prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — Nackdelama äratl rällegångsförfarandel blir långsammare och dyrare. Med hänsyn tillbevismaterialets sjunkande kvalitet och HD:s begränsade sakprövningsmöjlighelerkan del ifrågasättas om rättssäkerheten ökar. Framför allt lorde del knappastvara möjligt att utforma reglema på ett sådant sätt all de verkar återhållandepå benägenheten alt fullfölja. Orsaken är sannolikt att de olika fallen är såskiftande all de inle kan klart avgränsas. Den föreslagna dispensregeln kanförst efter lång tids tillämpning få sådan stadga alt målliUströmningenbegränsas. Övervägande skäl talar därför för alt prövningstillstånd bör kunnameddelas endast om det är av vikt för ledning av rällslillämpningen. JOframhåller alt det är viktigt om HD skall kunna fungera tillfredsställande somprejudikatinslans atl ledamötema i största möjliga utsträckning får ägna sigåt mål med prejudikalintresse. Del är också nödvändigt alt HD har begränsadstorlek. Antalet ledamöter är f. n. så högt, att det torde uppslå vissasvårigheter för den enskUde ledamoten att få den överblick över domstolensverksamhet, som den prejudikalbUdande uppgiften kräver. Antalet ledamöter bördärför begränsas avsevärt. Kommitténs förslag förtjänar visserligen i huvudsakanslulning. 1971: 45 49 kan enligt JO:s mening ändå ifrågasättas om man inte bör gå längre ochslopa annan dispens än prejudikatdispens. Annars finns det risk för atljustilierådens tid också i fortsättningen aUtför mycket kommer att upptas avdispensprövning. En restriktiv dispenspraxis lorde inle i nämnvärd mån avhållafrån att söka dispens. JO menar för sin del alt den föreslagna andradispensgrunden kan avvaras med undanlag för det fall att resningsgmndföreligger. Det bör vara möjligt att garantera en så kvalificeradsammansättning i hovrätt att HD, bortsett från resningsfallen, ej behöver fåtiU uppgift att rätta liU avsleg från gäUande rätt, förbiseenden och misstag,som eventuellt skulle kunna länkas förekomma vid hovrätternas rättsskipning.Något praktiskt behov av en sådan rätlelsemöjlighet skulle knappast föreligga.Snabbheten som rätlssäker-hetsfaktor bör i detta sammanhang tiUmälas så storvikt atl den bör prioriteras framför elt eventueUt behov av alt korrigerahovrätternas avgöranden med hjälp av en fullföljdsrält utöver prejudikat- ochresningsfallen. Frågan om prejudikats bindande verkan kan efter sådan ändringantas komma i ett nytt läge och problemet bör tas upp till diskussion. Hovrättenför övre anser all det om överklagande till HD under åberopande avändringsskäl med fog kan sägas, alt del i del alldeles övervägande antaletfall innebär ell temporärt undanskjutande av den i hovrätten vinnande parlensrätt. Hovrätten föreslår därför all reglerna utformas så att prövningstillståndfår meddelas endasl om del för ledning av rällslillämpningen är av vikt alllalan prövas av HD och utöver della i resnings- och domvillofallen. Hovrättenföratsätter då all under begreppet "vikt för ledning avrällslillämpningen" inbegrips även de fall då hovrättens dom avviker frånlagtolkning eller rättsgrundsats, som tidigare antagits av högsta domstolen,eller eljest grundar sig på rättstillämpning som innebär ett klart avsleg frånstadgad praxis och kanske också då underrätt och hovrätt kommit lillväsentligt olika slut eller i övrigl stora skiljakligheter förekommit vidbedömningen av målet. Annars behövs en regel om dispensmöjlighet för dessafall, men den bör ha en betydligt mer stringent utformning än förslagels.Vidare behövs dispensmöjlighel för den händelse hovrättens dom innehåller ettuppenbart fel, som ej är all hänföra till grovt rättegångsfel och ej hellerkan rättas med hjälp av reglerna i 17 kap. 15 § och 30 kap. 13 § RB. Med dessafall kunde man möjligen komma tUl rätta genom omarbetning av 59 kap. 1 § 5 RB. Deunderrätter som uttalat sig i samma riktning motiverar i allmänhet sitt ställningstagandemed all kommilléns förslag inle kan förväntas medföra någon nämnvärd minskningi målliUströmningen lill HD. 1968års brottmålsutredning framhåller att det särskilt beträffande brottmålen ärangeläget att prövning i HD inle framstår som en realistisk möjlighet. Tidenfrån den brottsliga gärningen tUl dess alt påföljden blivit definitivt bestämdbör vara kort. Detla är från kriminalpoliliska syn- Prop.1971: 45 50 Genom detta förstärks den individual- och all-mänprevenlivaeffekten av påföljden. Kravet på snabbhet talar emot tre instanser för prövningav mål. Överprövning bör vara utesluten om inle målet har betydandeprincipiellt intresse. Den som begått en gäming, vilken lagts honom lill lastsom straffbar, befinner sig nästan undantagslöst i en psykologiskt brydsamsituation. Det är pressande att gå och vänta på resultatet av den juridiskaproceduren. vill den dömde ofta klamra sig fast vid även de mestbräckliga möjligheter lill en fördelaktig bedömning i "nästainstans", vilket kan medföra den nackdelen att avgörandet låter vänta påsig ännu längre. Ytterligare betänkligheter väcker alla dessa fall därpersoner, som av hovrätt dömts till frihetsstraff, överklagar enbart därför allde vill skjuta ifrån sig de obehagliga men oundvikligarealiteter som väntar dem. Från dessa utgångspunkter synes del viktigt alllagbestämmelserna om fullföljd lUl högsta domstolen utformas klart och konkretoch inte ges en allmänt hållen utformning av typ "generalklausuler". Utredningenansluter sig i övrigl i huvudsak till de synpunkter som lämnats av herrKilander och fm Krislensson i deras särskilda yttrande. Trafikmålskommitténmenar att det i själva verket finns skäl att införa ett principiellt tvåinstanssystemi vårt land. Kommittén betonar vidare all elt processförfarande aldrig kananses rätlssäkerl om del inte uppfyller rimliga krav på snabbhet och billighet.I likhet med brottmålsutredningen betonar kommittén atl del frånkriminalpolitiska synpunkter är betydelsefullt all liden mellan gäming ochpåföljd blir kort. Beträffande påföljdsvalel i brottmål anförs atl hänsynentill förändrade personliga förhållanden inte kan vara ett tillräckligt motivför en förnyad prövning av påföljdsvalet i ytterligare två instanser. Sådanaförhållanden bör beaktas inom ramen för påföljds- och verkställighelssystemen. Vidsidan av de nu nämnda remissinstanserna finns som tidigare nämnts någraremissinstanser som framlagt förslag av annat innehåll. HD:s ledamöter betonarall del för rättssäkerheten och tiUilen lill rättsskipningen är avutomordentlig betydelse alt rättstillämpningen i görligaste mån präglas avenhetiighet. PrövningslUlslånd måste därför kunna meddelas i den utsträckningsom behövs för alt upprätthålla principen om lika behandling av lika fall.Prejudikatbildningen spelar här visserligen en viktig roll men delta räckerinle. HD måste ha möjlighet all korrigera mera påtagliga avvikelser frånrådande praxis, om inle prejudikaten skall förlora i genomslagskrafl ochrättsskipningen också i övrigl minska i likformighet. DispensmöjUghelerna i delsenare hänseendet bör därför inle beskäras så kraftigt som kommitténföreslagit. I stället bör den för prejudikatfall föreslagna regeln omfatta allafall, där del av hänsyn lill rättstillämpningens likformighet är av betydelseatl saken prövas i HD. Prövningstillstånd bör alltså kunna meddelas, om del ärav vikt för ledning av rättstillämpningen eller eljest för främjande av dessenhetlig- 1971: 45 51 helall lalan prövas av högsta domstolen. Svårigheter all bestämma vad som ärrådande praxis kan uppkomma på de oniråden av rällslivel där bedömningen avförekommande mål huvudsakligen går ut på atl träffa ell avgörande efterskäUghel eller lämplighet, som fallet ofta är i mål om underhållsbidragsstorlek, vårdnad om barn, slraffmälning och val av påföljd för brott. Om ellsådant mål inte har prejudikatintresse, bör prövningslUlslånd i regel inlemeddelas, om det inte slår klart all den utgång målet fåll i hovrätten interyms inom de varialionsgränser som praxis på hithörande områden uppvisar. Vidsidan av en sådan dispensregel måste emellertid finnas möjlighet att i vissaundantagsfall medge prövningslUlslånd. bör alllid få ske, om synnerligaskäl föreligger all talan prövas av HD. Regeln är avsedd för situationer av merextraordinär natur, exempelvis del fall då resningsgrander föreligger ellerdomvUla förekommit. Hedfeldt tUlägger för egen del att både deavgöranden som erfordras för ledning av rättstillämpningen och de som innebärkorrigering av hovrällsavgöranden som strider mol rättspraxis enligt gällandelag innefattas under bestämmelsen om prejudikatdispens. Justitierådet Conradiär såtillvida skiljaktig atl han menar att den nuvarande möjligheten tilländringsdispens och omröslningsregeln i 3 kap. 7 § RB fortfarande bör gälla, dånågon fullföljer lalan mol dom genom vUken han dömts till fängelse lägst sexmånader, ungdomsfängelse, internering eller forlsall ungdomsfängelse eller interneringmed förordnande om återinlagning. RAmenar alt det enda effektiva sättet all minska måltillslrömningen och därigenomstärka HD:s stäUning tycks vara att förvandla domstolen till enrevisionsinslans. En sådan reform skulle innebära en såväl praktiskt somprincipiellt mycket ingripande förändring av vår rättegångsordning och kräverdärför grandliga överväganden. RA beklagar alt kommittén inte närmarebehandlat detta alternativ. För sådana fall då resningsgrund föreligger kundebestämmelserna i 58 kap. RB göras tilllämpliga på samma sätt sombestämmelserna om domvilla beaktas vid fullföljd. Detla skulle innebära denskillnaden i förhållande till reservanternas förslag atl målet i dessa fallnormall skulle återförvisas till den rätt som sist dömt i målet i stället förall upptagas till prövning av högsta domstolen. Närdet gäller själva utformningen av regeln om dispens vid sidan avprejudikaldispensen, har stark kritik framförls även av remissinstanser som isak anslutit sig till kommitténs förslag. Kritiken går ut på atl det starkt kanbetvivlas alt antalet ansökningar om prövningstillstånd kommer att minskagenom den föreslagna kompletteringsregeln. Man hai nämligen all räkna med altden förlorande parten i hovrätten kan väntas anse atl just i hansfall finns sådana särskilda omständigheter att synnerliga skäl föreligger förprövningstillstånd och all han i åtskilliga fall kommer att påstå sådana skäl,även om det är fråga om , , hovrätten för ,domsagas häradsrätt, RRV och förordar att desärskUda omständigheter som kan medföra dispens inarbetas i lagtexten,antingen genom en uttömmande uppräkning . eller genom exempel. Hovrätten förVästra framhåller atl om praxis på della område skulle bli vacklande,det finns risk för alt allmänheten kan få det intrycket att hänsyn lill denrådande arbetsbördan i högsta domstolen påverkar avgörandet avtillslåndsfrågoma. Rådhusrätten i , borgmästaren i rådhusrätten iEskilstuna och häradshövdingen i Svartiösa domsaga antar däremot atlolägenheterna av en allmänt hållen lUlståndsregel kommer altavhjälpas genom atl HD:s praxis i tillståndsfrågor anger gränserna fördispensmöjlighe-lerna. anser som särskUt betänkligt kommitténsuttalande alt avskaffandet av ändringsdispensen inte utesluter all HD vidtillståndsprövningen beaktar den större eller mindre anledning som kan förehggalill ändring i hovrättens avgörande. Man menar atl del finns risk för attparterna lar fasta på denna anvisning atl söka stärka en i och för sig svagdispensanledning. Vidremissbehandlingen har i några yttranden tagits upp den av kommittén avfärdademöjligheten all avgränsa vissa målgrapper från fuUföljd tUl HD. JK framhålleratt det hade varit av intresse om en inventering företagils beträffande dekategorier av mål, i vUka behovet av prövning i högsta instans kan anses mindrestarkt. En meningsfylld diskussion torde inte kunna komma liU slånd med mindrefrågeställningen konkretiseras genom en sådan inventering. iGöteborgs och län pekar på att en begränsning av fuUföljdsrätten på deltasätt förekommer i vissa förvallningsmål. anser sig beträffandesådana förvaltningsmål kunna våga påslåendet att de ofta föranleder särskUdomsorg vid handläggningen. föreslagna mindre lagändringar som syftar till förenkling avfullföljdsförfarandet har i allmänhet fått ell välvilligt mottagande. Förslagetom skyldighet atl ange dispensgmnden har sålunda godtagits av nästan allaremissinstanser. Elt strikt iakttagande av kravet på att klaganden skall angede omständigheter han åberopar lill slöd för alt prövningstillstånd skaUmeddelas anses allmänt vara ägnat att minska den arbetsbelastning somprövningen av dispensansökningar utgör. och Järrestads domsagashäradsrätt, domarföreningen och föreslår all i lagen införs bestämmelseom att underlåtenhet all fullgöra uppgiftsplikten medför avvisning. Hovrättenför förordar en skärpning av kravet på det sätt altomständigheterna ska anges fullständigt. Hovrätten delar emellertid kommitténsuppfattning att föreläggande enligt 55 kap. 7 § och 56 kap. 7 § RB kanunderlåtas för det fall atl de åberopade omständighelema visserligen intenärmare anges av kla- gandenmen det av handlingarna klart framgår såväl vUka dessa omständigheter är somalt klagandens talan med anledning av dem bör tas upp till prövning.Advokatsamfundet framhåller all HD i de fall då det inte är fråga omprejudikaldispens inte bör få beakta andra särskUda omständigheter än dem som idispensansökan uttryckligen preciserats. Motparten har nämligen ett berättigatintresse av all vela all han inte behöver utveckla sina synpunkter på andrasärskUda omständigheter än de som anförts i dispensansökan. Principen bör kommalill klart uttryck i lagtexten. Hovrätten över och betonarvikten av all del blir fullt klarlagt i vUken utsträckning HD äger meddela prövningstillståndpå andra grunder än parten åberopat. Den föreslagnaskyldigheten att ange dispensgranderna har däremot starkt kritiserats av HD:sledamöter som anför all kommitténs ståndpunkt står i strid bl. a. motofficialprincipen i brottmål. Om exempelvis en tUltalad, som av hovrätt fälltstill ansvar för stöld, fullföljt lalan under åberopande endast av målelsprejudikatinlresse för gränsdragningen mellan stöld och snatleri, men måletbefinnes sakna prejudikalintresse, ger den av kommittén förutsatta ordningentUl resultat att prövningslUlslånd skall vägras, faslän brottet enligt vadutredningen visar är preskriberat eller det ådömda straffet vida överstigervad som för liknande fall brakar tillämpas i praxis. En ordning med sådanakonsekvenser kan inle förordas. Kommilléns ståndpunkt är inle heUer förenligmed vad som gäller rörande den omfattning i vUken HD har atl självmant beaktarättegångsfel i lägre instans. Även dispensskäl av resningsnalur måste kunnabeaktas oberoende av om de åberopats av klaganden. Någon ovillkorlig skyldighetför klaganden att specificera de dispensskäl han åberopar kan heller intelämpligen föreskrivas. Underlåter klaganden att klargöra sina dispensskäl, bördärför annan åtgärd inte komma ifråga än att dispensansökan avslås, om det ejav det föreliggande materialet framgår, all målet har prejudikatinlresse elleratt annars tUlräckliga skäl för prövningstillstånd föreligger. Avskaffande av reglerna omsumma och poena revisibilis anses av flertalet remissinstanser som yttrar sigom delta vara en naturlig och logisk konsekvens av den föreslagnabegränsningen i fuUföljdsrätten. Nedre justitierevisionen menar attbestämmelsema knappast har haft någon begränsande effekt påantalet fullföljda mål och endasl sällan kommit alt från prövningslUlslåndavskära elt mål som annars skulle ha dispenserals. Hovrätten för atl vissa mål med nuvarande bestämmelser kan utestängas från prövningsliUståndpå gmnd av revisibUisreglema, trots atl utgången i hovrätten på eltanmärkningsvärt sätt avviker från rådande praxis. Kommilléns förslag tordeinnebära alt sådana mål skall kunna prövas av HD och detta är urrättssäkerhetssynpunkt en icke obetydlig . I LO:s yttrande framhålls attreglerna ur såväl allmän demokratisk som rättssäkerhets- 1971: 45 54 synpunktalltid framstått som olustiga och otidsenliga inslag i den svenska rättegången. JKoch hovrätten för Nedre vill däremot behålla revisibilisreglerna.Enligt JK:s mening lorde den begränsningseffekl kommittén anselt sig kunnaräkna ul i förening med de förenklade handläggnings-möjligheter somrevisibilisreglerna erbjuder HD vara av värde. Reglernas effekt kan ökas genomen anpassning av värdegränserna lill ändrade förhållanden. Hovrättenifrågasätter om inle förtänksamhelen bjuder all revisibUisreglerna bibehålls,åtminstone tUl dess erfarenhet har vunnits av den tänkta dispensgrundensåterverkan på fullföljdsfrekvensen. Det måste enligt hovrätten vara lill fördelatt från fullföljd avskära bagatell-mål och andra mål i vilka intresset avannan dispens än prejudikatdispens varken ur allmän eller enskild synpunkt fåranses särskilt starkt. Förslagetom avskaffande av nedsättningsskyldigheten har godtagils av allaremissinstanserna. Del framhålls atl reglerna är otidsenliga och atl reformeninnebär en lättnad i arbetsbördan både i hovrätterna och iprövningsavdelningen. Nedre justitierevisonen anför all reformen är ägnad attavlägsna en för rättsmedvetandet stötande formalitet och torde bespara bådeparter och domstolar åtskillig onödig tankemöda. Hovrätten för atl ändringen genomförs, oavsett den vidare behandlingen avkommitténs övriga förslag. Domslolskommitlénsförslag alt upphäva den särskilda omröslningsregeln i 3 kap. 7 § RB hargodtagits eller lämnats utan erinran av nästan alla remissinstanser. Ändringenhar allmänt betraktats som en konsekvens av ändringsdispensens avskaffande.HD:s ledamöter förklarar alt de tillstyrker förslagel också med den jämkning avdispensreglema som de föreslår. Hovrätten för finner del däremotmotiverat all bibehålla omröslningsregeln för sådan dispens som ej avserprejudikatinlresse. Del borde räcka alt en enda ledmot finner sådankvalificerad dispensanledning föreligga, som kommittén föratsätter, för allprövningstillstånd skall beviljas. Också i länuttalar tvekan om lämpligheten av all avskaffa regeln. Allaremissinstanser som yttrat sig över förslagel alt prövningstillstånd skallkunna begränsas lill viss del av målet har biträtt förslagel, som ansesmedföra processekonomiska fördelar. HD:s ledamöter framhåller dock all ellgenomförande av förslagel inle kan väntas medföra någon mera påtagligarbetslällnad. Partiellt prövningstillstånd kan nämligen meddelas endasl då endel av målet går alt avgöra för sig. Institutet får närmare utformas irättspraxis under noggrant övervägande i varje enskUt fall av de konsekvenseren tUlämpning kan få i skilda hänseenden. Också nedre justitierevisionenförutsätter all regeln endasl sällan kan komma all tillämpas. Beslutet måsteutformas så, atl några svårigheter inte uppkommer vid verkställighet av den delav hovrättens dom eller beslut som skall stå fast. 1971: 45 55 slåndalllid torde vara uteslutet i brottmål, om påföljd skall bestämmas gemensamtför samtliga av ansvarsfrågan omfattade brott. Hovrätten över ochBlekinge menar däremot att prövningstillstånd också i della fall bör kunnabegränsas till något eller några brott. Motsvarande situation förekommer ju närlalan fullföljts endasl beträffande vissa gärningar men påföljden bestämsgemensamt för den samlade brottsligheten. En annan fråga somaktualiserats under remissbehandlingen är frågan om omedelbar verkställighet avhovrätts dom i brottmål. RA framhåller all frågan om en begränsning avmöjligheten alt få mål prövade av HD också har en kriminalpolitisk aspekt.Påföljden bör komma så snabbt som möjligt efter brottet. I viss utsträckninghar domstol lUlagls befogenhet all förordna om omedelbar verkställighet avsådana påföljder som ungdomsfängelse och anstahsbehandling i samband medskyddstiUsyn. Det förtjänar övervägas att nu öppna möjlighet för hovrätt attäven beträffande övriga frihetsberövande påföljder förordna om verkställighetulan hinder av alt domen inle vunnit laga krafl. Föreningen liknande synpunkter och tillägger all en sådan kriminalpolitisktvälmotiverad bestämmelse också är ägnad att understryka HD:s exklusivaställning i instansordningen saml atl motverka okynnesöverklaganden. 1968 årsbrottmålsutredning och trafikmålskommittén för fram samma förslag menifrågasätter om det inle vore lämpligl all intill dess närmare erfarenhetervunnits rekommendera att sådant förordnande endasl bör ges om hovrättenfaslslälll underrättens dom och avgörandena i bägge fallen varit enhälUga. I ett par yttranden berörsHD:s ställning i specialmål. Lantmäteristyrelsen erinrar om altfastighetsbildningsmålen och vissa andra mål av fastighelsrältslig art redanhandlagts i en förrättningsinslans när de las upp av den förstadomstolsinstansen. I dessa fall finns det därför särskild anledning atl begränsarätten all fullfölja lalan lill högsta domstolen. säger attdet i fråga om egentliga sjörätlsmål inte torde föreligga några från allmännarättegångsmål avvikande synpunkter. En särställning intar emellertiddispaschmålen. Dispaschärenden avgörs av dispaschör som f. n. finns iStockholm och . Talan mol dispasch förs genom hosrådhusrätterna i och . Från rådhusrätt fullföljsdispaschmålen direkt lill HD ulan prövningsliUstånd. Sjölagskommiltén anser deti och för sig knappast motiverat all undanta dispaschmålen från de allmännareglema för fullföljds-tillstånd. Detla torde förutsätta all för dispaschmålentiUämpas den vanliga instansordningen. 1971: 45 56 2.5Förebringande i överrätt av nya omständigheter eller bevis IRB finns särskilda bestämmelser som begränsar parts rätt att fritt införa nyttprocessmaterial i överräll. Begränsningarna tar endasl sikte på tvistemålen.När det gäller brottmålen föreligger däremot med hänsyn tUlstraffrättsskipningens särskilda karaktär inte något hinder mot att i högreinstans åberopa omständigheter eller bevis som inte tidigare förebragts. Ifråga om tvistemålen föreskrivs i 50 kap. 25 § tredje styckel RB alt part ihovrätten ej må till stöd för sin talan åberopa omständighet eller bevis, somej tidigare förebragts, om han kunnat åberopa omständigheten eller beviset vidunderrätten och del kan antas atl han underlåtit det i otillbörligt syfteeller av grov vårdslöshet. Det är aUtså motparten som har bevisbördan för delsubjektiva rekvisitet, men del räcker att det oliUbörUga syftet ellervårdslösheten görs anlagliga. För rättegången i HD gäller enligt 55 kap. 13 §RB en för klaganden väsentiigt strängare regel. Parlen får inle till stöd försin lalan åberopa omständighet eller bevis som ej tidigare förebragts, om haninte gör sannolikt att han inte kunnat åberopa omständigheten eller beviset vidlägre rätt eller han eljest haft gUtig ursäkt all ej göra del. I fråga omkvittningsyrkande som framstäUls först i hovrätt eller i HD gäller en särskildregel. Iförarbetena liU RB framhålls beträffande nytt material i hovrätt, alt enbegränsning av parts rätt att i hovrätt åberopa nya omständighetei: ellerbevis återverkar på underrätlsförfarandet eftersom den medför alt partema redani underrätten lägger ned större omsorg på utredningen. Underrättens avgörandeblir genom della mer tillförlitligt och fullföljds-behovet blir mindre. A andrasidan är det önskvärt att man undviker för stor vidlyftighet i fråga omutredningen i underrätt. Av parten krävs enligt gällande rält inle mer än atthan åberopar allt som från hans sida kan antas vara behövUgt för frågansbedömande. Om underrätten sedan finner att de åberopade omständigheterna ellerbevisen inle räcker, har parten rält all fuUsländiga utredningen i hovrätten.Begränsningar i denna rätt gäUer endast vid grov vårdslöshet eUer otillbörligtsyfte.