prop · FU0326 · 1971-12-31 00:00:00 — Den europeiska bosällningskonvenlionen tillkom isyfte all förverkliga önskemål som kommit till ullryck vid utarbetandet avEuroparådets stadga och inom organisationens rådgivande församling. kevar alt rådels tillkomst borde manifestera sig i det praktiska livet genom i varje enskUd medlemsstat i så stor utsträckning som möjligt skapaderättslig jämställdhet mellan statens egna medborgare och medborgare i övrigatill anslutna stater. De önskemål som man ville tillgodose genomkonventionen har emellertid endast delvis kunnat förverkligas. Det visade signämligen under arbetet på konventionen atl medlemsstaterna inte var beredda allgöra så omfattande medgivanden som skulle krävas för alt skapa en verkligjämstäUdhel mellan medlemsstaternas medborgare. Trots detta bör konventionenses som ett betydelsefullt steg i riktning mol en liberalisering av derättsregler som gäller i fråga om utlänningars juridiska ställning inomkonventionsområdet. Den har från början varit positivtinställd till konventionens syften och har aktivt medverkat under förarbetena.Sverige hörde också till de stater som undertecknade konventionen när den ladesfram . Tiden har för vårt land kännetecknats av ett intensivtreformarbete, som omfattat även utiänningslagstiftningen och dennäringsrätlsliga lagstiftningen. Under della arbete har hänsyn tagits såvällill bosällningskonvenlionen som till utvecklingen i övrigl av dstinternationella samarbetet på elableringsområdet. har skett särskilt vidutformningen av lagen (1968: 555) om rätt för utiänning och utländskt företagatt idka näring här i riket, vilken ersatte 1864 årsnäringsfrihetsförordning och filiallag. Åtskilliga andra förändringari liberaliserande riktning har ägt rum på förevarande område, bl. a. i nordisktsamarbete och inom ramen för EFTA. Det är mol denna bakgrund naturligt atlbosätlningskonventionen nu ratificeras av . En granskning avkonventionens bestämmelser ger vid handen atl dessa med få undanlag ärförenliga med svensk lagstiftning. Där så inle är fallet finns enligtkonventionen möjlighet alt i samband med ratifikationen göra förbehåll. Medhänsyn tiU det anförda förordar jag alt nu tillträder konventionen. I det följande skall jag mol bakgrunden av enjämförelse mellan konventionens bestämmelser och gällande svensk rätt behandlaspörsmålet om de förbehåll som kan komma i fråga i samband med en ratifikationav konventionen samt de ändringar i gäUande författningar som blir nödvändigavid ell tillträde lill konventionen. Enligt art. 1 får konventionsslat vägra inresa förannan konventions-stats medborgare för tiUfällig vistelse i landet endast omsådana skäl föreligger som har med rikels säkerhet, den allmänna ordningen(»ordre public»), folkhälsan eller sedligheten att göra. Samma regel gäller beträffandekonvenlionsslaternas rätt att inskränka rörelsefrUielen för varandrasmedborgare på del egna territoriet. Bestämmelserom avvisning av utiänning som ankommer tiU riket finnsi 18 och 19 §§ utiänningslagen (1954: 193). Enligt 18 § kan avvisning ske bl.a. om utiänning saknar pass och tillstånd att inresa i riket. Konventionenhindrar inte alt pass- och viseringstvång upprätthålls mol en eller flera avkonventionsstatema. Bestämmelserna i 18 § utiänningslagen är därför förenligamed konventionen. Del kan nämnas alt enligt 25 § utiänningskungörelsen (1969:136) viseringstvånget är upphävt i förhållande lill alla medlemsstater iEuroparådet. I 19 § utlänningslagen anges att utiätming kanavvisas, om det kan antagas att han saknar erforderliga medel för sin vistelsei eller om han ämnar söka sitt uppehälle i och del skäligen kanantagas all han inte kommer alt ärligen försörja sig. Vidare får avvisning skeav den som under de senast förflutna två åren yrkesmässigt bedrivit olukl,utnyttjat annans olukliga levnadssätt eller bedrivit olovlig införsel ellerutförsel. Avvisning får ske också av den som tidigare inom eller utom riketblivit dömd liU frihetsstraff och kan väntas fortsätta brottslig verksamhet iSverige eller i något av de övrigia nordiska länderna. Den som skäligen kan befaraskomma att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet inordiskt land kan också avvisas. Slutligen kan avvisning ske om i lag ellermed slöd av lag bestämmelse meddelats därom med anledning av resolution, somantagils av Förenta Nalionemas säkerhetsråd. Med hänsyn bl. a. lUl denvidsträckta tolkning som givits begreppet »ordre publio» i avdelning III a iprotokollet tUl konventionen synes också de i 19 § utiänningslagen angivnaavvis-ningsskälen vara förenliga med konventionens art. 1. Fråga uppkommer vidare om 8 och 9 §§utlänningslagen är förenliga med förbudet i art. 1 för konventionsslat allutom i särskilda fall inskränka utlännings rörelsefrihet inom statensterritorium. Enligt 8 § får vid visering göras de förbehåll och meddelas deföreskrifter som med hänsyn tUl inresans syfte och övriga omständigheter finnespåkallade. Denna bestämmelse är emellertid ulan större betydelse i dettasammanhang med hänsyn lill all, som jag redan har påpekat, viseringstvånget äravskaffat i förhållande till medlemsstater. Enligt 9 § fåruppehållstillstånd begränsas till att avse uppehåU inom endast viss del avriket, dock inte mindre del än en kommun, samt förbindas med de föreskriftersom i övrigt anses erforderliga. Även om denna bestämmelse teoretiskt skullekunna tillämpas så att den kommer i strid med bosällningskonvenlionen, anserjag mig kunna ulgå från att begränsningar i rörelsefriheten av sådant slag ipraktiken åläggs utlänningar endasl av skäl som är all hänföra lill ordrepublic i vidsträckt mening och att därför någon motsättning till bosällningskonvenlioneninle uppkommer. Vad angår 14 § utiänningslagen, enligt vUken Kungl. Maj:l avhänsyn lUl rikels säkerhet kan inskränka utlänningars rält att uppehålla siginom visst område, råder ingen tve- kanom dess förenlighet med konventionen. Jag finner det således inle påkallat attgöra något svenskt förbehåU i fråga om reglerna rörande utiänningarsrörelsefrihet på svenskt territorium. Enligt art. 2 är konventionsslat förpliktad atl förmedborgare i annan konventionsslat underlätta varaktigt uppehåll ellerbosättning på sitt område under de i art. 1 angivna förutsättningarna och iden mån statens ekonomiska och sociala förhållanden medger del. Enligt art. 3 får utvisning ske av medborgare iannan konventionsslat endast om denne utgör ett hot mol statens säkerhet ellerhar brutit mot den aUmänna ordningen eller sedligheten. Motsvarande förutsättningarför utvisning gäller enligt 29 § 1-3 och 34 § utiänningslagen. Enligt 29 § 4får utiänning vidare utvisas om han under de senast förflutna fem årenutomlands blivit dömd till frihetsstraff för brott, varför utlämning kan skeenligt svensk lag, eller undergått straff för sådant brott och det på grand avgärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan befaras alt han kommeralt har i riket fortsätta brottslig verksamhet. Denna bestämmelse synes intevara förenlig med art. 3 och jag förordar därför att gör förbehåU pådenna punkt. Bestämmelsema i art. 3 har avseende endasl påpersoner som lovligen (lawfully) uppehåller sig i riket och avser således inleregler om förpassning (22-25 §§ utiänningslagen). Däremot avser artikeln uppenbarligenförvisning. Bestämmelser om förvisning av utiänning som har gjort sig skyldigtill brott av grövre beskaffenhet finns i 26 och 27 § § utlänningslagen.Eftersom utvisning enligt art. 3 får tillgripas mol den som förbrutil sig motden allmänna ordningen eUer sedligheten och varje konventionsstat själv avgörom någon av dessa fömtsättningar föreligger i det enskilda fallet, synes desvenska reglerna om förvisning vara föreiUiga med konventionen. Rälten enligt art. 3 för medborgare ikonventionsslat att yttra sig i utvisningsärende och överklaga beslut i sådantärende är hos oss säkerställd genom bestämmelserna i 31 och 44 §§utiänningslagen om alt förhör skaU hållas om utlänning begär del och altutlänning kan besvära sig över länsstyrelses utvisningsbeslut saml destraffprocessuella regler som ger tilltalad i brottmål möjlighet att infördomstolen yttra sig i fråga som rör förvisning och atl överklaga domstolsbeslut om förvisning. De garantier mot utvisning av utlänning, somlovligen vistats i ell land , vilka också behandlas i art. 3, ärtäckta genom 26, 29 och 34 §§ utiänningslagen. När det är påkaUat med hänsyntiU rikels säkerhet eUer eljest är i statens intresse kan Kungl. Maj:t enligt34 § utlänningslagen utvisa utlänning. Utiänning som har bosättnings-tillståndeller vistals i riket får emellertid enligt 26 och 29 §§utlänningslagen förvisas eller utvisas endasl om synnerliga skäl Del principuttalande som görs i art. 4 omlikställighet mellan en konvenlionsslals medborgare och medborgare i övrigakonventionsslater i fråga om utövande av civila rättigheter som rör personeller egendom avser enligt vad som framgår av förarbetena inle socialvård ellersjukvård eller sådana immalerialrälligheler som behandlas i andra inlernalionellaöverenskommelser. Härutöver är regeln i art. 4 försedd med betydelsefullainskränkningar i art. 5 och 6. Under diskussionerna inom den expertkommitté somutarbetade konventionstexlen visade del sig att ingen regering var beredd allpå någon väsentlig punkt upphäva gällande inskränkningar i fråga omutiänningars rält atl förvärva och inneha egendom. Såsom konventionslextenslutligen utformats har varje konventionsslat rätt all dels föreskrivainskränkningar av nämnt slag när så anses erforderligt av hänsyn lill statenssäkerhet och försvar {art. 5) och dels behålla övriga sådana inskränkningarsom gäller för konventionens ikraftträdande för den staten (art.6). Sedan konventionen trätt i kraft för en stat får den staten göra inskränkningarav nämnl slag endast om den ser sig tvungen därtill av tungt vägandeekonomiska eller sociala skäl eller om syftet är all hindra utlänningar alllägga under sig för landet vikliga råvarutillgångar. Staten skall vidundertecknandet av konventionen underrätta generalsekreteraren om gällandeinskränkningar enligt art. 6 och grunderna för dessa. I samband med atlkonventionen öppnades för undertecknande rekommenderade regeringarna i medlemsländerna all beakta bestämmelserna inämnda arlikel redan från tidpunkten för konventionens undertecknande av resp.stat. De inskränkningar i fråga om utlännings rätt all förvärva,inneha eller nyttja egendom som finns i svensk rätt, främst i lagen (1916: 156)om vissa inskränkningar i rätten all förvärva fast egendom eller gruva elleraktier i vissa bolag, kan således behållas även efter ett svenskt tillträde lUlkonventionen. I enlighet med föreskriften i art. 6 har år1955 till generalsekreteraren överlämnat en förteckning över gällandeinskränkningar enligt vår lagstiftning. Denna förteckning har sedermerareviderats genom en ny förteckning av . Med hänsyn tillsedermera genomförd lagstiftning bör en ny förteckning upprättas ochtillställas Europarådels generalsekreterare i samband med ratifikationen. Med hänsyn till den ulfornming art. 6 erhållitsynes hinder inle föreligga atl ändra nu gällande regler, om elt starktframträdande behov härav skulle uppkomma. Grundsatsen i art. 7 om utlänningars rättsskydd hari viss mån sin förebild i art. 6 av den europeiska konventionen angående skyddför de mänsldiga rättigheterna och de grundläggande friheterna och mot- svararvad som hos oss redan är gäUande rätt. I stor utsträckning gäller detta även ominnehållet i art. 8 och 9, som har sin molsvarigihet i 1905 och 1954 årsHaagkonvenlioner angående vissa tUl civilprocessen hörande ämnen. Art. 8 ger konvenlionsslals medborgare rält alt iannan konventionsslat erhålla fri rättegång under samma föratsättningar somstatens egna medborgare. Enligt lagen (1919: 367) om fri rättegång kan Kungl.Maj:l under förutsättning av ömsesidigjhet förordna all undersåte i främmandestat i fråga om rält till fri rättegång skall vara likställd med svenskmedborgare. har biträtt både 1905 och Haag-konventionerangående vissa till civilprocessen hörande ämnen, vilka innehåller bestämmelserom fri rättshjälp. Genom kungörelse (1961: 121) angående tillämpningen av lagenden om fri rättegång beträffande medborgare i vissa främmandestater har förordnals bl. a. alt medborgare i stat som är ansluten till någonav de båda Haagkonven-lionerna skall vara likställd med svensk medborgare ifråga om rätten till fri rättegång. I samband med ratificeringen avbosätlningskonventionen bör kungörelse kompletteras med enbestämmelse om att medborgare i stat som har tiUträtt denna konvention skallvara likställd med svensk medborgare i fråga om rätten till fri rättegång. I fråga om rätlen alt kostnadsfritt erhålla utdragav folkbokföringsregislrel föreligger inga diskriminerande bestämmelser iSverige. I art. 9 föreskrivs liksläUdhel mellankonvenlionsslaternas medborgare när del gäller skyldighet för kärande ellermellankommande part i rättegång all ställa borgen eller annan säkerhet. Vadangår svensk rätt bör erinras om att utlänning som är kärande i mål mol svensksvarande enhgt 1 § lagen (1886: 84 s. 14) angående skyldighet för utiändsk manatt i rättegång vid svensk domstol ställa borgen för kostnad och skada har allpå yrkande ställa borgen för kostnad eller skada som käranden i rättegångenkan förpliktas gottgöra svaranden. Maj:t äger enligt 3 § nämnda lagefter avtal med främmande stal och under förutsättning av ömsesidighel medgeundantag för medborgare i den främmande staten. Genom kungörelse (1961: 120)angående säkerhet för kostnad och skada i rättegång i vUken lalan förs avutländsk part har bl. a. medborgare i stat som är ansluten lUl 1905 eller 1954års befriats från sådan skyldighet. TiUägg till kungörelsebör göras i fråga om medborgare i stal som har tillträtt bosätlningskonventionen. Som komplement till regeln om utlännings befrielsefrån skyldighet att ställa borgen eller annan säkerhet föratser art. 9möjlighet tUl verkställighet i konventionsslat av beslut om rättegångskostnadsom meddelats i annan sådan stat. Enligt lagen (1899: 12 s. 9) omverkställighet i vissa fall av utländsk domstols beslut äger Kungl. sättningav ömsesidighel förordna att beslut beträffande rättegångskostnad sommeddelats av domstol i främmande stat mol kärande eller mellankommande part fårverkställas här i riket. Enligt kungörelsen (1935: 134) angående tiUämpning avlagen (nr 12 s. 9) om verkställighet i visst faU av utländskdomstols beslut är lagen tillämplig på beslut som har meddelats av domstol istat som har tillträtt någon av nyssnämnda Haagkonventioner. I samband medSveriges tillträde tUl bosällningskonvenlionen bör kungörelsen 1935: 134 görastiU-lämplig även på beslut meddelat av domstol i stat som tUlträtt bosätlningskonventionen. Enligt huvudregeln i art. 10 skall medborgare ikonventionsslat i fråga om rätten alt utöva förvärvsverksamhet i annan sådanstat likställas med sistnämnda stats (elableringslandeis) egna medborgare, ominle allvarliga ekonomiska eller sociala skäl kan åberopas. Enligt 42 § utlänningskungörelsengäUer som huvudregel att utlänning inle får ha anställning i utan altinneha arbetstillstånd. Bestämmelsen är försedd med undanlag. Bland dessa bör idella sammanhang nämnas all utlänning som har bosällningslUlslånd inle behöverha arbelslUlslånd. Jag viU i della sammanhang erinra om alt inom ramen förOECD:s verksamhet vissa beslut har fallats angående anställning av utländsk arbetskraft.Frågan hur dessa beslut förhåUer sig tUl bosällningskonven-tionens regler harlagils upp i del vid konventionen fogade protokollet (VI b).Enligt denna prolokoUsanleckning skall konventionsstatema i sina inbördesrelationer tUlämpa de regler som i varje särskilt fall är förmånligast för deutiändska arbetstagarna. Också beträffande rält för utlänning att idkanäring i gäller som huvudregel enligt 5 § lag om rätt förutlänning och utländskt förelag att idka näring här i riket att särskilttillstånd, s. k. nä-ringslillånd, krävs. Bestämmelsen är försedd med viltgåendeundanlag. Den är t. ex. inte tUlämplig på utiänning som harbosätlningstillslånd. Utiänning som inte har bosällningslillslånd men är bosalti behöver inle ha näringstiUstånd för att få utöva vissa angivnanäringsgrenar, t. ex. jordbruk, skogsbmk, fiske och verksamhet som läkare,landläkare och veterinär. Lagstiftningen är liberalt utformad också när detgäller förutsättningarna för all utlänning skall få näringstillstånd. Enligt 8§ i lagen äger utiänning som är bosatt här erhålla näringstillstånd om intehinder möter på grund av hänsyn lUl aUmänl intresse eUer utlänningens personUgaförhåUanden. Näringstillstånd får dock inte bevUjas utiänning som är omyndigeller försall i konkurs. Enligt avdelning I a 2 i det vid konventionenfogade protokollet tillkommer det varje konventionsslat all enligt nationellakriterier bedöma vilka ekonomiska eUer sociala förhåUanden som kan utgörahinder för utlänning all få tillstånd alt utöva förvärvsverksamhet. lUloch till den avfattning artikeln fått lorde något förbehåU för svensk del ickevara erforderligt. Beträffande föreskriften i art. 11 atl nyainskränkningar inte får göras i ett tidsbegränsat tUlstånd detgäller har redan i samband med konventionens tillkomst från svensk sidauttalats all en reservation torde bli nödvändig för vårt lands del. Både ifråga om arbetstillstånd och näringstillstånd gäUer att tillstånd som meddelatsför kan ålerkaUas om särskUda skäl föreligger (16 § utiänningslagen,11 § lag). Faslän.dessa möjligheter begagnas mera säUan i praktikenbör från svensk sida förbehåll göras mot art. 11 i samband med ratifikationen. Art. 12 innebär all inskränkningar i rätten attutöva förvärvsverk samhet i vissa fall inle får göras ens om det föreligger allvarliga skäl av ekonomisk eller social natur. I artikeln nämns tre situationer där så dana inskränkningar inte får göras (mom. 1 a-c). Stat som tillträder konventionen kan reservera sig mot en eller två av dessa bestämmelser. Föreskrifterna i art. 12 mom. 1 a och b har inte någon täckning i svensk lag. Det rör sig i dessa fall om viss lids idkande av förvärvs verksamhet resp. viss tids vistelse i landet som förutsättning för be frielse från inskränkningarna i art. 10. Varken lag eller utiän ningskungörelsen innehåller för dessa fall några generella undantag från kraven på näringstiUstånd resp. arbetsliUstånd. I mom. c nämns del fallet att utiänning har bosällningslillslånd. Enligt, 3 § lag gäller numera atl utiänning som har bosällningslUlslånd är likställd med svensk medborgare i näringsrätlsligt hänseende. Enligt 42 § utlännings kungörelsen är utiänning som innehar bosätlningstillslånd befriad från skyldighet alt ha arbetsliUstånd. Bestämmelsen.i art. 12 mom. 1 c om förmånsbehandling av, utiänningar med bosällningstillstånd kan alltså ulan vidare godtas för vidkommande. Jag förordar därför all del i samband med Syeriges ratifikation av konventionen avges förkla ring all de i art. 12 mom. 1 a och b nämnda villkoren inte godkänns av . . , Enligt art. 13 kan konvenlionsstat åt sina egnamedborgare förbehålla offentiiga tjänster eller ulöyande av verksamhet som rörstatens säkerhet eller försvar. Denna bestämmelse är helt förenlig med regelni 28 .§ regeringsformen om utlännings rätt alt inneha statliga ämbeten ochtjänster. I övrigl gäller i vårt land inle några inskränkningar av här aklueUlslag. Enligt art. 14 är konventionsslat berättigad attbehålla de inskränkningar i fråga om rätten för utlänning alt utöva olika slagav förvärvsverksamhet som gäller när konventionen träder i krafl för denstaten. Nya restriktioner får införas bara om staten ser sig tvungen därtill avtungt vägande ekonomiska eUer sociala skäl. hari den tidigare nämnda resolutionen rekommenderats att beakta denna bestämmelseredan från tidpunkten för konventionens undertecknande. Enligt art. 14 skallvarje konventionsstat i samband med undertecknandet underrätta generalsekreterareom gällande inskränkningar och gmndema för dessa. De av mig tidigare nämnda förteckningar som haravlämnats liU generalsekreteraren omfattar även inskränkningar som gäller förutlänningar i fråga om rätten alt utöva förvärvsverksamhet här i riket. Efterdet alt den senaste förteckningen avgavs från svensk sida har 1864 årsnäringsfrihetsförordning upphävts. Genom lag om rält för utlänning ochutländskt förelag atl idka näring här i riket har mera liberala regler påområdet införts. Förteckningen bör revideras med hänsyn till denna och andrareformer som har genomförts och en ny förteckning tUlställasgeneralsekreteraren i samband med ratifikationen. Föreskriften i art. 15, enligt vilken det inte avmedborgare i annan konventionsstat får krävas andra yrkesmässiga eller tekniskakvalifikationer än som fordras av del egna landels medborgare synes överensstämmamed svensk praxis och föratUeder följaktiigen inle något förbehåll från svensksida. Beträffande bestämmelsen i art. 16 om alt handelsresande som ärmedborgare i konventionsslat skall få utöva sitt yrke inom annan sådan stalsområde utan tillstånd per halvår är alt märka all utiändskhandelsresande enligt 42 § utlänningskungörelsen inle behöver arbelslUlslånd iSverige och att han enligt 32 § samma kungörelse kan uppehålla sig i riketunder räknat för inresan. I den fria uppehållstidenskall emellertid enligt 34 § inräknas även vistelse i eller annat nordisktland under närmast föregående sexmånadersperiod. kan givetvis tänkasmedföra att en handelsresande på grund av föregående vistelse inom det nordiskapassområdet inte får utan tiUstånd uppehålla sig i under hela den ikonventionen avsedda tvåmånaderstiden. Skulle ett sådant fall inträffa, kan mandock räkna med atl uppehållstillstånd ulan vidare beviljas för återstoden avtvåmånaderstiden, under förutsättning givetvis att det inle föreligger sådanaskäl lill utvisning eller förvisning som anges i art. 3. Jag finner därför inleanledning föreligga att på denna punkt göra förbehåll från svensk sida. Föreskrifteni art. 17 om utiänningars principiella liksläUdhel med egna medborgare i frågaom löner och arbelsviUkor i övrigl gäller endast de fall då bestämmelser häromutfärdas av offentlig myndighet och synes även bortsett härifrån kuima godtasfrån svensk sida. Enligt art. 18 får konventionsslat inle förbjudaövriga konventionsstaters medborgare alt efter viss tids verksamhet i landetinträda i ekonomiska eller fackliga organisationer. sådanorganisation från alt fritt fastställa viUkoren för medlemskap iorganisationen. Från svensk sida kan denna arlikel utan svårighet godtas,eftersom svensk lagstiftning inle innehåller några diskriminerande bestämmelseri detta hänseende. Från svensk sida betonades emellertid under förarbetena lillkonventionen all ekonomiska och fackliga sammanslutningar hos oss har storfrihet att själva fastställa villkoren för medlemskap. Det angavs vidare alldel i sådana viUkor vanligen inle görs någon åtskillnad mellan svenska ochutländska medborgare. Det kan tilläggas alt fackförenings rält all vägramedlemskap vid ell tillfälle har prövats av domstol (NJA 1948: 513) och altutgången i målet visar all det föreligger en vidsträckt rätt för den somformellt uppfyller de kvalifikationer som anges i sladgarna för fackföreningenatt tiUtvinga sig medlemskap i denna. Föreskrifterna i art. 19 om utlännings rätt altutöva uppdrag som skiljeman i skiljemannaförfarande, där utseendet avskiljemännen är överlämnat åt de enskilda parterna, är förenliga med svenskrätt på området. Art. 20 behandlar rätten all erhålla undervisning ioffentliga läroanstalter. Konvenlionsslals medborgare i skolåldern somlovligen vistas inom annan konventionsslat skall beredas såväl grundskole- ochgymnasieundervisning som teknisk utbUdning och yrkesundervisning på sammaviUkor som gäller för elableringslandeis egna medborgare. Bestämmelsen ärförenlig med svensk rätt. Enligt art. 21 förbjuds diskriminerande beskattningav medborgare i de fördragsslulande staterna.