prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — De regler som renbeteslagen innehåller i dessahänseenden föreslås bli upphävda. Vidare föreslår de sakkunniga att renbynskall kun- Maj:ts proposition nr 1971 nabegränsa antalet renskötande medlemmar i byn. Enligt de sakkunniga behövs vissabegränsningar i renbyns befogenheter såvitt avser slakt- och försäljningsleden.Sålunda föreslås att renbyn endast efter särskilt uppdrag får ombesörja slaktav medlems renar och försäljning av därvid ulvunna produkter. Märkningen avrenarna föreslås i princip ankomma på renbyn. Enviktig punkt där de för renbyarna gällande reglerna enligt de sakkunniga måsteavvika från bestämmelserna i lagen om ekonomiska föreningar är frågan ommedlemskap. För alt det med en renby avsedda syftet skall uppnås bör ingen avde företagare som driver renskötsel inom bjms verksamhetsområde kunna ställasig utanför byn och därigenom hindra elt gemensamt utnyttjande avbetesresurserna och en rättvis fördelning av skötselkostnaderna. Denna ståndpunkt,som överensstämmer med gällande reglering av lappbytillhörigheten, är enligt desakkunniga en konsekvens av att renbetesrätten inle är individuell utansamfälld för alla som driver renskötsel inom ett visst område. När det sedangäller frågan vilka personer som skall vara medlemmar i renbyn föreslår desakkunniga i huvudsak samma regler som f. n. gäller beträffande lappby. Vidsidan om automatiskt medlemskap för rennäringsulövare m. fl. bör sålundamedlemskap kunna förvärvas genom särskilt beslut. Avgörandet i sådan frågaföreslås i princip ankomma på renbyn. Desakkunniga förordar att renbyns organ blir desamma som i en ekonomiskförening, nämligen stämma, styrelse och revisorer. Rösträtten på stämmaföreslås i flertalet frågor bli avhängig av renantalet, så alt en röst erhållsför varje påbörjat hundratal renar. I vissa frågor såsom om ändring av bynsstadgar och beviljande av ansvarsfrihet för styrelsen skall röstning dock skeefter huvudtal. Ifråga om renbyns ekonomiska förhållanden föreslår de sakkunniga i huvudsakföljande. Renbyns utgifter betalas av samtliga renskötande medlemmar. I regelfördelas utgifterna mellan medlemmarna i förhållande till reninnehavel, menmöjlighet bör finnas alt fördela vissa utgifler endasl på sådana renskötande medlemmarvilkas renar föranleder utgifterna. För att byn skall ha tillgång till likvidamedel bör de renskötande medlemmarna vara skyldiga alt tillskjutaförlagskapital. Den slutliga fördelningen av renbyns utgifter under etträkenskapsår görs i den förvaltningsberättelse, som styrelsen har atl läggafram för varje avslutat räkenskapsår. Renbyn föreslås få räll alt uppta lån,men härför skall i regel krävas beslut med kvalificerad majoritet.Fondbildning inom byarna, exempelvis för att underlätta investeringar ellermöjliggöra kostnadsutjämning mellan olika år, anser de sakkunniga vara i höggrad önskvärd men föreslås inte bli obligatorisk. De bestämmelser omfondbildning som behövs förutsätts bli införda i de olika renbyarnas stadgar. Remissinstansernagodtar i allt väsentligt de sakkunnigas förslag att omvandla de nuvarandelappbyarna till särskilda lokala organisationer för Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 117 Man är ense med de sakkunniga om alt renskötseln behöverorganiseras i stora driftsenheter för att rationaliseringsfrämjande åtgärderskall kunna planeras och genomföras på ett effektivt sätt. Remissinstansernadelar också de sakkunnigas uppfattning att rennäringens rationaliseringsproblemi första hand bör lösas genom en utbyggd samverkan inom de nu beståendelappbyarnas ram. Remissinstanserna godtar överlag förslaget alt organisationenutformas på i huvudsak samma sätt som gäller för ekonomiska föreningar. Detframhålls att en sådan organisatorisk lösning gagnar renskötseln och ger derenskötande samerna bättre möjligheter all tillvarata sina intressen gentemotmyiidigheler och andra. Några remissinstanser påpekar att förslagetinnebär att de renskötande samerna tvingas till ekonomisk samverkan. Därför börenligt dessa remissinstanser det nya systemet genomföras endast om en betydandemajoritet bland näringsidkarna önskar det. Som jag tidigare nämnt ärdriftsenheternas storlek av avgörande betydelse för rennäringens lönsamhet.Hur stora enheterna bör vara går av naturliga skäl inte att med bestämdhetfastslå. Undersökningar har emellertid visat att en enhet bör omfattaåtminstone 2 5003 000 renar. Eftersom få lappbyar har mindre renhjordar, terdet sig som en praktisk och rationell lösning att som de sakkunniga föreslagitutforma driftsenheterna med nära anknytning till lappbyarna. Även andra skältalar för en sådan lösning. De nuvarande fasta driftsanläggningarna liksombostäderna är anpassade lill indelningen i lappbyar. Lappbyindelningen ärtraditionellt betingad och har bestått . Erfarenhetenhar visat att det föreligger stora svårigheter atl få lappbyn alt fungera somen arbetsenhet. Jag delar därför de sakkunnigas uppfattning att det ärnödvändigt atl lagstiftningsvägen stärka lappbyarnas ställning såväl iförhållande till sina medlemmar som gentemot myndigheter och tredje man.Regleringen bör emellertid inte sträcka sig längre än nödvändigt. Samerna börsjälva bestämma beträffande renskötselmeloder och driftsenhelsindelning. Regleringenbör som de sakkunniga föreslagit i huvudsak begränsas lillorganisationsfrågorna så som skett för exempelvis de ekonomiska föreningarnaoch i huvudsak ske i form av rambestämmelser som ger samerna frihet alt genomsina stadgar inom den givna ramen ordna sin organisation och verksamhet. Liksominom annan associations-rättslig lagstiftning behövs dock bestämmelser för allskydda den enskilde medlemmens intressen. Vadjag nu anfört innebär alt jag biträder de sakkunnigas organisalionsförslag.För gemensam drift av renskötseln inom lappbys område bör alltså bildas en nytyp av juridisk person, efter förslag av SSR kallad sameby, som i sinahuvuddrag är uppbyggd enligt de principer som gäller för ekonomisk förening.För att samebyn skall bli funktionsduglig krävs dessutom som de sakkunnigaockså framhållit att samthga renägare inom lapp- Maj:ts proposition nr 1971 byningår i samebyn. Ingen av de företagare som driver renskötsel inom lappbynsområde skall kunna ställa sig utanför samebyn och därigenom hindra altbetesresurserna utnyttjas rationellt för gemensamt behov. Medlemskapet böralltså vara obligatoriskt, vilket som de sakkunniga framhållit får ses som enkonsekvens av att rätten till renskötsel inle är individuell utan samfälld fördem som driver renskötsel inom etl och samma lappbyområde. SSRhar riktat kritik mot förslaget att samebys ekonomiska verksamhet begränsastill sådan verksamhet som har direkt samband med renskölseln. Kritiken går utpå alt samebyns uppgifter på så sätt blir alltför snävt kringskurna. SSR anseratl det i den framtida samebyn måste finnas utrymme förkombinalionsnäringsfång varigenom både renskötande och icke renskötandemedlemmar i byn får sin utkomst. Till en början vill jag framhålla alt detklart framgår av de sakkunnigas belänkande att avsikten med den föreslagnabegränsningen av samebys verksamhet alls inte är att hindra medlemmarna frånatt ägna sig åt andra sysselsättningar vid sidan av renskötseln. De sakkunnigaframhåller tvärtom atl del vore mycket värdefullt om alternativasysselsättningar kunde beredas dem för vilka renskölseln är otillräcklig somförsörjningsunderlag. Jag delar denna uppfattning och kommer i det följande altlägga fram vissa förslag för all främja sådana sysselsättningar. Bakom desakkunnigas förslag atl samebyarna som sådana inte bör ägna sig åt annanekonomisk verksamhet än sådan som direkt sammanhänger med renskötseln liggerfrämst farhågor för atl en vidare verksamhet t. ex. induslrifiske medutnyttjande av flyg i samebyns regi, något som SSR framfört önskemål om skulle, hur väl verksamheten än planerades, innebära stora ekonomiska riskeroch kanske få ogynnsamma återverkningar på renskötseln. De sakkunnigas förslagtar sikte på atl med stöd av statliga insatser göra renskötseln ekonomisktbärkraftig. För detta krävs som nämnts en ekonomisk samverkan, sominrymmer vissa Ivångsmoment. Sålunda föreslås alt medlemskapet i samebyn blirobligatoriskt och all samtliga kostnader för renarnas skötsel och samebynsverksamhet i princip fördelas mellan renägarna i proportion till det antalrenar de har. Alt låta ett sådant syslem, som har sin grund i attrenbetesrätlen inte kan utövas individuellt ulan kollektivt, omfatta andraaktiviteter av ekonomisk natur än renskötsel som vissa medlemmar i byn,renskötande eller icke renskötande, vill ägna sig åt låter sig svårligen göra.Jag förordar därför atl samebys ändamål begränsas så som de sakkunnigaföreslagit. Det slår givelvis medlemmarna i en sameby fritt alt bilda bolageller ekonomisk förening, om de i samverkan vill bedriva annan verksamhet änrenskötsel. SSR och andra remissinstanser motsätter sig förslaget att samebynges befogenhet att föreskriva begränsningar i medlemmarnas reninnehav. Inteheller vill SSR godta förslaget att samebyn själv får besluta i frågor omskölesrenar. Jag vill framhålla att de frågor det här gäller inte kan lämnas Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 119 oreglerade.Betesresurserna är ju inte obegränsade. Frågan är då vem som skall bestämma idessa frågor, mjmdighet såsom f. n. gäller eller samebyn själv. Som redanframgått har jag anslutit mig till principen atl samerna själva skall fåbestämma om sina egna angelägenheter. Jag förordar alt denna princip tillämpaspå de frågor det nu gäller. Det har uttalats vissa farhågor för atl förslagelalt samebyn får fria händer atl besluta om skötesrenar skulle leda lill altantalet skötesrenar inom byarna ökade lill förfång för de renskötande medlemmarna.För atl motverka en sådan utveckling är det enligt min mening tillräckligt meden föreskrift om alt fråga om skötesrenar avgörs efler samråd medlantbruksnämnden. Mot förslagel alt låta samebyn bestämma om skötesrenar haräven invänts, att detla innebär alt same som är renskötselberättigad men intemedlem i sameby får sin rättsställning försämrad. Enda praktiska skillnadenmellan nuvarande ordning och förslaget är alt skölesrenägaren, som f. n. måsteträffa avtal med enskild renskötande same för alt få ha skötesrenar i lappby,i stället måste avtala med sameby härom. Det finns anledning anta atl samebykommer all vara villig att ta emot skölesrenar, om del finns skäl för det. Jagavser främst sådana fall då renar i byn genom arv eller på annat sättförvärvats av renskötselberättigad som har sill hemvist inom renskötselområdel.Vidare bör jordbrukare som inte är renskötselberättigad men som har sitthemvist inom någon av skogslappbyarna liksom få hålla etl mindre antalskölesrenar inom byn, något som har varit ägnat att underlätta renskötselninom dessa byar. De sakkunnigas förslag atlsamebyn skall kunna begränsa antalet renskötande medlemmar i byn har möttskarp kritik. I viss mån är kritiken obefogad. De sakkunnigas förslag innebärinle, som några remissinstanser synes utgå från, alt de som redan etablerat sigsom näringsidkare i byn skall kunna tvingas upphöra med sin verksamhet.Avsikten är tvärtom alt skapa förutsättningar för en tryggare näringsutövningför dem som redan är verksamma inom byn. Jag anser emellertid att enbestämmelse av denna innebörd helst bör undvikas. Den skulle, om samebynutnyttjade sin befogenhet, kunna drabba ungdomar och andra inom byn sombiträtt i renskötseln och som önskade övergå lill att driva egen renskötsel.När det gäller en byn utomstående som önskar etablera sig som renskötandemedlem i byn ställer sig saken annorlunda. För att en utomstående skall kunnabli medlem i byn krävs emellertid i princip samtycke av denna. Del står alltsåbyn fritt alt i samband med prövning av frågan om medlemskap för utomstående lahänsyn lill huruvida detta skulle inkräkta på de redan verksamma renskötarnasförsörjningsmöjligheter. Enligt min mening saknas sålunda skäl att i den nyalagen ta in bestämmelser om rätt för samebyn alt begränsa antalet renskötandemedlemmar. SSRhar föreslagit att samebyn skall få rätt att anta byn utomstående same somstödjande medlem i byn med rätt för sådan medlem att i begrän- Maj:ts proposition nr 1971 sadomfattning jaga och fiska inom byns område. Som skäl åberopas ati det finnsbehov av någon form av gemenskap mellan samer som är verksamma inomrenskötseln och samer som ägnar sig åt annan yrkesverksamhet, vare sig de ärrenskötselberättigade eller inte. Jag har full förståelse för SSR:s synpunkterbeträffande behovet av gemenskap mellan olika samegrupper men är inle bereddalt nu biträda förslaget annat än i fråga om sådan same som lämnar renskötselnoch går över lill annat yrke. För sådani fall är det befogat att införa enregel som öppnar möjlighet för samebyn att låta sådan same avgiftsfritt jagaoch fiska till sitt husbehov inom byns område. Härigenom bör förutvarandemedlems eventuella omställningsproblem i någon mån kunna begränsas. I övrigtankommer det på de sakkunniga för utredningen rörande samernas kulturfrågor m.m. all, enligt direktiven för utredningen, närmare utreda frågan om stödjandemedlemmar. SSR:sförslag att de renskötande samernas personliga ansvar för samebynsförbindelser på ett eller annat sätt skall begränsas kan jag av flera skäl inlebiträda. Jag kan hänvisa till att det är en allmän uppfattning att samebyn somdriftsenhet har förutsättningar att beslå som självständig rationell enhet.Under senare år har ett betydande ekonomiskt stöd utgått till näringen. Fastadriflsanläggningar har i huvudsak bekostats av allmänna medel. Som skallframgå av mina förslag i fortsättningen förordai jag att det statliga stödetökas. Något hinder för samebyarna atl på eget initiativ bilda fonder för attstärka sin ställning både inåt och utåt finns inte. Frågan om ansvaret ter sigunder sådana förhållanden mera som en principfråga än elt praktiskt spörsmålunder förutsättning alt samebyns ekonomiska verksamhet som jag förordatbegränsas till sådan verksamhet som direkt sammanhänger med renskölseln.Därtill kommer att en begränsning av det personliga ansvaret av hänsyn tillborgenärerna skulle göra del nödvändigt med bestämmelser om obligatoriskfondbildning inom byn. Det skulle i sin tur försvåi'a tillämpningen avförvaltningsbestämmelserna och verka tyngande på samebyns förvallning. Iövrigt har någon kritik inte riktals mot de sakkunnigas förslag tillassocjationsrältsliga regler för samebyarna annat än på några punkter av smärrebetydelse. Jag anser därför att den nya lagstiftningen i dessa delar bör få denav de sakkunniga föreslagna innebörden. Vissa detaljfrågor får jag anledningatt behandla närmare i specialmotiveringen. 11.3Bestämmelser till skydd för renskötselrätten Huvuddragenav samernas rättigheter enligt renbeteslagen är följande. Renskötsel medutnyttjande av annans mark får utövas endast av samer. Rälten till renskötselinnefattar i första hand befogenhet för same att på de trakter, där han harrätt att uppehålla sig med sina renar, begagna sig av land och vatten tillunderhåll för sig och renarna. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 121 områdenasomfattning och belestidens längd innebär i stora drag atl samerna har rätt attdriva renskötsel dels året runt ovanför odlingsgränsen i ochVästerbottens lappmarker och på renbelesfjällen i , dels vinterlidnedanför odlingsgränsen och utom renbetesfjällen på trakter som de av gammalsedvana besöker med sina renar. Skogssamerna har i viss omfattning räll tillrenbete året runt även nedanför odlingsgränsen. Vidare har samerna rält allflytta med sina renar mellan de områden där de har betesrätt. Inomrenbetesområdena får de, i vissa fall efler särskilt medgivande, uppförastängsel för märkning och skiljning av renarna liksom vissa byggnader. I vissutsträckning har samerna rätt all la virke till husbehov. De har dessutom rättalt jaga och fiska på utmark inom lappmarkerna och på renbelesfjällen, när dehar betesrätt där. Rätlen till renskötsel är inte överlåtbar. Inle heller fårsame ål annan upplåta rättighet som innefattas i rätten till renskötsel. Iförarbetena till den första renbeleslagen uttalas all renskötselrätten är ennyttjanderätt lill del omfång som bestäms av villkoren för renskötselrättensbedrivande och att vad som inte fordras för renskötseln faller utanför dennarält. Som exempel på rättigheter över vilka staten som ägare av större delen avrenbelesområdena disponerat kan nämnas skogsavverkning och rälten tillvallenkraft. SSRgör i sitt remissyttrande gällande atl samerna har en starkare rätt tillrenbetesområdena än som framgår av renbeleslagen. Denna uppfattning grundasframför allt på historiska skäl. SSR åberopar all samerna sedan äldsta tid harhävdat marken inom renskötselområdel, och att denna hävd medfört att samernasrätt till marken i fråga rätteligen bör karakteriseras som en medäganderätl.SSR hemställer alt i vart fall samernas räll lill jakt och fiske på dejämtländska skallefjällen och de gamla lappskattelanden i m. fl.områden klart erkänns i den nya lagen som en samebyarnas tillhörighet. Vidareerinrar SSR om att flertalet lappbyar i landet och vissa enskilda samer frånlappbyar i har väckt lalan mot Kungl. Maj :l och kronan i förstahand om bättre rätt än kronan till de s. k. renbetesfjällen i län.Alternativt har yrkats bl. a. atl samerna tiUerkänns ensamrätt till vissasärskilt angivna nyltigheler, såsom jakt, fiske, vattenkraft, skogsfång,grustäkt och annan läkt. Jag vill erinra om all det inle har ingått i desakkunnigas uppgift att la ställning till frågan om samernas rättigheter enligtäldre rätt eller hävd. I direktiven till utredningen anförs sålunda att syftetmed utredningen i storl bör vara att med utgångspunkt från att rennäringenalltjämt skall vara förbehållen samerna och från renbeleslagens huvudsakligainnehåll rörande samernas särskilda rättigheter i förhållande till kronan ochandra rättsinnehavare samerna bör i all den utsträckning som är möjlig ägasjälva bestämma rörande renskölselns rationella organisation. Vid sådaniförhållande är jag inle beredd att nu i hela dess vidd förorda en omprövning avfrågan om samernas räll till mark och inom renskötselområdel. Endasl påAdssa punkter inne- Maj:ts proposition nr 1971 bärmina förslag smärre jämkningar i samernas rättigheter enligt renbeteslagenutan att de för den skull rubbar de principiella grundvalarna för den nugällande rättsliga regleringen. Dessa jämkningar är främst föranledda avförslaget lill ny organisation för renskötseln. Dessutom har jag föravsikt alt föreslå vissa ändringar i de bestämmelser som möjliggörinskränkningar i samernas rättigheter. Vid sidan av de inskränkningar irenskölselrätten som kan göras med stöd av vattenlagen, gruvlagen,väglagstiftning och annan tvångslagstiflning innehåller renbeleslagenbestämmelser enligt vilka renskölselrätten kan inskränkas när så fordras föralt tillgodose motstående intressen. Så t. ex. kan renskötselrätten undervissa förutsättningar få lov att vika av hänsyn till den jord-brukandebefolkningen. Av särskilt intresse i detta sammanhang är emellertidbestämmelsen i 5 § renbeteslagen, enligt vilken Kungl. Maj :t kan förordna attvisst område inom renbelesmarkerna skall undantas från samernas begagnande, omområdet är oundgängligen erforderligt för särskilt ändamål av större betydelse.Är området beläget ovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjällen, skall i såfall skälig gottgörelse lämnas för det intrång som orsakas renskötseln genomområdets undanlagande. Sådan gottgörelse skall användas till förmån församerna, vilket i praktiken innebär att den tillförs lappfonden. Vidare föreskrivs i 56 §renbeteslagen alt Kungl. Maj :t eller myndighet som Kungl. Maj :t bestämmer kanupplåta vissa rättigheter inom de områden som anvisats till samernasuteslutande begagnande, varmed avses renbetesfjällen i och de delarav lappmarkerna ovanför odlingsgränsen som inle disponeras av enskild.Bestämmelserna avser endast upplåtelser för vissa särskilt angivna ändamål ochär differentierade med avseende på förutsättningarna för att upplåtelse skallfå ske. Sålunda får bete, slåtter, grustäkt eller annan därmed jämförlignyttighet upplåtas endast under förutsättning att upplåtelsen kan ske utanintrång eller skada för renskötseln. Jakt eller fiske får upplåtas, omupplåtelsen kan ske utan fara för tillgången på vilt eller fisk och utanbesvärande intrång för samerna. För upplåtelse som fordras med hänsyn lill denallmänna samfärdseln och vissa andra särskilt angivna ändamål uppställsdäremot inget krav på alt upplåtelsen inte får störa renskölseln. Meddelasupplåtelse skall avgiften för denna enligt bestämmelser som meddelas av Kungl.Maj :t användas lill förmån för samerna eller för verksamheten på den mark upplåtelsenavser. Medel som inflyter genom upplåtelserna inbetalas normalt tilllappfonden, vars medel som nämnts används lill slöd för de renskötandesamerna. Fråga om upplåtelse av nyttjanderätt för andra ändamål än som finnsangivna i renbeteslagen underställs i administrativ praxis Kungl. Maj :lsprövning. Är upplåtelsen inte till olägenhet för renskötseln och möter i övriglinget hinder mot upplåtelsen, tillförs avgiften i dess helhet Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 123 Som exempel på upplåtelser av detla slag kan nämnasupplåtelse av mark för turiststuga, badplats, badhus, fiskyngeldamm,jaklskyttebana, begravningsplats, slalombana och skidlift. Fråganom behovet av att skapa ökad trygghet för de renskötande samerna och derasnäring har tagils upp av JO. JO framhåller att den snabba sociala, ekonomiskaoch tekniska utvecklingen inte har kunnat undgå att få återverkningar även påsamernas förhållanden. En exploatering av fjällvärlden har påbörjats, som manvid tillkomsten av renbeteslag inte har kunnat förutse. Genom dennautveckling aktualiseras på ett helt annat sätt än tidigare de spörsmål rörandesamernas rätt att i möjligaste mån bibehållas vid sill hävdvunna näringsfångsom reglerats lag. Med hänsyn till de förändrade förhållanden somtidsutvecklingen medfört i frågan om fjällvärldens utnyttjande och till deintressekollisioner mellan samernas och andras intressen som kan förväntasuppkomma är det enligt JO önskvärt med en översyn och precisering av demateriella regler efter lka sådana intressekollisioner skall bedömas och av deallmänna grundsatser på vilka reglerna vilar. JO framhåller alt spörsmålet omde materiella reglernas innebörd och tillämpning är av avgörande betydelse förfrågan om samerna skall kunna fortsätta sitt urgamla näringsfång eller om deefter hand skall trängas undan lill allt mindre reservat för atl lill slutupphöra alt existera som speciell befolkningsgrupp med säreget kulturarv. Jagdelar JO:s uppfattning atl den tekniska och ekonomiska utvecklingen har medförtalt de bestämmelser i renbeleslagen som lar sikte på atl skydda renskötseln molmotstående intressen behöver ses över. Innan jag tar ställning till desakkunnigas förslag i dessa avseenden vill jag i korthet redogöra föromfattningen av vissa ingrepp som gjorts i renbetesområdena. har Kungl.Maj :t med slöd av 5 § renbeleslagen förordnat om undantagande av mark frånsamernas begagnande för järnvägen MalmbergetSvappavaara malmfält, en linbana iAbisko, en renforsknings-stalion och för vissa kommunala ändamål avseendeKiruna stad. Frågan om vatlenregleringarnas inverkan på renskölseln harundersökts av (SOU 1966: 12). Utredningen har funnitatt den totala tillgången på bete för renarna inte undergått några störreförändringar genom vallenbyggnadsföretagen. Enligt utredningen behövervattenbyggnaderna som regel inle leda lill minskad produktion inom renskötseln.Däremot kan driftskostnaderna öka. Endast vid större sjöregleringar syneskostnadsökningarna kunna nå sådan storlek, att driftsekonomin i nämnvärd gradpåverkas därav, ökade besvär bl. a. vid flyttning med renar har visat sig kunnaförebyggas på olika sätt eller fått gottgöras genom kon-tantersältningar.Utförda skadeförebyggande och skadehindrande åtgärder har av utredningenbefunnits vara i huvudsak ändamålsenliga. Maj:ts proposition nr 1971