prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Utan alt ingå på några detaljer vill lagrådet erinra, atttillämpningen av de nya bestämmelserna torde komma att ställa avsevärda krav påde lokala skattemyndigheterna, som icke haft liknande uppgifter. Enförutsättning för reformen är enligt lagrådets mening att dessa myndighetererhåller kvalificerad personal och tillgång till biträden med juridiskutbildning samt atl anvisningar utfärdas för åstadkommande av en likformig ochrättvis tillämpning. Vidbedömande av förslaget till skattebrottslag utgår lagrådet från atl detföreslagna administrativa sanktionssystemet i huvudsak genomföres i enlighetmed vad som föreslagits i remissprolokollet. I lindrigare fall skall skattetillägg(förseningsavgift) alltså regelmässigt vara den enda påföljden. Beträffandeallvarligare brott skall båda reaktionssyslemen vara tiUämpliga vid sidan avvarandra. En följd av den nya lagstiftningen bör bliva alt man i praxis skärperkraven på den grad av vårdslöshet som skall kunna föranleda straff. Maj:ts proposition nr 1971 allmänna motiveringen till förslaget framhåller departementschefen, atthan finner det väsentligt, att även preliminärskattesystemet kan skyddas avstraffbestämmelsen om skattebedrägeri. Enligt hans mening finns principielltsett ingen anledning att från straffrättsUga sjnpunkter skilja mellanpreliminära och slutliga skatter. Atl preUminära deklarationsuppgifter enligtförslaget jämställes med slutliga är en betydelsefull förändring. Med hänsyntill de skäl departementschefen anfört synes det vara befogat alt grövre brottmot preUminärskattesystemet behandlas på detta sätt. I många fall kan brott avifrågavarande slag vara mindre farliga men delta kan tillräckligt beaktas vidbrottsrubriceringen och straffmätningen. Hänvisningeni 1 § punkt 4 till 2 § 2 mom. uppbördsförordningen lorde icke vara av betydelseannat än beträffande preliminär, kvarstående och tillkommande skalt. Lagrådetföreslår all punkten 4 ersattes med ett nytt stycke av följande lydelse: Lagengäller även preliminär skall, kvarstående skatt och tillkommande skall somavses i uppbördsförordningen. Huvudbestämmelsenom ansvar för oriktiga uppgifter till ledning för taxering har utformats eftermönster av straffbestämmelsen om bedrägeri i , I förhållande till raotsvarandebestämmelse i skaltestrafflagen, som bygger på alt en oriklig uppgift är ägnadalt medföra för låg beskattning, märkes att det nya stadgandet har fåttkaraktären av ett s. k. effektbrotl: för alt fullbordat brott skall föreligga krävesalt den orikliga uppgiften föranlett att skalt påförts med för lågt belopp.Oriktig uppgift som föranleder fara för en för låg skallepåföring kan i ställetstraffas såsom försök. Denomkonstruktion av det centrala skattebrottet som sålunda föreslås ger ickeanledning till erinran. Med hänsyn till likheten med bedrägeribrottet ibrottsbalken vill lagrådet ej heller rikta någon gensaga vare sig molbrotts-beteckningen, skattebedrägeri, eller straffsatserna. Medanenligt skatleslrafflagen för straff kräves alt oriktig uppgift lämnats i deklarationomfattar 2 § oriktiga uppgifter i, som departementschefen uttrycker det, allasådana typer av handlingar som kan tjäna som underlag för beräkning av skattoch lämnas till myndigheter i sådant sammanhang. Lagrådet förordar atlbestämmelsen angives gälla "den sora till ledning för myndighets beslut ifråga om skatt eller avgift uppsåtligen avger handling med oriklig uppgiftetc". Härigenom bUr tydligare att det icke kräves att handlingen skallvara upprättad just för fastställande av skatt; en sådan handling somexempelvis köpekontrakt angående fast egendom, vilken avses skola omfattas av2 § om däri lämnas oriklig uppgift angående köpeskillingens storlek, kan ickeanses vara "handling till ledning" för påföring Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 351 Vidare framhäves genom omformuleringen starkare alt det skallvara fråga om handling som avges till vederbörande myndighet och ej handlingsom på annat sätt tillföres elt skatteärende. Enföljd av brottskonstruklionen blir, såsom departementschefen anmärkt, att s,k. kvittningsyrkande kan beaktas i större utsträckning än som skett irättspraxis. Därjämteföljer av broltskonstruktionen all, såsom ävenledes antytts iremissprotokollet, mål om ansvar för skattebedrägeri ofta icke kan avgörasförrän det i skatteprocess fastställts alt på grund av oriklig uppgift skattpåförts med för lågt belopp; om talan fullföljes mot taxeringsbeslut endast ifråga om en del av det belopp som enligt beslutet påförts, är dock icke alltidav betydelse hur det slutliga avgörandet i taxeringsprocessen utfaller. Att denormerade böterna borttages medför alt uppskov med brottmålet icke, såsomibland , behöver ske för atl få underlag för straffets bestämmande.På del hela tagel vill det synas som om förslaget icke skulle medföra längredröjsmål med brottmålens slutförande än . Med avseende åförhållandet mellan det administrativa och det judiciella påföljdssyslemel hari remissprotokollet gjorts vissa uttalanden som efter orden skulle kunnainnebära, att det förhållandet att skattetillägg kan utgå borde beaktas vidbedömning av huruvida skattebedrägeri är grovt eller icke grovt men däremoticke vid straffmätningen. Uttalandena förekommer i anslutning till yttrande,alt vid bedömning huruvida elt brott är ringa och kan lämnas utan åtal skallbeaktas om skattetillägg kan utgå. Mot sistnämnda yttrande har lagrådet ingenerinran alt göra. Vad angår gränsdragningen mellan skallebedrägeri och grovtskallebedrägeri bör enligt lagrådets mening hänsyn i första hand tagas tillbrottets beskaffenhet utan beaktande av skalletilläggen; har myckel betydandebelopp undandragits bör grovt brott anses föreUgga beträffande den skaltskyldige,oavsett om han kan åläggas skattetillägg, liksom beträffande en medverkande somicke drabbas av skattetillägg. Däremot kan åläggande av skattetillägg böramedföra åtskillnad vid straffmätningen. Förbrott som är alt hänföra under denna paragraf har föreslagils brottsbeteckningenringa skattebedrägeri. Liknande brottsbeteckningar återfinnes i förslagets 6 §,ringa skatlesvindel, och 11 §, ringa oredlighet med uppbördsuppgift. Iyttrande över förslaget till brottsbalk framhöll lagrådet (NJA II 1962s. 76) att det, såvitt lagrådet kunde bedöma, i regel måste i tillämpningenvara psykologiskt mindre lämpligt att genom brottsbeleck-ningen särskiltunderstryka att brottet skulle anses som ringa. Lagrådet förordade alt urförslaget till brottsbalk måtte så långt möjUgt uteslutas de brotlsbeteckningarsom innehölle attributet ringa. Denna anvisning följdes och i brottsbalkenfinns nu icke någon sådan brollsbeleckning. Maj:ts proposition nr 1971 ickeböra komma ifråga alt i en ny skattebrottslag göra avsteg från del bruk avbrottsbeteckningar som tillämpas i . Beteckningen ringa skattebedrägeribör därför ersättas med någon annan benämning, t, ex. undandragande av skall.Beträffande lagbestämmelsens utformning i övrigt vill lagrådet anmärka, altorden "med hänsyn lill omständigheterna" är överflödiga och börkunna utgå. Iparagrafens andra stycke anges när skattebedrägeri är att anse som grovt. Vidprövning av frågan om skallebrott är grovt bör i likhet med vad som sker vidbedömning av motsvarande spörsmål på område hänsyn lagas till samtUgavid brottet föreliggande omständigheter men särskild betydelse tillmätassådana förhållanden som i lagtexten anges som kvalificerande. Elt brott börsåledes icke schablonmässigt rubriceras som grovt så snart någon av de särskiltangivna omständigheterna föreUgger. Detta skulle komma lill klarare ullryck omförevarande bestämmelse utformades i närmare anslutning till liknandebestämmelser i . När del gäller att i lagtexten ange omständighetersom skall anses kvalificerande bör iakttagas att de valda exemplen ges en sådanbestämdhet att de kan vara vägledande vid tillämpningen. En så allmänt hållen kvalifikationsgrundsom atl en synnerligen försvårande omständighet förelegat är därför mindrelämplig. Såsom framhålles i remissprolokollet bör kvalifikationsgrundernavidare bestämmas på sådant sätt att straff för grovt brott kommer att förbehållasden mest allvarliga brottsligheten på skatteområdet. Med hänsyn till detanförda vill lagrådet förorda, att paragrafens andra stycke erhåller följandeändrade lydelse: Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktasom det rört mycket betydande belopp, om gärningsmannen i stor omfattning begagnatfalska handlingar eller vilseledande bokföring eller om gärningen eljest varitav synnerligen farlig art, I5 § stadgas straffansvar för den som med avsikt alt undandraga skatt elleravgift underlåter all avge deklaration eller därmed jämförUg handling tillledning för myndighets beslut i skatte- eller avgiflsfråga. Meningen lorde varaalt underlåtenheten skall föranleda straff endast i fall då uppgiftsskyldighetenär uttryckligen föreskriven i lag eller annan författning. Begränsningen skulleframträda tydligare om i lagtexten "deklaration" ändrades lill"föreskriven deklaration". Mot brottsbeskrivningen i övrigl harlagrådet icke något att erinra. Underlätenhetsbrotlelenligt förevarande paragraf och det brott som beskrivits i 2 § är, trots vissaolikheter i konstruktionen, nära besläktade med varandra. Enligt brottsbalkenkan underlåtenhet alt lämna upplysning föranleda ansvar för bedrägeri, och delsynes icke strida mol bedrägeribegrep- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 353 pelatt ett avsiktligt underlålenhetsbrolt i fråga om beskattning anses såsomskattebedrägeri. Genom att sammanföra del aktiva och det passiva brottet vinnesäven atl del i praxis icke blir lika påkallat atl göra gränsdragning mellanofullständighet som skall bedömas som oriktig uppgift samt sådan meraomfattande ofullständighet som bör anses utgöra underlåtenhets-brott. Enligtförslaget skall vidare full överensstämmelse råda i fråga om såväl straffskalorna för de båda brottstyperna som försöksstraff och beskrivningen avgrovt brott. EnUgl lagrådets mening bör därför straffbestämmelsen angående underlåtenhetsbroltetfogas såsom elt andra stycke lill 2 §. Detta stycke kan förslagsvis gesföljande lydelse: Delsamma gäller den som med avsikt att skatt eller avgiftskall påföras med för lågt belopp, underlåter att avge föreskriven deklarationeller därmed jämförlig handUng och därigenom föranleder atl för lågt belopppåföres honom eller den han företräder. Vidtages denna ändring kommer de särskildastadgandena angående ringa fall i 3 § och grova brott i 4 § att gälla ävenunderlåtenhets-brotten, till följd varav 67 §§ kan utgå. Bibehålles5 § synes under alla omständigheter brottsbeteckningen skatlesvindel börautbytas mol något annat. Svindel torde i språkbruket åsyfta förfaranden somriktar sig mot allmänheten Uksom är fallet med det i som svindleribetecknade brottet. Beaktasvad lagrådet anfört vid 57 §§ föranledes därav vissa ändringar i förevarandeparagraf. EnUglförslaget skall underlåtenhet att till uppbördsmyndighet avge föreskrivenredovisningshandling straffas vid alla former av uppsåt (10 §) och även vidgrov oaktsamhet (12 §). Detta innebär en strängare bedömning än som enligtförslaget gäller vid underlåtenhet att avge deklaration. Sådan underlåtenhetskall vara straffbar endast om det förelegat avsikt att undandraga skatt, låtvara att administrativt skattetillägg kan utgå även i andra fall. mening bör ifrågavarande underlåtenhetsbrott behandlas på likarlatsätt. Skattebrottslagens straffbestämmelser för underlåtenhet att avgeredovisningshandling bör alltså begränsas till fall då underlåtenhet sker iviss kvalificerad avsikt. En lämplig begränsning torde erhållas om man straffbeläggerfall då avsikten är att undgå att inbetala innehållen skatt och fall dåavsikten är atl denna ej skall tillgodoräknas eller tillgodoräknas med orättbelopp, varvid för båda fallen bör gälla alt underlåtenheten innebär fara förden angivna följden. Vid andra former av uppsåt eller vid grov oaktsamhet tordevisserUgen också vissa straffbestämmelser erfordras. Hithörande fall lordeemellertid ofta vara av sådan art atl de bör betraktas 12 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 somordningsförseelser eller i varje fall som brott av lägre valör än dem sombehandlas i skattebrottslagen. Straffbestämmelserna för dessa fall synes därförböra upptagas i uppbördsförordningen. Ensådan utformning av underlåtenhetsbroltet som lagrådet förordar medför alt ävenavfattningen av straffbestämmelsen för det aktiva brottet bör jämkas något iredaktionellt avseende. Sombrottsbeteckning föreslås oredlighet med uppbördsredovisning. Denna beteckninganger något tydUgare än den i det remitterade förslaget upptagna vad det broltsUgaförfarandet avser. Pågrund av vad sålunda anförts förordar lagrådet all paragrafen erhåUer följandelydelse: Densom i föreskriven handling, vilken avges lill uppbördsmyndighel för redovisningav skatt eller avgift som innehållits för arbetstagare, uppsåtligen lämnaroriktig uppgift och därigenom föranleder fara för atl han undgår inbetalningeller för alt skalt eller avgift ej rätteligen tillgodoräknas arbetstagaren, dömesför oredlighet med uppbördsredovisning till fängelse i högst . Detsammagäller den som underlåter atl avge sådan redovisning som avses i förstastycket, om det sker med avsikt att undgå alt inbetala innehållen skalt elleravgift eller att denna ej skall rätteligen tiUgodoräknas och underlåtenheteninnebär fara härför. Brottsbeteckningensynes böra ändras lill bristande uppbördsredovisning. Förevarandeparagraf straffbelägger fall då gärning som avses i 10 § begås av grov oaktsamhet.Med gärning avses både underlåtenhet att avge föreskriven redovisningshandlingoch lämnande av oriklig uppgift i sådan handling. Av vad lagrådet anfört vid 10§ framgår att enligt lagrådets raening straffbestämmelsen för den som av grov oaktsamhetunderlåter atl avge redovisningshandling bör upptas i uppbördsförordningen. Avskäl motsvarande dem som åberopats för denna ståndpunkt bör ävenstraffbestämmelsen för den som av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift iredovisningshandling föras till uppbördsförordningen. Lagrådet förordar därföratt förevarande paragraf utgår. Paragrafensynes bli mera lättläst om första stycket delas i två punkter så att i förstapunkten behandlas den allmänna bokföringsskyldigheten och i andra punktensärskilt föreskriven skyldighet all föra och bevara räkenskaper. Såsombrottsbeteckning förordas försvårande av skattekontroll. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 355 som lordevara lämpligare än räkenskapsbroll; delta uttryck antyder icke skaltesammanhangeteller att kontroU verkligen har försvårats. Utgårhänvisningen i 15 § till 12 §, torde den bestämmelse i 15 § som avser 13 § böraöverflyttas lill förevarande paragraf. EnUgtden föreslagna lagtexten skall frivillig åtgärd av den skattskyldige, för atlmedföra ansvarsbefrielse, leda till att skatten eller avgiften kan påföraseller tillgodoräknas med rätt belopp. Stadgandet lorde vara tillämpligtoavsett när och hur det rätta påförandel eller tillgodoräknandet av skatt kanverkställas. Har t, ex, inkomstskatt på grund av oriktig uppgift av denskattskyldige påförts med för lågt belopp, torde stadgandet sålunda varatillämpligt icke blott då senare åtgärd av den skaltskyldige kan leda till rättdebitering inom ramen för det normala taxerings- och debiterings-förfarandetulan även, Uksom motsvarande bestämmelse i 3 § skatleslrafflagen, om åtgärdenkan leda till eftertaxering. Det kan anmärkas alt skattesystemets konstruktioni undantagsfall medför atl något nytt beslut om skatten inle kan meddelas. ex, någon lämnat oriktig uppgift i preliminär självdeklaration och dendebetsedel som utfärdats på grund härav upptar för låg skalt, kan ny skallsedelej utfärdas efter inkomstårets utgång, I sådana och liknande fall torde dock iregel rättelse kunna ske genom att den skattskyldige själv gör en beräkning avfelande skatt och inbetalar beloppet med angivande av anledningen tillinbetalningen. För att här avseddaåtgärder skall kunna godtagas såsom rättelse fordras att de leder till altskatten för just den beskaltningsperiod som är i fråga beräknas till rättbelopp. Om den skaltskyldige t. ex. i självdeklaration undanhållit viss inkomstelt år, räcker det i och för sig inte alt han tar upp inkomsten isjälvdeklarationen för ett kommande inkomstår. Det måste fordras atl han lämnarsådana uppgifter att beloppet kan hänföras till rätt beskattningsår. Enligtvad lagrådet tidigare anfört kan denna paragraf utgå. ovan föreslagit medför att paragrafhänvisningen i denna paragraf börändras, Idenna paragraf stadgas en preskriptionstid av för de brott som iförslaget upptagits i 3, 6 och 1012 §§. Det framgår av departementschefensuttalanden i remissprolokollet att beträffande åtalspreskription i övrigl bestämmelsernai 35 kap. skall gälla även beträffande Maj:ts proposition nr 1971 skattebrotten.EnUgt 4 § nämnda kapitel räknas preskriptionstiden från den dag då brottetbegicks eller, om det för ådömande av påföljd förutsattes att viss verkan avhandlingen inträtt, från den dag då sådan verkan inträdde. Förslagetsståndpunkt att skattebedrägeri som avses -i 2 § är fullbordat först när skattpåförts med för lågt belopp eller tillgodoräknats med för högt belopp leder tillall preskriptionstid i fråga om sådant brott skall räknas från det skalledebileringverkställdes och icke redan från den dag då den oriktiga uppgiften lämnades.När det gäller försök till brott som sagts måste emellertidpreskriptionstiden räknas från sistnämnda dag. Enligt förslagets 5 §förutsattes för alt straff skall inträda vid underlåtenhet att avge deklarationeller jämförlig handling bland annat alt underlåtenheten föranlett att skatteller avgift påförts med för lågt belopp. I fråga om detta brott synesförslaget innebära att preskriptionstiden i princip skall räknas från den dagdå debitering skulle ha skett om uppgiftsskyldigheten fullgjorts i lagaordning. Sannolikt kan det emellertid i praktiken komma att visa sig vara svårtalt fastställa den tidpunkt när debitering skulle ha skett. Såsom exempel kannämnas det fallet alt någon i avsikt att undgå gåvoskatt underlåter atl avgedeklaration angående en skattepliktig gåva som han mottagit. I ett sådant fallkan man i tiUämpningen finna sig nödsakad att räkna preskriptionstiden för delbegångna skattebrottet redan från utgången av den föreskrivnadeklarationsfristen. Vid försök till brott som avses i förslagets 5 § måstepreskriptionstiden räknas från den dag då uppgiftsskyldigheten enligt gällandebestämmelser senast skolat fullgöras. Del sätt på vilket de särskilda brottenkonstruerats enligt förslaget har såsom framgår av det sagda medfört, atlutgångspunkten för beräkning av preskriptionstid inte kan bestämmas enhetligtför hela brottsområdet. De ölägenheter som i den praktiska tillämpningen kanfölja härav lorde dock knappast vara av aUvarligare art. Dådel inte torde vara avsett att för skattebrottens del göra avsteg från vad somenligt 35 kap. 4 § gäller om beräkning av preskriptionslid, börslutorden "från den dag då brottet begicks" ändras lill"från brottet". Om lagrådets ändringsförslag angående desärskilda brotten genomföres, erfordras därjämte vissa jämkningar beträffandehänvisningarna i förevarande paragraf. Ispecialmotiveringen till 2 § har departementschefen fäst uppmärksamheten vid beslutfattandeti fråga om de indirekta skatterna, mervärdeskallen och punktskatterna. Hanframhåller därvid, alt det i fråga ora påförande av sådana skatter förekommersåväl preUminära som slutUga beslut samt att det härvidlag i regel inte rör sigom några formligt fattade beslut. Skatten anses fastställd preUminärt i enUghetmed uppgifter, som den skallskyldige lämnat i sin deklaration, och enligt dennormala ordningen blir ett sådant preliminärt beslut efter en viss lid atl ansesåsom slutligt. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 357 docki vissa fall också, att beskattningsmyndigheten meddelar ett faktiskt beslut preliminärt eller slutligt om skatten eller avgiftens storlek. Allade nu nämnda beslutsformerna avses enligt departementschefen skola ingå ibegreppet "beslut i fråga om skatt eller avgift". Enligt lagrådets uppfattningbör det angivna förhållandet komma till uttryck i lagtexten. På grund häravförordar lagrådet att i en särskild paragraf förslagsvis närmast förepreskriptionsparagrafen upptages elt stadgande av följande innehåU: beslut i fråga om skatt eller avgift förstås i denna lag även sådantpreliminärt eller slutUgt beslut, som på grund av särskild föreskrift skallanses meddelat. ÖvergångsbestämmelsenFörslaget att skattestrafflagen alltjämt skall gälla i fråga om gärning sombegåtts före skattebrottslagens ikraftträdande synes, med hänsyn tillförändringarna i påföljdssystemen, kunna godtagas såvitt gäller brott somfortfarande skall vara straffbara även om den rent straffrättsliga påföljdenmöjligen kan anses vara lindrigare. Däremot synes det stå i strid mot allmännaprinciper för ny strafflags giltighet att tiUämpa äldre lag på gärning somenligt ny lag icke längre är belagd med straff. Såvitt gäller området förskattestrafflagen och skattebrottslagen är detta fallet med grov oaktsamhet ifråga om deklarationsuppgift när gärningen icke rör belopp som skall ansessåsom betydande. Enligt lagrådets mening bör därför till regeln om fortsatttillämpning av skattestrafflagen fogas förbehåll för fall då gärningen enligtskattebrott slagen är fri från straff. 81§ förslaget till lag om ändring i uppbördsförordningen RegeringsrådetMartenius samt justitieråden och : Förslagetlämnas i sak utan erinran. Beaktasvad lagrådet anfört vid 1012 §§ i förslaget till skattebrottslag skall iuppbördsförordningen upptagas straffbestämmelse avseende den som lämnar oriktiguppgift i redovisningshandling om innehållen skatt eller underlåter att avgesådan redovisning när det sker uppsåtligen, i andra fall än som avses i skattebroltslagen,eller av grov oaktsamhet. Lämpligt synes vara att denna straffbestämmelsesamordnas med straffbestämmelsen i 81 § för underlåtenhet att inbetala skatt.Liksom beträffande detta brott synes nämUgen normalstraffet för sådan oriktigeller försumlig uppbördsredovisning som här avses böra vara böter, var jämtebör finnas möjlighet att ådöma fängelse om brottet rör betydande belopp ellerannan försvårande omständighet föreUgger, t. ex, upprepad överträdelse avredovisningsreglerna. Under hänvisning till det anförda synes förevarandeparagraf kunna ges följande lydelse: 12t 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 Arbetsgivare,som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter skyldighet att inbetalaskatt som innehållits för annan, dömes till böter eller, om gärningen rörbetydande belopp eller annan försvårande omständighet föreUgger, lill fängelsei högst att år. Detsammagäller arbetsgivare som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet i föreskrivan handUngavseende redovisning av skatt som avses i första styckat lämnar oriktig uppgiftav betydelse för skattens tillgodoräknande eller underlåtar att avge handlingsom nu sagts. 1ringa fall skall ej dömas till ansvar. Ansvarenligt andra stycket inträder ej om straff för gärningen kan ådömas enligtskattebrottslagen. Paragrafenmotsvarar 80 § 1 mom. andra stycket i gäUande lydelse. Maximistraffet harhöjts från fängelse till . Ä andra sidan har ådömande avfängelse begränsats till fall då gärningen avser betydande belopp eller annanförsvårande omständighet föreligger samt införts straff-frihet i ringa fall. 1 55 och 56 §§ avförslaget har införts bestämmelser enligt vilka arbetsgivare som innehållitskall ålägges all lämna uppgift om vad som innehållits saml lämna särskiltmeddelande då mindre balopp inbetalas. Straff för oriktigt meddelande i sådanuppgift samt för underlåtenhet att lämna uppgift har upptagits i 1012 §§förslaget till skattebrottslag. Såsom tidigare nämnts bör enligt lagrådetsmening dessa straffbeslämraelser i vissa delar överföras tilluppbördsförordningen. Straffet är enligt förslaget böter eller fängalse .