prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagtexten torde få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Somframgår av det anförda finns f. n i svensk rätt sanktionslagsliflning avgenerell natur bara inom sjöfartens område och i fråga om avvisning avutlänningar. Ivissa stater, som t. ex. , och , blir internationellafördrag en del av den interna lagstiftningen genoin att statentillträder traktaten och denna vederbörligen offentliggörs.För-dragsbeslämmelserna skall därefter direkt tillämpas av domstolar och andramyndigheter. I den mån bestämmelserna inte lämpar sig för sådan direkttillämpning måste komplettering ske genom särskild intern lagstiftning. Iandra länder är fördragsbestämmelser inte på nämnda sätt direkt tilllämpliga,utan en särskild inhemsk författning måste utfärdas för att domstolar ochandra myndigheter skall bli skyldiga att tillämpa dem. Denna melod används bl.a. i , , och . Maj:ts proposition nr 1971 FN-lagkommitténhar i sitt slutbetänkande (s. 3132) lämnat en redogörelse för densanktionslagstiftning som finns i vissa utländska stater. Jag hänvisar i förstahand till denna redogörelse. Beträffande lagstiftningen inom bör dockföljande anmärkas. IDanmark ger en lag av regeringen allmän fullmakt att efteröverläggning med utrikespolitiska nämnden meddela sådana bestämmelser somkrävs för att landet skall kunna genomföra bindande beslut som säkerhetsrådethar fattat i överensstämmelse med artiklarna 39 och 41 i FN-stadgan.Straffbestämmelser finns i 110 c § i den danska strafflagen. Enligt dellalagrum skall böter eller frihetsstraff, i vissa fall upp till , ådömasden som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder bestämmelser eller förbudsom med stöd av lag meddelats för alt genomföra förpliktelser somFN-inedlem. Sedanden gäller i en lag om uppfyllande av vissaförpliktelser, som grundar sig på medlemskap i . Lagen avser endastsäkerhetsrådets bindande resolutioner. För atl uppfylla förpliktelserna enligtsådana resolutioner kan i fråga om åtgärder av ekonomisk natur samt åtgärdersom gäller "meddelelseinedcl och kommunikationer" föreskriftermeddelas av regeringen genom förordning. Sådan förordning skall bringas lillriksdagens kännedom och kan upphävas av . Beträffande straff ochöTiga påföljder för överträdelse av bestämmelse, som har meddelats med stöd avlagen, gäller en särskild lag om bestraffning av brott mot vissafullmaktslagar. Enligt denna lag är straffet för normalbroll böter ellerfängelse i högst . INorge kan regeringen enligt lag meddela de bestämmelser som ärnödvändiga för att genomföra säkerhetsrådets bindande beslut. Uppsåtligöverträdelse av bestämmelse som meddelats med stöd av lagen straffas med bötereller fängelse i högst eller bådadera. Gärning som begås av oaktsamhetstraffas med böter eller fängelse eller bådadera. Lageninnehåller även förverkanderegler. Vadslutligen angår har alltinget genom en FN-lag av befullmäktigatregeringen att vidta de åtgärder som kan komma alt befinnas nödvändiga för attefterkomma säkerhetsrådets bindande beslut. För överträdelse av föreskrift medstöd av lagen kan dömas till böter eller fängelse i högst . 6.1Lagstiftningens form och räckvidd Denjuridiska skyldigheten enligt FN-sladgan för medlemsstat att efterkomma rådetsbeslut utgör enligt kommittén grunden till att svensk rätt måste gestatsmakterna möjhghet att genomföra säkerhetsrådets bindande beslut omsanktioner. Etl loj all verkställande på det nalio- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 13 nellaplanet av säkerhetsrådets sanktionsbeslul förutsätter att genomförandet skerdels så snabbt som möjligt, dels på sådant sätt att det sakliga innehållet ividtagna åtgärder så nära som möjligt ansluter sig till de beslutadesanktionerna eller i varje fall svarar mot beslutels syfte. Ikonstitutionellt hänseende kan man härvid enligt kommittén skilja mellan sådantransformation av rådets beslut till intern rätt som regeringen ensam fårföreta och sådan transformation vars verkställande fordrar gemensamt beslut avregering och riksdag. Ettgenomförande av rådels beslut om sanktioner kan innebära väsentliga ingrepp iden enskildes rältssfär, inte bara så alt de kan för framtiden radikalt ändrade förutsättningar på vilka hans utkomst och ekonomi vilar ulan också så att dekan rubba beslående rättsförhållanden. Starka skäl kan anföras för alt ingreppav så djupgående karaktär inte bör få företas annat än genom lagstiftning ivanlig ordning med remissbehandling, lagrådsutlåtande och riksdagsbehandlingsom ger tillfälle till en allsidig belysning av skälen för och mot ingreppen,hur lagstiftningen om sanktioner lämpligen bör utformas och vilka effekter denfår. Motdetla intresse av allsidig granskning av en lagstiftningsfråga mol bakgrundenav en föreliggande resolution slår kravet på snabbhet i genomförande avsanktionerna. atl i varje särskilt fall, då säkerhetsrådet har beslutatom sanktioner, stifta en ordinär lag med direkta bestämmelser av sådantinnehåll alt genom själva lagen genomför rådels beslut är otvivelaktigttidsödande. Departements- och riksdagsbehandlingen kräver så altfördröjningen kan framstå som besvärande för . Särskilt gäller detta omvärldsopinionens uppmärksamhet har fästs på något förfarande av svenskt subjekti strid mot beslutade sanktioner. Det kan f. ö. länkas att rådet i ettsanktionsbeslut direkt uttalar krav på snabbt genomförande eller fastställervissa tidsfrister. Kravet på snabbt genomförande av rådets beslut kanuppenbarligen bäst tillgodoses om regeringen ensam får överföra besluten lillnationella handlingsregler. Vadgäller intresset att kunna genomföra rådets beslut så att saldig överensstämmelsemed beslutets syfte uppnås påpekar kommittén, all de befogenheter regeringenhar f. n. inle är tillräckliga. Rhodesiafallet har visat alt del förhåller sigpå del sättet. Detanförda ger enligt kommittén vid handen all svensk rätt f. n. inle gör delmöjligt för oss att uppfylla vår juridiska förpliktelse enligt atlsåväl snabbi som sakligt korrekt genomföra säkerhetsrådets bindande beslut omsanktioner. Särskild lagstiftning behövs alltså för detla ändamål. Närdel gäller formen för denna lagstiftning erbjuder sig åtminstone tvåmöjligheter. Den kan utformas antingen som en permanent lag, enligt vilkenolika förfaranden som kan länkas bli omfattade av sanktioner är förbjudna iden mån sanktionsbeslul föreligger, eller som en permanent lag. Maj:ts proposition nr 1971 vilkeninnefattar fullmakt för regeringen att förbjuda sådana förfaranden i den månsanktionsbeslut påkallar del. Motvalel av den förstnämnda formen talar bl. a. att den skulle tvinga den enskildeatt tolka inte bara lagen utan också FN:s sanktionsbeslut för att fastställa omett visst förfarande är tillåtet eller inte. Den enskilde skulle också tvingasla ställning redan i den svåra frågan huruvida en resolution av säkerhetsrådetinnefattar ett bindande beslut eller endasl en rekommendation. En fördel meddenna utformning av lagen är å andra sidan atl etl sanktionsbeslut skulle bliomedelbart tillämpligt för svensk del. Kommittén anser det emellertid inteförsvarligt att tillgodose det allmänpolitiska intresset av snabbhet påbekostnad av de enskildas intresse av största möjliga klarhet i fråga omgränsdragningen mellan tillåtet och förbjudet saml det allmänna intresset avsäkerhet i omsättningen. Medalternativet fullmaktslag får det ankomma på regeringen, dels all fastställahuruvida ett bindande sanktionsbeslut föreligger, dels att bestämma vilkaförfaranden som förbjuds till följd av sanktionerna. Den enskilde behöversåledes i detta fall endast tolka de föreskrifter som regeringen har utfärdat,låt vara att sanktionsbeslutel härvid tjänar till ledning för honom vidtolkningen. Fullmaktskonstruktionen möjliggör dessutom för regeringen att genomunderlåtenhet att utnyttja fullmakten anpassa sanktionsbeslu-tels tillämpningtill speciella förhållanden, där sanldionsbeslutets absoluta tillämpning skulleleda till resultat som skulle vara slötande för svensk rättsuppfattning ellersom inte skulle stå i rimlig proportion till intresset av alt genomförasanktionerna. I den mån utnyttjandet av fullmakten får formen av generellabestämmelser av regeringen vilket torde få antas bli det normala - kanregeringen ge dispens från dessa. Genom sådan dispens kan regeringen i detenskilda fallet hindra uppkomsten av ej önskade och. vid bestämmelsernasutfärdande inte förutsedda effekter av påbjudna sanktioner. Exempelvis kan ivisst fall transitering av gods genom blockerad stat omfattas av meddeladeförbud. Undanlag härifrån kan emellertid ibland befinnas önskvärt, t. ex. medhänsyn till intresset av att tredje land inte drabbas. Dispensmöjligheten kanockså utgöra ett substitut för elt auktoritativt och bindande förhandsbeskedtill enskilda i frågan huruvida etl visst förfarande kan anses strida motutfärdade bestämmelser. Fullmaktskonstruktionen möjliggör således enkontinuerlig avvägning raellan motstående intressen och ger en handlingsfrihetsora inle erbjuds, om man väljer att direkt i lagen förbjuda förfaranden somomfattas av rådande sanktioner. Sanktionslagstiftningenbör därför enligt koramiltén få formen av en fullmaktslag som ger regeringenbefogenhet alt vidta sådana åtgärder som kan förutses bli nödvändiga för attgenomföra sanktioner. Ifråga ora lagstiftning för att genomföra säkerhetsrådets rekommendationererinrar kommittén om att inte föreskriver skyldighet förmedierasstal att verkställa sanktioner som bara är Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 15 rekommenderade.I dessa fall kan således som grund för lagstiftning inte åberopas alt Sverigemåste vara i slånd att fullgöra sina rättsliga skyldigheter enligt FN-stadgan.I frågan huruvida någon annan grund för lagstiftning kan anföras beträffanderekommendationer redovisar koramiltén följande överväganden. En ledande tanke i svenskutrikespolitik efter anslutningen till FN har varit att understödja strävandensom enligt svensk bedömning gagnar FN:s syften, oavsett om detta kan ske inoraeller utanför organisationen. Denna principiella inställning innebär attSverige är villigt atl delta inte bara i sådan fredsf rara jande verksarahetsom fordras för alt vi skall uppfylla folkrätts-liga förpliktelser, utan i allasträvanden av sådant slag, oberoende av om vi från snävt juridisk synpunkt ärskyldiga därtill. När en rekommendation ger uttryck ål en allraänl orafaltadpolitisk och raoralisk förväntan, bör raedlemsslalerna självfallet följa den.Sverige har också handlat efter denna princip. Sålunda orafattar 1966 årsprovisoriska lag angående utvidgad till-lämpning av 1939 och 1940 årsberedskapslagar på sjöfartens oraråde såväl säkerhetsrådets bindande beslut somdess rekomraendationer. Vidare hänvisas till all föranstaltade om bl.a. export- och importreglering raed anledning av rådets rekomraendationer den20 ora . Därjärale erinrar kommittén om det permanentatillägg lill de i 19 § utlänningslagen angivna avvisningsgrunder sora gjordesi samband raed Rhodesialagens tillkomst. Det har alltså redan i den praktiskapolitiken befunnits önskvärt för att kunna tillmötesgå rådetsrekoramendationer. Även fraradeles torde sådana fall kunna länkas inträffa dåSverige av politiska eller andra skäl önskar följa av rådet endastrekoraraenderade sanktioner och då ell snabbi genomförande avsanktionsåtgärderna påkallas. Detta förhållande kan enligt kommitténs meningåberopas som grund för att svensk rätt bör innehålla permanenta regler sora germöjlighet alt genoraföra rådets rekommendationer. Kommitténfinner alltså atl en svensk FN-lag bör omfatta, förutora säkerhetsrådetsbindande beslut ora sanktioner av icke-railitär natur, även rådetsrekoramendationer om sådana. Föralt rekoraraendationer skall kunna verkställas måste på samma sätt som föruthar sagts beträffande bindande beslut den interna rätlen vara så utforraadall genomförandet kan ske snabbt och i sak korrekt. Vad koraraittén har anmärktom behovet av särskild lagstiftning av fullraaktska-raktär för de bindandebeslutens del har därför betydelse även i rekommendationsfallen. Närdet gäller frågan vilka befogenheter en fullmaktslag bör orafatta understrykerkomraittén, atl del är omöjligt atl uttöraraande uppräkna de icke-militärasanktioner som säkerhetsrådet kan tänkas komraa atl besluta eller Maj:ts proposition nr 1971 rekoraraendera.Med hänsyn härtill ligger det nära till hands att hävda all regeringensfullmakt i materiellt avseende bör utformas som elt allmänt bemyndigande attvidta alla de åtgärder av sanklionskaraklär som kan komma att föreskrivas irådets beslut eller rekoramendationer. Endast därigenora kan man vara säker påalt i del enskilda fallet kunna så snabbt och fullständigt sora möjligtverkställa sanktionerna. Enfullmaktslag av sådan typ är emellertid främmande för svensk rätt. Principen ivåra fullraaklslagar är den alt regeringens bemyndigande inte är generellt utanär begränsat inom en viss ram med rätt för regeringen att vidta i huvudsakendasl särskilt specificerade åtgärder. Kommittén finner att det inle börifrågakomma att i vårt land införa en fullmaktslag som generellt bemyndigarregeringen att vidta alla de åtgärder av icke-railitär art, som säkerhetsrådetkan komma alt besluta eller rekommendera. I stället bör enligt koraraitténregeringen i en fullinaktslag berayndigas att vidta endasl vissa särskiltangivna åtgärder, i den mån det är påkallat av någon säkerhetsrådetsresolution. Meden sådan metod kan det givetvis - med hänsyn till oraöjlighelen att i förväggöra en fullständig uppräkning av åtgärder inträffa fall då fullmakten intetäcker alla åtgärder som har upptagits i en rådsresolution. Kommittén anserdet emellertid möjligt att göra en så pass utförlig beskrivning av olikaåtgärder av förbudskaraktär att lagen åtminstone i allt väsentligt gerregeringen möjlighet att genoraföra rådets resolutioner. Fråganom omfattningen av regeringens befogenheter får bedömas med utgångspunkt frånalt lagen skall göra det möjligt för regeringen att för vidkoraraandeuppnå det aUmänna syftet med de sanktioner som säkerhetsrådet i olika fall harförordat. Detta syfte är generellt sett att åstadkomraa ett sådant avbrott iden blockerade statens ekonomiska och andra förbindelser med omvärlden attstaten tvingas upphöra med den för freden farliga verksamhet sora ligger tillgrund för rådets ingripande. Det allmänna syftet kan för en enskild FN-medlemsdel uppnås även om medlemmen inte i varje detalj vidtar åtgärder enligt ordalydelsenav säkerhetsrådets föreskrifter. Ett i alla avseenden fullständigt uppfyllandeav rådels resolutioner torde f. ö. raånga gånger vara ogörligt. VadSverige beträffar lär man inte ens i det fall alt föreskrifterna överförs tillintern rätt genoin en direkt översättning till svenska språket kunna vara säkerpå att nå ett sådant resultat. Det torde nämligen ibland knappast kunnaundvikas att man vid översättning från en på fräramande språk avfattadresolutionstext tvingas till bl. a. inskränkande avvikelser i sak. Kommitténvill härvid erinra ora t. ex. svårigheterna alt från ett språk till etl annatöversätta rättsliga termer. Motsvarande risk för avvikelser skulle föreliggaäven ora man använde sig av raetoden att i en särskild författning helt enkelthänvisa till originaltexten i en säkerhetsrådets resolution. Vidare framhållerkoramiltén att det föreligger risk för saldiga avvikelser i bl. KungLMaj:ts proposition nr 1971 17 riktningockså när man återger en resolution inte bara i översalt skick utan dessutora iövrigt omstöpt enligt sedvanlig svensk lagteknik. Ävenvissa andra förhållanden kan leda till alt raan inle når full sakligöverensstämmelse mellan säkerhetsrådets resolutioner och intern rätt. Kommitténhänvisar till atl säkerhetsrådels resolutioner ofta torde utarbetas på kort tidoch utan att möjlighet finns att i detalj överväga deras verkningar inora olikanationella rättssystem. Resolutionerna tillkommer efter förhandlingar mellansäkerhetsrådets medlemraar och raåste med nödvändighet utgöra resultatet avsamraanjärakningar mellan olika ståndpunkter. Ordalydelsen av en resolutionkan ibland ha förestavats mera av intresset att undvika meningsmotsättningarän av intresset att ge ett entydigt uttryck åt en viss sanktionsålgärd. SomRhodesiafallet visar kan man därför inte i alla detaljer känna sig bunden av deforrauleringar sora har använts i resolu-tionslexterna. I stället bör raantolka resolutionerna efter deras allraänna anda och söka på ett förnuftigt sättutforma de lagregler sora behövs för att förverkliga syftena bakomresolutionerna. raening kan innehållet i Rhodesialagen lärapligen tjäna somförebild vid bestämraande av omfattningen av regeringens befogenheter atlgenomföra säkerhetsrådets resolutioner i allmänhet. Rhodesialagen byggerframför allt på de tvingande föreskrifterna i rådets resolution den 29 raaj1968. Dessa föreskrifter är långtgående saml innefattar exempel på deviktigaste slagen av sanktionsåtgärder. Deolika kategorier åtgärder som regeringen bör ha befogenhet att vidta kan enligtkommittén i storl sett indelas i dels ekonoraiska och finansiella åtgärder,dels åtgärder avseende koramunikationer, dels åtgärder som är riktade raotperson. Det går knappast att dra några fasta gränser mellan dessa kategorier.1 det följande angivna befogenheter avses tillkomraa regeringen endast i denraån det är påkallat av någon säkerhetsrådets resolution. Regeringen böraldrig få vidta åtgärder som visserligen är upptagna i fullmakts-lagen men somi del enskilda fallet inte omfattas av rådets beslut eller rekommendation.Slutligen erinrar komraittén ora att regeringens befogenheter att förbjudavissa åtgärder givetvis endast kan ha betydelse i förhållande till personer somär underkastade svensk jurisdiktion. Ifråga ora ekonoraiska sanktioner bör det i första hand finnas raöjlighet förregeringen att ingripa i verksainhet som rör den blockerade statens försörjningraed varor eller utförsel av varor från denna stat. Med hänsyn tillerfarenheterna från Rhodesiafallet bör termen vara ges en vidsträckt innebördoch avse alla raalerieUa ting av lös egendoms natur. Med varor bör jämställaselektrisk kraft. Närdet gäller den blockerade statens försörjning med varor torde det inle varatiUräckligt att förUta sig på förbud raot utförsel från till den Maj:ts proposition nr 1971 Man får näraligen räkna med atl säkerhetsrådet ålägger medlemsstaternaatt förbjuda även sådan verksamhet av deras medborgare utomlands som kan ledatill att varor införs lill blockerad stal. Detsynes därför lämpligt att i lagen primärt upptas förbud mot varuinförsel lillblockerad stat. Del är emellertid sannohkt atl även förfaranden sora innebärmedverkan eller förberedelse till blockadbrylning kan korama att omfattas avbeslutade eller rekoraraenderade sanktioner. Erfarenheterna av säkerhetsrådetshandlande i Rhodesiafallet, där sanktionerna dehis fått en sådan utforraning,ger belägg för delta antagande. Visserligen följer av de i svensk rätt gällandeallraänna reglerna om ansvar för raedverkan all även åtgärder sora främjar denbrottsliga gärningen medför ansvar men det krävs då att brottet koramer lill utförande.Behov föreligger med hänsyn lill den sannolika utformningen av FN:ssanktionsresolutioner att kunna ingripa raed slraffsanklionerade förbud molförfaranden sora utgör led i en tilläranad blockadbrytning redan innan dennahar skett. TiU del priraära förbudet bör därför kunna anslutas förbud mot altvidta åtgärder som främjar eller är ägnade att fräraja varuinförsel lillblockerad stal. Här kan tydligen en raängd åtgärder tänkas. Därför ligger detnära till hands att helt aUmänt låta lagen orafalta förbud mot varje åtgärd somfrämjar eller är ägnad att fräraja sådan införsel. Med hänsyn lill koramitténsprincipieUa ståndpunkt att regeringens befogenheter i möjligaste raån börpreciseras, avvisas dock denna raelod. Detsamma gäller den likartade metodenatl i lagen visserligen ange de i sararaanhangel mest typiska slagen avåtgärder som bör hindras men avsluta uppräkningen med en allmän bestämmelse oraförbud raot andra åtgärder som främjar eller är ägnade att fräraja olovliginförsel. I stället bör enligt komraittén i lagen uttömraande räknas upp desärskilda åtgärder av förevarande art som regeringen får förbjuda. De åtgärdersora sålunda bör raedlas måste avse väsentliga led i varornas produktions- ochdistributionsprocess. I 3 § Rhodesialagen finns sådana åtgärder angivna. Dennauppräkning torde fylla rimliga krav på utförlighet och torde kunna användassora förebild för den permanenta FN-lagens beskrivning av regeringensbefogenheter i ifrågavarande avseende. lagen anges vissa åtgärder, som främjar eller är ägnade att främjavaruinförsel till blockerad stal, kan ifrågasättas oin man över huvud tagetbehöver tillgripa förbud mot export från . Utförsel av varor frånSverige, avsedda för blockerad stat, måste uppenbarligen innebära bl. a. allvarorna transporteras. Och redan därigenom föreligger en åtgärd som kanorafattas av regeringens befogenheter atl förbjuda åtgärder som frärajar införsellill blockerad stal. EraeUertid kan man inte bortse från raöjligheten atlsäkerhetsrådet föreskriver relativt begränsade sanktioner och åläggerraedlemsslalerna t. ex. att hindra viss verksarahet endast inora deras egetterritorium. För ett sådant fall synes del inte lärapligt all lagen tar sikteenbart på att hindra införsel till den blockerade staten. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 19 varalämpligt också med ett förbud som direkt hänför sig till utförsel från Sverige.Visserligen kan regeringen redan med stöd av den ekonoraiskalagsliftningsmaklen förordna ora förbud att utföra varor från . Enfördel med alt medta exportförbud i fullmaktslagen synes dock vara att mandärtill vid behov kan ansluta förbud också raot sådana åtgärder som främjareller är ägnade att främja varuulförsel från till blockerad stal. Enannan fördel är att brott raot ell exportförbud sora raeddelals isanktions-syfte koraraer atl bedömas enligt påföljdsreglerna i sanktionslagen. Koramilténerinrar därefter ora alt den blockerade statens varuförsörjning kan ske ocksågenom handlingar, företagna inora den blockerade staten och ulan saraband raedimport till denna stat. 1 den raån säkerhetsrådets resolutioner konstrueras somett åläggande för raedlerasstaterna all förbjuda sina medborgare alt bedrivaverksarahet av betydelse för den blockerade statens krigspotential, raåsteregeringen ha befogenhet all förbjuda sådan verksarahet samt åtgärder somfrärajar eller är ägnade alt främja verksainhet av del slaget, även när denbedrivs av svenska raedborgare inom den blockerade staten. Koraraittén hardärför föreslagit att regeringen får befogenhet atl förbjuda tillhandahållandeav vara inora blockerad stal i verksarahet av ekonoraisk art saml åtgärd sorafrämjar eller är ägnad att främja sådant tillhandahållande. Ytterligareell sätt, varigenom en blockerad stat kan sägas bli hjälpt raed sinförsörjning, är vissa former av leverans av varor lill personer eller förelagutanför staten. Här åsyftas sådana fall då varorna är avsedda alt användas iverksamhet raed anknytning till den blockerade staten. Av särskild vikt är idelta samraanhang verksarahet av ekonoraisk art sora drivs från näranda stat,t. ex. filialrörelse som elt förelag raed huvudkontor i den blockerade statenidkar uloralands. Ytterligare exerapel är leveranser avsedda för inköpsorganisationereller agenturer utomlands för företag, heraraahörande i den blockerade staten.Tillhandahållande av varor avsedda för personer eller företag som utanför denblockerade staten medverkar i verksarahet av angivet slag torde otvivelaktigtinnebära risk för alt varorna, eventuellt efter bearbetning e. d., exempelvissäljs vidare till annan stat och därigenom inbringar valuta för den blockeradestaten. Lagen bör omfatta befogenhet för regeringen att ingripa även raot sådanform av försörjning saral mot åtgärder sora främjar eller är ägnade alt frärajaförsörjning av det slaget. Koraraitténbehandlar därefter sanktioner sora närmast går ut på atl hindra utförsel frånblockerad stat.