prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — a. alt den föreslagnaändringen kan leda till materiellt felaktiga avgöranden eller all aUlförvidlyftig utredning dras in i målet vid underrätten. Den föreslagna regelnanses också svår atl tiUämpa. Delär givelvis av stor betydelse att allt relevant processmaterial förebringas iunderrätten. Del är där rättsskipningens tyngdpunkt skall ligga. Överrätternasprövning av målet skall i princip vara en över-prövning på gmndval av delmaterial, som har prövats i första instans. All instansordningen iakttas blir särskUlviktigt med en ordning som innebär att hovrätterna i långt högre grad än nublir slutinstans. 1971: 45 99 Ettalltför strikt iakttagande av instansordningen innebär emellertid vissaolägenheter. Framför allt bör framhållas alt strävandena i hovrätt all nåmateriellt rikliga avgöranden kan försvåras eller omöjliggöras, om möjlighetsaknas atl i rimlig omfattning få i hovrätt åberopa nya omständigheter ochbevis. Domslolskommitléns förslagatt omständigheter och bevis som inte åberopats i underrätten skall kunnaavvisas i hovrätten inte bara när underlåtenhet all åberopa omständigheternaeller bevisen i underrätten beror på grov försunUighet eller otillbörligt syfteulan också när i övrigt underlåtenheten beror på vårdslöshet kan visserligen antaskomma alt tillämpas i begränsad omfattning. För parten innebär emellertid redanmöjligheten alt bestämmelserna kan komma alt tillämpas i fråga om honom enallvarlig tankeställare. Bestämmelser av denna innebörd kan därför väntas fåviss betydelse vid underrättens processledning när det gäller all för parternaframhålla viklen av att alla relevanta omständigheter och bevis åberopas iunderrätten. De betänkligheter som under remissbehandlingen har förts fram motden föreslagna ordningen bör mol bakgrand av atl bestämmelserna kan antas blitillämpade med försiktighet inle föranleda atl kommitténs förslag frångås. I RBbör därför införas bestämmelser som innebär all nya omständigheter eller beviskan avvisas, om de av vårdslöshet åberopas först i hovrätten. Det bör enligt de nyabestämmelserna krävas alt part som för in det nya processmalerialet skall visagiltigt skäl för atl del inte gjorts tidigare. I kommilléns förslag anges atlparten skall vara förhindrad atl i hovrätt åberopa omständighet eller bevis sominle förebragts tidigare, om han kunnat åberopa omständigheten eller bevisetvid underrätten och godtagbara skäl saknas för hans underlåtenhet att göra det.Under remissbehandUngen har ullrycket godtagbara skäl kritiserats. Med hänvisningtill alt det i motsvarande bestämmelse för HD:s del talas om giltig ursäkt, haranförts alt nyansskUlnaden är så obetydlig, att olika uttryck inte bör användasoch vidare alt det saknas skäl atl ställa olika krav i detta hänseende ihovrätt och i HD. För egen del anser jag i likhet med kommittén, atlmöjligheten all åberopa nya omständigheter och bevis i allmänhet bör varamindre i HD än i hovrätt. hindrar emellertid inte atl bestämmelsen gessamma lydelse i båda fallen. En sådan utformning av lagtexten motiveras ocksåav atl nyansskillnaden är liten. Enligt min mening bör del därför också ihovrätt krävas, alt parten gör sannolikt atl han inle har kunnat åberopaomständigheten eller beviset vid lägre rält eller eljest haft giltig ursäkt atlej göra del. En annan sak är alt hovrätten till skiUnad från HD vid bedömningenom en giltig ursäkt föreligger har atl ta hänsyn lill atl parterna endast i eninstans haft möjlighet att åberopa omständigheten eller beviset. Detta börleda lill alt vad som i hovrättsprocessen skall anses vara giltig ursäkt får eltvidare utrymme än det som är giltig ursäkt i HD. Prop.1971: 45 100 Partsunderlåtenhet att redan i underrätten åberopa alla omständigheter och bevis avbetydelse i målet bör som regel bedömas utifrån partens egna förutsättningaralt avgöra hur processen skall föras. Underlåtenheten bör sålunda i allmänhetinte bedömas med någon objektiv måttstock. Undanlagsvis bör dock delta ske,exempelvis i fall då parlen i elt omfattande och svårbedömt mål har underlåtitall anlita biträde. I likhet med kommittén anser jag att nya omständighetereller bevis skall få åberopas i hovrätt, om det nya materialet blivit bekantförst efter del målet har handlagts av underrätten, trots all parlen i god lidföre huvudförhandlingen har gjorl rimliga undersökningar. GUlig ursäkt börockså anses föreligga om parten efter noggranna och väl grundade processekonomiskaöverväganden har åberopat den av flera tänkbara grander eller invändningar somhan bedömde sannolikt skulle leda tUl framgång, men della inte blivit fallet.Han skaU då i hovrätten inle genom den ifrågavarande bestämmelsen varaförhindrad atl åberopa annan grand eller invändning. Om parten inle redan iförsta instans insett betydelsen av en omständighet eller ett bevis, bör hanlikaså i allmänhet ha kvar rätlen alt åberopa materialet i hovrätten. Omdel finns anledning befara alt avvisning av nya omständigheter eller bevis somåberopas först i hovrätt skulle leda tUl en materiellt otillfredsställandeutgång, bör awisningsmöjUghelen begagnas med särskUd försiktighet. Som närmareutvecklas i det följande bör i stället koslnadssanklionen i 18 kap. 6 § RBkunna tUlämpas i sådana fall. Liksomnu skall begränsning av möjligheten att i hovrätt åberopa nya omständighetereller bevis inle förekomma i brottmål. Någon begränsning bör i allmänhet inleheller förekomma i äklenskapsmål, faderskapsmål eller andra indisposiliva mål.I dessa mål har nämligen det allmännas intresse av materiellt rikligaavgöranden medfört, att rätlen har fått fria händer att införskaffa denbevisning som anses nödvändig, även om den inte har åberopats av part. Om nyomständighet eller nytt bevis, som är av betydelse för utgången av målet,kommer fram först i hovrätten, är domstolen därför skyldig all beakta det nyamaterialet. Isådana situationer då nytt processmalerial har tillkommit i hovrätten kan detibland framstå som mest tilltalande att målet återförvisas till underrätten förny behandling. I RB finns inte någon uttrycklig bestämmelse om återförvisningi sådana fall. I processlagberedningens motiv till 50 kap. 28 § RB framhållsemellertid, alt en allmän möjlighet till återförvisning följer av hovrättensskyldighet alt sörja för all målet blir handlagt på lämpligt sätt. Hovrättenkan alltså undanröja underrättens dom och återförvisa målet, om parlen ihovrätten åberopar ny, omfattande bevisning och det befinnes lämpligt allbevisningen upptas vid underrätten. Frågan om återförvisning kan också fåbetydelse när part har framställt altemativa yrkanden på samma grund elleråberopat konkurrerande grunder för samma yrkande. 1971: 45 101 lämplighetsprövningom underrättens dom skall upphävas eller om domen skall undanröjas och måletåterförvisas till underrätten för förnyad handläggning. motiven anvisade möjligheten tiU återförvisning knyter inte an lill frågan omparten i högre eller lägre grad har visat försumlighet, ulan är uteslutandemotiverad utifrån principen om instansordningen. Bakom den angivna ordningenligger tanken all hovrätterna principiellt inte bör belastas med att avgörafrågor som inte tidigare varit föremål för bedömande. Hänsynen lill parternasrättssäkerhet motiverar också alt de kan få alla relevanta frågor bedömda iåtminstone två instanser. Ifall då omfattande ny utredning åberopas i hovrätten och förutsättningar föravvisning av del nya materialet inte föreligger kan del inte sällan finnas skälför alt låta målet prövas på nytt i underrätten. Återförvisning i sådanasituationer medverkar till atl för parterna klargöra betydelsen av alt alltrelevant processmalerial läggs fram i underrätten. A andra sidan är detangeläget att ålerförvisningsmöjlighelen tillämpas med försiktighet. Det ärsåledes från parternas synpunkt angeläget alt det slutliga avgörandet intefördröjs i onödan. Del måste också beaktas all återförvisning som regel medförökade rättegångskostnader för båda parterna. Somjag har anfört kan återförvisning komma i fråga oberoende av om part varitförsumlig i sin processföring medan avvisning av nya omständigheter eller bevisfår ske endast om parlen saknat giltig ursäkt för att inle åberopaomständigheten eller beviset redan i underrätten. Sanktioner mol försumlig processföringfinns också i bestämmelserna om rättegångskostnad. Enligt 18 kap. 6 § RB skallsålunda part som gör sig skyldig lill illojal eller försumlig processföringåläggas atl betala rättegångskostnader, även om han vinner målet. Detla gällerockså om han vinner i hovrätten på grund av utredning eller bevisning, som hanförsummat åberopa i underrätten. När mål återförvisas skall enligt 18 kap. 15 §RB frågan om kostnaden i den högre rätten prövas i samband med målet efterdess återapptagande. Detta innebär bl. a. alt part, som först i högre rätt haråberopat utredning, som han hade kunnat åberopa i underrätten, ochgenom sin försummelse föranleder alt målet återförvisas, f. n. kan åläggas allbetala härav föranledda merkostnader för motparten även om han själv vinnermålet. Somjag bar framhållit tidigare torde möjligheten atl avvisa nya omständigheteroch bevis som åberopats först i hovrätten komma att tillämpas tämligenrestriktivt. Samma restriktivitet bör inte iakttas vid tUlämpning av koslnadssanklioneni 18 kap. 6 § RB. Det bör sålunda inle vara uteslutet att 18 kap. 6 § RBtillämpas även i sådana fall när part först i hovrätt åberopar nyaomständigheter eller bevis och avvisning inle sker. 1971: 45 102 Reglerom materiell processledning i tvistemål finns f. n. endasl i 43 kap. RB, somhandlar om huvudförhandling. I 43 kap. 4 § föreskrivs bl. a. atl rätten skallse till all målet blir uttömmande behandlat och att det inle i målet dras innågot som saknar betydelse. Vidare skall rätten genom frågor och erinringarsöka avhjälpa otydlighet eller ofullständighet i gjorda uttalanden. I fråga omförberedelsen sägs i 42 kap. 6 § andra stycket endasl alt målet under förberedelsenskall så beredas, atl del vid huvudförhandlingen kan slutföras i eltsammanhang. Domstolskommilténhar föreslagit alt en särskild bestämmelse las upp i 42 kap. 6 § RB om alträtten vid förberedelsen skall verka för atl parterna anger aUt som de villåberopa saml genom frågor eUer erinringar söka avhjälpa otydlighet eller ofullständigheti parternas framställningar. Underremissbehandlingen har förslagel i allmänhet tillstyrkts. Någraremissinstanser har dock anfört alt ändringen är onödig eftersom processledningi den mening som anges i förslaget ändå förekommer. Enligt min mening är detvärdefullt med en uttrycklig bestämmelse som föreskriver en aktiv materiellprocessledning vid förberedelsen. Som jag har anfört tidigare bör avvisning avnya omständigheter eller bevis kunna ske i vissa fall när fullständigt processmalerialinle lagts fram vid underrätten. Det är viktigt alt rälten är verksam på sådantsätt all awisningsmöjUghelen inte behöver tillgripas i onödan. En uttrycklig beslänunelse,som ålägger rätlen all även vid förberedelsen verka för all parterna anger alltde vill åberopa och se till all parternas ståndpunkter klarläggs, ger domaren ellslöd vid processledningen som inle bör underskallas. Denmateriella processledningen i disposiliva mål måste självfallet även ifortsättningen utövas med försiktighet och får inle medföra alt principen omparternas frihet alt disponera över processmalerialet åsidosätts. Någonändring av vad som gäller f. n. i fråga om innebörden av den materiellaprocessledningen är sålunda inte avsedd. Rätlen skall genom frågor tUl parternasöka klarlägga vad som är tvistigt mellan dem och vilka grunder de vill anföra.Härvid kan rätten i viss utsträckning komma att föranleda parterna atl åberopaomständigheter, som har förbigåtts. Rätten får givelvis inte uppträdaså att den ens får sken av att la parti för den ena parlen. Jagföreslår alt en bestämmelse med del innehåll kommittén har föreslagit tas in i42 kap. RB. EnUgt min mening bör bestämmelsen placeras som ett andra stycke i 8§. Enligt11 § lingsrättsinstraktionen (1970: 108) får lingsnolarie med minst elt år ochsex månaders tjänstgöringstid av tingsrätten förordnas atl handlägga bl. a. målom penningfordran vid förberedelse saml huvudförhandling som hålls i förenkladform. Prop.1971: 45 103 dockinte avse mål som är av vidlyftig beskaffenhet eller vars avgörande eljestkräver särskild erfarenhet. Delfmns enligt min mening inle anledning all med anledning av ifrågavarandeändring i 42 kap. 8 § vidta någon ändring i fråga om behörigheten förtingsnotarie all handlägga mål vid förberedelse. Ålskil-liga mål ompenningfordran är av det slaget atl en äldre lingsnolarie bör kunna anförtrosförberedelsen. I mera komplicerade mål kan del inle minst med hänsyn tillbehovet av en effektiv processledning finnas anledning alt förberedelsenförbehålls mera erfarna domare. Del får ankomma på tingsrätten all beaktasådana synpunkter när förordnande meddelas enligt 11 § tingsrältsinslruktionen. I17 kap. 5 § första stycket RB regleras frågan om mellandom när flera käromålhandläggs i samma rättegång. Om i samma rättegång handläggs dels lalanhuruvida elt visst rättsförhållande beslår eller ej dels talan vars prövningberor av delta, kan mellandom ges över fastsläUelsetalan. Mellandom kan ocksåmeddelas i andra fall, när prövningen av en viss lalan är beroende av annan lalan,som handläggs i samma rättegång. I 17 kap. 5 § andra styckel RB finnsbestämmelser om mellandom när endast elt käromål föreligger. Mellandom kan idetta fall meddelas när talan förs om fullgörelse och såväl skyldigheten altprestera som prestationens storlek är omstridda. En förutsättning för mellandomär alt part begär sådan dom. Mot kärandens bestridande får mellandom meddelas endaslom det föreligger synnerliga skäl. När rätten meddelar mellandom, kan denförklara målet i övrigt vilande i väntan på att mellandomen vinner laga kraft. Domstolskommilténframhåller all åtskilliga praktiskt vikliga fall uteslutits från mellandomsinstitutetstillämpning. Kommittén syftar här främst på den ganska vanliga situationen, allkäranden framställer alternativa grander eller svaranden alternativa invändningar.Om exempelvis svaranden i elt kravmål i första hand åberopar preskription ochi andra hand betalning kan rätlen inte meddela dom över den första invändningenför all därefter, om den ogillas och domen vinner laga krafl, övergå lill attpröva den andra invändningen. Rätten kan i etl sådant fall endasl meddela enslutlig dom som avser målet i dess helhet. Denangivna ordningen medför olägenheter framför allt i de fall då viss grund inlekräver någon särskild utredning, medan andra fordrar omfattande och dyrbevisning. Med vidgade möjligheter liU meUandon: skulle en onödig ansvällningav underrällsprocessen i många fall kunn undvikas. Kommittén föreslår därför atlrätten, om del beträffancl samma käromål föreligger flera omständigheter somvar för sig är av omedelbar betydelse för utgången i målet och del med hänsyn liUutredningen är lämpligt all sådan del av målet avgörs för sig, på parts be- 1971: 45 104 gäranfår meddela särskUd dom i den delen. Mol parts bestridande får delta dock ske endaslom synnerliga skäl föreligger. Förslagelhar rönt starkt gensvar under remissbehandlingen. Del framhålls allmänt iremissyttrandena, alt de nuvarande möjligheterna till mellandom ärotillräckliga. Många domstolar åberopar erfarenhet av mål där betydandeprocessekonomiska vinster hade stått all vinna, om mellandom hade kunnatmeddelas i den omfattning som kommittén nu föreslår. I ell par remissyttrandenföreslås ytterligare utvidgning av meUandomsinstilutel. Jagdelar kommitténs och remissinstansernas uppfattning atl vägande skälföreligger för en utvidgning av mellandomsinstitulet. Ändringen bör endast lasikte på möjligheten att dela upp etl och samma käromål för skilda avgöranden.Om flera käromål kumulerats i ett mål kan särskild dom ges enligt 17 kap. 4 §eller 5 § första stycket RB. Ytterligare möjlighet bör öppnas till mellandomnär parterna har åberopat alternativa grunder eller invändningar ochprocessekonomiska vins-ler slår all vinna, om mellandom meddelas över en sådangrund eller invändning. framhållit hänger möjligheten alt dela upp etl käromål på särskildaavgöranden samman med omröslningsreglema. En förutsättning för att en fråga skaUkunna brytas ul och göras till föremål för mellandom är självfallet, attomröstningsreglerna gör det möjligt att rösta särskilt om den frågan. 2 § andra stycket Iredje punkten RB gäller, att om det beträffande sammakäromål förekommer flera omständigheter som var för sig är av omedelbarbetydelse för utgången, de skall, om sakens beskaffenhet påkallar det,uppställas till särskUd omröstning. Som exempel på sådana omständigheter angesi förarbetena fråga huravida skadeståndsskyldighet föreligger och fråga omskadeståndels storlek, fråga om fordrings uppkomst och fråga om preskriptioneller betalning samt fråga om gUlighelen av lestaments-bevakning och fråga om lestalorsförmåga all upprätta testamente. Sådana s. k. relevantaomständigheter kan åberopas antingen av käranden som grand för yrkandet ellerav svaranden som invändning mot kärandens krav. Däremot kan särskildomröstning inte företas beträffande omständigheter som avser bevisprövningen.Enbart frågan om den rättsliga betydelsen av en omständighet kan inle hellerställas upp till särskild omröstning. Somnyss framhållits kan mellandom inte avse annat eller mindre än som kanuppställas till särskUd omröstning. De nuvarande omröslningsreglema innefattaremellertid avsevärda möjligheter alt vidga mellandomsinslilutet. De medger attmellandom meddelas över varje omständighet som är av omedelbar betydelse förutgången. När sålunda käranden åberopat flera alternativa grunder förkäromålet, blir mellandom möjlig beträffande var och en av dem. På samma sättblir mellan- 1971: 45 105 dommöjlig i fråga om varje alternativ invändning från svarandens sida, ominvändningen har omedelbar betydelse för utgången, t. ex. invändning ompreskription eUer betalning. När mellandom meddelas över någon av kärandeneller svaranden åberopad omständighet, skall domen inle endast irmefatla enbedömning av frågan, humvida den påstådda omständigheten styrkts, utan ocksåfastställa vilken rättslig verkan omständigheten skall ha i målet. Mellandomblir däremot med kommitténs förslag inle möjlig i rena bevisfrågor såsom fråganom en urkund är äkta eller inle och inle heller beträffande frågan om rällsföljdenav elt föregivet förhållande. Detta följer emellertid inte endast avomröstningsreglerna. En sådan talan kan domstol nämligen över huvud intepröva. Enligt 13 kap. 2 § RB får talan om fastställelse humvida vissträttsförhållande beslår eller inle består föras endast under vissa föratsättningar.Talan måste sålunda avse visst rättsförhållande och inle endast etl faktisktförhållande eller rällsföljden av elt tänkt förhållande. Underremissbehandlingen har ifrågasatts att ytterligare utvidga mellandomsinstitulettill att omfatta även omständigheter utan omedelbar betydelse för utgången. Somexempel nämns frågan om äktheten av etl dokument och tolkningen av enavtalsbestämmelse i fall när tolkningen är av väsentUg betydelse för bedömandeav den sannolika rällsföljden. En dom angående elt faktiskt förhållande såsomäktheten av ell dokument skulle kunna få betydelse i framlida civUrällsligaeller straffrättsliga sammanhang på etl sätt som inle kan överblickas. Ensådan utvidgning av mellandomsinstitulet skulle därför enligt min mening föraför långt. Den föratsätter också vidgade möjligheter lill fastställelselalan. Tolkningstvislersom kan göras tUl föremål för fastslällelsetalan kan redan nu avgöras genom mellandom(17 kap. 5 § första stycket RB). Det skulle leda för långt alt i andra fallbryta ut enskilda tolkningsfrågor till särskilda avgöranden. Domstolarnasuppgift är alt slita tvister och inle alt meddela auktoritativa förklaringar ilösryckta rätts- eller bevisfrågor. I de fall då en begränsad rätts- ellerbevisfråga är av avgörande betydelse föreligger del vanligen möjlighet för parternaatl från början lägga upp processföringen så, alt denna fråga med minstamöjliga kostnad blir föremål för domstolens avgörande. Pågrund av vad jag nu har anfört ansluter jag mig lill den avgränsning av mellandomsLastitutetsom kommittén föreslagit. Mellandommotiveras främst av processekonomiska skäl. Även när mellandom i och för sig ärmöjlig, bör den därför tillgripas endasl om detta ger tids- och kostnadsmässigavinster. Så är förhållandet främst i de fall, då avgörandet av den till särskUddom utbrutna frågan kan leda lill alt övriga delar av målet inle behöver lasupp lill prövning. Situationen är visserligen en annan exempelvis när t. ex.käranden i elt skadeståndsmål åberopar altemativa grander beträffande själva skade- Prop.1971: 45 106 slåndsskyldighelensamtidigt som frågan om skadeståndels storlek är tvislig. Om mellandom i frågaom själva skadeslåndsskyldighelen meddelas över den i första hand åberopadegrunden, är därmed inle målet avgjort, hur domen än utfaller. Även i sådanafall kan emellertid mellandom innebära processekonomiska vinster genom atlingen prövning behöver ske av de i andra och Iredje hand åberopade grundernaför skadeslåndsskyldighelen. Enföratsättning för uppdelning av målet bör som kommittén framhållit vara, all särskUjandeav de olika tvistefrågorna är lämpligt med hänsyn till utredningen. Från ulredningssynpunklär en uppdelning självfallet särskUl påkallad när utredningen är av betydandeomfattning och i huvudsak hänför sig lill sådan del av målet, som kan särskUlavgöras genom mellandom. Annorlunda är del om samma personer skall höras somvittnen eller sakkunniga i fråga om samtUga eller flera grander ellerinvändningar. I sådana fall medför en uppdelning av målet ofta althandläggningen betungas och kostnaderna ökar. Delbör endast i undanlagsfall komma ifråga all mer än en mellandom meddelas isamma mål. kan del vara lämpligt alt domstolen till särskiltavgörande lar upp mer än en tvistefråga. Enmellandom kan ibland innebära nackdelar för en part. Dessa hänför sig främsttill den situation som kan uppkomma, om mellandomen överklagas. I sämsta fallkan ell mål komma all prövas två eller t. o. m. i varje instansmed åtföljande fördyring och tidsutdräkt. Liksom bör därför gälla altmellandom inte får meddelas, om ingen av parterna begär del. Mol partsbestridande bör mellandom i fortsättningen få meddelas endast om synnerligaskäl föreligger. Närmellandom meddelats skall målet i övrigt kunna vUandeförkla-ras till dess domenvunnit laga krafl. skall självfallet ske när målet avgjorts genom mellandommen även i andra fall föreligger i allmänhet skäl för vilandeförklaring. Undanlagsviskan dock förhållandena vara sådana, att handläggningen i övriga delar av måletbör fortsätta. Enav olägenheterna med atl målet i de delar som ej omfattas av mellandomen blir vUandeen är alt bevisningen kan hinna försämras. Del har därför underremissbehandlingen föreslagils alt sådana mål alltid skall prövas med förturvid fullföljd. För egen del anser jag inle all en sådan ordning är befogad.Ölägenheterna av en fördröjning i samband med överklagande får beaktas vidbedömningen om mellandom skall användas eller inle. Det har också under remissbehandlingenföreslagils, att bestämmelserna i 36 kap. 19 § RB om förhör med vittne utomhuvudförhandling ändras på sådant sätt, att vittnesförhör utomhuvudförhandling får hållas i den del av målet som vi-landeförklarals.Nuvarande bestämmelser medger sådant vittnesförhör endasl i de fall då vittneinte kan inställa sig vid huvudförhandlingen Prop.1971: 45 107 ellerinle kan göra della ulan oskälig kostnad eller synnerlig olägenhet. Enligt minmening föreligger inle tillräckliga skäl all utvidga möjligheterna lillvittnesförhör utom huvudförhandling. Bevisomedelbarhelen kräver atl möjlighetenlill bevisupptagning utom huvudförhandling är inskränkt lill sällsynta undanlagsfall.Riskerna för all förhören blir ofullständiga är också större, när vittne hörsutom huvudförhandling.