prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Vidden komraunikation av taxeringsbesvär raed taxeringsintendent, sora skeromkring och därefter, finns del sålundaenligt min raening knappast skäl att generellt tillgripa delgivning. I 10 § andra stycketföreslås regler ora all koraraunikation får underlåtas i vissa fall. Deundantag från förvaltningsmyndighets kommunikationsplikl som har lagils in i15 § försia stycket 1 och 3 förvaltningslagen anser jag lärapliga förförvallningsrättskipningens del, och förevarande bestämmelse har därförutformats i huvudsaklig överensslämmelse därraed. Med anledning av ellpåpekande av hovrätten över och har som uttryckligtundanlagskrilerium , all det är uppenbart alt lalan inte kan bifallas.Härigenom uppnås i praktiken överensstämmelse med regeln i 52 kap. 7 § andrastycket RB, atl hovrätten får göra ändring i undenätlens beslut, såviti angårmotparts rätt, endast om tillfälle har lämnats denne att förklara sig. Pågrundval av förevarande bestämmelse bör regeringsrätten kunna avslå ansökan omprövningstillstånd utan att ansökningen har kommunicerats medmotpart. Genom 10 § tredje siyckethar de begränsningar som enligt 43 § skaU gälla i fråga om parts rätt att ladel av det som har tillförts målel gjorts tilllämpliga även i fråga omkommunikation. Bestäraraelsen motsvarar den sora för förvaltningsmyndighets delupptagils i 15 § Iredje styckel förvaltningslagen. Bestämmelsernaom svar i 11 § upptar först en regel om atl svar skall avges skriftligen, orainte rätten förordnar alt svaret får lämnas vid muntlig förhandling. Liksom endel remissinstanser anser jag att det i princip inte är lämpUgt att part lämnarsilt svar muntligen till rätlens ordförande, såvitt det ej sker vid en muntligförhandling till vilken också motparten har kallals. Det behov, sora kan finnasatt hjälpa enskild som har svårt att uttrycka sig i skrift, torde kunnatillgodoses bl, a, genom muntliga kontakter med tjänsteraän hosförvaltningsdomstolarna. Såväl per telefon som vid personliga sammanträffandenkan den enskilde få vägledning om hur han skall skriva silt svar. Inte säUanbUr det aktuellt att tjänstemannen går enskilda lill Maj:ts proposition nr 30 är 1971 547 hända på det viset att han genom tjänsteanteckningartecknar ned det som raeddelas . Dessa tjänsteanteckningar fogas i så falltill akten i målel och kan ersätta skriftligt svar. Det gäller här en servicesom är naturlig i en process som enskild part bör kunna föra utan sakkunnigtbiträde. Servicen är principiellt sett dock inte etl led i processen, och någonföreskrift härom bör därför inte meddelas i lagen. Av det sagda framgår attjag inte delar advokatsamfunds åsikt alt den som har förelagts allsvara över huvud taget inte bör få rauntligen kontakta någon tjänsteraän vidrätten utan all raotparlen är närvarande. I 11 § andra och Iredje styckena har upptagitsbestäraraelser ora vad svar skall innehålla. Bestäraraelserna raolsvarar ihuvudsak bestäraraelser i 9 § departemenlsproraeraorians lagförslag raed vissajämkningar. I 12 § första stycket har upptagits en bestämmelse omkommunikation av svar och därtill hörande material med sökande eller klagande.Bestämmelsen motsvarar 11 § departementsproraemorians lagförslag med vissajämkningar av huvudsakligen redaktionell natur. I ell andra stycke har tagitsin en motsvarighet lill 10 § Iredje stycket. Bestäraraelserna i 1012 §§ lägger inte hinder i vägen förytterligare skriftväxling. Om sådan är påkallad, bör den givelvis äga rum.Delta framgår också indirekt av bestämmelsen i 18 §. I motsats till hovrättenöver och anser jag sålunda all ullryckliga bestämmelser omfortsatt skriftväxling inte behövs. Paragrafen tar upp frågan ora hörande av myndighet, somhar beslutat i lägre instans. Den motsvarar 12 § departementspromemorianslagförslag. I mål, där offentlig motpart saknas,inhämtar regeringsrällen i regel yttrande från den myndighet, vars beslut haröverklagats. Sålunda hörs t. ex. länsstyrelse över besvär i barnavårds-,nykterhetsvårds-, byggnads-, hälsovårds- och körkorismäl. Länsslyrelsen kan isin lur före avgivandel av silt yttrande höra den koraraunala nämnden.Molsvarande praxis lillämpas hos kararaarrätlen. I taxeringsraål hörsvisserligen inte prövningsnämnden men i socialhjälps- och familjebidragsmålinhämtas yttrande. Enligt 43 § förordningen ora förfarandet vid visskonsurationsbeskattning åligger del beskattningsmyndigheten all, där del inteanses obehövligt, i skriftligt utiålande lill kammarrätten yttra sig om vadklagande och förklarande bar anfört. Myndigheien skall också, i den mån delinte har skett i det överklagade beslutet, ange de skäl på vilka detta hargrundats. I 77 § taxeringsförordningen är föreskrivet all yttrandeskall infordras från taxeringsnämndens ordförande över besvär som skattskyldigeller koramun har anfört hos prövningsnämnden, om det inte är överflödigt. Maj.ts proposition nr 30 år1971 I departementspromemorianslagförslag föreslås i 12 § att rätten, om det behövs, skall inhämta yttrandefrån förvaltningsmyndighet, mol vars beslut lalan förs, om sådanl yttrandeinte föreligger i raålet. Enligtproraeraorian blir fråga ora inhäralande av yttrande i besvärsmål från deninstans som har meddelat det överklagade beslutet aktuell endast i raål somfullföljs från förvaltningsmyndighet lill förvaltningsdomstol. Det kan inteannal än i speciella undantagsfall tänkas koraraa i fråga att kamraarrätlenbegär yttrande från länsrätt eller länsskalterätt eller alt regeringsrättenönskar yttrande från kammarrätten. Däreraot får man räkna med att länsrättkommer att behöva höra i besvärsraål angående barnavård ochlänsskalterätt taxeringsnärand, lokal skattemyndighet ra. Vidare kan kararaarrätlen behöva höra i därifrånfullföljda byggnadsmål, hälsovårdsmål ra. mål och regeringsrätten t. ex.landsling i kommunalbesvärsmål angående dess beslul. Enligtpromemorian är del i besvärsmål, där del inte finns offentlig part raed uppgiftatt föra de allraänna intressenas lalan, särskilt betydelsefullt alt i ställetden förvaltningsmyndighet koraraer lill tals, vars beslul har överklagats. Denfår då tillfälle inte bara att lärana kompletterande sakupplysningar medanledning av vad sora har anförts i besvären utan också att utveckla sinavärderingar beträffande saken. Även om beslutsmyndighetens hörande har sinväsentliga funktion i enpartsmål, kan del vara till fördel för utredningenockså i tvåpartsmål. Åtgärden bör därför inte begränsas till enparlsmålen.Geraensarat för en- och tvåpartsmål måste dock givelvis gälla att remiss tillbeslulsmyndigheten skall göras endasl om åtgärden är meningsfull,Remissbeslutel måsle grundas på en verklig behovsprövning, I vad mån iIvåparlsärenden med offentlig part denne eller domstolen skall hörabeslutsrayndigheten, t. ex, taxeringsnämnden genora dess ordförande, är enlämplighetsfråga som inte behöver regleras. Departementschefen.Förutora genora viss redaktionell ändring skiljer sig paragrafen frånmotsvarande paragraf i departementspromemorians lagförslag därigenom att denanger att yttrande skall få inhämtas inte bara från förvaltningsmyndighet motvars beslul talan förs ulan över huvud tagel från förvaltningsmyndighet, sorahar beslutat tidigare i saken. Hörande av domstol som tidigare beslutat i sakenbör inte ingå som ett reguljärt led i förfarandet. Att en bestäraraelse omhörande av dorastol inte har tagits upp i lagen innebär dock inte, atl 1. ex.kammarrällen är förhindrad att inhämta yttrande från länsrätt eller skatterätt,om det behövs för etl förtydligande av innehållet i ell överklagat besluteller av annan särskild anledning. Jag viU i detla sararaanhang också erinraora atl rätten raed stöd av bestämmelsen i 23 § ora hörande av sakkunnigrayndighet ra, fl. kan inhärata yttrande t. ex, från i ettkörkorismäl eller ell folkbokföringsmål. Maj:ts proposition nr 1971 549 I paragrafen ges föreskrifter om kallelse av part tillmuntlig förhandling. Paragrafen motsvarar i huvudsak 21 §departementspromemorians lagförslag. För kammarrätten föreskrivs i 24 § kararaanätls-stadgan alt partemaskall kallas till muntlig handläggning. Enskild part får därvid anmodas allinställa sig personligen. För parts utevaro får inte sältas ul annan påföljd änalt målet kan komma all avgöras i befintligt skick, ora parten inteefterkoramer kallelsen. Beträffande muntlig förhandling hos prövningsnämnd är i 81§ taxeringsförordningen föreskrivet all parterna skall kallas. Denskatlskyldige får föreläggas vid vite alt inställa sig personligen, när detanses erforderligt. Skatlskyldigs eller annans utevaro skall inte uigöra hinderför att raål handläggs muntligen och avgörs på föreliggande ulredning. Enligt promemorians lagförslagkallas parterna till muntlig förhandling, förberedelse och syn. Enskild partfår föreläggas all inställa sig personligen vid påföljd av vite eller av allhans utevaro inte ulgör hinder för målels vidare handläggning och avgörande. I promemorian erinras ora alt rauntlig förhandling skallkunna begränsas till viss fråga, varom uiredningen anses bristfällig, och att deti och för sig kan tänkas atl en förhandling anordnas väsentligen för all rättenskall få tillfälle att höra ett bestämt vittne. I en del fall är förhållandenasådana att enskild part inte kan tillåtas närvara vid själva vittnesförhöret,såsom när ändamålet med tillämnade eller vidtagna vårdåtgärder skulle molverkasom parlen fick kännedom om viss ulredning eller dess ursprung. Delta kan enligtpromemorian dock inte utgöra tillräcklig anledning atl underlåta att kallaparlen lill förhandlingen. Någol undantag bör därför inte finnas från en regelom att parterna skall kallas lill förhandling. Enskild part bör kunna föreläggas att infinna sigpersonUgen vid påföljd av vite eller av all hans utevaro inte utgör hinder förmålets vidare handläggning och avgörande, men sora allmän regel bör inte gällaatt vilesföre-lagd part skall få hämtas ora han uteblir. Bestäraraelsen om alt parterna skallkallas lill muntlig förhandling, förberedelse och syn har föranlett hovrättenöver och atl påpeka alt partsbegreppet här, liksom då del gällerfrågan ora när koramunikation skall ske, kan vålla viss oklarhel. Hovrättenanser att olägenheten härav är större när part skall kallas till förhandling ännär han skall delges en skrivelse. Lånsstyrelsen i lar upp frågan ora hur man ivissa situationer skall kunna förhindra alt part får del av vittnesberättelse.Länsslyrelsen påpekar att det i mål om tvångsintagning på allmän vårdanstaltför alkoholmissbrukare regelmässigt förekommer all även den hördes anhörigaeller grannar får yttra sig. Särskilt vid förhör raed farliga alkohoUster Maj.-ts proposition nr 30år 1971 inträffar det atl sådana personer, som enligt gällandeordning hörs upplysningsvis, av rädsla för repressalier inte vill uttala sig iden hördes närvaro. Detta gäller även om grannen eller den anhörige hörs ialkoholistens frånvaro, om denne efteråt får ta del av den avgivnaberättelsen. Det finns enligt mening således i dessa speciellamål behov av en rättslig möjlighet alt vägra part alt ta del avviltnesberätlelser. Med tanke på att processen ytterst syftar tillvårdålgärder för och hjälp till alkoholisten synes inte alltför starkabetänkligheter behöva hysas mot regler, som underlättar bevisupptagningen ochsom tillgodoser andras berättigade krav på skydd till person ochegendom. Förhållandet gäller även ora reglema skulle strida mol principen omalt part skall få del av allt material i raålet innan det avgörs. förordar därför atl länsrätten genomföreskrift i 23 § ges möjlighel att i den angivna situationen underlåta attdelge part vad sora har korarait frara i viss vittnesberätlelse. Förslagsvisbör härvid övervägas möjligheten atl jämställa sådana berättelser med dehandlingar, som myndighet kan vägra all lämna ut med stöd av 14 § andrastycket sekretesslagen. Frågan om hur det skall förfaras när part uteblir frånförhandling berörs bl, a. av hovrätten över och . Hovrätten, somkonstaterar att den föreslagna 21 § inte innehåller någon bestäraraelse härora,förordar en regel av innebörd alt förhandling får hållas utan hinder av parlensutevaro och atl målet får avgöras om saken finnes kunna nöjaktigt utredas. Lånsstyrelsen i tar upp frågan om ivilken form kallelse till muntUg förhandling skall ske. Enligt länsstyrelsensmening kan man av promemorian få den uppfattningen även om 21 § ilagförslaget inte lämnar någon antydan därom alt kallelse lill förhandling iprincip skall ske skriftligen. I fråga om alkoholmissbrukare har det,framhåller , dock visat sig mycket svårt att genom skriftligkallelse uppnå en muntlig förhandling inom rimlig tid utan att föreskrivahämtningspåföljd. Verkställighet av påföljden visar sig ofta omöjlig altutföra, då den kallade har avvikit från orten eller håller sig undan. Enmuntlig eller eventuellt skriftlig kallelse genom nykterhetsnämndens medverkanleder däremot praktiskt tagel alltid till all vederbörande infinner sig lillförhandlingen. förutsätter därför all länsrätten lämnas etltämligen fritt val mellan muntlig och skriftlig kallelse. Med anledning av vad hovrätten överSkåne och anfört har kretsen av dem som skall kallas lill muntligförhandling angetts utan utnyttjande av partsbegreppet, I stället har lagtextenutformats med användande av formuleringen »sökande eller klagande och den somhar att svara i målel». Av denna formulering fraragår tydligare vilka som skallkallas till en muntiig förhandling. Som i har påpekat kan del imål om tvångs- Maj:ts proposition nr 30 är 1971 551 intagning på aUraän speciella behov av atl kunna vägra den raot vilken åtgärden sätts ifråga all ta del av vittnesberätlelse, I 24 § föreslås regler om förhör medvittne och sakkunnig, förhör gäUer enligt paragrafen i tillämpliga delar 36kap, 118 och 2023 §§ RB, EnUgt 36 kap, 18 § RB kan rätten i vissa faUförordna att part inte får vara närvarande under vittnesförhöret. Emellertidskall, sedan parlen har kallats in igen, vittnets berättelse läsas upp ochparten ges tillfälle att ställa frågor till vittnet. Någon raöjlighet atl förpart undanhålla vad vittne har berättat inför rällen ger RB inte. I och för sigskulle del vara möjUgt att som har föreslagit ge rättenbefogenhet att underlåta att delge parten vad som har kommit fram vidvittnesförhör i partens frånvaro. Vad man vill åstadkomraa är dock att vittnetinte av rädsla för repressalier skall hålla inne raed vad han vet i saken. Oravittnet hörs vid förhandling, dit också den har kallats om vars intagning ärfråga, raedför den antydda ordningen visserligen att parten inte får reda påvad vittnet har sagt i hans frånvaro. Han vet dock om atl vittnet har hörts,och beslutar rätten sedan om Ivångsintagning ligger det nära till hands alt hanfår den uppfattningen atl viltnesberältelsen har påverkal rättensställningslagande. Risken för repressalier är då alltjämt för handen. Enlämpligare ordning är alt ge rätlen möjlighel alt underlåta att kalla partentill förhandlingen. Med tanke på alt en sådan möjlighel skall utnyttjas baraundantagsvis och tar sikte bara på fall då det är fråga ora vård och hjälp åt denraot vilken åtgärd sätts i fråga, anser jag att de betänkligheter avprincipiell nalur som kan hysas raot en sådan undanlagsregel bör vika.Eftersora behov av att kunna underlåta alt kalla part lill rauntlig förhandlingundantagsvis kan föreligga också i andra mål än sådana sora gällerIvångsintagning av alkoholraissbrukare, har regeln getts den genereUautformningen alt sökande eller klagande och den sora har atl svara i målelkallas, om inte särskilda skäl talar raot det. Den nyssnämnda beslämmelsen kompletteras av föreskrifter i18 och 43 §§. EnUgl 18 § skall part, innan målet avgörs, ha fått kännedora omdet sora har tillförts målet genom annan än honom själv, om inte särskilda skältalar däremot. Har vittne hörts vid förhandling, till vilken part inte harkallats, kan således rätlen underlåta att delge parten vad sora har tillförtsmålet genom vittnesförhöret. I 43 § ges regler ora parts rätt att la del av delsora har tillförts målet. Dessa regler ger rätlen möjlighet att vägra part attla del av t, ex, utskrift av vittnesförhör, som har ägt rum vid förhandling,till vilken parten inte har kallals, Rällen bör, såsora föreslås i departemenlsproraeraorianslagförslag, kunna förelägga enskild att inställa sig personUgen vid vite ellervid påföljd av atl hans utevaro inte ulgör hinder för raålets vidarehandläggning och avgörande. Av den orasländighelen att rätten i kallelsen fårsätta ut den senare påföljden får anses fraragå tillräckligt tydligt allförhandlingen kan Maj.ts proposition nr 30 år1971 hållas ulan hinder av utevaron och målet avgöras, ora delär försvariigl med hänsyn lill utredningen. Jag är därför inte beredd allansluta raig lill den i ett remissyttrande framförda åsikten att det behövs ensärskild regel om hur rätten skall förfara när part uteblir från förhandling. Det är enligt rain mening inte lämpligt all i lagen förain en allraän regel om rätt att hämta part, som uteblir från förhandling tillvilken han har kallats vid vite att infinna sig personligen. Däremot bör mannaturligtvis inte avskaffa de möjligheter att hämta parter somspecialförfatlningarna nu ger, t. ex. länsinstansens befogenhet atl i mål omtvångsintagning på allmän påkallahandräckning för hämtande av den om vars intagning är fråga. i har tagit upp fråganom i vilken form kallelse till muntlig förhandling skall ske och har förutsattatl länsrätt lämnas elt tämligen fritt val mellan muntlig och skriftligkallelse. Av 47 § framgår atl kallelse får delges enligt delgivningslagen.Något krav på atl kallelse skall överbringas enligt delgivningslagen harsåledes av skäl tUl vilka jag återkoramer inte ställts upp. Har rätten den uppfattningen att kallelse bäst överbringaspå ett annat sätt än genora forralig delgivning, kan del naturligtvis användas.Ora länsrätt emellertid vill delge kallelse, utesluter detla inte all kallelsenöverbringas t. ex. genom nykterhetsnämndens försorg. Bland delgivningsformernaingår nämUgen all överlämna handlingen genom bud. I enlighel med det anförda föreslås att det i 14 §föreskrivs atl till rauntlig förhandling kallas sökande eller klagande och densora har alt svara i målet, om ej särskilda skäl talar däremot, samt atlenskild får föreläggas alt inställa sig personligen vid vite eller vid påföljdav atl hans utevaro inte utgör hinder för målels vidare handläggning ochavgörande. I denna paragraf behandlas enskild parts rätt lillersällning för sina kostnader vid inställelse lill förhandling. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 24 § första stycket departemenlsproraeraorians lagförslag. F. n. finns inte några bestämmelser oraersättning liU part som inställer sig lill sammanträde för muntiig handläggningi mål hos regeringsrätten, kammarrätten eller prövningsnämnd. I 24 § promeraorians lagförslagföreslås att enskild part, som har inställt sig lill muntiig förhandling,förberedelse eller syn, får tillerkännas ersättning av allraänna medel förkoslnader för resa och uppehälle saml för tidsspillan, om rätten finner atl hanskäligen bör ersättas för sin inställelse. Vidare föreslås en regel ora atlersättningen bestäms enligt de grunder som är föreskrivna för ersättning avallmänna medel till vittne. Det framhålls atl del inte kan anses innebära eltföre- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 553 gripandeav en eventuell framtida reglering av frågan om rättegångskostnader iförvallningsprocessen all raeddela bestämmelser om möjlighel för rätlen alttillerkänna enskild part ersättning för koslnader för inställelse inför rällen. Remissyttrandena.Förslagel har fåll ett genomgående gott mottagande av remissinstanserna,Särskill positiva är riksskattenämnden, RLF och lantbruks förbund. Länsstyrelseni påpekar alt parts möjlighet atl få ersättning av allmänna raedelför inställelse blir förraånligare än i raotsvarande silualion vid allmändomstol. anser att det bör övervägas atl i motiven framhålla attbeslämraelsen skall tolkas restriktivt. Enprecisering i lagtexten av enskild parts rätt till ersättning eller närmareriktlinjer i motiven efterlyses i tre yttranden. i Västernorrlandslän anser alt ordet »skäUgen» lämnar fältet öppet för vitt skUda tolkningar. 1princip skall muntlig förhandling inför länsrätt hållas i varjenykterhetsvårds- och barnavårdsärende, vare sig part begär det eller inte. I desannolikt mycket talrika körkortsmälen inför länsrätten kan personliginställelse bli vanlig. ställer frågan om part alllid skallerhålla ersällning eller var gränsen skall dras och anser en preciseringönskvärd. i ställer samma fråga och påpekarvidare all, i den mån länsrätten blir raera stationär i residensstaden järaförtmed vad länsslyrelsens tjänstemän på socialvårdsområdet f. n. är, den enskUdeskostnader för resor och uppehälle och hans inkorastborlfall torde komma attöka. Enligt raening blir det därför säkerligen behövligt altersättningsfrågan belyses närmare och i viss mån regleras för all en enhetligtillärapning av lagregeln i fråga skall uppnås. i länanser att ordet »skäligen» är alllför obestämt. Länsstyrelseni sätter i fråga om inte koslnader för enskild partsinställelse utan inskränkning bör gäldas av allmänna raedel. I länraed slora avstånd kan personlig inställelse raedföra avsevärd kostnad. Enspärr mot »okynnesinställelse» utgör de i 17 § angivna förutsättningarna förmuntUg förhandlings hållande. Försäkringsdomstolenfinner ersättningsbestämmelsen innebära en tillfredsslällande lösning för dedomstolar som förslaget omfattar. Domstolen framhåller vidare att desshittillsvarande erfarenhet talar för att det finns etl behov av alt kunna geenskild part ersättning av allraänna raedel för kostnad för inställelse hosdomstolen. Departementschefen.En rätl för enskild part att få ersättning för sin inställelse till en muntligförhandling är av ej ringa betydelse från rätlsskyddssynpunkl. Det skulle intevara tillfredsställande om raan tvingades avstå från rauntlig förhandling,därför atl enskild parts kostnader för inställelse till sådan förhandlingframstår som alltför höga. Maj-.ts proposition nr 30år 1971 kan också en sådan ordning bli billigare för det allmännamed hänsyn tiU alt förhandlingen annars kanske hade ansetts böra hållas på denort där parten befinner sig. Vad enskild part bör få ersättning för är de direktakostnader som uppstår för resa och uppehälle. När del gäller inkomstbortfallsom inställelsen eventuellt förorsakar gör sig inte rällsskyddssynpunkternagällande med samma styrka. Jag anser således alt enskild bör kunna fåersättning av allmänna medel för kostnad för resa och uppehälle, när han harinställt sig lill muntlig förhandling. På grund av beslämraelsen i 22 § andrastycket gäller rätten till ersättning också kostnad för inställelse vid syn. Rätten till ersättning bör dock inte vara absolut.Förhållandena i många av de mål som skall handläggas t. ex. i länsrätt ärsådana att den enskilda parten normall bör bära kostnaden för sin inställelsesjälv. Detta gäller bl. a. i körkortsmälen. Så kan ofta vara fallet också iraålen ora verkställighet av beslut ora vårdnaden av bam m.ra. och i viss raåni nykterbels-vårdsmålen. I skaltemålen kan del likaledes ibland vara riraliglatt den enskilda parten själv får slå för kostnaden för sin inställelse.Näranda omständigheter bör föranleda atl rätten lill ersättning görs beroendeav att domstolen finner alt parlen skäligen bör ersättas för inställelsen. Det ärknappast raöjligt all i lagtexten ange några allmänna rikllinjer förskälighetsprövningen, efiersom vid prövningen måste beaktas inte bara denenskilda partens situation utan också målets karaktär, angelägenheten frånallmän synpunkt av all muntlig förhandling kan hållas och andra liknandeomständigheter. Den som bedöms ha rätt till ersättning för sin inställelsebör också kunna få förskott på ersättningen.