prop · FU03176 · 1971-12-31 00:00:00 — Över polismyndighets beslut en- Talan motpolismyndighets he ligt denna förordning må besvär slut enligt denna förordning föres anföras hos inom en hos genom besvär, månad från det klaganden erhål- Mot beslut föres ta- lit del av beslutet. lan hos Konungen genom besvär. Talan mot länsstyrelses beslut föres hos Konungengenom be.svär i den ordning som är bestämd för överklagande av förvaltande myndighetersoch ämbetsverks beslut. och länsstyrelses beslut skolalända till efterrättelse utan hinder av förd klagan, där ej annorlundaförordnas. Dennakungörelse träder i kraft . Äldre bestämmelser gällerfortfarande i fråga om talan mot beslut som meddelats före . 20) Förslag till Kungörelse om ändring i brandstadgän (1962: 91) Härigenom förordnas, att 14 och 24 §§ brandstadgan (1962:91) skall ha nedan angivna lydelse. Vid brandsyn och efterbesiktning skall föras protokoll.Därest protokollet innefattar anmärkning, skall avskrift därav så snart ske kantillställas den, som anmärkningen rör. Vid brandsyn o:h efterbesiktning skall föras protokoll.Om föreläggande eller föreskrift som avses i 13 § meddelas, skall anteckningdärom göras i protokollet. Bestämmelserna i 17 och 18 §§ förvaltningslagen(1971:290) skola tillämpas när protokollet innefattar sådant beslut. 24 § skall tillse attbrandförsvaret inom länet är tillfredsställande ordnat. Vid sin tiUsyn över att kommuner, brandsyneförrättare och särskilda befattningshavare fullgöra sina åligganden med avseende å brandförsvaret äger förelägga vite. Vid sin tillsyn över att kommuner,brandsyneförrättare o:h särskilda befattningshavare fullgöra sina åliggandenmed avseende å brandförsvaret äger förelägga vite. Utan hinder av3 § första stycket förvaltningslagen (1971:290) äga 14-20 §§ nämnda lagtillämpning i ärende hos om föreläggande av sådant vite. TUlsynöver brandförsvaret inom riket utövas av . Denna kungörelse träder i kraft . Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet inför HansKunglig Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på den 29oktober 1971. Närvarande: statsministern , ministern förutrikes ärendena , statsråden , , , ,, , , , , , , ,, , . Chefen för , statsrådetGeijer, anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöterfråga om samordning av förvaltningsrättsliga författningar medförvaltningslagen m. m. och anför. Under innevarande års vårriksdag (prop. 1971: 30,KU 1971: 36, rskr 1971: 222) antogs tre lagar av central betydelse för vårförvaltning, nämligen lagen (1971: 289) om aUmänna förvaltningsdomstolar,förvaltningslagen (1971: 290) och förvaltningsprocesslagen (1971: 291). Dessalagar innebär, tillsammans med den nya lagstiftningen om skatterätter och länsrätter,att en genomgripande förvaltningsreform genomförs. Lagarna träder i kraft den1 . Lagen (1971: 52) om skatterätt och länsrätt har emellertidträtt i kraft och från denna dag till-lämpas ocksåförvaltningsprocesslagen vid skatterätt och länsrätt. Isamband med reformen genomgicks ett stort antal författningar med anknytningtill den nya lagstiftningen. Avsikten var att genom uttryckliga föreskrifter iskilda spedalförfattningar bestämma i vilken utsträckning mål skulle prövas avde nya skatterätterna och länsrätterna samt den om-bildadekammarrättsorganisationen. Ett annat syfte var att samordna förfarandereglernai specialförfattningar med de nya bestämmelserna i förvaltningslagen ochförvaltningsprocesslagen. Genomgången föranledde ett stort antal förslag tillförfattningsändringar, som togs upp i prop. 1971: 30 och antogs av riksdagensamtidigt med den nämnda grundläggande lagstiftningen. I samband med att dessaändringar förelades framhöll jag att författningsgenomgången inte varavslutad samt att jag räknade med att skulle läggas framför- slagtiU konsekvensändringar till framför allt förvaltningslagen i ytterligare ettantal författningar med förvaltningsrättsligt innehåll. Under den fortsattaförfattningsgenomgången, som i enlighet därmed skett inom justitiedepartementetoch i samverkan med andra departement, har åtskilliga förslag tiU ytterligarelagändringar utarbetats. Härutöver har vissa andra lagförslag med anknytningtill förvaltningsreformen utarbetats. 2Allmän bakgrund till framlagda lagförslag Förvaltningsreformen innebär att rättskipningen iregeringsrätten och kammarrätten omorganiseras samt att allmännaförfaranderegler för förvaltningsdomstolar och förvaltningsmyndigheter införs.Reglerna om regeringsrättens och kammarrätternas organisation ges i lagen omallmänna förvaltningsdomstolar medan de allmänna förfarandereglerna återfinns iförvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen. Denya reglerna i lagen om aUmänna förvaltningsdomstolar innebär att tyngdpunkteni den domstolsmässiga besvärsprövningen i förvaltningsärenden flyttas frånregeringsrätten till kammarrätt. Kammarrätt omvandlas från en specialdomstolför skattemål och vissa andra särtyper av mål med ekonomisk anknytning till enallmän förvaltningsdomstol närmast under regeringsrätten och med i stort settsamma målområde som denna. Detta innebär att kammarrättsorganisationen får byggasut. Avsikten är att det i fortsättningen skall finnas två kammarrätter, den enai , den andra i . Två av stockholmskammarrättens avdelningarskall förläggas till . Regeringsrätten får huvudsakligenställning av prejudikatinstans. Mål som fullföljs från kammarrätt tillregeringsrätten skall sålunda prövas av regeringsrätten bara om denna meddelarprövningstillstånd. Regler för förfarandet i mål hos regeringsrättenoch kammarrätt är meddelade i förvaltningsprocesslagen. Denna är, som framgårav det föregående, tillämplig även hos länsrätt och skatterätt och har såvittavser dessa redan trätt i kraft. Förvaltningslagen innehåller grundläggande reglerom handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheter. Genom lagen tillskapasen enhetlig och sammanhållen lagstiftning om förfarandet i syfte bl. a. attstärka den enskUdes rättssäkerhet. En strävan har emellertid varit attsamtidigt vidmakthålla den snabbhet och effektivUet som bör prägla förvaltningen.Reglerna har i möjligaste mån gjorts enkla och lättiUämpade. Förvaltningslagen är uppdelad i tre huvudavsnitt. Iett första avsnitt ges bestämmelser om lagens tiUämpningsområde. snitteninnehåller de egentiiga förfarandereglerna. I det andra avsnittet upptas underrubriken bestämmelser sådana regler som kan tillämpas i stort sett ialla förvaltningsärenden och I det tredje avsnittet under rubriken för vissa ärenden sådana bestämmelser som är av särskildbetydelse i ärenden där det är fråga om myndighetsutövning mot enskild. Enligt1 § gäller lagen, med vissa i 2 § uppräknade undantag, handläggningen avärenden hos alla förvaltningsmyndigheter. Den skall till-lämpas också i ärendehos domstol om ärendet avser domstolens förvaltande verksamhet. Har i lageller i författning som beslutats av Kungl. Maj:t eller förhandläggning av vissa typer av ärenden meddelats bestämmelser som avviker frånförvaUningslagen skaU dessa bestämmelser emellertid gälla. Tillde allmänna bestämmelserna i det andra avsnittet hör regler om jäv. Lagen angernär någon skall anses jävig att handlägga ett ärende, vilken verkan jäv har ochhur jävsfråga prövas (4 och 5 §§). I 6 § ges bestämmelser om rätt att anlitaombud eller biträde och om avvisning av olämpligt ombud eUer biträde. Lageninnehåller vidare bestämmelser om när handling skaU anses ha kommit in tUlmyndighet (7 §) och om myndighets skyldighet att vägleda den som lämnat in enofullständig ansökningshandling eller annan skrivelse (8 §). Bland de allmännabestämmelserna återfinns därjämte regler om myndighets befogenhet att användatolk i förvaltningsärenden (9 §) och om förfarandet när myndighet genom remissinhämtar yttrande från annat allmänt organ eller från enskild (10 §). Deallmänna bestämmelserna innefattar också besvärsregler. I 11 § anges sålundasom en allmän regel att talan mot sådant beslut av myndighet som kan överklagasgenom besvär får föras av den som beslutet angår om det gått honom emot. I 12 §ges regler om ordningen för anförande av besvär över myndighets beslut och enföreskrift om avvisning av besvär som inte anförts i rätt tid. Slutligenregleras i 13 § besvärsmyndighets befogenhet att besluta om inhibition i frågaom överklagat beslut. De flesta av de nu angivna reglerna är nya som allmännaföreskrifter betraktade. Några av reglerna, t. ex. reglerna ombesvärstid, ersätter däremot tidigare lagstiftning i ämnet. Desärskilda bestämmelserna i tredje avsnittet är sådana som är av särskildbetydelse i ärenden där fråga är om myndighetsutövning mot enskild. Enligt 3 §i lagen är de följaktligen tiUämpliga endast i den mån fråga är om utövning avbefogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet,disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Blandbestämmelserna återfinns regler om parts rätt tiU insyn i det material som hartiUförts ärendet (14 §) och om myndighets skyldighet att underrätta part om detmaterial som har tiUförts ärendet (15 §). I 16 § ges vissa bestämmelser omparts rätt att muntligen meddela sig med förvaltningsmyndighet. De följandeparagraferna, 17 och 18 §§, reglerar förvaltningsmyndighets skyldighet attmotivera beslut, varigenom myndigheten avgör ärende, och att underrätta partoch annan som saken angår om sådant beslut och om vad han har att iaktta vidklagan över beslutet. Slutligen ges i 19 § regler om rättelse av beslut somtill följd av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehålleruppenbar oriktighet och i 20 § vissa påföljdsregler. Förvaltningslagen skall efterikraftträdandet tUlämpas också på ärende som anhängiggjorts dessförinnan.Enligt en särskild övergångsbestämmelse gäller dock att äldre bestämmelserskall tillämpas i fråga om besvär över beslut som meddelats föreikraftträdandet. 2.2 Samordningen mellan den nya förvaltningsrättsligalagstiftningen och andra författningar Som inledningsvis har nämnts har engenomgång av författningar på förvaltningsrättens område skett i syfte attanpassa dem till de grundläggande regler som har tagits upp i den nyaförvaltningsrättsliga lagstiftningen. Framför allt har därvidförfarandereglerna i förvaltningslagen varit i blickpunkten. Vid den genomgångsom skedde i samband med utarbetandet av den nya lagstiftningen följdes vissariktlinjer, för vilka en närmare redogörelse lämnades i samband med attförvaltningslagen remitterades tUl lagrådet. Genomgången resulterade i ettstort antal lagförslag som togs upp i prop. 1971: 30. Den fortsattaförfattningsgenomgången har skett i enlighet med de i den nämnda redogörelsenupptagna riktlinjerna. I detta sammanhang kan sålunda hänvisas till dennaredogörelse (prop. 1971: 30 dd 2 s. 294298). Syftet med de nyaförvaltningsrättsliga reglerna är bl. a. att åstadkomma enhetliga ochgenerellt tillämpliga regler för förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna.Framför allt gäller detta beträffande förvaltningslagen, vars förfarandereglerfått en sådan utformning att de kan och bör tUlämpas inom i princip hela denoffentliga förvaltningen. 1971: 30 intog jag därför den ståndpunktenatt man så snart det är praktiskt möjligt bör anpassa författningar på olikaförvaltningsområden tiU den nya förvaltningslagen på så sätt att lagens reglerom förfarandet blir tillämpliga, om inte särskUda skäl talar för att i någotavseende inom visst område behålla en särreglering. Som förut har nämnts angavjag i samband med remissen till lagrådet av förvaltningslagen vissa riktlinjerför en sådan samordning av förfarandereglerna inom förvaltningen. Dessariktlinjer följdes vid utarbetandet av de konsekvensändringar som föreladesriksdagen och antogs av denna i direkt anslutning till förvaltningslagen. Dehar också följts vid det arbete somdärefter har bedrivits inom i samverkan med andradepartement för att åstadkomma samordning av förfarande-bestämmelserna ocksåinom andra områden än dem som berördes av de i prop. 1971: 30 upptagnaändringarna. I och med att de förslag som detta arbete resulterat i nu läggsfram är det stora flertalet viktigare specialförfattningar som berörs av de nyareglerna om förfarandet genomgångna. Jag vill i sammanhanget nämna att jag inågra fall har avstått från att nu förorda ändring. Det gäller bl. a. närspecialförfattningen innehåller någon eller några enstaka föreskrifter som harsin direkta motsvarighet i förvaltningslagen. Jag räknar med att det i fråga omdessa och andra förvaltningsrättsliga författningar, som innehållerförfaranderegler, skall vara tillräckligt om de i samordningssyfte ses över närändringar i dem aktualiseras i annat sammanhang. En särskild motivering tillde olika förslagen lämnas i det följande. Förfarandet i försäkringsdomstolen regleras i lagen(1961: 262) om försäkringsdomstol. Frågan om i stället den nyaförvaltningsprocesslagen borde göras tillämplig beträffande förfarandet idomstolen berördes i prop. 1971: 30 (del 2 s. 511). Jag uttalade därvid attfrågan härom borde prövas . Jag har kommit till den uppfattningen attförvaltningsprocesslagen, åtminstone t. v., inte bör göras tUlämplig beträffandeförsäkringsdomstolen. Däremot finner jag det lämpligt att vissa avförfarandereglerna i förvaltningsprocesslagen nu görs tUlämpliga hosförsäkringsdomstolen. Förslag i detta avseende har utarbetats inomjustitiedepartementet. Enligtlagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissamål gäller att besvär i fråga om avlönings- och pensionsförmåner m. m. skallprövas av kammarrätt (1 § 2). 1971: 30 (del 2 s. 120) uttalade jag attdenna ordning fick godtas i avbidan på resultatet av arbetet inom utredningenrörande fullföljds-ordningen i vissa mål om avlöning m. m.(lönebesvärsutredningen). Sedan utredningen i betänkande (Ds Fi 1970: 9) harlagt fram förslag som remissbehandlats, har frågan tagits upp till nyttövervägande. Detta har lett tUl förslag om ändring i den nämnda bestämmelsen ibehörighetslagen. Debåda sist nämnda förslagen kommer jag att behandla utförligt i det följande. 3Motivering till de framlagda författningsförslagen 3.1Förslag till lag om ändring i lagen (1971:309) om behörighet för allmänförvaltningsdomstol att pröva vissa mål I 1 § i här ifrågavarande lag anges att besvär överbeslut i vissa uppräknade typer av mål skall anföras hos kammarrätt, faständet enligt författningsom utfärdats före eller av oskriven rätt följt attfuUföljd skall ske hos Kungl. I 2 § lagen räknas upp mål i vilka besvärskall anföras hos regeringsrätten, även om besvären enligt författningarnaskall fullföljas hos Kungl. Som förut har nämnts föreslås nu ändring i 1 § 2.Denna ändring rör fullföljdsordningen i vissa mål om avlöning m. m. Härutöverföresläs vissa ändringar i 1 § 11 och 2 § som är en följd av föreslagna författningsändringarpå andra områden. Gällandefullföljdsordning i vissa mål om avlöning m. m. Avlöningsförmånerna och andra anställnings- ellerarbetsvillkor för tjänstemännen inom den statliga förvaltningen liksom inomden del av kommunalförvaltningen som är statligt reglerad framgår dels avförfattningsbestämmelser, dels av kollektivavtal. Bland avtalen märks främstallmänt avlöningsavtal för statiiga och vissa andra tjänstemän (AST), allmänttjänsteförteckningsavtal (ATF), tjänsteförteckningsavtal för undervisningsområdet(TFU) och tjänsteförteckningsavtal för kyrkliga tjänster (TFK). 1 dessa fyrakollektivavtal överlämnas en del frågor åt arbetsgivaren att av honom prövasefter skälighet. Dessa frågor brukar kallas skälighetsfrågor. Som exempel påsådana frågor i AST kan nämnas frågor om skyldighet för tjänsteman att lämnauppgift om bisyssla eller att upphöra med bisyssla, om anställnings upphörandeutan iakttagande av gällande uppsägningstid och om löneavdrag undertjänstledighet för studier. Ur ATF kan nämnas en bestämmelse enligt vilkenarbetsgivaren beträffande viss befordringsgång får medge förmånligarelöneklassplace-ring än som anges i avtalet. Liknande bestämmelser finns i TFUoch TFK. Arbetsgivareär enligt avtalen eller myndighet som avtalsverketbestämmer, om inte Kungl. Maj:t föreskriver annat. Beslutanderätten iskälighetsfrågorna kan sålunda av avtalsverket överlämnas till annanmyndighet, vanligen den myndighet där tjänstemannen är anställd. Så har ocksåskett beträffande åtskiUiga typer av skälighetsfrågor. I avtalsverket handläggs sk'ålighetsfrågor av ensärskild enhet, den s. k. skälighetsgruppen. Personalorganisationerna harrepresentanter i skälig-hetsgruppen. Innan avtalsverkets beslut fattasdiskuteras i princip aUa skälighetsärenden vid överläggningar med dessarepresentanter. De deltar dock ej i beslutet. Maj:t har bl. a. genom kungörelsen (1971:760) om utövande av arbetsgivarens befogenhet i vissa fall enligt allmäntavlöningsavtal för statliga och vissa andra tjänstemän (AST) förbehållit sigbeslutanderätten i en del skälighetsfrågor. Som exempel kan nämnas deavgöranden ar- betsgivaren har att fatta enligt en bestämmelse i AST omatt löneavdrag inte skall göras vid tjänstledighet för studier, när det ärfråga om studier som av arbetsgivaren prövas vara synnerligen betydelsefullafrån tjänstesynpunkt. I vissa faU har Kungl. Maj:t delegerat sinbeslutanderätt i ikälighetsfrägor tUl annan myndighet. Mot myndighets beslut i skälighetsfrågor får besvär förasi vanlig ordning, såvida besvärsrätten inte är avskuren genom lagen (1965:276) om inskränkning i rätten att föra talan mot offentlig arbetsgivaresbeslut, den s. k. inskränkningslagen. Enligt denna lag får arbetstagare inteföra talan mot offentlig arbetsgivares beslut rörande hans arbets- eUer anställningsvillkor,om han eller arbetstagareförening som han tillhör äger väcka talan i saken vidarbetsdomstolen eller i dess ställe inför skiljenämnd. Inskränkningslagen ärtillämplig endast om arbetstagaren omfattas av kollektivavtal och gör gällandeatt det fattade beslutet står i strid med avtalet. Enligt 25 § instmktionen (1965:642) för avtalsverket får besvär inte anföras mot beslut i skälighetsfråga sommeddelas av avtalsverket. Enligt de t. o. m. gällandekompetensreglerna handläggs besvär över myndighets beslut i skälighetsfråga isista instans antingen av Kungl. Maj:t i regeringsrätten eller av kammarrätteneller i vissa fall av Kungl. Maj: t i statsrådet. Det sistnämnda gäller besväri skälighetsfråga som ej faller in under begreppet mål om avlöningsförmån. Lagen om behörighet för allmän förvaltningsdomstol attpröva vissa mål Under förarbetena tiU 1971 årsförvaltningsrättsreform föreslog förvaltningsdomstolskommittén att tillåtnabesvär i fråga om avlöningsförmåner m. m. och således även i skälighetsfråga skulle prövas av kammarrätten. 1971: 30 (del 2 s. 120)intogs den ståndpunkten att kommitténs förslag i denna del t. v. borde godtas.Därvid underströks att det förelåg särskilda problem beträffande besvär överbeslut i skälighetsfråga. Det hänvisades också till att fullföljdsordningen iskälighetsfrågorna utreddes av utredningen rörande fullföljdsordningen i vissamål om avlöning m. m. Först sedan denna utredning avlämnat sitt betänkandeskulle förutsättning föreligga att ta slutlig ställning till huruvida det varanledning att på någon punkt ändra regeln om kammarrätts behörighet atthandlägga administrativa besvärsmål av denna beskaffenhet. Lagen om behörighet för allmänförvaltningdomstol att pröva vissa mål har utformats i enlighet med vad jagsålunda uttalade. Lagen träder i kraft . Av 1 § lagen framgåratt beslut enligt författningar som utfärdats före i vissafall skall överklagas hos kammarrätt i stället för som hittUls hos Kungl.Maj:t. Detta gäller enUgt 1 § 2 bl. a. beslut i »mål om avlöningsförmån,inbegripet ersätt- ning för viss förrättning eUer visst uppdrag, sjukvård,beklädnad e. d., mål om resekostnads- och traktamentsersättning, mål omdelaktighet i eller avgift till pensionsinrättning eller annan sådan anstalteller kassa, mål om rätt till pension eller annan dylik förmån, allt enligtföreskrift eller överenskommelse». Med uttrycket överenskommelse torde avsesbl. a. kollektivavtal. Enligt lag skall alltsåfr. o. m. , i den mån besvärsrätt föreligger, besvär i skälighetsfrågoranföras hos kammarrätt. Besvär över kammarrätts beslut kan anföras hosregeringsrätten, men skall prövas bara om regeringsrätten har meddelatprövningstillstånd. Utredningen rörandefullföljdsordningen i vissa mål om avlöning har, som framgår av vad jag nämndeinledningsvis, antagit benämningen löne-besvärsutredningeni. 1 sitt betänkandeBesv'år i sk'äligbetsfrågor lämnar utredningen förslag till ändrade regler ifräga om besvär i skälighetsfrågor. Över betänkandet har efter remissyttranden avgetts av kammarrätten, , försvaretscivilförvaltning, postverket, , , statensavtalsverk, , arbetsdomstolens ordförande, statensvattenfallsverk. (), (), Sverigesakademikers centralorganisation () och Tjänstemännens centralorganisationsstatstjänstemannasektion (TCO-S). har bifogatyttranden från lärarhögskolorna i , , , , Umeåoch samt från samtliga länsskolnämnder. Utredningen konstaterar att besluti skälighetsfråga visserligen kan vara av relativt stor betydelse för denenskUde tjänstemannen och att det därför kan te sig naturligt att tjänstemannenhar möjlighet att överklaga beslut som går honom emot. Behovet av besvärsrättbör emellertid inte grundas på den klagandes större eller mindre utsikter attfå beslutet ändrat. Avgörande bör i stället vara utsikterna att få ett urmateriell synpunkt riktigare beslut. Spörsmålet vad som är materiellt riktigti en skälighetsfråga, dvs. vad som är skäligt eller lämpligt, undandrar sigdock ofta säkert bedömande. Även om överordnad myndighet generellt sett är merakvalificerad att fatta riktiga beslut, kan den underordnade myndigheten medsin i aUmänhet större förtrogenhet i fråga om de särskilda förhåUandena påarbetsplatsen vara den som har de största förutsättningarna att rätt bedömadet individuella fallet. Enligt utredningen är under alla förhållandenbesvärsrätten såsom medel att skapa materiell ' Utredningsman regeringsrådetIngmar , expert chefsjuristen . rättvisaoch rättsskydd åt den enskilde inte lika självklar i skälighetsfrågor som iandra frågor. Ibetänkandet framhålls att besvärsrätt även i viss mån har till uppgift attfrämja enhetlighet i förvaltningspraxis. Utredningen anser emellertid attbetydelsen av besvärsrätt i de skälighetsfrågor som avtalsverket överlämnattill andra myndigheter även ur denna synpunkt får antas spela en jämförelsevisunderordnad roll. Karakteristiskt för dessa frågor är att omständigheterna idet enskUda fallet skall kunna beaktas. Det förtjänar särskilt framhållas, atthandläggningen av skälighetsfrågor ofta kräver särskild sakkunskap ochförtrogenhet med tjänsten och de speciella förhållanden varunder den fullgörsoch att detta utgör ett av skälen till att avtalsverket överlämnat beslutanderätteni vissa frågor till annan myndighet. Utredningen anser sålunda att som regelförvaltningsmyndigheterna, var inom sitt område, torde vara mest skickade attbedöma skälighetsfrågor av detta slag. I vart fall bör värdet av klagorätt idessa frågor tUl en för hela förvaltningen central instans inte överskattas. Utredningenanser att besvärsrätt i skälighetsfrågor även att döma av besvärs- ochfullföljdsfrekvensen spelar en jämförelsevis liten roll. TiU stöd härför anförsatt till statsdepartementen och kammarrätten kommit insammanlagt endast 155 besvär. Av dessa hade 134 kommit in till departementenoch 21 till kammarrätten. 129 mål gällde fråga om lön med B-avdrag undertjänstiedighet för studier. 115 av de sistnämnda målen härrörde från detkommunala lärarområdet. Den relativt höga frekvensen av sistnämnda mål skulleenligt utredningen kunna minskas genom centralt utfärdade anvisningar. Somvillkor för besvärsrätt i skälighetsfrågor bör enligt utredningen gälla att mankan ordna en ändamålsenUg fullföljdsordning. Detta krav innefattar attöverprövningen skall ligga hos ett organ med högre saklig kompetens änbeslutsmyndigheten utan att organet därför framstår som överkvalificerat föruppgiften.