarandeorganisationens ram som skulle kunna komma i fråga är taxeringsnämnd,länsstyrelse eller lokal skattemyndighet. Vadförst beträffar taxeringsnämnden finner utredningen att många skäl talar föratt nämnden jämsides med beslut om taxering även bör besluta om skattetillägg.Nämnden och särskilt dess ordförande bör bäst känna till alla omständigheter,som föranlett nämndens beslut i taxaringsfrågan. Nämnden skulle därför kunnadirekt fatta beslut om tillägg i samband med baslutet om taxaringen. Denskattskyldige skulle då i samband mad ifrågasatt avvikelse från deklarationäven få del av ifrågasatt åsättande av tillägg. Ett sådant förfarande skulleenligt utredningen innebära dan från praktisk synpunkt bästa lösningen. Denskattskyldige skulle på ett tidigt stadium informeras om det skattetillägg somfel och brister i avgiven deklaration eller underlåtenhet att avge deklarationi behörig ordning har föranlett. KungLMaj:ts proposition nr 1971 99 kan emellartid flera omständigheter anföras mot en dylik lösning.Radan den korta tid som står nämnderna till förfoganda för taxaringsarbetatsbedrivande ansas vara en faktor som starkt talar emot en ordning, som innebärytterligare arbetsuppgifter, kanske till man för själva taxeringsarbetet. Ävenprincipiella skäl anförs mot den diskuterade lösningen. Detsynes nämligen utredningen värdefullt om taxeringsnämndens karaktär av enbartbeskattningsnämnd kan upprätthållas gentemot allmänheten. Erfarenheterna med nuvarandeordning, enligt vilken det åligger taxeringsnämndans ordförande att tillförste taxeringsintendanten anmäla misstänkta fall av brott enligt SkSL,utvisar otvetydigt en mycket ojämn anmälningsfrekvens, som måste tillskrivasden olika bedömningsgrund som ordförandena tillämpar. Utredningen anser detinte vara acceptabelt om en liknande ojämnhat i tillämpningen skulle vidlådadet nya sanktionssystemat. Utredningenansar att vissa skäl talar för att uppgiften att besluta om skattetillägg böranförtros . Därigenom skulle enligt utredningen vinnas denstörsta möjliga garantin för en enhetlig tillämpning av bestämmelser omskattetillägg, då där finns tillgång till personal med mångårig skatterättsligerfarenhet, för vilken tillämpningen av bestämmelserna i regel inte tordemedföra några större problem. Många nackdelar av praktisk art är emellertidenligt utradningens maning föranade med an sådan ordning. Redandet stora antal ärenden som varje länsstyrelse skulle få att handlägga inger farhågorför att förfarandet skulle bli tungrott och kräva en utbyggnad avadministrationen. Länen skulle i medeltal komma att få mer än 5 000skattetilläggsärenden. Det erinras om att deklarationarna normalt förvaras hoslokal skattemyndighet after taxeringsarbetets avslutande i första instans. I defall deklaration erfordras för handläggning av besvär eller för speciellundersökning på taxeringssektionen hos rekvireras deklarationenfrån lokal skattemyndighet av prövningsnämndens kansli resp.taxeringssektionan. Om ålades uppgiften att besluta om tilläggsåsom första instans i samtliga ärenden, skulle behöva hatillgång till samtliga deklarationer taxeringsdistriktsvis. framtill behöver dock lokal skattamyndighet i största möjligautsträckning ha deklarationsmaterialet tillgängligt för att fullgöra bestyretmed påförande av pensionsgrundande inkomst. Utredningen understryker att enbesvärande konkurrens om deklarationsmaterialet därför kan beräknas uppkommaunder större delen av dan tid då flertalet frågor om skattetillägg bör prövas. Omden lokala skattemyndigheten blir dan i första hand beslutande myndigheten iflertalet skattetilläggsärenden kan det antas att några svårigheter med hänsyntill behovet av tillgång till deklarationsmaterialet inte behöver Maj:ts proposition nr 1971 uppkomma.Lokal skattemyndighet har nämligen tillgång till deklarationsmaterialet, sedantaxeringsnämnden och lämnat ifrån sig detta, med undantagav aktiebolagens och föreningarnas deklarationer, som finns på . Utredningen bedömersituationen så alt lokal skattemyndighet i övervägande antalet fall tordekunna fatta baslut om skattatillägg så tidigt, att debiteringen kan ske påskattsedeln för slutlig skatt. Det understryks att det är mycket angeläget attså sker såväl från arbetssynpunkt som med hänsyn till uppbörden av tillägg. Detpekas vidare på den fördel som bastår i att lokal skattamyndighet regelmässigthar god kontakt med taxeringsfunktionärerna i fögderiet och därigenom underhand lätt kan erhålla kompletterande uppgifter till ledning för sin bedömning.Någon väsentlig skillnad vad beträffar likformigheten i fråga om påföring avskattetillägg mellan handläggning hos lokal skattemyndighet och handläggninghos länsstyrelse torde anligt utredningens mening inte behöva befaras. Utredningen sammanfattarsitt ställningstagande så, att valet av myndighet i första hand synes böra ståmellan lokal skattemyndighet och taxeringsnämnd. Med hänsyn till bl. a. danutformning som taxeringsnämndsarbetet f. n. har och den otvivelaktiga risk somföreligger för en mindre tillfredsställande tillämpning av. bestämmelserna omnämnderna skulle åläggas uppgiften med skattetillläggat, har utradninganstannat för den lösningen att de lokala skattamyndigheterna som första instansbör fatta beslut om skattetillägg i anledning av taxeringsnämndens baslut omtaxering. Det föreslås emellertid att dat bör finnas möjlighet för lokalskattamyndighet att i vissa fall, exempelvis då besvär anförts över entaxering, överlämna avgörandet till prövningsnämnd. Sistnämnda myndighet ansesvidare alltid böra vara första instans beträffande skattetillägg videftertaxering. Utredningen framhåller att genom ett sådant arrangemang deolika myndigheternas speciella kunskaper torde kunna utnyttjas och en praktiskoch ändamålsenlig lösning kunna erhållas i stort satt inom ramen för den nubefintliga organisationen. Beslutoch delgivning m. m. Arbetet mad skattetillägg hos lokal skattemyndighet börenligt utredningen kunna vara avslutat så tidigt att beslut i regal kantillställas de skattskyldiga genom debetsedeln på slutlig skatt. Deskattskyldiga skall kunna räkna med att frågan om skattetillägg på grund avtidigare års taxering i normalfallet skall vara prövad innan den nyadeklarationen upprättas och avges. Detta anser utredningen vara väsentligt ochframhåller att tillägget då även skulle fungera som an varning. Detbör vidare enligt förslaget åligga taxeringsintendanten att i ärenden somöverlämnats till prövningsnämndan verkställa dan utredning som behövs för enbedömning av fråga om skattetillägg samt att hos nämnden Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 101 framställayrkande om åsättande av tillägg. Detsamma gäller vid eftertaxering därprövningsnämndan är första instans ävan i beskattningsfrågan. För att kravet pårättssäkerhet skall tillgodoses bör den skattskyldige i likhet med vad somgäller vid taxering regelmässigt beredas tillfälle att avge yttrande innanbaslut om skattatillägg fattas. Detta kommunikationsförfarande, framhåUerutredningen, kommer i viss mening att ersätta nuvarande ordning, därförundersökning sker i samtliga fall då misstanka ora brott anligt SkSL ellerförseelse mot TF föraliggar. Vid förundersökning anligt nuvarande ordningsisar sig inte sällan att anledning till åtal inte föraliggar. Ofta förekommer att åtalsanmälningar avskrivs sedan dalkonstaterats att den skattskyldiga på grund av sjukdom inte kunnat fullgöra sindeklarationsskyldighet aller att sjukdomen utgör en förklaring till attuppgiftsskyldigheten fullgjorts på ett undermåligt sätt. Utredningen anser bör kunna räkna med att dylika fall skall kunna avskiljas after lokalskattemyndighets kommunikation. Det kan inte förnekas attkommunikationsförfarandet medför ett betydande arbete för lokalskattemyndighet. Inom utredningen har därför diskuterats om inte redan itaxeringsnämndens baslut bör kunna anges att dan skattskyldige riskararskattetillägg mad anledning av nämndens baslut beträffande hans taxering. Denskattskyldige skulle då underrättas om sin rätt att till lokalskattemyndighet inkomma med förklaring . En dylik ordning ansarutredningen emallertid inger betänklighatar av flera skäl och anför att detinta kan ansas lämpligt att da skattskyldiga hålls i ovisshatom den sanktion som deras sätt att fullgöra eller underlåta att fullgöradeklarationsskyldigheten kan medföra. Tillagget kan väntas ej sällan uppgå tillrelativt höga belopp. Dat kan befaras att de skattskyldiga inta förmår hållaisär de olika momenten. Besvär över taxeringsnämndens beslut om taxeringan kankomma att tolkas som erinran mot att skattetillägg aktualisarats och vicevarsa. En dylik ovisshat baträffanda karaktären av till myndigheterna ingivnaskrivalsar skulle vara olycklig. Utredningenhar därför anselt att elt kommunikationsförfaranda genoin lokalskattemyndighets försorg inte kan undvaras. Utredningen föreslår, att besvär över beslut om skattetillägg bör fåanföras i samma ordning som gäller för besvär över taxering. Sålunda bör ävenreglerna i 99104 §§ TF om besvär i särskild ordning gälla i tillämpliga delar.Att lokal skattemyndighet är första instans i fråga om skattetillägg medföremellertid att särskilda regler måste införas för besvär över skattetillägg pågrund av sistnämnda myndighets baslut.