prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Om enligt vad nu sagtssärskilda straffbestämmelser införes för oriktiga uppgifter angåande innehållnabelopp saml för underlåtenhet att lämna uppgift härom, synes föreliggaanledning att pröva, huruvida i förslaget ändå bör upptagas särskilt straff förunderlåtenhet att inbetala innehållen skalt. Här, Uksom i övrigt påifrågavarande område, bör framförallt eftersträvas att skatleniyndigheternaerhåller riktiga uppgifter och får kännadom om förhåUandena. Inbetalningav innehållen skatt skall enligt 23 § uppbördsförordningen ske under den uppbördsterniinsom följer efter det att skatt innehållits. mellan innehållandetoch inbetalningsdagen kan inträffa omständigheter som medför att medel tillinbetalningen icka finnes tillgängliga. Delta kan bero på alt förhållandenautvecklat sig annorlunda än arbetsgivaren räknai med. Det kan också förekomma atlarbetsgivare avsiktligen eller eljest uppsåtligen undandrager sig inbelalningspliktenutan alt ha någon som helst ursäkt härför. Underlåtenhetatt inbetala innehållen skatt är icke förskingring; för så dant brott förutsattesatt någon fått egendom i besittning för annan. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 359 givareär ej heller skyldig att vid innehållande av skatt avskilja dessa raedel frånövriga tillgångar. Underlåtenhetenutgör ej heller brott mot de anställda; enligt 77 § uppbördsförordningen kaninnehållet belopp indrivas hos arbetsgivaren och är arbetstagaren fri frånbetalningsansvar. Däremot kan oriktig uppgift om vad som innehållits medföraolägenhet för arbetstagaren eller tili och med en viss risk förbetalningsansvar. Sådana följder motverkas genom de nu föreslagna reglerna omuppgiftsskyldighet för arbetsgivaren och om straff för brott mot dessa regler. Enligtföreslagna bestämmelser kan arbetsgivare som saknar tillräckliga medel tillinbetalning av innehållen skatt och som helt riktigt uppgiver att merainnehållits än sora inbetalas, straffas enligt 81 § i förslaget. Om han i dettaläge lämnar uppgift att endast så mycket innehållits som inbetalas ellerunderlåter att lämna uppgift om innehållet belopp, blir fråga om straff såvälför den oriktiga uppgiften eller underlåtenhatan som för bristanda betalning.Att sålunda två straffbeslämraelser blir tillämpliga innebär i och för sig enskärpning i förhållande till nuvarande bestämmelser. Det synes i praktikenknappast kunna förekomma att någon som lämnar oriktig uppgift icke tillika görsig skyldig till ansvar för bristande inbetalning. Bristande inbetalning avinnehållet belopp utgör elt brott mot den skyldighet att verkställa uppbördsom ålagts arbetsgivare. En liknande uppbörds-plikt åligger handlande m. fl. ifråga om punktskatter och mervärdeskatt; vad en handlande uppbär av en kundomfattar skattebelopp som tillkommer det aUmänna och som han är skyldig atlredovisa. 1 fråga ora brott häreinot finns slvaffbestäminelser som avser uppgiftsskyldighelbeträffande vad som uppburits men däremot icke någon straffbestämmelse förunderlåtenhet att inbetala uppbördsbeloppet. De belopp som genom bristanderedovisning av sådana skatter kan undandragas det allmänna kan uppgå tillmycket betydande belopp (i elt fall har över tra lämnatsobetalt). Härvidlag anses tydligen dat vara tillräckligt att lita till denkontroll som utövas av vederbörande uppbördsmyndighat samt till indrivningsförfaranda.I fråga ora förmånsrätt gäller enligt 17 kap. handelsbalken enahanda rätt förifrågavarande fordringar, och häri innebär förslaget till ny förmånsrätts-lagej någon ändring. Betalningsförsummelse ioch för sig är i princip icke straffbelagd. I vissa fall inträderemellertid straff för gäldenär sora sviker sin plikt att tillvarataga sinaborgenärers intressen. Bastämmalserna härom i 11 kap. orafattarbland annat atl gäldenär ganom gåva aller liknande åtgärd avhänder sig egendomav betydenhet och därigenom försätter sig på obestånd eller förvärrar sittobestånd samt att gäldenär fortsätter rörelse undar förbrukande av avsevärdamedel utan motsvarande nytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåtersig på äventyrliga föratag eller vidtager annan sådan åtgärd med verkan somnyss sagts. Vidare stadgas straff bland annat för Maj:ts proposition nr 1971 gäldenärsom, då konkurs är förestående, betalar borgenärs fordran och därigenomavsevärt förringar övriga borgenärers rätt. Dessa straffbestämmelser utgör ävenett skydd för det aUmännas skattefordringar mot obehöriga förfoganden av gäldenär. Bestämmelsenom betalning av fordran då konkurs är förestående (mannamån mot borgenärer) ärav särskilt intresse i förevarande sammanhang. Bestämmelsen innebär, attarbetsgivare som är på obestånd genom att inbetala innehållen skatt kanstraffas för mannamån mot sina övriga borgenärer. Ett fullgörande av den inbetalningspliktsom ålagts honom vid straffansvar enligt uppbördsförordningen kan följaktligenmedföra straff för mannamån mot borgenärer enligt . Förhållandetmellan uppbördsförordningen och i detta hänseende har förutom ilitteraturen (se bl. 1967 s. 273 och 1970 s. 51, för 1962 s. 338;se även Welamson: Konkurs, 2 uppl. 1907, s. 73 samt bevillningsutskottetsbetänkande nr 51) varit föremål för bedömande i två domar av högstadomstolen 1969 och 1970, båda avseende verkställande direktör i aktiebolag. I rättsfallet 1969(refererat i NJA I 1969 s. 326) förhöll det sig på följande sätt. Ett bolag,som 1964 innehållit skatt med och icke inbetalatbeloppet, försattes i konkurs . Den tilltalade L anförde atl detännu funnits så mycket medel tillgängliga att dettillsammans med vad som kunde väntas inflyta varit tillräckligt för alt inbetalainnehållen skatt. Bolagets ställning blev alltmer undergrävd och för att hålladriften i gång blev L nödsakad att taga i anspråk även skattemedlen. Hade L å uppbördsterminenssista dag, som var , betalat skatten, skulle detta inneburitatt han gjort sig skyldig till mannamån mot borgenärer av vilka några hadebättre förmånsrätt än kronan för skattefordringen. Åklagaren anförde, atl omL inbetalat skatteskulden dessa medel kunnat återvinnas till konkursboet, iallt fall om L meddelat att bolaget var på sådant obestånd attåtervinningstalan kunde förväntas. L:s förfarande att fortsätta driften kundeicke åberopas såsom ursäkt. Underrätten, som ansåg all den brydsammasituationen borde inverka på straffmätningen, dömde L lill böter. Hovrätten,där L åberopade tre rättsutlåtanden, fastställde domslutet. Även i högstadomstolen, varesl justitiekanslern avgav jdtrande, fastställdes domslutet avalla ledamöter, av vilka två även godtog hovrättens motivering. Tre ledamöter,enligt vilkas yttrande domen avfattades, anförde i huvudsak: L måste redan islutet av 1964 ha haft anledning räkna med atl en fortsatt drift skulleinnebära en påtaglig risk för att skattebetalningen icke skulle kunnafullgöras. Det finge antagas att konkurs var förestående dåuppbörden ägde rum och att en inbetalning av det innehållna beloppet icke kundeske utan alt andra borgenärers rätt därigenom avsevärt förringades. Kungl.Mnj:ts proposition nr 1971 361 tidicke någon åtgärd för atl bolagets egendom skulle a\'trädas lill konkurs ellerför att eljest få till stånd en samlad avveckling av skulderna underhänsynstagande till samtliga borgenärers intressen, innan den tid gått tillända inom vilken beloppet skulle inbetalas. Ej heller kunde vad L i övrigtåberopat lända honom till ursäkt. Vid angivna förhållanden finge grov oaktsamhetanses ligga L till last. Domen 1970 (B42) visarföljande: Bolaget hade under marsapril 1967 innehållit omkring 100,000 kronori skalt men icke inbetalat beloppet inom föreskriven tid (). Dentilltalade T anförde: var bolaget i likvidsvårigheter. Då banklånicke kunde erhållas nödgades T alt låta bolaget inställabetalningarna och genom ackordscentralen verkställa utredning om bolagetsekonomiska ställning. EnUgt utredningen fanns prioriterade skulder på 1 500 000kronor, varav med bättre förmånsrätt än skatteskulden. Vidbetalningsinställelsen fanns bara i kassan. Förmånsberältigadeborgenärer med bättra rätt förklarade att om skatteskulden betalades bolagetomedelbart skulle försältas i konkurs (tydligen för att återvinning skullekunna ske). Ackordscentralen beordrade T att icke betala skatteskulden; omsådan betalning skedde skulle T göra sig skyldig till mannamån. Rörelsen blevdärefter såld; offentlig ackordsförhandling inleddes icke och ej hellerförsattes bolaget i konkurs. Veterligen var skatteskulden icke betald. Underrättenogillade åtalet mot T men bovrätten dömde honom lill böter, varefter Tfullföljde talan i högsta domstolen. Domstolens majoritet, tre ledamöter vilkasraening bestämde utgången, anförde: Vid huvudförhandlingen inför högstadomstolen har riksåklagaren förklarat att vad som läggs T till last såsom grovoaktsamhet är att han, trots atl bolaget hade likviditetssvårigheler undertiden till , fortsatte driften ochunderlät att söka få till stånd en samlad avveckling av bolagets gäld underhänsynstagande till samtliga borgenärers intressen. Utredningen bekräftar att likviditatssvårighelerförelåg vid den lid riksåklagaren påstått, T har emellertid åberopat, att handå kalkylerade med att bolaget skulle erhålla omkring 125 000kronor som betalning för en planerad leverans och att delta belopp skulleanvändas till skattebetalning; det visade sig dock under attbeloppet till följd av leveransförsening icke skulle komraa att inflyta i tid.På grund härav och då begärt banklån på icke beviljades, såg sigT nödsakad att vidtaga betalningsinställelsen dan och lämna s. k. generalfullniakttill ackordscenlralen . Mot vad T har uppgi\it kan icke anses styrkt,att han tidigare än fått anledning räkna med atl en forlsalldrift av företaget på samma sätt som tidigare skulle innebära en påtaglig riskför all bolagets skyldigheter enhgt uppbördsförordningen icke skulle kunnafullgöras. T måste vid samma lid ha haft skäl att antaga att konkurs varföreslående. Under sådana förhållanden borde T ha vidtagit åtgärdför att få till stånd en samlad Maj:tr> proposition nr 1971 avvecklingav bolagets gäld under hänsynstagande till alla borgenärers intressen. Att Tdröjde härmed till och lät driften fortsätta som förutkan dock icke tillräknas honom som grov oaktsamhet. Åtalet skall därförogillas. De två andra ledamöterna yttrade: Även om T genom att låta bolagetfortsätta driften under den av riksåklagaren angivna tiden finge anses havisat grov oaktsamhet beträffande betalningsskyldigheten för skattemedlen, äratt beakta, att bolagets ekonomiska ställning då måste anses ha varit sådanatt inbetalning av medlen kunde innefatta mannamån mot borgenärer. Med hänsynhärtill och då T dan och således föra utgången av danuppbördstermin då skattemedlen skulle inlevereras inställtbolagets betalningar saml därigenom inlett förfarande ägnat att få till stånden samlad avveckling av bolagets gäld under hänsjnslagande till samtligaborgenärars intressen, är T i allt fall icka förfallen till ansvar enligt 80 guppbördsförordningen. Den lämnade redogörelsenför rättsfallen torda visa alt den bedömning en arbetsgivare måste göra i frågaom inbetalning av skatteraedal när han eller hans företag har ekonomiskasvårigheter är vansklig och krävande i både ekonomiskt och juridiskt hänseendesamt att beslutet måste fattas utan dröjsmål. Det framgår också att enarbetsgivare i sådana fall befinner sig i en påtaglig intressekollision: å enasidan önskan att driften skall fortgå, varvid även de anställdas intressen äratt beakta, samt å andra sidan risken för straff antingen för underlåtenredovisning av skattemedel eller för mannamån mot borgenärer. Ävan denbedömning, huruvida arbetsgivaren har gjort sig skyldig till grov oaktsamhet,som åklagare och domstolar måste göra i efterhand, är förenad med svårigheter.Om arbetsgivaren försättas i konkurs torde inbetalt skattebelopp ej sällankunna återvinnas till konkursboet. Vad här ovan anförtsinnefattar enligt min mening så vägande skäl att icka bibehålla straffbestäinmelsenför underlåtenhet att inbetala innehållna skattemedel att densamma bör utgå.Fall av upprepad underlåtenhet att betala måste vara förenad med att oriktigauppgifter lämnas och bör, om kontrollen är effektiv, föranleda snabbtinskridande av uppbördsniyndighelen. För det fall atl ifrågavarandestraffbesläminelse bibehållas instämmer jag i vad övriga ledamöter anfört ifråga om utformningen av 81 § utom där-utinnan att straffet icke bör överstigaböter. Förslagenlämnas utan erinran i vad de är föremål för lagrådets gransk- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 363 Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:tKonungen i statsrådet på . Nä r ' a r a n d e: StatsministernPalme, ministern för utrikes ärandenaNilsson, statsråden , , , ,, , , , , , , , ,, , . Chefenför finansdeparlementet, statsrådet , anmäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter lagrådets yttrande över förslag till skattebrottslag(1), lagom ändring i uppbördsförordningen (1953: 272) (7), såvitt avser 81 §, lagom ändring i bokföringslagen (1929: 117) (27), lag om ändring iförordningen (1967: 139) om obligatorisk statsplombering av utsädesvara och oraväxtförädlingsavgift (28), såvitt avser 8 §, lag om ändring iförordningen (1967:340) med vissa bestämmelser om prisreglering på jordbruketsområde (29), såvitt avser 34 a § första och tredje styckena. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har inledningsvisgjort vissa allmänna uttalanden ora det förslag till nytt sanktionssystem somframlagts i statsrådsprotokollet . Av uttalandena framgår i och för sig finner det fördelaktigt att de straffrättsliga påföljdernabegränsas till mer allvarliga överträdelser samt att man godtar införandet avadministrativa sanktioner i form av avgifter. 1 datta sammanhang understrykerdock lagrådet att en förutsättning för en reform av detta slag är att lokala skattem5'ndigheterna som enligt remissprolokollet skall handlägga tilläggsärendena på inkomst- ochförmögenhetsskatternas område erhåUer kvalificerad personal och tillgångtill biträden med juridisk utbildning saral att anvisningar utfärdas föråstadkommande av en likformig och rättvis tiUämpning av de nya bestämmelserna. Medanledning av vad lagrådet anfört vill jag till en början erinra om minauttalanden i remissprotokollet rörande de administrativa myndigheternaskompetens för de nya uppgifterna. Vad jag där sagt torde inte minst gällacheferna för de lokala skattemyndigheterna, som regelmässigt har Maj:ts proposition nr 1971 mångårigerfarenhet av taxeringsarbetet i första och andra instans. Vidare vill jaghänvisa till att i prop. 1971: 1 föreslås inrättande av att antal tjänster hosde lokala skallemyndigheterna. Vidbedömningen av det remitterade förslaget till skattebrottslag har lagrådetutgått från att ett administrativt sanktionssystem införs i huvudsak enligt vadsom föreslagits i statsrådsprotokoUet . Lagförslaget godtas iallt väsentligt. I en del fall föreslås emellertid redaktionella jämkningar samlbeträffande uppbördsbrotten och övergångsbestämmelsen också ändringar i sak. 1fråga om 7 är jag beredd alt ansluta mig till lagrådets uppfattning. 1 slutligskatt ingår nämligen skatter och avgifter av endast sådant slag som räknas uppi lagrummets tre första punkter. Ävenden redaktionella ändring av 2 § som lagrådet föreslagit kan jag biträda.Författningstexten koraraer härigenom på ett tydligare sätt att framhäva atlhandlingen som självfaUet inte behöver vara upprättad just för beskaltningsändamål skall ha avgetts till behörig myndighet för att ansvar skall kunna inträda. 1anslutning till behandlingen av 2 § har lagrådet dessutom något berörtförhållandet mellan del administrativa och det judiciella påföljdssystemet ianslutning till uttalanden som jag gjort i remissprotokollel. För undvikande avoklarhet vill jag här anföra följande. Detadministrativa sanktionssystemet är konstruerat så all del skall ansesinnefatta den adekvata samhällsreaktionen på vissa vanligen förekommande typerav överträdelser mot skatleförfattningarna. Detta har i sin tur påverkatutformningen av det till lagrådet remitterade förslaget till skattebrottslag.Emellertid kan helt självfallet varken de relativt allmänt hållna gärningsbeskrivningarnaeller åtalsprövningsbestämmelserna ge exakta besked om när i ett konkret fall samhällsreaktionenskall anses så att säga "uttömd" i och med att administrativ avgifthar påförts. Det ligger i sakens natur att man här inte kan tillämpa sammagränser som vid det vanliga bedrägeribrottet. Det gällar således för åklagareneller domstolen att i det enskilda fallet ta ställning till det samladebehovet av en samhällsreaktion raot bakgrunden av de synpunkter som förts frami remissprolokollet. Jag har med dessa uttalanden endast velat fästauppmärksamheten på nu nämnda förhållande. Vad lagrådet anfört härutöver ifråga om bedömningen av det enskilda fallet har naturligtvis full giltighet. Huriuidaett brott med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är alt bedömasom grovt skall således ske utan hänsyn till oni skattetillägg har påförtseller kommer att påföras. Beträffande3 § har lagrådet föreslagit att uttrycket "med hänsyn tillomständigheterna" tas bort samt att brottet får en annan beteckning, t.ex. undandragande av skatt. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 365 Jagkan godta lagrådets förslag utom vad beträffar namnet på det ringa brottet. Jagföreslår att brottet i stället kallas skatteförseelse. Lagrådetsförslag lill ändringar i 4 § kan jag delvis biträda. Kvalifika-tionsgrunden"om synnerligen försvårande omständighet förelegat" kan, som lagrådetpåpekat, ga intryck av att även subjektiva omständigheter skall beaktas som kvalifikationsgrund.Detta är .självfallet inte meningen. Kvalifikationsgrunden bör därför utgå. Begagnandeti stor omfattning av falska handlingar eller vilseledande bokföring är etttillvägagångssätt, som enligt min mening i många fall bör kunna innefattas iuttrycket "synnerligen farlig art", och bör då medföra att brottetskall bedömas som grovt. Skriftliga uppgifter som är oriktiga i ett eller annatavseende måste emeUertid på grund av sakens natur ofta förekomma i skattesamraanhang.Enbart mängden av exempelvis oriktiga allegat bör därför inte föranleda att ettskattebedrägeri bedöms som grovt. Jag kan således inte biträda lagrådetsförslag att som särskild kvalifikationsgrund ange att gärningsmannen i storomfattning begagnat falska handlingar eller vilseledande bokföring. Straffbestärainelsernai 57 ,§§ för underlåtenhetsbrottet anser lagrådet böra hänföras till deparagrafer som behandlar del aktiva brottet. Underlåtenhetsbrottet är en nyheti svensk skattestraffrätt, om man bortser från del bagatellartade bötesstraffsom f. n. kan utgå vid försummelse att avge deklaration. Gärningsbeskrivningenskiljer sig från gärningsbeskrivningen för det aktiva brottet. Det oaktat finnsdet, som lagrådet påpekat, en nära släktskap mellan de båda brottstyperna ochdel kan inte anses strida mot bedrägeribegreppet att betrakta ävenunderlåtenhetsbrottet som en form av ett sådant brott. Man vinner genom ettsammanförande av de båda brottstyperna i en enda paragraf under samraabrottsbeteckning även att det i praxis inte blir nödvändigt att skilja mellansådan ofullständighet som bör hänföras till underlåtenhet och till oriktigauppgifter. Jag är därför beredd att biträda lagrådets mening i detta avseende. Lagrådethar emellertid vidare ansett att uttrjckat "deklaration" i lagtextenborde ändras till "föreskriven deklaration". Detta kan jag inte förorda.Uttrycket "föreskriven deklaration" kan leda tankarna lill enformellt sett i behörig ordning upprättad deklaration, något som inte börkrävas för uteslulande av straffansvar. Godtas en obehörigen upprättaddeklaration, som innahåller en felaktighet, bör således om det inte kan ansestillfyllest med den administrativa sanktionen straff för aktivtskattebedrägeri korama i fråga och inte straff för underlåtenhet att lämnadeklaration. Medden ståndpunkt jag nu intagit kan 57 §§ i det lill lagrådet remitteradeförslaget utgå. Lagrådethar inte haft någon erinran mol 8 .§ i det remitterade förslaget. Föregen del föreslår jag alt samma redaktionella ändring vidtas i dennabestämmelse som tidigare föreslagits i fråga om 2 §. Maj:ts proposition nr 1971 emellertidtas in i 5 §, eftersom 57 §§ i det reniitterade förslaget bör oni-radigaras ienlighet med det föregående. Bestäramelseni 9 §, som straffbelägger försök till uppsåtligt skattebrott av s. k. normaloch grov svårhetsgrad, bör som en följd av tidigare behandlade ändringarjämkas i redaktionellt avseende och flyttas lill . Lagrådethar ansett att brottet i 10 § skall idformas after huvudsakligen samraaprinciper som lagrådet förordat för skattebedrägeriet. Det uppbördsbrott soraavser underlåten uppbördsskyldighel sägs således böra konstrueras som ett avsiktsbrolt.Övriga uppsåtsformer föreslås skola överföras till UF. Enligtmin raening är det väsentligt att brott mot sanningspUklen i upp-bördssammanhangges en allvarUg karaktär. Detta syfte tillgodoses bäst om straffbestämmelserna,som också skatt i det reniitterade förslaget, får sin plats iskattebrottslagen. Jag kan inta heller biträda lagrådets förslag atl skillnadbör göras mellan undarlåtanhet där gärningsmannen haft avsikt att åstadkomma enoriktig redovisning och sådan underlåtenhat där endast uppsåt kan läggas honomtill last. Den nu avsedda underlåtenheten är av annan karaktär än den som ingåri gärningsbeskrivningen för skattebedrägeri. Det rör sig nämligen här oraskyldighet atl lämna uppgift oin skattebelopp som innehållits för annan i nära anslulningtill radovisningslillfället. Jagvill i datta sanunanhang med anledning av vad som framförls av en ledaraot ilagrådet understryka att vi åtminstone f. n. inle torde kunna undvarasärskilda straffbestämnielsar för den som underlåter att fullgöra sinbetalningsskyldighet rörande anställdas skattemedel. Åtskilliga fall harförekommit där det skulle te sig direkt slötande för den allmänna rättskänslanom förfarandet inte skulle kunna leda lill lagföring och straff. Däremot börfrihetsstraff för denna brottstyp användas med försiktighet. Datta kan ansas hakommit till uttryck i den föreslagna författningstexten till 81 § UF. Danutformning som getts straffbastäininelserna i 1012 §g förslaget till skaltebrottslagoch 81 § UF enligt det remitterade förslaget bör sålunda enligt min mening intefrångås i sak. Vissa förtydliganden bör emellartid göras i brottsbaskrivningani 10 §. Brottsrakvisitet fara måste anses föreligga inte endast när skatteller avgift kan komma att tiUgodoräknas ined orätt belopp, utan också närinnehållen skalt eller avgift kan komma att påföras den uppgiftsskjidige nämUgenarbetsgivaren raed orätt belopp. Detta betingas framför allt av att något"tillgodoräknande" av skatt inte sker enligt förordningen om sjömansskalli samma mening sora tillgodoräknande enligt UF. Termen "påföras"avser här konstaterande av det belopp innehållen skatt eller avgift som redareeller annan arbetsgivare har att erlägga. Jag vill i detta sammanhangunderstryka atl vad jag i remissprotokollet uttalat i anslutning tillskattebedrägeriet ora att varje baskattningsparjod i straffrättsligt hänseendeskall behandlas för sig bör ha inolsvaranda till- Knngl.Maj:is proposition nr 1971 367 lärapningi fråga om uppbördsbrolt och redovisningsperiod i iippbördssam-nianhang. Brottenbör enligt min raening betecknas oredlig uppbördsredovisning, bristandeuppbördsredovisning och vårdslös uppbördsredovisning. Straffbestämmelserna börfå sin plats i 79 g§. 1fråga ora 13 § kan jag ansluta mig till lagrådets förslag till brotlsbetack-ning.Brottet bör således kallas "försvårande av skattekontroU". Bestämmelsenbör flyttas till 10 §. Lagrådethar dessutom förordat införandet av en bestämraelse innehållande att medmyndighats beslut i fråga om skatt eller avgift skall i lagen förstås ävensådant i)reliminärt eller sluUigt beslut som på grund av särskild föreskriftskall anses niaddelal. Lagrådetsyftar på beslutsformar på dan indirekta beskattningens område.