prop · FU03177 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligtsamstämmiga uppgifter från länsarbetsnämnderna hör det till undantagen attbyggnadsarbeten påbörjas före rekommenderade eUer genom tiUstånd anvisadetidpunkter. Uppgifter om hur syssels'ättningen utvecklas i debyggnadsarbeten som påverkas av denna säsongstyrning erhålls genom de kvartalsvisutförda byggnadsinventeringarna. Variationerna i sysselsättningen ärbegränsade. redovisas dock en uppgång, lika regelbundetåterkommande som nedgången tUl febmari. Under den tidrekommendationssystemet har varit i full tillämpning har skiUnaden mellanfebmari och maj motsvarat av den inventerade sysselsättningen. Engenomgång av materialet från inventeringarna visar, att säsongsv'ängningamaåterkommer på objekt i flertalet storleksklasser, men mindre utpräglat vadgäller de större objekten. Ävenom de angivna säsongvariationerna kan förutsättas vara väsentiigt lägre än demman skulle få om den ifrågavarande byggnadsproduktionen fick utvecklas fritt,har man således ännu inte lyckats att helt eliminera säsongsvängningarna i dendel av byggnadsverksamheten som styrs medels rekommendationer ochigångsättningstillstånd. Under den närmaste efterkrigstiden och långt frampå intog byggnadsregleringen en framskjuten plats som konjunkturpolitisktmedel. Ses emellertid regleringen i främsta rummet som ett medel att dämpaöverkonjunkturer, kan erfarenheterna av dess användning enligt utredningeninte anses tyda på att medlet har varit tillräckligt för denna uppgift. Underhögkonjunkturen , 1950-1951 och 1955 bidrogbyggnadsinvesteringarnas utveckling till att skärpa överkonjunkturen. Detta utfall kan i fråga om den förstnämndaperioden förklaras av att man saknade en fast plan för hurproduktionsresurserna i byggnadsverksamheten skulle användas. För att avhjälpadenna brist infördes förfarandet med en tillståndsbudget som dels gaven ram för tiUståndsgivningen , dels fördelade tillstånden på skildabyggnadssektorer. Denna typ av budget behölls fram t. o. m. . Intedesto mindre framhålls i kommentarerna tiU investeringsbudget, atttillståndsgivningen hade varit för stor i förhåUande tillbyggnadsmarknadens kapacitet, så att eftersläpningar uppstått i fråga omfullföljandet av den reglerade byggnadsverksamheten. En åtstramning avtUlståndsgivningen gav inte den avsedda dämpningen. Dettaberodde väsentligen på en expansion av den oreglerade byggnadsverksamheten, somkommit att svara för en avsevärt ökad an del av den totala byggnadsvolymen. Iännu högre grad kan detta förat-sättas ha varit fallet , då dentUlständsberoende delen av byggnads- och anläggningsverksamheten beräknas hautgjort knappt hälften av den totala byggnadsvolymen. Detsagda berättigar dock enligt utredningen inte tiU slutsatsen, attbyggnadsregleringen har varit betydelselös som konjunktumtjämnande medel. Äveni de fall där byggnadsinvesteringarna har tillåtits stiga mer än önskvärt kandet förutsättas, att skiUnaderna meUan tiUgång och efterfrågan påbyggnadskapacitet skulle ha blivit större, om regleringsåtgärderna inte hadesatts in. Närbyggnadsregleringen åter kommit att användas ikonjunkturstyrande syfte, har detta skett under väsentiigt andra fömtsättningarän de som rådde och 1950-talets första hälft.Framför allt har regleringen inte fått sanuna framskjutna position som detnära nog enda medlet att hålla tillbaka överkonjunkturer genom åtgärder inombyggnadsbranschen, utan penning-och finanspolitiska åtgärder har i detta syftesatts in med betydligt större skärpa . Tabell I. Inneliggande och beviljade ansökningar omigångsättningstillstånd åren 19661969. överfördestillståndsprövningen för projekt till en beräknad kostnad av 5 milj. kr. ochmer från länsarbetsnämnderna till Kungl. Är 1969 sänktes den nämndagränsen till 3 milj. kr. Regleringens betydelse torde,framhåUer utredningen, i viss utsträckning kunna bedömas på gmndval avstatistiken över inneliggande ansökningar om igångsättningstUlstånd som tillviss del kan sägas representera ett latent efterfrågetryck påbyggnadsmarknaden. I tabell 1 redovisas inneliggande och beviljade ansökningaråren 1966-1969. har ansökningstrycket ökat starkt. De perden inneliggande ansökningarna om igångsättningstillståndrepresenterade en total investeringsvolym av . mot ca 3miljarder kr. Ökningen har emellertid huvudsakligen skett istorstadslänen. Den har varit betydligt mera måttlig i övriga län i södra ochmellersta , medan i skogslänen ansökningstrycket låg vid samma nominellanivå som . Talen anges i löpande priser. Flera omständigheter gör,fortsätter utredningen, att även om man tänker sig möjligheten av ett plötsligtupphävande av byggnadsregleringen så skulle detta inte resultera i etttillskott till investeringsefterfrägan med nämnda . Man kanemellertid utgå frän att d;n efterfrågan som f. n. håUs tillbaka genomregleringen, särskilt i storstadsområdena, är så pass omfattande att den vidett frisläppande utan kompenserande åtgärder skuUe ge anledning tUl aUvarligabalansproblem. Betr'åffande bostadspolitikenskonjunkturstyrningseffekt konstaterar utredningen, att den årligaigångsättningen av nya bostadsprojekt sva- rarmot givna ramar. Det innebär, att nybyggnadsvolymen inom bostadssektorn äreffektivt styrd över konjunkturen. Reparations- och underhållsarbetena är docki endast ringa utsträckning påverkade av den bostadspolitiska styrningen. användes byggnadsregleringen ävensom regionalpolitiskt medel. Prövningen av byggnadstillstånd för industrianläggningarinnefattade bl. a. frågan om lokaliseringens lämplighet och gavi förekommande fall anledning till överläggningar mellan tiUståndsmyndigheten- AMS - och det tillståndsberoende företaget om lämpligheten av annanförläggningsort. lokalisering konstaterade i sittbetänkande Aktiv lokaliseringspolitik (SOU 1963: 58), att dessa överläggningari en del fall ledde tiU en annan och från samhällssynpunkt lämpligarelokalisering utan att de företagsekonomiska kraven behövde eftersättas. Även om avslag på ansökan om byggnadstillstånd iflertalet fall endast haft tiU effekt att företaget anpassat sin verksamhettill de gamla lokalerna eller utnyttjat befintliga lediga lokaler, framhöllkommittén för näringslivets lokalisering betydelsen av attlokaliseringsorganet på basis av ansökningarna fått tillfäUe att diskuteraalternativa lokaliseringsorter på ett tidigt stadium innan utbyggnadsplanernabörjat realiseras. Sektorstyrning i bemärkelse av systematisk påverkanför att långsiktigt uppnå viss byggnadsvolym inom en avgränsad sektor harenligt utredningen i första hand tillämpats beträffande bostadsbyggandet. Dennastyrning har i praktiken utgjort en dd av den konjunkturstyrning som genomförtsför bostadsbyggandet. Vad som i det föregående har sagts omkonjunkturstyrningen av bostadsbyggandet gäller därför även beträffandesektorstyrningen av detta byggande. När byggnadsregleringen infördes var den i förstahand ett medel att fördela produktionsresurserna, såväl mellan byggnadsverksamhetenoch övriga delar av näringslivet som mellan olika byggnadssektorer. Det varunder krigsåren angeläget att bereda utrymme för byggnadsinvesteringar förförsvaret och för produktionen av varor som var viktiga för folkförsörjningen.Detta syfte tillgodosågs genom såv'äl generella dispenser fräntillståndstvånget som direktiv för tillståndsprövningen. Den infördaanv'ändningen av en tillståndsbudget innebar med sin förhållandevis långtgående uppdelning på delkvoCer en totalfördelning av byggnadsproduktionen påolika sektorer. Frän nationalräkenskaperna kan för tiden fr. o. m.är 1950 hämtas uppgifter om fördelningen pä olika sektorer avbruttoinvesteringarna i byggnader och anläggningar. I tabell 2 lämnas denrelativa fördelningen pä skilda sektorer av investeringskostnadernasammanräknade över olika perioder, nämligen , då fördelningenalltjämt i förhållandevis stor omfattning styrdes genom byggnadsregleringen,, då denna del av byggnadsregleringen var satt ur kraft, och åren Byggnadsverksamheten fördelad på sektorer. (37,1) (33,8) (34,1) Jordbruk, skogsbruk och fiske Handel m. m. Hälso- och sjukvård, soc. Förvaltning m. m. Vatten och avlopp m. m. 1964-1968,då regleringen åter i viss utsträckning satts i funktion. Det är som synes inga slående skiUnader isektorfördelningen, när man jämför och perioden 1959-1963.En ökad byggnadsverksamhet på andra sektorer fr. o. m. motsvaras av ennedgång i den relativa andelen för bostadsbyggandet under den senare perioden.Det ligger vidare nära till hands att se den ökade andelen fritidshus som ettresultat av tillståndstvångets avskaffande. Handeln torde vara det område pävilket regleringen har haft sitt största inflytande. Dess andel avbyggnadsinvesteringarna ökade till nära nog det dubbla efter regleringensupphörande. och framåt har ensektorstyrning skett med hjälp av byggnadsreglering i så måtto att kravet påigångsättnings-tillstånd har begränsats till att gälla vissa sektorer, medanandra sektorer, däribland statsbdånade bostäder, som styrs genom årliga låneramar,samt industribyggnader, har lämnats utanför. Tabell 2 visar inte på någon tillbakagång av dereglerade sektorernas andel av byggnadsinvesteringarna ijämförelse med den närmast föregående regleringsfria femårsperioden.Utvedding-en har snarare varit den motsatta. Inte desto mindre kan enligt utredningenen seklorpåverkan förutsättas ha skett. Särskilt påtagligt framstår dettabeträffande privatfinansierade bostäder, ålderdomshem och sjukhus för vilkabyggnadsvolymen varit helt beroende av centralt fastställda ramar. Beträffandesjukhus har en styrning skett inom totalramen med prioritering av vissabyggnader, nämligen vårdpaviljonger för långtidssjuka samtundervisningssjukhus. Utredningen framhåller att byggnadsregleringenbaseras på förbud att bygga utan tiUstånd. Sådana tillstånd kan göras mer ellermindre generella, med eller utan särskilda förbehålla. I den för regleringentypiska tiUämpningen har dock tillstånden gällt enskilda byggnadsobjekt som varitbestämda med hänsyn till storlek, ändamål och belägenhet. Tillståndet harockså gjorts beroende av att vissa vilUcor uppfyllts, avseende bl. a.tidpunkten för byggnadsarbetenas påbörjande. Genom en sådan ordning är detenligt utredningen i princip möjligt att styra byggnadsvolymens storlek, dessförläggning i tiden och fördelning på regioner och sektorer. En viktig delsaknas emellertid i denna direkta, objektsinriktade styrning. Den kan nämligenbara förhindra verkställigheten av byggherrarnas beslut att bygga ellermotverka eller uppskjuta fattandet av sådana beslut. Regleringen får därför enstyrande effekt endast under förutsättning att efterfrågan påbyggnadsinvesteringar är större än den som man vid regleringens tillämpning ärberedd att släppa fram på byggnadsmarknaden. Vidbyggnadsregleringens tillämpning har säsongstyrningen sannolikt kommit attspela den största rollen. Principen för regleringens tillämpning för dettasyfte är enkel. För sysselsättningen vid varje byggnadsobjekt gäller en visstidsförddning. Adderas sysselsättningstalen för samtiiga objekt, erhålls dentotala sysselsättningen för byggnadsbranschen. Genom att föreskriva tidpunkterför de olika byggnadsarbetenas påbörjande och göra igångsättningstillståndenberoende av att dessa tidpunkter iakttas är det möjligt att påverkautvecklingen av denna sysselsättning över s'äsongerna. Tekniken kan bäst tiUämpas på ett relativtbegränsat antal byggnads-objekt. Utsträcks tillämpningen tUl mindrenybyggnadsarbeten och reparations- och underhållsarbeten, ökaradministrationskostnaderna väsentligt snabbare än effekten av medlet.Sistnämnda från säsongsynpunkt betydelsefulla del av byggnadsverksamheten hardärför lämnats opåverkad. Genom att göra rätten att påbörja ettbyggnadsarbete beroende av tiUstånd kan man även utöva konjunkturstyrning.Eftersom medlet baseras på förbud att bygga utan tillstånd kan det emellertidvid sådan styrning bara bli frågan om att begränsaigångsättningsvolymen i förhållande till den volym som hade blivit aktueU utanreglering. I flertalet fall är innebörden härav att igångsättningen förskjutsframåt i tiden. Principen är att det på så sätt uppdämda byggnadsbehovet skallkunna släppas fram i ett senare skede i den takt detta bedöms lämpligt medhänsyn tUl konjunktumtvecklingen. Metoden fömtsätter ett stäUningstagande i enskildabyggnadsärenden tUl vilka projekt som skaU tillåtas resp. inte tillåtas kommatUl utförande. Deima prövning jämte kontrollen av att de byggande ialcttarregle- ringsbestämmelsernaställer stora krav på administrativa resurser, som i praktiken liksom vid dessanvändning för säsongstyrning sätter relativt snäva gränser för regleringenstillämpning. I nuvarande tillämpning av regleringen kan manurskilja två i princip ganska olika tillvägagångssätt. Beträffande vissareglerade byggnadssektorer ankommer det på länsarbetsnämnderna att var för sigoch utifrån sin bedömning av arbetsmarknadsläget och den väntade regionala utvecklingenmeddela igångsättningstiUstånd för byggnadsobjekt under en viss storlek, medantillstånden för större objekt prövas av Kungl. För andra reglerade sektorer har Kungl. Maj:tfastställt årsramar inom vilka igångsättningstillstånden lämnas avlänsarbetsnämnderna. Dessa ramar har i den praktiska tiUämpningen blivitbestämmande för tiUståndsgivningens volym. Erfarenheterna har emellertid visat påsvårigheterna inom många sektorer att på rationella gmnder upprätta sådanaramar. Även dessa svårigheter medför i praktiken begränsningar i byggnadsregleringensanvändbarhet som konjunkturstyrande medel. Utredningens slutsats är attbyggnadsregleringen är lämpad för konjunkturstyming av i första hand sådanbyggnadsverksamhet som kan rambeläggas och som omfattar ett någorlundabegränsat antal enskilda objekt. Byggnadsreglering i konjunkturstyrande syftepåverkar också byggnadsverksamhetens regionala fördelning. Det ligger i sakensnatur, att restriktiviteten i tillståndsgivningen vid regleringens tillämpningi konjunkturstyrande syfte i stor utsträckning blir beroende av balansen päarbetsmarknaden inom skilda regioner. I områden med överefterfrågan påarbetskraft gallras hårt bland de aktuella byggnadsprojekten, medan det i regelinte blir fråga om någon gallring i regioner med arbetskraftsöverskott. I vissa fall är dock regleringen mera direktinriktad på att åstadkomma en viss regional fördelning avbyggnadsinvesteringarna. Som exempel kan nämnas det privatfinansieradebostadsbyggandet. Detta dimensioneras genom årliga igångs'ättningsramar, somgenom centralt bestämda kvoter fördelas på landets olika ddar. Som redan framhållits beträffandebyggnadsregleringen gäller dock som en förutsättning för att den planeradefördelningen skall realiseras, att investeringsviljan inom var och en av deskilda regionerna minst svarar mot den tänkta regionala investeringsvolymen. Iregioner där investeringsviljan är otillräcklig kan man uppenbarligen integenom reglering höja investeringarna tUl önskad nivå. I och med att en byggnadssektor är lagd underreglering föreligger också sektorstyrning i den meningen att den totalabyggnadsvolymen inom sektorn bestäms av de meddelade igångsättningstUlstånden.Regleringens tillämpning på exempelvis kontors- och affärshus i balansska-pandesyfte har otvivelaktigt varit bestämmande för byggnadsvolymeninom dessa sektorer. Eftersom denna styrning har skett huvudsakligen med hänsyntill det regionala arbetsmarknadsläget har den emellertid inte grundats pånågot långsiktigt mål beträffande sektorerna. Utfallet har också varieratstarkt mellan skilda regioner. I vissa regioner har denna form avsektorstyrning inte haft någon nämnvärd betydelse annat än tillfälligt. Iandra regioner, där en mera varaktig överefterfrågan på arbetskraft harförelegat, har den givit starka utslag. Inom sektorer, innefattande privatfinansieradebostäder samt ålderdomshem och sjukhus, har sektorstyrningen skett merasystematiskt med ledning av de igångsättningsramar som tidigare omnämnts ianslutning till regleringens användning i konjunkturstyrande syfte. Dennastyrning medelst igångsättningsramar synes ge kontroll överinvesteringsutvecklingen inom de rambdagda sektorerna. När det gäller bostadsbyggandet slutligenframhåller utredningen att styrningen av detta byggande ytterst vilar påregleringssystemet, som dock underbyggs med ekonomiska medel. Eftersomigångsättningstillstånd inte behövs för de statsbdånade bostadsprojekten tillskillnad från de privatfinansierade fungerar lånebesluten i realiteten somsådana tillstånd. Därutöver kompletteras regleringstekniken genom att byggnadsarbetetsfinansiering på olika sätt underlättas. Denna kombination av reglering ochekonomisk styrning har medfört särskilda möjligheter att effektivt styrabyggnadsvolymen inom bostadssektorn. För konjunkturstyrningen av bostadsbyggandettillämpas flexibla fler-årsramar, som medger en anpassning av byggandet tillförändringar i konjunkturen. Kombinationen av långtidsramar och långsiktigafördelningsbeslut, med möjUgheter tiU kortsiktig anpassning av ramarna tiUkonjunkturförloppet, är enligt utredningen ägnad att främja den projektplaneringsom utgör en föratsättning för en framgångsrik konjunkturstyrning. Fastställandet av ramar för igångsättningen avbostadsprojekt innebär, att denna sektor tiUdelas en viss andel av de totalabyggnadsresurserna. Denna sektorstyrning kompletteras som tidigare nämnts medåtgärder för att s'äkerställa kreditförsörjningen och därigenom åstadkomma attramarna verkligen tas i anspråk. Kombinationen av stimulerande och begränsandeåtgärder har hittUls visat sig effektiv för att långsiktigt hållabostadsproduktionen vid önskad nivå. Regionalt fördelas bostadsbyggandet genom fördelningenav låne-och igångsättningsramar på län och därefter på kommuner ochindi-vidueUa objekt. TiU en del sker också fördelningen på riksnivå direkt påorter och kommuner. Systemet erbjuder möjligheter tiU flexibiUtet, både medhänsyn till uppkommande byggnadsbehov och med tanke på särskilda regionalaintressen. Utredningen understryker nödvändigheten av attsnabbt kunna sätta in åtgärder som är påkallade för att påverka byggnadsvolymeni k o n-junkturstyrande syfte. En utdragen beslutsprocess och osäkerhet omvilket beslut som kommer att fattas är svagheter som kraftigt nedsätter ettstyrmedels användbarhet för konjunkturstyrning. Svårigheten att fömtse längden av en konjunkturfasoch styrkan i konjunktumtvecklingen StäUer vidare krav pä flexibilitet istyrmedlens till-lämpning. Möjlighet bör finnas att anpassa den tidrymd undervilket ett medd tillämpas med hänsyn tiU konjunkturförloppet efter hand somdetta kan bedömas med ökad säkerhet. Pä motsvarande sätt bör man skapamöjlighet att anpassa även den kraft varmed ett konjuiiktursty-rande medelsätts in. Den speciella planering som enligt beslut vid 1969års riksdag sker för bostadsbyggandet tillgodoser enligt utredningens bedömandei stort sett kraven i fråga om konjunkturstyming. Utredningen föreslår inga ändringar ikonjunkturstyrningen av det statligt belånade bostadsbyggandet. Även styrningenav det icke statiigt belånade bostadsbyggandet föresläs som ske pågrundval av igängs'ättningsramar faststäUda av Kungl. Detta förutsätteratt det icke statligt belånade bostadsbyggandet även fortsättningsvis underkastasbyggnadsreglering. Det formella huvudansvaret för stymingen av helabostadsproduktionen inom de av statsmaktema fastställda ramarna bör enhgtutredningens mening ligga på en och samma myndighet. Utredningen föreslår attansvaret för den på riksnivå gjorda fördelningen av det privatfinansieradebostadsbyggandet skaU föras över från tillbostadsstyrdsen. Behovet av samråd mellan de två verken vid den regionalafördelningen av bostadsramarna kvarstår enligt utredningen även efter det atten sådan ändring har genomförts. På länsplanet beslutar om den huvudsakligafördelningen pä kommuner av länets bostadsbyggande. Besluten om tillstånd attuppföra icke statligt belånade bostäder föreslås dock ligga kvar hoslänsarbetsnämnden som pä det regionala planet även i övrigt bör svara förtillståndsbeslut i regleringsärenden. I fråga om kommunernas byggande är utredningensslutsats att konjunkturstyrningen i första hand bör ske genombyggnadsreglering. Till ledning för denna styrning av de kommunalabyggnadsinvesteringarna bör ramar upprättas för skilda delsektorer. Det bör pålängre sikt vara möjligt att bestämma ramar för igångsättningen avnybyggnadsarbeten med uppdelning på följande objektstyper, nämligen skolor,sjukhus, ålderdomshem, vatten- och avloppsanläggningar, vägar och gator (utomstatsbidragsberättigade vägar, som förutsätts liksom höra under vägverketsplanering), byggnader för förvaltning och sociala ändamål, samlingslokaler,kyrkor, teatrar, idrottsanläggningar samt övriga kommunala byggnader ochanläggningar. Även enskilda samlingslokaler, kyrkor, teatrar ochidrottsanläggningar bör innefattas i de ramar och därmed den konjunkturstyrningsom föreslås. Den skisserade avgränsningen kan diskuteras och justeras efterhand som ramarna görs upp. Redan nu föreligger ramar för skolor, sjukhus ochålderdomshem. För skolornas del bestäms ramarna inte i anslutning tillregleringen utan till statsbidraget, och i fråga om ålderdomshemmen ingår desom en delkvot i igångsättningsramen för bostäder. Det finns enligtutredningens mening förutsättningar att redan i nuvarande läge få framunderlag för motsvarande ramar även för vatten-och avloppsanläggningar samtvägar och gator. Övriga investeringar kan tiUs vidare sammanfattas i engemensam ram. Utredningen förutsätter, att dessa ramar fastställs av Kungl.Maj:t som ett led i konjunkturpolitiken. Informationer om de kommunalainvesteringsplanerna samt den fortiöpande konjunkturbedömningen föratsättsutgöra underlag för rambesluten. Päliknande sätt som beträffande bostadsbyggandet bör de nyssnämndaigångsättningsramarna faststäUas med olika tidsperspektiv. Minimi-ramar förförslagsvis tvåärsperioder bör sålunda fastställas och även fördelas på objektgenom förhandsbesked att byggnadstiUstånd kommer att lämnas. Beroende påkonjunkturutvecklingen kan sedan en påbyggnad ske med tilläggsramar för detnärmaste året. Fördelen med detta tillvägagångssätt är liksom i fråga ombostadsinvesteringama, att den långsiktiga planeringen underlättas genom i godtid lämnade tillstånd utan att den mera kortsiktiga konjunkturanpassningen avbyggnadsvolymen äventyras. Frånds riksramar som f. n. finns för igångsättningen av skolor, sjukhus ochålderdomshem sker direkt fördelning av igångsättningen på enskUda objekt överhela landet. Fördelningen sker på grundval av centralt inhämtade inform.tionerom enskilda planerade byggnadsobjekt. Utredningen föreslår ingen ändring idetta tillvägagångssätt. I fråga om övriga kommunala investeringar utgårutredningen från att för dessa investeringar riksramar skall fördelas på län ilikhet med vad som sker på bostadssektorn. De bör sedan fördelas på kommuneroch byggnadsobjekt av en länsmyndighet. Länsarbetsnämndernas bedömning av det regionala ochlokala arbetsmarknadsläget och dess utveckling kommer med den föreslagna ordningenatt utgöra ett viktigt underlag för beslutsfattandet vid den styrning avbyggnadsproduktionen som sker på länsplanet. Länsarbetsnämndernas analyser ocharbetsmarknadsprognoser kommer också att ingå i underlaget för defördelningsbeslut som fattas på riksnivå. I dessa hänseenden kommer med andraord inte att ske någon egentlig föränd- ringi förhållande till vad som f. n. gäUer. Äveni de fall då oprioriterade byggnadsinvesteringar fördelas centralt, som falletär med t. ex. ålderdomshem, meddelas igångsättningstUlstånd avlänsarbetsnämnderna. Enligt utredningens uppfattning talar övervägande skäl förden ordningen att den centrala myndigheten fattar de formella besluten omtillstånd. Utredningenhar i begreppet det enskilda näringslivets byggande innefattatbyggnadsproduktionen för näringsgrenarna industri, handel samt jord- ochskogsbruk och byggandet av fritidshus.