prop · FU03122 · 1971-12-31 00:00:00 — I sakens natur lorde emellerlid ligga atlexpropriationstillslånd inle annat än undantagsvis kan tänkas komma all medgesenskUda. Reglerna i 108 § andra styckel ExL föreslås därför inle få någonmotsvarighet i AExL. tillstyrker förslaget.Riksantikvarieämbetet, stadsantikvarien i och stadsmiljögruppenanser att förslagel inle är tiUräckligt långtgående. Motförslagel all sammanföra bestämraelserna i 1 § första stycket 12 ExL och 44 a §BL till elt lagrum finns enligt i och för sig intet allerinra. Ämbetet erinrar om atl de föreslagna nya bestämmelserna är avsedda allge minst lika goda möjligheter lill ingripande som de nu gällande. Dessamöjligheter är emellertid enligt ämbetet inle tillfredsställande i vad avseräldre bebyggelsemiljöer. I begreppet äldre bebyggelsemiljö måste numera läggasen vidare syftning än som har skett. I miljöerna ingår enskilda objektav starkt varierande värde. TUl mUjöerna måste i förekommande fall också kun- naräknas obebyggd mark. Del kan visserligen antas, att borllagandel av ordet"synnerligen" i fråga om märklig bebyggelse vidgar området förexpropriation i de angivna fallen, men del är ändå osäkert vilka möjlighetersom ges alt bevara en bebyggelsemiljö i dess helhet. Siadsantikvarieni anser att förslagel inle ger tillräckligt skydd för hela miljöer.Han framhåller all det i modern kulturminnesvård ingår inle bara en strävanalt bevara de kulturhistoriskt värdefulla enskilda byggnaderna inom äldrestadspartier ulan även byggnader av mindre arkilekturhisloriskl värde, som ärav stor betydelse för helheten och vilkas bevarande därför också är ytterstangeläget. Detta förhållande bland mycket annat aktualiserar allt starkarebehovet av en samlad speciallagstiftning för byggnadsminnesvården. Bristen påen mer avancerad sådan lagstiftning har under visat sigalltmer kännbar. Under 1960-lalet har också i flera europeiska länder medFrankrike som föregångsland en framsynt lagstiftning utarbetats just i syfteall bevara hela stadspartier. Stadsantikvarien framför därför som ell önskemålalt frågan om speciallagstiftning för byggnadsminnesvården skyndsammastutreds. Sladsmiljögruppen anseratt en genomgående brist är att lagstiftningen bortsett från riklar in sig på enstaka kulturbyggnader och inle på enhetliga stadsmiljöer.Vidare saknas rivningsskydd och detta även om områden i stadsplan K-märks. LexGamla stan kännetecknas av väsenlliga brister. omfattande och tidsödandearbete måste föregå både en expropriationsansökan och frivilliga avlal, vilketinnebär atl husen hinner rivas innan saneringsarbetet kan påbörjas. S. k.saneringsavlal som träffas med fastighetsägare kan inte åberopas mol ny ägare,varför denne är oförhindrad all riva bebyggelsen. Det är svårt att planmässigttillämpa lagen, främst på grund av atl fastighetsägarna kan fria sig frånexpropriationsanspråket genom anbud att della i saneringsarbelel. Endast om enkommun själv köpei samtiiga fastigheter något som i realiteten är omöjligtbl. a. av ekonomiska skäl synes del skydd åsyftar kunna uppnåshelt. Gruppen anför vidare bl. a. följande. Enligtgruppens mening är del numera ej enbart del kulturhistoriska intresset, sombehöver tUlgodoses. Det gäller ej enbart atl skapa s. k. kullurreserval ulanatl bevara levande äldre stadsdelar, där människor kan få bo kvar i sin invandamUjö. Sociala aspekter gör sig med styrka gällande. Sociologiska undersökningarvisar alt många människor hellre vill bo i äldre stadsbebyggelse med dessvariation och mångfald än i en ny stadsbebyggelse med dess striktafunktionsuppdelning. Dessa människors valfrihet bör respekteras.Trivselfaktorer lorde ha låt vara omälbar betydelse för människornasanpassning och återverka på t. ex. sociala omkostnader. Svårigheter föreliggeratl omplacera de i en äldre stadsdel boende raänniskoma till en ny miljö. Enflyttning sker ofta mot deras vilja. Bostadsbristen åtminstone i deexpanderande tätorterna talar för all i möjligaste mån rivning av äldre bostadsbebyggelse börundvikas. En alllför stor del av nyproduktionen av bosläder ersätterrivningsfastighelernas bostadsbestånd. i ett lolalekonomiskl perspektivkan det vara bUligare att bevara och upprusta äldre bebyggelse än alt riva denför nybebyggelse. Rivning av Irafikskäl blir i allmänhet onödig omkollektivtrafiken upprustas och privatbilismen begränsas i stadskärnorna. Dennya hyreslagstiftningen präglas av sociala synsätt. Man skiUle till denna viljafoga etl hyresgästens skydd för atl få bo kvar i den miljö han önskar. Delsagda lalar enligl gruppen för betydligt vidare expropriationsmöjligheler idenna del än utredningen föreslår. Expropriationsrätten bör omfatta såvälkulturhistorisk bebyggelse i sedvanlig bemärkelse som bebyggelse med blandadkulturhistorisk och annan äldre bebyggelse där enheten behöver bevaras.Härjämte skulle man kunna länka sig ett skydd för bebyggelse, som kan dalerastill eller de två första årtiondena av 1900-lalet. Beträffandefrågan om vem som skall äga rätt atl väcka fråga om expropriation ansluter sigriksantikvarieämbetet lill de synpunkter utredningen framför, Sveahovrätt finner del önskvärt all del i vart fall i motiven kraftigare anges allexpropriation vanligen inle bör tillåtas när del är anledning anta altfastighetsägaren själv eller i samverkan med annan vidtar erforderligaålgärder. 2.3.Expropriation med anledning :av väntad värdestegring m. m. 2.3.1.Gällande rätt rn. I svensk stadsplane- och byggnadslagstiftning har sedangammalt funnits bestämmelser om skyldighet för tomtägare all vid nyanläggningav gata ersätta staden viss del av värdet på gatumark som tas i anspråk utmedtoralen. De nu gällande reglerna härom är intagna i 5666 §§ BL. Enligt 67 §kan kommunen besluta all bidrag skall utgå även tiU kostnaderna för iordningställandeav gala. Regler om bidragsskyldighet finns också beträffande vallen- ochavloppsanläggningar sora koramunen anordnar (2427 §§ lagen (1970: 244) om allmännavatten- och avloppsanläggningar). De nu nämnda ersättningarna avser atl tillkommunen återföra en del av de vinster som fastighetsägaren gör lill följd avkommunens åtgärder. har flera försök gjorts att äventillgodose kommunernas önskemål om ökad vinstandel i värdestegring sorauppkommer vid genomförandel av större stadsplaneregleringar. Två vägar harprövats, dels alt vidga rätten atl av ägarna till fastigheter som avsevärt ökati värde genom regleringen la ut bidrag liU täckande av kostnaderna för denna,s. k. betlerments-bidrag, dels all medge kommunen rält atl lösa in sådan marksom i väsentlig mån fått stegrat värde till följd av regleringen, s. k.ekonomisk zonexpropriation. stadsplanelag upptogs regler om möjlighet förKungl. Maj:t all under vissa omständigheter ge staden rält atl lösa mark somväsentligt ökade i värde till följd av stadsplans genomförande. Markägarenkunde eraeUertid fria sig från expropriationsanspråket genom alt åla sig altbetala skäligt bidrag lill stadens kostnader för förelaget. Denna kombinationav ekonomisk zonexpropriation och bellermentsbidrag bibehölls till en börjanäven i BL men torde inle ha kommit lill praktisk användning. Reglernaupphävdes i samband med tillkomsten av de i föregående avsnitt behandladebestämmelserna om zonexpropriation i 44 § BL. Dessa bestämmelser innebär atlstaden i samband med större sladspla-nereglering kan få lösa inte bara den marksora direkt behövs för ombyggnaden utan också annan inom regleringsorarådeleller i dess omedelbara närhet belägen mark, för vilken ombyggnaden kan väntasmedföra väsentligt ökat värde. En liknande expropriationsrätt finns i 44 a §BL, den s. k. EnUgt denna paragraf kan expropriation äga rumav oraråde med äldre bebyggelse som del av historiska eller kulturhistoriskaskäl är angeläget all hålla i värdigt skick, om bebyggelsen är vanvårdad ellerannars företer väsenlliga brister, som försvårar genomförandel av enändamålsenlig stadsplan, saml erforderliga åtgärder inle lämpligen kan vidtasannat än i ell samraanhang. Exproprialionen får omfatta dels mark som berörsav dessa ålgärder dels annan mark, som är belägen inom området eller i dessomedelbara närhet och för vars ändamålsenliga utnyttjande åtgärderna kan väntasbli av väsentlig betydelse. Tanken att genom expropriationsrättsliga regler skapamöjligheter all komma ål markvärdestegring har diskuterats i olika sammanhang,bl. a. vid tillkomsten av BL. Jag får i denna del hänvisa till redogörelsen iSOU 1969: 51 s. 93. Önskeraålel alt förbehålla kommunen eventuell markvärdestegringhar vidare bl. a. legal bakom tillkomsten av instituten tomträtt och kommunalförköpsrätl. lorde enligl utredningenallmänt inses att problemet med markvärdestegringen inte lämpligen kan lösasgenom en enda generell metod varigenom värdeökningen förs över till det allmänna.Samhällsingripandena mot oförtjänt värdestegring har i enlighet härmedinriktats på samordnade ålgärder på skilda områden. Som betydelsefuUa led isträvandena all komma till rätta med problemet nämns den nya lagstiftningen omkommunal förköpsrätl lill tälbebyggelsemark samt ändringama itomträttslagstiftningen och i reglema om beskattning av realisationsvinster ochjordstyckningsrörelse. Väsentligt är också alt kommunernas resurser alt föra enaktiv markpolitik fortlöpande stärks, bl. a. genom särskilda lånemöjlighetervid markförvärv för samhällsbyggnadsändamål och för lomträltsupplåtelse.Expropriationslagstiftningen spelar en viktig roll när det gäller att motverkainle önskvärd prisstegringpå mark och låta värdeslegringsvinster komma samhället till godo. Utredningenhar inle hafl i uppdrag atl utreda möjligheterna all genom expropriationåstadkomma e:n allmän indragning lill samhället av redan uppkommen eller väntadmarkvärdestegring. Däremot ingår i uppdraget all undersöka i vad mån manexproprialionsvägen kan bidra lill all motverka oskälig markvärdestegring ochöverföra oförtjänt sådan i samhällets ägo. I della syfte föreslår utredningenvidgning av loml-rätlsexproprialionsinstitulet, införande av elt nyttvärdeutjämningsinsti-lut saml precisering av värderingsreglerna. Vad somdärutöver närmast förtjänar att allvarligt övervägas är en vidgning avliirämpningsom-rådel för den princip om värdestegrings- och nylloexproprialionsora har kommit till uttryck i 44 och 44 a §§ BL. Denna princip bör utsträckastill att omfatta alla de fall när avsevärd värdestegring eller annan merapåtaglig nyttoverkan uppkommer av exproprialionsförelag i samhällets regi.Enligl utredningen innebär en sådan utvidgning ell fullföljande av dentankegång som ligger bakom nämnda bestämmelser, nämligen alt samhället som enkompensation för sina kostnader självt bör i görlig mån få åtnjuta sådanvärdestegring som är en omedelbar följd av dess egna åtgärder. Det ;>kullemöjligen kunna göras gällande all en sådan utvidgning av gällande bestämmelserom värdeslegringsexpropriation av rättviseskäl borde kompletteras medföreskrifter om skyldighet för samhäUet atl i en eller annan form utgekompensation till sådana markägare i grannskapet för vilka ettexproprialionsförelag har värdesänkande effekt. Utredningen anser emellertidatl frågan om sådan kompensation bör lösas i speciallagstiftningen för detområde som det är fråga om. I delta sammanhang erinras bl. a. om atl ersättningsskyldighetenför s. k. grannsk;äpsstörande verksamhet m. m. har reglerats genommiljöskyddslagen (1969: 387). Frågan i vad mån samhället bör utge ersältningför värdeförluster anses inrymma problem av sådan arl atl del inle gärna kankomma i fråga alt söka åstadkomma en enhetlig lösning inom ramen f()rutredningsuppdraget. Möjlighetentill värdeslegringsexpropriation bör enligl utredningen begränsas lill attavse sådan värdeökning som uppkommer såsom en följd av samhällets egnaåtgärder. I del stora flertalet fall torde det komma all röra sig om ålgärdersom vidtas genom kommunens försorg men även statliga ålgärder, exempelvisvägbyggnadsföretag, lorde ibland kunna medföra en så påtaglig värdestegringbeträffande närUggande mark alt expropriationsrätt i och för sig bör kunnakomma i fråga. Vad gäller den närmare beskaffenheten av de åtgärder vilkasvärdeförhöjande effekt bör medföra exproprialionsbefogenhet anförs attåtgärderna bör vara av sådan arl atl expropriation i och försig skulle kunnautnyttjas för att genomföra dem. Det bör emellertid inle krävas alt självaarbetsområdet faktiskt har förvärvats genom expropriation. Det bör också varautan betydelseom arbetsområdet innehas med äganderätt eller med en begränsad räll. I likhetmed vad som f. n. gäller bör expropriationsbefogenhelen avse de situationernär värdestegringen eller nyttoeffekten av den statiiga eller kommunalaåtgärden är av mera betydande omfattning. För all lagregeln inle skall ledatill stötande resultat i enskUda fall synes därutöver böra krävas atlexpropriationen ler sig skälig med hänsyn till kostnaderna för åtgärderna ochövriga omständigheter. Utredningen anmärker atl de situationer när samhällethar rätt all i annan ordning uppbära bidrag av markägaren till kostnaderna förviss åtgärd, t. ex. gatukostnader, i allmänhet lorde falla utanför en sådanlagregels till-lämpningsområde eftersom bidragsskyldigheten medverkar lill allvärdestegringen regelmässigt blir av måttlig omfallning. Utredningenanser inte all del kan korama i fråga all beträffande mera omfattandesarahällsbyggnadsålgärder nu återinföra ett syslem med bellermentsbidrag.Däremot anses det möjligt all la hänsyn till markägarens erbjudande om bidragnär del gäller åtgärder av mera begränsad omfallning, bl. a. i vissa faU sorainle rör lälortsförhållanden, exempelvis när en ny vägförbindelse medförbetydande värdestegring på kringliggande mark. För all den föreslagnaexpropriationsrätten skaU tjäna sill syfte är del enligl utredningen nödvändigtall expropriationsbefogenhelen inträder på etl så tidigt stadium som möjligt.Å andra sidan måste också för expropriationstillslånd krävas alt planläggningenav de tillämnade åtgärderna har nått så långt alt det står klart alt de kommerall genomföras. Någon detaljredovisning av åtgärdernas närmare innebörd börinle krävas, men åtgärdernas art och orafallning mås-le redovisas i stora dragför atl expropriationsmyndighelen skall kunna bilda sig en någorlunda säkeruppfattning om vilken effekt de kan väntas få i fråga om värdet påkringliggande mark. Ienlighet med nu redovisade överväganden föreslår utredningen i 2 kap. 12 § AExLen bestämmelse om expropriation med anledning av väntad värdestegring m. m.Bestämmelsen avser det fall alt genom statens eller kommuns försorg inom visstområde skall vidtas byggnads-eller anläggningsåtgärder som kan föranledaexpropriation enligl någon bestämmelse i 2 kap, AExL. När så är fallel och detdessutom med skäl kan antas all åtgärderna medför väsentligt ökat värde föregendom i områdets omedelbara närhet eller annars avsevärt ökar möjligheternaatl utnyttja sådan egendom, skall den senare egendomen få exproprieras i denmån det anses skäligt med hänsyn lill kostnaderna för åtgärderna och övrigaomständigheter. Experten Hernmarck påpekar i sUl särskilda yttrande delsatl förslagel om värdeslegringsexpropriation tar hänsyn bara lill sådanvärdeökning som stal eller kommun har initierat, medan markägaren får behållavärdestegring som beror på enskild verksamhet, dels all negativa effekter inte föranleder någon kompensationfrån del allmännas sida. Regeln verkar således ensidigt tUl förmån för staloch kommun. Del kan enligt Hernmarck ifrågasättas om inle problemkomplexetborde regleras från en utgångspunkt som mera tar hänsyn även liU de negativaeffekterna av det allmännas åtgärder, Förslagel omvärdeslegringsexpropriation lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna.Förslaget godtas uttryckligen av kammarkollegiet, planverket,bostadssiyrelsen, i , saneringsutredningen ochHyresgästernas . påpekar emellerlid alt avgränsningen avinfluensområdena kan ge upphov lill besivärliga gränsdragningsproblem. Kammarkollegielframhåller all föreskrifterna bör formuleras så all det klart framgår attexpropriationsbefogenhelen tillkommer den som skall vidta byggnads- elleranläggningsålgärderna i fråga, dvs. staten eUer vederbörande kommun. Förslagel avstyrks av , domänverket ochNäringslivets byggnadsdelegation. Principiella betänkligheter kan enligt resasmoc den föreslagna expropriationsrätten, särskilt i fall då den inte kan sägasvara en ersältning för sakligt motiverat bellermentsbidrag. En värdeslegringsexpropriationmåste enligt hovrätten både till konstruktion och i lill-lämpning drabbafastighetsägarna mycket ojämnt. Det i sig goda syftet att hålla markpriser nerebör man söka tillgodose genom andra metoder. Näringslivets byggnadsdelegation anför i sinsynpunklspromemoria bl. a. att det förefaller oklart, i vilka situationer delföreslagna värde-slegringsexpropriationsinslilulet egentligen kommer all fånågon självständig betydelse. Så snart värdeökningen slår i samband med planeringfinns ju alltid möjlighet atl ansöka om tälbebyggelseexpropriation, åtminstonenär området i fråga kan planeras i ell sammanhang. I dessa sUualioner lorde f.ö. förutsättningar finnas atl ingå exploateringsavtal eller atl utnyttja BL:smöjligheter all la ul galukoslnadsbidrag ra. I dessa fall blir emellerlidvärdeslegringsexpropriation enligt utredningens åsUcl inte aktuell. Eftersomvärdeökningen enligt utredningen måste framstå som sannolik genom preciseringari planering, är det svårt atl inse i vilka situationer utöverplanläggningsfallen sora värdeslegringsexpropriation skulle kunna koraraa ifråga. Områden som angränsar en investering, vUken har tUlkommit genom detallmännas medverkan, kan knappast förutses sliga avsevärt i värde, så längeanvändningssättet har förblivit opreciseral från plansynpunkl. Vidare påpekasall de värderingsregler som kommittén föreslår innebär all en starkvärdeinfluens, som inträffar före expropriation, skall lämnas obeaktad videxpropria- lionsvärderingen.Med denna regel som grund skulle således en betydande värdestegring i allahändelser kunna lämnas obeaktad, även om området först på elt senare stadiumblev föremål för planläggning och eventuell expropriation. I promemorian anförsyllerligare följande. Delförefaller således, som om värdeslegringsexproprialionen skulle sakna nämnvärdsjälvständig betydelse. De enstaka situationer, som kan tänkas från praktisksynpunkt, blir dessutom föremål för realisationsvinstbeskattning, om ägarenskulle vilja tillgodogöra sig det stegrade fastighetsvärdet. Del förefaller ialla händelser svårt all förstå, varför inle enstaka mera markantavärdestegringsfall skulle kunna lösas med bidragsregler ("bellermentsbidrag")sora alternativ till expropriation. För detla talar, atl den beräknade vinslenändå måste uppskattas som etl led i exproprialionssökandens argumentering, dådel gäller expropriationstillslånd. en självständigvärdeslegringsexpropriation verkligen behövs, är del rimligt alt begränsaingreppen lill mera flagranta fall. Man skulle t. ex. kunna länka sig, atlfastighetens värde ledde sig obetydligt jämfört raed situationen efler denoffentliga investeringens tillkomst. Ofta lorde del väl för övrigt gällabebyggda fastigheter, där olika befintliga rörelser dvs. lokalhyresgäsler erhåller den största nyttan, men fastighetsvärden och faslighelsavkaslningvisar förhållandevis mindre förändringar. Domänverketanser all den princip om expropriationsrätt med anledning av väntadvärdestegring lUl följd av del allmännas ålgärder som har komrait lUl uttryck iutredningens förslag i och för sig kan vara riklig men all vägande invändningarkan riktas mot del sätt på vilket principen har omsatts i förslagel.Doraänverkel fortsätter. Denförvärvsräll, som föreslås, grandar sig uteslutande på en förväntadvärdestegring enligl verkels tolkning med ovUlkorlig utgångspunkt från elli en eller annan form meddelat slutiigt beslut om blivande byggnads- eller anläggningsålgärder.Den faktiska värdestegringen framkommer möjligen först i etl senare skede.Emellerlid kan givelvis även del fall inträffa, atl den ifrågakommandeanläggningsålgärden visar sig vara ell misslyckande och all därföreller av andra tänkbara skäl den värdeökning, som föranlett tvångsförvärvel,varit en fiktion. Med hänsyn härtill bör kraven på sannolikheten för en värdeökningformuleras strängare än som skell saml bestämmelserna eventuellt kompletterasmed ovillkorlig räll för expropriaten alt i särskilda fallframdeles påfordra exempelvis återlösen. Ej heller synes förslagelskonsekvenser helt genomtänkta i vad avser bestämningen av förvärvs-objektet.Enligl ordalydelsen skall delta vara egendom i "omedelbar närhet" avdel område, inom vilket byggnads- eller anläggningsålgärderna är avsedda allkomma till slånd. Man tänker sig exempelvis alt dessa avser enlunnelbaneslräckning raed hållplatser över ell glesbe-byggl område. Med allrastörsta sannolikhet kommer därigenom åtskillig omkringliggande mark alltilldraga sig ökat värde. Spörsmålet blir då, i vilken omfallning fastigheternai fråga skall anses Ugga i sådan "omedelbar närhet" lillbananläggningen, all de är underkastade expropriationsrätt. Länsstyrelseni ifrågasätter om enbart värdeökningen skall vara tillräckligexproprialicmsgrund. Del synes böra krävas atl staten eller vederbörande kommunåtminstone gör sannolikt all egendoraen i fraratiden kan blibehövlig för allmänt ändamål eller tätbebyggelse. Bestämraelserora ersättning vid expropriation och annan tvångs-inlösen finns dels i ExL delsi olika författningar som reglerar tvångs-inlösen, t. ex. BL. Sistnämndabestämmelser innebär ofta all reglerna i ExL görs tillämpliga, i somliga fallmed en del modifikationer. I ExL finns vissa centrala regler om värdering videxpropriation samlade i ell särskilt avsnitt under rubriken , vilket omfattar 711 §§. Värderingsreglernai ExL fick sin nuvarande lydelse genom lagändring (1949: 663). Ellväsentiigt motiv för ändringen, som bl. innebar all ordet "full"ströks i ullryck som "full ersättning" och liknande, var atl dedittUls gällande reglerna ansågs ha lett till all ersätt-ningama inle sällanhade blivit alllför höga. Lagrådet, som motsatte sig den föreslagna ändringen,diskuterade i sill yttrande hur ersättningsfrågan skulle bedömas när lika godaskäl förelåg för visst högre och visst lägre belopp. I elt sådani fall bordeenligt lagrådet del högre beloppet dömas ut. Om osäkerhet rådde om verkligavärdet borde bevisbördan åvila exproprianlen (prop. 1949: 184 s. 262). hänvisade i sill yttrande tUl vad lagrådet hade anfört ombevisbördan och framhöll atl den förordade lagändringen inte borde föranledanågon rubbning av den princip som lagriidel hade gett ullryck ål (2LU 1949: 34s. Enligl7 § första styckel ExL skall för faslighet som exproprieras erläggas löseskUUng,motsvarande faslighetens värde med hänsyn särskUl till ortens pris ochfastighetens a\'kastning. Exproprieras en del av en fastighet och lideråterstoden skada eller intrång genom expropriationen eller den exproprieradedelens användande, skall ersättning betalas för delta. Uppkoraraer i övrigtgenom exproprialionen skada för ägaren skall också sådan skada ersättas. I7 § anges ultryckligen två av de länkbara metoderna för bestämmande avfastighetsvärde ortsprismeloden och avkaslningsmeloden och antydsmöjligheten av alt också använda andra metoder. Bestäramelsen kan genom sinavfattning sägas ge ett visst företräde åt de båda nämnda metoderna framförandra länkbara metoder men ger inle något bestämt besked om vilken av dessametoder som skall anses ha företräde,om de i ett givet fall leder tUl olika resultat. I motiven till bestämmelsenanförde departemenlschefen bl. 1949: 184 s. 100). Alti främsta rummet anknyta värderingen till ortens pris synes mig vara riktigt. Omen prisnivå för fastigheter av visst slag utbildas i elt samhälle, kan ägarenav en sådan fastighet med skäl ulgå ifrån alt hans fastighet har elt värde, somi huvudsak ansluter sig till prisnivån, och detta värde bör då också ligga lillgrand för exproprialionsersällningen.