prop · FU03159 · 1971-12-31 00:00:00 — I likhet med remissinstanserna förordar jag att kronoarrendesförordningenskall upphöra att gälla vid utgången av , då JB träder i kraft. Debestämmelser i förordningen som är av civUr'ättsUg natur ersätts som jag nyssnämnt med . Om övriga bestämmelser i förordningengäller generellt att de efter JB:s ikraftträdande mer eller mindre strider mot JB:sbestämmelser eller också avser rena instruktioner till domänverket i fråga omjordbruksdomänernas förvaltning. Instruktionerna är detaljerade och reglerarförvaltningsmyndigheternas handlande på ett sätt som inte är praktiskteller tidsenligt. Enligt 77 § RF skallstatens fasta egendom förvaltas efter de grunder som föreskriver.Utredningen föreslår att kronoarrendesförordningen ersätts med en nyarrendeförordning, beslutad av med stöd av 77 § RF, som helt allmäntanger de grunder som skall gälla för statlig myndighets upplåtelse avjordbruksarrende. Förordningen föreslås i huvudsak innehålla bestämmelser, attförvaltningen av egendomen i fråga skall ske enligt företagsekonomiska grundermed beaktande av ändamålet med innehavet och att allmänheten på lämpligt sättskall få kännedom om när egendom är arrendeledig. De flestaremissinstanserna har inget att erinra mot den föreslagna nyaarrendeförordningen. Grundlagberedningen framhåller att uttrycket"grunder" i 77 § RF inte innebär att aUa. föreskrifter om arrendevillkorutöver allmän lag måste ges av . kan gå mer eller mindrelångt i detaljstyrning utan att göra våld på ordalagen i 77 § RF. Enligtgrundlagberedningen är det förenligt med 77 § RF att grunderna avfattas såallmänt som i utredningens förslag till arrendeförordning. Någraremissinstanser ifrågasätter värdet av en förordning vars bestämmelser geruttryck för principer som självklart bör vara vägledande vid myndighetersförvaltning av statens jordbruksegendom. Föregen del anser jag tiU en början i likhet med utredningen och remissinstansernaatt de grunder som skall föreskriva för förvaltningen av statens jordbraksegendombör avfattas allmänt. Förvaltningsmyndigheterna bör ges stor handlingsfrihet.Jag vill i det sammanhanget erinra om att 77 § RF, förutom bestämmelsen om attriksdagen föreskriver grunder för förvaltningen av statens fasta egendom, äveninnefattar förbud för Kungl. Maj:t att utan samtycke försäljakronans fasta egendom. I fråga om detta avhändelseförbud har Kungl. Maj:terhållit ganska vidsträckta generella bemyndiganden att avyttra statensfastigheter. När det gäller förvaltningen har grandlags-budet i fråga givits eninskränkt tillämpning. Sålunda finns inte några bestämmelserangående förvaltningen av den värdefullaste delenav statens fasta egendom nämUgen kronans skogar under domänverketsförvaltning. För dessa gällde tidigare förordningen (1935: 137) angåendegrunder för förvaltningen av vissa kronoskogar (kronoskogs-förordningen).Förordningen upphörde att gälla vid utgången av . Beslutet härom hadesamband med en omorganisation av domänverket (prop. 1968: 103, JoU 1968: 32, rskr1968: 269). För att göra det möjligt att driva statens skogsbruk ochskogsindustri affärsmässigt och effektivt fordrades att domänverket fick ökadebefogenheter i fråga om förvaltningen av statens skogar. Eftersom detta ansågsinte kunna ske inom ramen för kronoskogsförordningen, blev denna upphävd. Denhar inte ersatts av någon ny författning. Enligt propositionen ansågs det intelängre behövligt att ange grunderna för förvaltningen av statens skogar i enformlig författning. Som grund för domänverkets förvaltning av statens skogarfastställde i stället de grunder som departementschefen angav. Avintresse i detta sammanhang är att departementschefen därvid bl. a. uttaladeatt de företagsekonomiska principerna borde vara vägledande även närfastighetsinnehavet disponerades för annat ändamål än skogsbruk. Att företagsekonomiskaprinciper bör vara vägledande även i fall då domänverket förvaltarjordbruksegendom har alltså redan kommit till uttryck i annat sammanhang. Dennagrundregel är självklar och har väl aldrig ifrågasatts. Givetvis börgrundregeln gälla för alla myndigheter som förvaltar jordbruksegendom. Enligt kronoarrendesförordningenär domänverket som förvaltare av jordbraksdomänerna skyldigt att utarrenderaegendomen, om den inte enligt särskilda bestämmelser eller beslut skalldisponeras på annat sätt. Även om denna bestämmelse som utredningen framhåller gerdomänverket mycket fria händer, är det numera varken nödvändigt eller lämpligtatt binda myndigheterna vid arrendeformen som den under alla förhållandenlämpligaste dispositionsformen. Grundregeln att företagsekonomiska principerskall vara vägledande bör gälla även i detta hänseende. Jag delar utredningensuppfattning att det är nödvändigt att ålägga domänverket skyldighetatt upplåta domänerna som jordbruksarrende. En sådan jämkning i förhållande tUlvad som gäller torde inte komma att innebära någon saklig ändring. Avnaturliga skäl kan antas att jordbruksdomänerna i allmänhet kommer attutarrenderas även . Vad jag har anfört om attföretagsekonomiska principer bör vara vägledande för förvaltningen innebärsjälvfallet inte att förvaltningen av statens jordbruksegendomar alltid måsteges en strikt ekonomisk inriktning. Intresset av en rationeU jordbruksdriftmåste ibland stå tillbaka för andra samhäUsintressen. Som utredningenframhåller måste ändamålet med markinnehavet beaktas. Så t, ex, måste enmilitär myndighet som utarrenderar jordbruksfastigheter inom ett övningsområdefå lov att knyta särskilda villkor till upplåtelsen som medför att arrende- avgiftenkan bli lägre än annars. Från principen att fastigheterna skall förvaltas så,att deras avkastningsförmåga tillgodoses på ekonomiskt bästa sätt måste avstegfå göras också i andra fall. Så t. ex. följer av prop. 1967: 100 angåenderiktlinjer för bostadspolitiken, m. m. att markförvaltande myndighet vidupplåtelse av mark, som kommun inom överskådlig tid kan komma att behöva församhällsbyggnadsändamål och som bedöms kunna avstås av staten för sådantändamål, skall tillse att upplåtelsevillkoren inte försvårar en framtidaöverlåtelse tUl kommunen. Intresset att åstadkomma en god planering av samhällsbyggan-detkan i så fall komma att inkräkta på intresset att marken blir rationelltförvaltad i jordbruk. Principen att en myndighet skall verka för att andrastatsmyndigheters intressen tillvaratas kan få liknande verkan. När enupplåtelse på arrende av publik jord aktualiseras bör myndigheten, i förekommandefall, göra sig underrättad om huruvida marken behövs för annan statiigverksamhet även om ett räntabelt jordbruk 'äventyras därigenom. Jagföreslår att de enligt kronoarrendesförordningen gäUande grunderna fördomänverkets förvaltning av statens jordbruksegendomar ersätts med de grunderför förvaltningen som jag har förordat i det föregående. Grunderna bör somutredningen föreslagit inte gälla kyrklig jord för vilken besfämmelser antagitsi annan ordning. Att ange dessa grunder i en formlig författning synes intelängre behövligt. Jag föreslår därför att kronoarrendesförordningen upphävs ochatt såsom grunder för statlig myndighets förvaltning av statensjordbruksegendom, kyrklig jord undantagen, fastställer de allmänna principersom jag har förordat. Somjag har berört har utredningen lagt fram förslag om att flera andrapublika arrendeförfattningar, som har meddelats av Kungl. Maj:t, skall upphöraatt gäUa och att Kungl. Maj:t på administrativ väg meddelar en för hela detpublika området gemensam kungörelse med föreskrifter om vad arrendeavtalenskall innehålla. Det ankommer på Kungl. Maj:t att besluta i dessa frågor ochjag avser att senare anmäla frågorna för Kungl. Underåberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. 1)antaga förslaget till lag om upphävande av förordningen (1934: 320) angåendegrunder för förvaltningen av viss kronoegendom. 2)godkänna de av mig förordade grunderna för förvaltningen av statensjordbruksegendom. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att tillriksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokollutvisar.