prop · FU0329 · 1971-12-31 00:00:00 — Däremot ställer sig med ett par undantag alla avvisande ulflyllning av den egna verksamheten. Delegationens förslag tillåtgärder i samband med omlokalisering tillstyrks i princip av de flestaremissinstanserna. Liksom delegationen understryker remissinstansema viklen avall personaLfrågorna ägnas den största omsorg. Delegationens exempel på olikaåtgärder som kan vidtas för personalen förordas i allmänhet. På vissa konkretapunkter föreslås generösare insatser. Tidsplanenför omlokaliseringen godtas i allmänhet. Några remissinstanser finner dock denföreslagna övergångstiden för kort. Denbristande regionala balans som vi har f. n. är i huvudsak en följd av denfortgående minskningen av arbetstillfällena i glesbygden och i de mindretätorterna. Inom både jord- och skogsbruk minskar sysselsättningen kraftigt pågrund av en stark produktivitetsökning. Inom industrin pågår en omfattandestrukturförändring som i många fall skapar problem på mindre och ensidigaindustriorter. Dessa utvecklingstendenser bottnar i vissa allmännaförhållanden, bl. a. den tekniska utvecklingen och förändringar ivärldshandeln, och de är på intet sätt unika för vårt land. Mot denna bakgrundframstår det som ofrånkomligt all en ökande del av den ekonomiska verksamheten och därmed sysselsättningen koncentreras till förhållandevis stora orter.En koncentration av befolkningen till sådana orter torde också vara enförutsättning för att samhället skall kunna raöta de ökade krav sora raänniskomaställer på en rad olika oraråden. En viss minimistorlek är nödvändig bl. a. förett kvalificerat utbud av olika former av samhäUsservice och för all en väldifferentierad arbetsmarknad skall kunna utvecklas. För atl en bättre regionalbalans skall nås är del nödvändigt atl expansionen av orter med goda förulsätlningarför en framtida utveckling stimuleras. gäller särskilt landsdelar där enbetydande del av befolkningen lever i glesbygd eller mindre tätorter. En snabbexpansion av vissa tätorter inom dessa delar av landet medför visserligen inleatt människor inle behöver flytta när arbetstiUfällena i glesbygden och demindre tätorterna bUr färre. Men en koncentrerad tillväxt kan skapa attraktiva altemativinom den egna regionen och därigenom minska behovet av långa flyttningar somofta för med sig både personliga och regionala svårigheter. Expansiva tätorteri olika delar av landet torde också vara en förutsättning för att människorna iglesbygden överhuvud tagel skall kunna erbjudas möjlighet alt inom inte alltförorimliga avstånd få tillgång till kvalificerad service. En politik som syftar förbättrad regional balans skall därför inriktas på atl bl. a. bygga upp eltbegränsat antal regionala tillväxtcenlra. Del är till denna typ av orter somstatliga insatser bör koncentreras. Bland orter som kan komma i fråga somregionala lillväxlcenlra finns elt antal som har den betydelsen att de börövervägas som alternativ till de nuvarande tre storstäderna. De resurser somslår lill samhällets förfogande för insatser i detta syfte är emellertidstarkt begränsade i förhållande till behovet. Därför är det nödvändigt allresurserna i allt väsentligt koncentreras till ett fåtal orter där de störstaresultaten kan uppnås. Detär inte endasl i fråga om befolkningskoncenlrationen och takten ibefolkningsförändringarna som det finns betydande skillnader mellan olika delarav landet. En fråga som har uppmärksammats av såväl lokaliseringsdelegalionensom expertgruppen för regional utredningsverksamhet (ERU) och 1970 årslångtidsutredning är tendensen till uppdelning av företagssektorns verksamhetpå å ena sidan administrativa funktioner koncentrerade till storstadsområdenaoch å andra sidan produktions- och driftsfunklioner som lokaliseras liU andradelar av landet. Denna uppdelning i en ledande och styrande del resp. enproducerande del innebär en uppdelning av den sysselsatta befolkningeni en bättre utbildad och avlönad del och en del med lägre utbUdning och inkomster. BådeERU och delegationen understryker alt en fortsatt utveckling av della slag kanfå allvarliga ekonomiska, sociala och kulturella konsekvenser genom att deregionala olikheterna skärps i väsentliga avseenden och förutsättningarna förett rikt och varierat samhällsliv hämmas. Ensådan utveckling kan även begränsa möjligheterna alt utjämna de regionalaskillnaderna i förvärvsinlensitet. Bristen på arbetskraft utgör ett av deallvarligaste hindren att uppnå en snabb produktionsökning. harde gifta kvinnorna svarat för en helt dominerande del av nettotillskottet lillarbetskraften. Det är rimligt att utgå från att de även får avgörandebetydelse för den ekonomiska tillväxttakten. Degifta kvinnornas förvärvsinlensitet är i mycket stor utsträckning betingad avde sysselsättningstillfällen som kan erbjudas dem på den ort där de är bosalla.Den blir klart högre på en arbetsmarknad med rikt varierad efterfrågan påarbetskraft. Enligt långtidsutredningen skulle den totala arbetskraften år 1965ha fått ett tillskott på omkring 130 000 personer om hela landet hade haftsamma förvärvsinlensitet som rådde i . Somtidigare har utvecklats i olika sammanhang talar starka skäl för alt man inomramen för regionalpolitiken söker dämpa tillväxten inom storstadsområdena. Enomfördelning av tillväxten är angelägen både med hänsyn till behovet av altutveckla alternativ till storstäderna och därför alt utvecklingen inomstorstadsområdena leder lill betydande kö- och slockningsproblem som ärallvarliga från mänsklig, social och ekonomisk synpunkt. Del gäller bl. a.brister i tillgången på bostäder och svårigheterna att åstadkomma välfungerande kommunikationer och andra serviceanordningar. är sådanainvesteringar i storstadsområdena ofta betydligt dyrare än vad de är på andra håU. Detär också som ERU påpekat problematiskt alt bygga i kapp investeringsbehoven istorstäderna eftersom arbetskraftsresurserna är otillräckliga. I samma taktsom man genom ökad inflyttning söker öka dessa skärps också bristsituationenytterligare. Ävenfrån miljösynpunkt finns starka skäl att söka dämpa tillväxt-taklen. Vatten-och luftföroreningarna samt bullerproblemen är särskilt svåra istorstadsområdena. Genom den starka koncentrationen av biltrafik och oljeeldadevärmecentraler blir luften mer förorenad av svaveldioxid, sot, stoft ochkoloxid än vad som normalt är fallet i andra städer i landet. Detsamma gällerbullerstörningar som främst uppkommer genom den starka traf ikinlensilelen istorstäderna. Envanlig invändning mot kritiken av storstäderna är alt den starka inflyttningen lilldessa bevisar deras attraktionskraft. Myckeltalar dock för alt det främst är arbetsmarknaden som gör storsläder lockande.Kan man bygga upp orter med en väl differentierad arbetsmarknad, bör de kunnautvecklas lill attraktiva alternativ. Sammanfattningsvistalar en rad skäl för att staten aktivt bör söka dämpa storstadsexpansionen ochsamtidigt medverka till alt skapa orter med goda lillväxlförulsällningar och eltrikt differentierat näringsliv som ett alternativ till storstäderna. Dennamedverkan bör inte inskränka sig till olika åtgärder som syftar till allpåverka den privata sektorn ulan den bör också omfatta statens egen verksamhet. Enbetydande del av den statliga verksamheten är koncentrerad lillstockholmsområdet. I fråga om den centrala statliga verksamheten sammanhängerdetta historiskt med atl statsmakterna är lokaliserade lill . Enbetydande del av den statliga verksamheten inom slorstockholmsområdet utgörs åandra sidan av lokala eller regionalt bundna uppgifter vilket innebär all derimligen inle kan länkas bli lokaliserade till någon annan del av landet. Detgäller sådana funklioiier som exempelvis arbetsförmedling, länsstyrelse, vägförvaltningetc. Del anförda medför att insatser från statens sida i form av utlokaliseringmåste inriktas på central statlig verksamhet. Deflesta myndigheter som delegationen har föreslagit lUl ulflyltning har i sinaremissvar utförligt beskrivit de problem som en utflyttning skulle innebära förderas vidkommande. Det finns inte anledning atl ifrågasätta atl en utflyttningmedför problem för de myndigheter som berörs. De fördelar som kan vinnas vid enulflyltning även för myndigheterna själva och de anställda har emellertidinte närmare behandlats i flertalet remissvar. Problemeni samband med en ulflyllning kan vara av både mer beslående och övergående karaktär.Till övergångsproblemen får i första hand hänföras de svårigheter som inträffarför personalen i samband med en omlokalisering och de störningar i myndighetensverksamhet som uppkommer i samband med flyttningen. Till de mer beslåendeproblemen får hänföras ökade kostnader för verksamheten eller svårigheter atthålla kontakt med olika andra organ som uppkommer på grund av det ökadeavståndet. Närdet gäller den första typen av problem visar erfarenheten från tidigareutflyttningar inom både den statiiga och den privata sektorn att de kanbemästras. Av stor betydelse är självfallet att utflyttningen förbereds ochplaneras noggrant och all planeringstiden är tillräckligt lång. Närdet gäller omställningsproblem för personalen lorde de, som delegationen haranfört, inle skilja sig från en myndighet till en annan. Inle heller har manfunnit att de generellt sett skulle ha den styrkan att de kan motivera atl enfrån regionalpolitisk synpunkt angelägen omlokalisering förhindras. Däremotställs vissa bestämda krav vid valet av den ort dit flyttningen skall ske. Somtidigare sagts torde nämligen en tillräckligt stor och differentieradarbetsmarknad vara en förutsättning för alt familjer där bägge makarnaförvärvsarbetar skall kunna följa med. Jag kan ansluta mig till de principiellaställningstaganden som delegationen har gjort och återkommer senare lUl fråganom särskilda insatser för personalen. Ifråga om de mer varaktiga svårigheterna vid en utlokalisering bör man i störreutsträckning än myndigheterna har gjorl bedöma den med hänsyn tiU den framlidautvecklingen. Detförhållandet att utflyttningen har föreslagits ske till orter med naturligexpansionskraft bör rimligen leda lill all deras förutsättningar i fråga omkommunikationer förbättras, t. ex. i fråga om turtäthet etc. eftersomtrafikunderlaget växer i och med omlokaliseringen. Vidare går den tekniskautvecklingen på kommunikationsområdet mycket snabbi. Del bör leda till såvälkortare restider med låg och flyg som förbättrade förutsättningar förtelekommunikationer och dataöverföring. Därutöver är del rimligt alt räkna medall kontaklmönslren förändras och anpassas lill de nya förutsätlningarna ulanalt detta medför några påtagliga nackdelar. Erfarenheterna av fabriksverkensflyttning bestyrker detta. Medhänsyn till den utomordentligt hårt ansträngda lokalsituationen i Stockholmscentrala delar har del visat sig omöjligt för allt fler myndigheter attexpandera inom de lokaler de redan har eller i någorlunda direkt anslulningtill dessa. har lett till atl de flesta större myndigheter antingen harfått använda sig av ett stort antal förhyrda lokaler i olika delar av stadeneller också har fått flytta hela sin verksamhet till en nybyggd fastighetrelativt långt utanför staden. Deproblem med myndighetens intema kontakter som kan möta då olika byråer ochsektioner är spridda över olika delar av staden eller de restider som blirföljden då myndigheten får lokaliseras i någon förort bör SläUas motdelegationens konstaterande alt restiden mellan och de orter somingår i dess förslag i intet fall överstiger . Denökade restid som kan följa med en utlokalisering torde koncentreras till vissafunktioner och elt rätt begränsat antal personer. 1971: 29 120 ävende resor som företas utom arbetstid, t. ex. till och från arbetet, inkluderasi en jämförelse framstår det som uppenbart att den totala restiden genom en ulflyllningkommer alt reduceras väsentligt för de allra flesta anställda. Erfarenheternafrån fabriksverken visar atl medan restiden lill arbetet nu uppgår lill endast510 minuter, så uppgick den i genomsnitt till 4050 då huvudkontoret låg iStockholm. Ilikhet med delegationen finner jag all de ökade kostnader och problera somuppkommer i samband med eller som en följd av utlokalisering av statligamyndigheter inte är av den graden eller omfattningen att statsmakterna av dettaskäl bör avstå från möjligheterna atl förverkliga väsenlliga regionalpolitiskasyften. Somjag har anfört måste de regionalpolitiska effekterna av utflyttningentillmätas avgörande betydelse vid bedömningen av utflyttningen. Därför kan inle,som vissa remissinstanser har hävdat, en förelagsekonomisk kalkyl användas somunderlag för beslut. Några remissinstanser har vidare krävt kalkyler, där ävende samhällsekonomiska effekterna tas med. Del är självfallet utomordentligtvanskligt alt ulföra fullständiga samhällsekonomiska kalkyler. För atl dettaskall vara möjligt krävs avsevärt mer ingående kunskap om de olika samhällsekonomiskakostnads- och intäklsposterna än vad man f. n. har. Till saken hör alt flera avde grundläggande värderingarna som jag har redovisat inle direkt kanöversällas i ekonomiska termer. Uppenbartär alt huvuddelen av de omlokaliseringar som delegationen har föreslagit intekan motiveras enbart från företagsekonomiska utgångspunkter eller från rationaliseringssynpunkl.De flesta myndigheterna bedömer problemen och kostnaderna i samband med en omlokaliseringsom större än de fördelar som en omlokalisering utanför skullemedföra. Ur del vidare perspektiv som statsmakterna måste anlägga på frågankan dock denna bedömning ulfalla på elt annat sätt. Statsmakternas bedömning idet enskilda fallet måste göras utifrån frågeställningen om de problem ochkostnader som blir följden av en utflyttning är stora nog alt motivera ell avslegfrån ett regionalpolitiskt program av väsentlig betydelse för den framtida samhällsutvecklingen. Eltutnyttjande av den centrala förvaltningen i regionalpolitiken kan ta sig olikaformer. I den allmänna debatten och i samband med remissbehandlingen avdelegationens förslag har olika handlingslinjer förts fram. Sålunda har fleraremissinstanser pekat på möjligheterna till delegering av arbetsuppgifter avmer rulinbetonad karaktär från central nivå till regionala eller lokala organ.Från andra håll har hävdats att nyetablerade statliga myndigheter och organbör förläggas till orter utanför medan de som redan finnsdär skulle få stanna kvar. Ulflyltning av delar av myndigheter till en visslokaliseringsorl är en Iredje möjlighet som har framhållits. 1971: 29 121 lingslinjeär den som delegationen har förordat, nämligen all vissa centrala myndigheter isin helhet flyttas ul. Avgörandeför vilken eller vilka av dessa handlingslinjer som bör väljas förutflyttningen måste i första hand vara de regionalpolitiska effekter som kanuppnås. Självfallet kan man dock inle bortse från de kostnader ochomställningsproblem som åtgärderna för med sig. Sommotiv för en ökad delegering av uppgifter från de centrala statliga organentill regionala och lokala organ har åberopats bl. a. all man därigenom skullekunna mildra omställningsproblemen samt bibehålla verksledningens möjlighetertill kontakt med andra organ. Delegationen har som nämnts inte gått närmare inpå frågan om en ökad delegering ulan föratsätter alt varje myndighet beaktarmöjligheterna tUl delegering och själv kommer med förslag därom. Enligtrain uppfattning är det angeläget att möjligheterna lill ökad delegering las lillvara, särskilt i de fall då en sådan skulle innebära rationalisering,ökad effektivitet eller förbättrad service lill allmänheten. Liksom hittillsbör myndigheterna själva la initiativ lill sådana förändringar. En delegeringav arbetsuppgifter lill regionala och lokala organ innebär emellertid inte ensådan koncentrerad insats på ett begränsat antal lillväxlcenlra som jag harförordat tidigare ulan bör främst ses som ell led i en fortgåenderationalisering av myndigheternas verksamhet. Den kan dock också utnyttjas isyfte all avlasta storstockholmsområdel. Jagvill i delta sammanhang erinra om att länsberedningen kan komma in på frågan omfördelningen av vissa uppgifter mellan centrala organ och organ på länsplanel.Beredningen kan således komma att beröra frågan om delegering. Vadangår förslagel att avlastningen av i första hand bör skegenom alt nyetablerad verksamhet lokaliseras till annan ort torde motivet varaatt undgå eller i varje fall få väsentligt mindre omställningsproblem än vadsom blir fallet då en etablerad myndighet flyttas. Jaganser all det är en självklar princip alt man i samband med nyetablering ellerombildning av myndigheter beaktar lokaliseringsfrågan särskilt. Som jagtidigare nämnt har som regel senare tillsatta utredningar med uppdrag av dennaart fåll direktiv om atl överväga lokaliseringsfrågan. Däremotkan jag inle dela uppfattningen all statens medverkan i regionalpolitiken pådelta område skulle begränsas lill åtgärden all nyetablerade myndigheterförläggs utanför . Jag vill erinra om all antalet nyetableradestatliga myndigheter och verk har varit mycket begränsat. Delfinns ingen anledning all ulgå från alt antalet nyetablerade myndigheterskulle komma atl öka . På grund härav skulle de regionalpolitiskaeffekterna bli myckel begrän- 1971: 29 122 sadeom man inskränkte sig lill denna handlingslinje. Till della kommer alt denybildningar av verk och myndigheter som har skett i storutsträckning kommit lill stånd genom omorganisation och omfördelning av redanexisterande förvaltningar eller delar av sådana. Del är därför inle riktigtall ulgå från alt omställningsproblemen skulle undvikas. Man kan inte hellergenerellt ulgå från på förhand atl de verksamheter som nyelableras skulle varamindre beroende av kontakter med de centrala statsmakterna än alla de organsom nu är lokaliserade lill . Fleraremissinstanser har menat all del vore en angelägen uppgift alt övervägautflyttning av delar av myndigheter eller etablering av filialer. Tanken är i första hand bör inrikta sig på enheter inom myndigheterna med begränsadekontaktbehov, vilket vanligen lorde vara sådana som i betydande utsträckningutför rutinarbete. Att utflyttning även av delarav myndigheter kan ha positiva effekter från regionalpolitisk synpunkt äruppenbart. Jag kan dock inte förorda atl delta handlingsalternativ övervägs iförsta hand eller som enda alternativ. I förhållande lill en total ulflyllningav en myndighet innebär näraligen detta alternativ vissa nackdelar. Sysselsällningslillskoltettill ulflytlningsorten blir mer begränsat än vid en total ulflyllning. Delfinns också anledning utgå från atl en ulflyllning som begränsas till rutinfunktionerinle på samma sätt som ett helt verk kan motverka den uppdelning avarbetsmarknaden som jag har berört tidigare. En utflyttning av delar avverksamheter skulle om insatsema begränsas till delta snarare kunna skärpaän motverka den koncentration lill storstäderna av mer kvalificerade och bättrebetalda sysselsättningar som pågår. En utflyttning av delar av myndigheter bördärför komma i fråga endast då avgörande skäl talar för altledningsfunktionerna för en myndighet skall ligga kvar i . Molbakgrund av vad jag nu har anfört ter del sig naturligt all i första hand prövamöjligheterna atl flytta ut hela verk och myndigheter. Denna metod ärobetingat den som bäst tillgodoser de regionalpolitiska strävandena. Å andrasidan kan man inle bortse från atl omställnings- och kostnadsnackdelarna ärstörre i della fall än i fråga ora de övriga metoderna. Därför kan dennahandlingslinje inle omfatta alla delar av den centrala statliga förvaltningen.I vissa fall är kontaktbehovet av den omfattningen att en total ulflyllningskulle komma all skapa alltför stora svårigheter. I andra fall kan del finnasskäl all i varje fall temporärt bibehålla den handlingsfrihet införframlida omorganisationer som ett kvarslannande i medför. Jagär alltså beredd all i princip biträda del förslag lill utflyttning somdelegationen har lagt fram. Det bör understrykas atl utredningens förslag, sommina ställningstaganden här baseras på, endasl utgör en första etapp.Delegationen fortsätter sitt arbete med att undersöka för- 1971: 29 123 utsättningarnaför omlokalisering av affärsverk, andra statiiga myndigheter saml statligabolag. Vad jag förut har anförtom nödvändigheten all koncentrera de statliga insatserna till elt begränsatantal orter gäller naturligtvis i synnerhet i fråga om utlokalisering avcentral statlig verksamhet. Inle minst begränsas antalet orter som kan komma ifråga härför av de höga krav som måste ställas på kommunikationerna både medhänsyn till myndighetens möjligheter att arbeta effektivt och allmänhetensmöjligheter alt nå kontakt med myndigheten. Eftersom myndigheterna ofta har behovav kontakter med varandra är det motiverat med sammanhållna grupper vid omlokaliseringen,vilket ytterligare ställer krav på koncentration av insatserna. Vidare kan,som delegationen pekat på, framtida organisationsförändringar försvåras om dencentrala statsförvaltningen sprids på alltför många orter. Del är ocksåväsentligt atl utflyttningen i största utsträckning koncentreras lill orter somkan erbjuda en högt kvalificerad service och en differentierad arbetsmarknad.Detta torde vara en förutsättning för atl en del privata institutioner ellerorgan med kontakter med vederbörande myndigheter skall vara intresserade atlflytta med. Förslagtill omlokalisering Val av orter Jaghar tidigare framhållit alt utflyttning av central statiig verksamhet måsteses som ett led i den regionala politiken. Valet av lokaliseringsorter bördärför stå i överensstämmelse med målen för denna politik. I länsplanering 1967 angavlänsstyrelserna/planeringsråden huvudorter för näringsliv och kvalificeradservice. Dessa ställningstaganden har sedan med vissa modifUcationer fåttstatsmakternas stöd. Vid den orts-klassificering som skisserades i prop. 1970:75 benämndes orter som uppfyllde dessa förutsättningar regionala lillväxlcenlra. Statsmakterna har redantidigare framhållit all del är till dessa regionala lillväxlcenlra som destatliga investeringarna i huvudsak bör koncentreras. Det är också bland dessaorter som ett begränsat antal s. k. slorsladsalternaliv kan utväljas. De kravsom bör kunna ställas på sistnämnda typ av orter är enligt statsmakternasuttalanden (prop. 1970: 75, SU 1970: 103, BaU 1970: 40, rskr 1970: 270 och 304)att de utgör en så folkrik region atl de med rimliga insatser kan ge fördelarsom är likvärdiga med storstadsområdenas i fråga om kommunikationer, differentieradarbetsmarknad, utbildningsmöjligheter, kvalificerad service etc. Ett andrahuvudkrav för att den åsyftade avlastningen av storstadsregionerna skalluppnås är atl orterna eller regionema ligger på betryggande avstånd från denuvarande storstadsområdenas influensfält. 1971: 29 124 Avgörandeför en bedömning av tänkbara slorsladsalternativ är alltså vUkenbefolkningsstorlek en ort eller region i trängre mening måste ha för atl kunnaerbjuda de nyssnämnda slorsladsfördelarna. Några systematiska studier av dettahar inte gjorts och något säkert bedömningsunderlag finns följaktiigen inle. ERUhar dock redovisat visst material som belyser skillnader i produktivitet inoraindustrin mellan regioner med olika folkmängd. material visar allregioner med ca 80 000 lälortsinnevånare, dvs. en total befolkning på ca 100000, uppnår fördelar som i produkliviletshänseende är någorlunda jämförbaramed dem som finns i storstäderna. Självklart är en gräns av det nu angivnaslaget myckel ungefärlig. Delegationenhar vid sill val av lokaliseringsorter för den centrala statliga verksamheten iförsta hand utgått från all den skall förläggas till orter som uppfyller dekrav som kan ställas på storstadsalternativen. Härutöver har dock vidbedömningen tagils hänsyn lill sådana särskilda omständigheter som tillgång tillhögre utbildning och forskning samt behovet av särskilda regionalpolitiskainsatser. Delegationenföreslår med dessa utgångspunkter atl följande nio orter skall komma i fråga,nämligen , , , , /, ,, och . Därutöver kan enligt delegationens meningytterligare ett antal orter komma i fråga i senare etapper.