prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — De administrativa sanktionerna i UF i form av rest- ochtilläggsavgift samt arbetsgivarens betalningsansvar för de anställdas skattergör det sålunda möjligt att bestraffa vissa gärningar som riktar sig motuppbördsförfarandet mindre strängt än utredningen föreslagit. Jag vill dessutomerinra om att mitt förslag i fråga om skatte- och avgiftstillägget innebär ensträngare reaktion än vad utredningen förordat. Detta medför att man kanförskjuta gränserna för kriminalisering av även de centrala skattebrotten iriktning uppåt. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 220 mertill dessa frågor i samband med den närmare behandlingan av destraffbestämmelser som jag anser böra ingå i den nya skattebrottslagen. Detujipsåtliga skattebrott som avser aktivt handlande bör lämpligen kallasskattebedrägeri. Även enligt min uppfattning är brottet närmast att uppfattasom en tj'p av förmögenhetsbrott. Straffbestämmelsen bör således i första handta sikte på att skydda det allmänna mot den förmögenhetsskada som kan uppståom ett beslut i fråga om skatt eller avgift blir felaktigt på det sätt attskatten eller avgiften blir för lågt beräknad och orsaken är att söka i attnågon lämnat oriktig uppgift till ledning för baslutet. Samma läge föreliggerf. ö. med den nuvarande lagstiftningen. För min egen del anser jagatt brottskonstruktionen bör utformas främst med beaktande av praktiskasynpunkter. Utredningens förslag, som i detta avseende i princip inte avvikerfrån de nu gällande bestämmelserna, innebär att gärningen bör ses också sombrott mot en sanningsplikt. Denna konstruktion har säkert en del praktiskafördelar. Med hänsyn till den utvidgning av det straffbara området somutredningen föreslagit och som jag delvis berört och skall gå in på även i det följandesynes det mig emellertid lämpligare att gärningen konstrueras som etteffektbrott. Därmed kan man också från straffmätningssynpunkt få en mer samladoch nyanserad bild av brottsligheten. Straff för fullbordat brott bör såledesinträda först sedan gärningen medfört att ett beslut om för låg skatt elleravgift fattats. Innebörden av detta avser jag att belysa närmare ispecialmotiveringen. Jagfinner det väsentligt att även preliminärskattesystemet kan skyddas avstraffbestämmelsen. Visserligen är det inte ovanligt att den som söker undandraen preliminär skatt avser att endast skaffa sig en temporär "kredit".Detta motiv förekommer emellertid även vid sådana beskattningsformer, därförskottsbetalning av skatt inte sker. Kreditbehovet kan således likaväl somvinningslystnad vara en brottsutlösande faktor. Enligt min mening finnssåledes ingen anledning principiellt sett att från straffrättslig synpunktskilja mellan preliminära och slutliga skatter. Vad jag nu sagt bör inte hindraatt ett endast temporärt skatteundandragande kan beaktas vid straffmätningen. Ettkarakteristiskt drag vid brott av bedrägerityp utgör vilseledandet. Utredningenhar sora jag radan frandiållit föreslagit att lämnandet av osanna uppgiftereller förtigande av sanningen skulle medföra ansvar om datta innebär fara förundandragande av skatt eller avgift. Denna konstruktion, som leder till ansvarför fullbordat brott även om något vilseledande inte kominer tili stånd, harjag som framgår av det sagda inte biträtt. För att straff skall inträdaför fullbordat skattebedrägeri bör således ett felaktigt påföringsbeslut hakommit till stånd. Ettvilseledande kan ske genom lämnande av oriktiga uppgifter eller förtigande avsanningen. Vid det vanliga bedrägeriet kan Ailseledandet ske så välskriftligen som muntUgen. Enligt utredningsförslaget skall osann upp- 230 KungL Maj:ts proposition nr 1971 giftkunna bestraffas även om den lämnas muntligen. Flera remissinstanser har somnämnts emellertid ifrågasatt behovet av att straffbelägga oriktiga muntligauppgifter. Man har vidare pekat på den konfliktsituation som kan uppstå i falldär beskattningskontroll och förundersökning bedrivs . Det utvidgadestraffansvaret enligt utredningens förslag kan nämligen omfatta även uppgifteri skattefrågor som har lämnats efter det att deklarationen avgetts. Oriktigauppgifter som en misstänkt lämnar vid förundersökning i en brottmålsprocess äremellertid straffria. a. denna synpunkt har föranlett mig att frångåutredningens förslag i vad avser frågan om ansvar för oriktiga muntligauppgifter. Genom konstruktionen av skattebedrägeriet som ett effektbrott blirdessutom behovet av att straffbelägga muntliga oriktiga uppgifter än mindre.Staten som "motpart" till den skatt-eller uppgiftsskyldige harbetydligt större resurser än en enskild och kan med större kraft fordraskriftligt material som grund för sitt handlande. Dessutom kommer detpassivitetsbrott sora jag skall beröra i det följande att kompletteraskattebedrägeriet när det gäller obstruktionsfall. Jag föreslår sålunda attden brottsliga gärningen för att medföra ansvar skall ha skett i skriftlighandling till ledning för myndighets beslut i fråga om skatt eller avgift. Detnu anförda innebär emellertid inte att jag anser att det nuvarande formkravet iSkSL att den oriktiga uppgiften skall ha lämnats i deklaration börupprätthållas. Straffansvaret bör omfatta oriktig uppgift i alla sådana typerav handlingar som kan tjäna som underlag för beräkning av skatt eller avgiftoch lämnas till myndigheten i sådant sammanhang. Dennu föreslagna utvidgningen av det straffbara området medför, som jag tidigareantytt, möjlighet att som gärningsman straffa inte bara den skattskyldige utanäven t. ex. arbetsgivare som avger felaktiga kontrolluppgifter. Vidare kommerdet att bli möjligt att som skattebrott beivra felaktigheter i ofullständiga,t. ex. obehörigen undertecknade deklarationer. Idetta samraanhang vill jag ta upp de farhågor som vissa intresseorganisationerhyser för en utvidgning av ansvaret för skattebrott och som grundar sig på atten sådan utvidgning skulle innebära ökat ansvar för deklarationsmedhjälpareoch därmed utgöra hinder mot den service åt allmänheten som så väl behövs påskatteområdet. Den omständigheten att flertalet av de centrala skattebrotteninte längre skall vara brott med s. k. specialsubjekt, dvs. kunna omfatta ävenandra än den deklarationsskyldige, raedför eraeUertid inte någon ändring av detnuvarande rättsläget i det hänseende kritiken nu åsyftar. Inget hindrarnämligen f. n. att en medhjälpare döms enligt medverkansreglerna i BrB tillhögre straff än gärningsmannen om medhjälparen varit den drivande kraftenbakom brottet. Som jag strax skall utveckla vidare är min avsikt med förslagettill skattebrottslag bl. a., att kraven för straffbarhet i fråga omoaktsamhetsbrotten KungLMaj:ts proposition nr 1971 231 Självfallet bör man inte av en bokförare eller revisor som lämnarhjälp åt deklaranter fordra ingående prövning av sanningshalten i uppgifter somuppdragsgivaren lämnar eller av det grundmaterial som den senare ställer tillförfogande. Bedömningen av vad som i en sådan situation skall anses vara grovoaktsamhet måste liksom övriga fall av grov oaktsamhet överlämnas åträttstillämpningen. Jag delar emellertid inte farhågorna för att den föreslagnautvidgningen av det straffbara området skall medföra minskad benägenhet attåta sig uppdrag att hjälpa till med upprättande av deklarationer. Liksomi fråga om bedrägeri måste de s. k. objektiva brottsrekvisiten vidskattebedrägeri vara täckta av uppsåt från gärningsmannens sida för att ansvarskall inträda. Det är emellertid inte nödvändigt att gärningsmannen känt tillden exakta storleken av sin "vinst". Han måste dock ha handlat med s.k. eventuellt uppsåt, dvs. det måste kunna antas att gärningen skulle habegåtts även om gärningsmannen haft full insikt om att skatt eller avgiftskulle ha undandragits. Lämnasoriktig uppgift men upptäcks oriktigheten innan något beslut fattats iskatteärendet bör ansvar inträda för försök till skattebedrägeri. Utredningenhar som nämnts föreslagit straffansvar som för skatte- och avgiftsbedrägeri ifall där skatt- eller avgiftsskyldig underlåtit att avge i lag eller annanförfattning föreskriven utsaga med uppsåt att därigenom undandra det allmännaskatt eller avgift och underlåtenheten innebär fara härför. Dethar länge funnits krav på att passivitetsbrottet skulle jämställas med detaktiva skattebrottet. Redan vid tillkomsten av SkSL uttalades önskemål i dennariktning, bl. a. av lagrådet (se prop, 1943: 140 s. 115). Vidremissbehandlingen av det nu aktueUa utredningsförslaget har i de flesta fallnågon erinran inte förts fram mot den brottskonstruktion som föreslagits.Vissa påpekanden har dock gjorts. a. har framlagts synpunkten attpassivitetsbrottet bör förutsätta direkt uppsåt, dvs. avsikt att undandra skatthos den som underlåter att lämna uppgifter. Erfarenhetenvisar enligt min mening att obstruktion mot skattemyndigheterna mycket ofta ärföranledd av motivet att bereda sig . Ett sådant fall bör i princip, somlagrådet också påpekade redan i sitt yttrande över förslaget till SkSL,jämställas med uppsåtligt skattebrott som förövas genom aktivt handlande. Eftersomunderlåtenhetsbrottet i vissa avseenden bör konstrueras annorlunda änskattebedrägeriet finner jag i likhet med en remissinstans lämpligt att ta uppbrottet i en särskild paragraf. Brottet bör benämnas skattesvindel. Föratt ansvar skall inträda uppställs enligt utredningsförslaget som villkor isubjektivt hänseende att den uppgiftsskyldige underlåtit att deklarera meduppsåt att därigenom undandra skatt eller avgift. Man bör enligt min mening gåett steg längre och kräva direkt uppsåt, dvs. 232 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Därmed betonas ytterligare att straffbestämmelsen är avseddenbart för verkligt kvalificerade underlåtenhetsfall. Ilikhet med vad jag föreslagit beträffande det aktiva brottet skattebedrägeribör även försök till skattesvindel vara straffbart. Utredningenhar föreslagit att skattebedrägeri skall indelas i svårhetsgrader. Detta är envanlig systematik i fråga om förmögenhetsbrotten i BrB, Även jag anser att ensådan uppdelning är lämplig. Formerna bör när det gäller det aktiva brottetkallas skattebedrägeri, ringa skattebedrägeri och grovt skattebedrägeri.Beträffande det passiva brottet är det lämpligt med beteckningarnaskattesvindel, ringa skattesvindel och grov skattesvindel. Som kvalifikationsgnmderför det grova brottet har utredningen valt omständigheter som relativt näraknyter an till kvalifikationsgrunderna för att förmögenhetsbrotten i BrB skallanses som grova. Detta kan i förstone synas naturligt med hänsyn till den nära släktskapenmellan skattebedrägeriet och det allmänna bedrägeribrottet. Genom detadministrativa sanktionssystemet får man emellertid i många fall entillfredsställande samhällsreaktion när det är fråga om uppsåtligtundandragande och detta även om det gäller belopp som vid bedrägeri enligt BrButan vidare skulle föranleda straffansvar. Någon ytterligare sanktion i form avstraff behövs då inte enligt min mening. Jag skall i det följande närmareuppehålla mig vid förhållandet mellan de administrativa sanktionsformerna ochstraffen. Det sagda innebär emellertid att det administrativa sanktionssystemetger en möjlighet att avstå från straffpåföljder för oriktiga uppgifter somleder till undandragande av smärre skatte- eller avgiftsbelopp. Detta bör fågenomslag även på kvalifikationsgrunderna för da grova skattebrotten. Det börsåledes för att grovt brott skall ansas föreligga röra sig om verkligtbetydande skatte- ellar avgiftsbelopp som undandragits. Utredningensförslag till oaktsamhetsbrott bygger, som framgår av vad jag tidigare anfört,på samma objektiva rekvisit som det aktiva skattebedrägeri utredningenutformat. Någon motsvarighet till det passiva brottet har inle föreslagits. Jaghar redogjort för min uppfattning om hur såväl det aktiva som detpassiva brottet bör vara konstruerat. Även enligt min åsikt saknas anledningatt bestraffa underlåtenhet som inte är avsiktlig. Man kan givetvis, motbakgrunden av det här föreslagna administrativa sanktionssystemet, ställa sigfrågan huruvida behov föreUgger av en straffbestämmelse för oaktsamhet,särskilt som någon motsvarighet inte finns bland förmögenhetsbrotten i BrB.Förhållandena på skatteområdet är emellertid rätt specieUa i vissa avseenden.Det händer inte sällan att avsevärda bevissvårigheter uppkommer när det gällerorsaken till oriktigheter i uppgifter till beskattningsmyndigheternä. Det görsgällande att oriktigheten inte är uppsåt- Kungl.Majtts proposition nr 1971 233 ligutan berodde på feltolkning av bestämmelser, bristfällig bokföring o, d. Motsådana fall, som ofta rör avsevärda skattebelopp, är det nödvändigt att kunnaingripa med straffsanktion även om skattetillägg kan utgå. Jag vill såledeshävda att det fortfarande finns behov av ett oaktsamhetsbrott vid sidan av straffbestämmelsernaför skattebedrägeri. Oaktsamhetsbrottet, somsynes böra benämnas vårdslös skatteuppgift, bör ha samma utformning iobjektivt hänseende som uppsåtsbrottet utom vad beträffar kravet på effekt.Det bör här räcka med fara för att skattepåföringen blir för låg. Faran börvara av konkret natur, dvs. det skall i det särskilda fallet finnas risk föratt myndigheten inte skulle upptäcka oriktiga uppgifter vid en granskning somföretas med normal omsorg. Det straffbara området blir genom ett sådantfarerekvisit mindre än vad det är genom det s, k, ägnadrekvisitet. Förekomstenav det administrativa sanktionssystemet bör vidare föranleda att straffpåföljdinte skall inträda annat än om gärningen rör betydande belopp. För det storaflertalet fall, som kan bestraffas som vårdslös deklaration och iallmänhet rör undandragna skattebelopp på ca , bör genom dennainskränkning något judiciellt ingripande inte komma till stånd, om inteupprepad brottsUghet föreligger. I subjektivt hänseende bÖrsom krävas att samtliga objektiva brottsförutsättningar skall varatäckta av grov oaktsamhet från gärningsmannans sida. Brottet vårdslösdeklaration är den vanligaste förseelsen när det gäller tillämpningen av SkSL.Det subjektiva rekvisitet grov oaktsamhet, som krävs för straffbarhet, har irättspraxis kommit att få en vid tillämpning. Detta har i sin tur bidragit tillatt många fall av bagatellartad karaktär blivit föremål för den bådeomständliga och dyrbara proceduren som ett domstolsförfarande innebär. Dessutomhar ofta fallit ett sken av brottslighet över omständigheter som enligt detallmänna rättsmedvetandet inte bör föranleda ansvar. Genom det administrativapåföljdssystemet blir samhället i tillfälle till adekvatare reaktioner påförsummelser av den typ jag här åsyftar. Det bör således finnas utrymme för attreservera begreppet grov oaktsamhet för mer klandervärda utslag av försummelseeller nonchalans än vad som är fallet enligt nuvarande rättstillämpning. Somhittills torde emellertid få överlämnas åt rättspraxis att avgöra vad somskall anses som grov oaktsamhet. Närdet gäller uppbördsmedel har utredningen, som framgår av det tidigare anförda,föreslagit en särskild straffbestämmelse för den som i deklaration, uppgifteller annan utsaga till ledning vid beräkning av preliminär skatt eller avgiftuppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar osann uppgift eller förtigersanningen och detta innebär fara för att skatt eller avgift undandras detallmänna. Denna gärningstyp bör som jag redan Maj:ts proposition nr 1971 framhållitfalla in under brottet skattebedrägeri resp. vårdslös skatteuppgift. Vidarehar utredningen föreslagit en straffbestämmelse av i huvudsak samma innehållsom 79 § första och tredje styckena UF. Straffbestämmelsen är enligt minmening inte av den vikt att den bör ha sin plats i skattebrottslagen. Den börsåledes alltjämt finnas kvar i UF. Samma synpunkter gör sig gällande i fråga omdet av utredningen föreslagna brottet underlåtenhet att innehåUa skatt. Enligt80 § 1 mom. andra stycket UF inträder straff för arbetsgivare som gör sigskyldig till betalningsförsummelse i fråga om anstäUdas skattemedel. Lämnandeav felaktig uppgift beträffande storleken av innehållen skatt är däremot intestraffbelagd. Utredningen har ansett att även detta brott som benämntsuppbördsbrott bör föras in i skattebrottslagen. Uppbördsbrott som har begåttsmed uppsåt kan enligt utredningsförslaget vara att anse som grovt, bl. a, omosann uppgift lämnats i fråga om storleken av verkställt skatteavdrag. Arbetsgivaresom gör sig skyldig till betalningsförsummelse rörande anställdas skatter börenligt min mening liksom drabbas av straffpåföljd. Vidare bör finnasstraffsanktioner när det gäller skyldigheten att för uppbördsmyndigheten uppgedet belopp som i verkligheten innehållits i form av skatteavdrag. Denna uppgiftligger nämligen till grund för det belopp varmed den skattskyldige gottskrivsinbetald källskatt, vilket betyder att den anställde skattskyldigetillgodoräknas endast belopp som arbetsgivare uppgett att han innehållit. Detligger i sakens natur att om arbetsgivaren uppger felaktigt belopp, detta kanleda till skada antingen för den anställde skattskyldige, såsom då för lågtbelopp redovisas som innehållet, eller för statsverket, såsora då för högtbelopp redovisas som innehållet. Dessutom är det för uppbördsmyndigheternasagerande mycket väsentligt, att de på ett tidigt stadium får kännedom om storlekenav innehållen skatt även om skatten inte kan erläggas på grund av bristandelikviditet. Emellertid bör inte oriktiga uppgifter om innehållen skatt görabetalningsförsummelsen till ett grovt brott. Frestelsen att vid bristandebetalningsförmåga lämna oriktiga uppgifter kan vara stor, och det förefallerolämpligt att kvalificera betalningsförsummelsen på det sätt som utredningenföreslagit. De båda gärningstyperna bör inte ingå i samma brottsbeskrivning. Brottetmot sanningsplikten bör ha sin plats i skattebrottslagen och kallas oredlighetmed uppbördsuppgift. Ansvar bör inträda redan om den oriktiga uppgiftenföranleder fara för att skatten eller avgiften gottskrivs med felaktigt beloppi förhållande till vad som i verkligheten har innehållits. Den oriktigauppgiften bör, på samma sätt som i fråga om skattebedrägeri, ha lämnats iskriftlig handling för att medföra straffpåföljd. Även passivitet bör medförastraff. KungLMaj:ts proposition nr 1971 235 Isubjektivt hänseende bör krävas uppsåt. Emellertid bör även gärning som begåsav grov oaktsamhet bestraffas. Detta brott bör kallas vårdslöshet meduppbördsuppgift. För att arbetsgivaren skall ådraga sig ansvar för att haninte lämnat uppbördsmyndigheten meddelande om storleken av de skatteavdrag somhan verkställt bör fordras att en sådan skyldighet är uttryckligen föreskriven.Någon sådan skyldighet finns emellertid f. n. inte klart uttryckt i UF. I detföljande avser jag att föreslå bestämmelser i av innebörd att arbetsgivarenblir skyldig att lämna särskild uppgift om storleken av verkställdaskatteavdrag. Straffbestämmelsenför betalningsförsummelse bör liksom hittiUs ha sin plats i UF. Beträffandedet av utredningen föreslagna brottet räkenskapsförsummelse hänvisar jag tillspecialmotiveringen. Redan här vill jag dock uttala att jag i stort sett godtarutredningens förslag till brottsbeskrivning men finner benämningenräkenskapsbrott lämpligare. Straffpåföljderna.Utredningen har föreslagit att straffen skall vara dagsböter och fängelse.Straffskalorna har genomgående skärpts så att de kommit i paritet med straffenför jämförbara brott inom den allmänna straffrätten. Det infördainstitutet straffskatt skall enligt utredningsförslaget inte längre ingå i detskattestraffrättsliga påföljdssystemet. Utredningen har i detta sammanhangframhållit att de administrativa sanktionerna i form av skatte- elleravgiftstillägg i viss mån är avsedda att ersätta de normerade böterna ochstraff skatten. Den ofta framförda synpunkten att skattebrotten, somkarakteriseras av ett vinningssyfte, bör medföra en kännbar ekonomisk förlusthar utredningen ansett härigenom bli tillräckligt tillgodosedd. Remissinstanserna har iallmänhet godtagit utredningens förslag att straffpåföljderna skallvara dagsböter och fängelse. Några har dock ställt sig tveksamma till enfullständig övergång från normerade böter till dagsböter. Detsamma gällerutredningens förslag att mönstra ut institutet straffskatt frånbeskattningsområdet. Delvis torde detta bero på att man har ansett att de avutredningen föreslagna särskilda avgifterna i det administrativa systemet äralltför låga. Systemetmed normerade böter ger enligt min mening goda möjligheter att bestämmastraffet i förhållande till den ekonoraiska vinst som gärningsmannen avsettatt göra i uppsåtsfallet eller haft möjlighet att göra när det är fråga omoaktsamhetsbrott. Vidare står ett normerat bötessystem på detta område irelation till de bötfälldas allmänna ekonomiska situation, varför reaktionsformenger ett på det stora hela taget rättvist utslag. Idet reformerade straffsystemet bör normerade böter emellertid inte komma tillanvändning. Dels är denna bötesform övergiven på de flesta 236 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Dels, och detta är kanske mer avgörande, är det normeradebötesstraffet inte lämpligt för andra gärningsmän än dem som själva skulle haftvinning genom den undandragna skatten eller avgiften. Jag kommer att i den nyalagen föreslå åtskilliga gärningsbeskrivningar som inte är sammankopplade medundandragen skatt eller avgift för gärningsmannen. Denna svaghet vidlåder f.ö. straffmätningen när det gäller medverkan till falskdeklarationeller vårdslös deklaration. Jag förordar således en övergång till dagsböter. Utredningens förslag ifråga om strafflatituder innebär strafflindring i vissa fall, i första hand närdet gäller uppsåtliga skattebrott sora inte är att anse som grova. I dessa fallskulle enligt förslaget möjligen dömas till fängelse men det får antas attstraffet ofta skulle komina att stanna vid ett kortvarigt frihetsstraff. Dettaskulle minska straffets preventiva effekt. Det straffrättsliga påföljdssystemetbör därför kompletteras med någon form av ekonomisk sanktion, F, n, finnsmöjlighet att utdöma straffskatt i samband med ådömandet av frihetsstraff.Denna möjlighet skulle kunna bibehållas. Tillsammans med den form av ekonomiskasanktioner som jag föreslagit i det föregående i form av skatte- elleravgiftstillägg skulle man emellertid få ett otympligt påföljdssystem. Med denprocentsats som jag enligt det föregående föreslagit för skatte- elleravgiftstillägget får man enligt min mening ett lämpligt avvägt sanktionssystemäven för de fall som jag talat om. Utredningen har föreslagitatt fängelsestraff skall ingå i samtliga de straffbestämmelser som upptagits iutredningens förslag till skattebrottslag. Detta har i huvudsak godtagits avremissinstanserna. De föreslagna straffskalorna har däremot föranlett åtskilligaerinringar. I första hand vänder man sig mot att grovt skatte- elleravgiftsbedrägeri enligt utredningsförslaget skall bestraffas med fängelse ihögst . Några instanser föreslår i stället ett straffmaximum på fyra årmed hänvisning till att det administrativa tillägget egentligen också fungerarsom ett straff. Av sarama skäl vill ett par instanser sänka maximistraffet förvårdslös skatte-eller avgiftsutsaga till fängelse. Ä andra sidan finnsdet remissinstanser som anser att utredningen inte föreslagit tillräckligthöga straff för några av brotten mot uppbördssyslemet. Man understrjker alt dethär rör sig om en allvarlig brottslighet som väl kan jämföras medde centrala skattebrotten. Andra främst vissa intresseorganisationer inomnäringslivet vill däremot överlag sänka de föreslagna straffen för brottenmot uppbördssystemet. I del föregående har jaglämnat en redogörelse för de brott som bör ingå i den nya skattebrottslagen.När det gäller straff skalorna vill jag till en början framhålla att destraffbestäraraelser som jag förordar tar sikte på mer allvarliga former avskattebrottsUghet, Jag ser därför inget hinder alt straffmaximum för samtligamedelsvåra uppsåtliga brott med undantag för KungLMaj:ts proposition nr 1971 237 brottetoredlighet med uppbördsuppgift sätts till fängelse i högst .