prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Förseningsavgiften harföreslagits böra utgå med viss procent av den högsta beskattningsbara inkomstsom åsatts den skattskyldige vid taxeringen i kommunen. Detta medför att enskattskyldig, som inte åsätts någon beskattningsbar inkomst, inte heller påförsförseningsavgift. Förseningsavgiften skallenligt utredningens förslag utgå vid inkomsttaxeringen och vidförmögenhetstaxeringen. Jag kan godta denna beräkningsgrund. Vidförmögenhetstaxering skall avgift komma i fråga endast på den del avförmögenheten som överstiger skattefritt belopp. Den utformning avförseningsavgiften som jag nu föreslagit är mer nyanserad än motsvarandeavgift enligt utredningens förslag. Därigenom torde remissinstansernas kritikha beaktats i tillräcklig mån. Utredningens förslaginnehåller inte något särskilt påtryckningsmedel för att förmå den som anmanatsatt avlämna deklaration att göra detta inom den i anmaningen föreskrivnatiden. skulle på grund härav bli nödsakad att användavitesinstitutet som påtryckningsmedel i lika stor omfattning som f. n. Dettamåste anses opraktiskt. Med hänsyn härtill är det påkallat att en strängareform av förseningsavgift får utgå vid försummelse att inte efterkomma enanmaning att avge deklaration. Härigenom erhåUs ett extra tryck påskattskyldiga, som redan försummat den ordinarie deklarationstiden. Dessutomutgör en sådan bestämmelse ett påtryckningsmedel även för den som är skyldigavge deklaration endast efter anmaning. Jag föreslår att förseningsavgiften inämnda fall skall bestämmas till två gånger det belopp som utgår %id enkelförsummelse. Den högsta avgift, som enligt mitt förslag kan utgå vid en ochsamma taxering blir således . Ohörsamhet att efterkomma anmaning börvidare alltid medföra en viss minimiavgift oavsett beskattningsresultatet.Denna kan lämpligen bestämmas till . Förslaget torde leda till eneffektivare påtryckning på aktiebolag, som inte påförs beskattningsbar inkomstmen som trots detta är skyldiga att avlämna deklaration, i fall av försummelseatt deklarera. F. n. har skattemyndigheterna svårigheter i kontrollhänseendemed dessa bolag. Utredningenhar föreslagit en sanktion i form av avgift även för det fall att skattskyldigtrots anmaning inte fullständigar deklarationshandling med sin underskrift.Därigenom avses att framtvinga ett undertecknande av en deklarationshandling. Skatterättsligt ansesskattskyldig inte ha fullgjort föreskriven deklara-tionsskjddighet, om han inteundertecknat handlingen, även om han lämnat en deklarationsblankett med allasakuppgifter. Formellt föreligger således inte någon deklaration i ett sådantfall. Idet praktiska taxeringsarbetet förekommer det ofta att avlämnade de- KungLMaj:ts proposition nr 1971 213 klarationerinte är undertecknade. Ofta begär beskattningsmyndigheten inte någonunderskrift, därför att myndigheten anser sig kiinna konstatera attuppgifterna är riktiga. Försummelsen kan också förbises, nämligen i det falldeklarationen undertecknats av person som saknat behörighet. Har blanketteninkommit inom tid som föreskrivs för avgivande av deklaration och fastställsen taxering utan avvikelse från deklarationen, finns det enligt min meningfrån beskattningssynpunkt inte något bärande skäl att påföra avgift. Denskattskyldige har ju i rätt tid avlämnat riktiga och fullständiga uppgifter. Jagföreslår därför att sanktionsbestämmelsen utformas så att en inte undertecknadeller inte behörigen undertecknad deklaration i fråga om förseningsavgift skallbedömas på samma sätt som en undertecknad, om den skattskyldige inte haranmanats att fullständiga handlingen. Betföreslagna avgiftssystemet innebär att schablonregler skall tillämpas och attavgifterna skall utgå utan hänsyn till uppsåt eller oaktsamhet från denskattskyldiges sida. Systemet skulle därför leda till klart obilliga resultat0111 inte möjlighet lämnades för de tillämpande myndigheterna att ta hänsyntill omständigheterna i det särskilda fallet. Som framgått av det föregåendeföreslås en möjlighet att bli helt befriad från skattetillägg vid skönstaxeringpå grund av deklarationsförsummelse, nämligen i princip om deklarationen kommerin inom tiden för besvär över lokal skattemyndighets beslut om skattetillägg.Utredningen har emellertid dessutom tänkt sig en ordning sora innebär attbefrielse från avgift skall kunna ges vid ringa fall av försummelse eller omdet i övrigt får anses obilligt att påföra skattetill-lägg. Förslaget tillförfattningstext innehåller bestämmelse om att skattetill-lägg får efterges dåsärskilda omständigheter föreligger samt att närmare föreskrifter om befrielsefrån skattetillägg meddelas av Kungl. Maj :t eller myndighet som Kungl. Maj :tbestämmer. Ilikhet med några remissinstanser anser jag att befrielsegrunderna i möjligastemån bör preciseras i lagtexten. Sålunda bör utsägas att skattetillägg fårefterges om felaktigheten eller underlåtenheten med hänsyn till denskattskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller den oriktigauppgiftens särskilda beskaffenhet eller därmed jämförlig omständighet är attanse som ursäktlig eller om det belopp som kunde ha undandragits genomfelaktigheten eller underlåtenheten är att anse som ringa. Den närmareinnebörden av de föreslagna bestämmelserna avser jag att gå in på i specialmotiveringen.Jag vill dock betona att det trots den av mig förordade preciseringen avbefrielsegrunderna får anses lämpligt att närmare anvisningar för tillämpningav befrielsegrunderna meddelas av . Detta gäller särskilt förtillämpning av "ringaregeln", som bör medföra generell 214 KungL Maj:ts proposition nr 1971 anvisningom den beloppsstorlek som normalt får anses vara gräns för skattetillägg. Atten försening på en eller annan dag inte skall medföra förseningsavgift tordefölja av att en sådan försummelse normalt måste anses ursäktlig. Frågaom befrielse från avgift skall behandlas i avgiftsprocessen. Det får alltsåanses att yrkande om befrielse från påförd avgift kan prövas endast som besväröver avgiftsbeslutet. Detförordade avgiftssystemet innebär an nyhet för svenska förhållanden och avserett område där det i och för sig ligger nära till hands att de enskilda gör sigskyldiga till försummelser av slarv eller brist på noggrannhet. Från fleraremissinstansers sida betonas att befrielsegrunderna bör till-lämpas generöst.Jag vill helt allmänt instämma i dessa uttalanden, åtminstone såvitt gällerinledningsskedet. Det gäller särskilt att ta hänsyn till vad som rimligen kanbegäras av den skattskyldige i fråga om noggrannhet och förmåga atttillgodogöra sig skattereglerna. Skattetillägget synes få sin största betydelsegenom att det ger eftertryck åt kravet på att inkomster skall redovisas tillfulla belopp i deklarationen och att avdrag skall avse faktiskt havda kostnaderav den natur som angetts i den skattskyldiges deklaration. Vid åsidosättandeav dessa båda elementära krav på sanningsplikt torde skattetillägg kunnapåföras i alla fall där inte de subjektiva omständigheterna för befrielse ärsärskilt framträdande. Bestämmelsernaom skattetillägg skall givetvis tillämpas i fråga om alla sädana beslut somdirekt avser taxering men bör även ha avseende på andra avgöranden som fattasinom taxeringsprocessens ram såvitt de inverkar på skattedebiteringen. a. på beslut som avser tillämpning av avtal för undvikande avdubbelbeskattning. Sådana avgöranden kan innebära att inkomst av visst slaginte skall beskattas här i landet eller endast delvis skall beskattas här menbeslutet kan också avse till-godoräkning av skatt som erlagts i annat land.Avgörande av sistnämnda slag ingår i taxeringsprocessen. En oriktig uppgift kanföreligga beträffande storleken av den inkomst eller den skatt somdubbelbeskattningsavtalet enligt den skattskyldiges mening reglerar i detaktuella fallet. a. i sådant fall bör skattetillägg kunna påföras. Det nusagda gäller även vid tillämpningen av överenskommelser som Konungen ägerträffa med annan stats regering enligt 72 § 2 mom. kommunalskattelagen (KL), 20§ 2 mom. förordningen (1947: 576) om statlig inkomstskatt och 20 § 2 mom.förordningen (1947: 577) om statlig förmögenhetsskatt. Enligtriksdagens bemyndiganden i ett flertal fall (se t, ex, prop. 1968: 133, BeU 59,rskr 328, SFS 1968:771) äger Kungl. Maj:t efterge skatt som avser inkomsteller förmögenhet vilken enligt avtal för undvikande av dubbelbeskattningskall vara föremål för skattelindring i . Sådana bemyndiganden harlämnats i samband med behandling av dessa Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 215 avtal.Enligt min mening bör Kungl. Maj :t tilläggas rätt att efterge ävenskattetillägg som kan ha påförts den skattskyldige och som avser skatt somKungl. Maj :t efterger med stöd av sådant bemyndigande. Beträffande gällandaavtal, där bemyndiganden om befrielse från skatt redan har lämnats, bör nuavsett bemyndigande utverkas i detta sammanhang. Det sagda bör gälla även denförseningsavgift som jag föreslagit i det föregående. Jag hemställer därföratt Kungl. Maj :t hos begär fullmakt att kunna befria från särskildaavgifter enligt TF i de fall då Kungl. Maj :t med stöd av tidigare lämnatbemyndigande efterger skatt som avses i avtal för undvikande avdubbelbeskattning. Befrielsemöjlighetbör enligt min mening föreligga även i fall som avses i de nämndabestämmelserna i , förordningen om statlig inkomstskatt och förordningen omstatlig förmögenhetsskatt. Bestämmelse härom bör lämpligen införas i TF. m. m. förslag skall med ett undantag, som jag strax skall beröra, denlokala skattemyndigheten vara beslutande myndighet i det administrativasanktionssystemet när det gäller avgifter med anledning av taxeringsarbetet iförsta instans. Detta förslag har stötts av flertalet remissinstanser somyttrat sig i frågan. Detär angeläget att besluten om avgifter sker i nära anslutning till taxeringsbeslutet,bl. a. för att sanktionssystemet skall bli så effektivt som möjligt. En lösningkunde därför i och för sig vara att avgiftsfrågor prövas av taxeringsnämnden isamband med taxeringsarbetet. Jag delar dock inte denna uppfattning. Antalettaxeringsnämnder är mycket stort och kvaliteten på nämnderna är ojämn.Systemet förutsätter enhetlighet. Det är bättre ju färre till antalet debeslutande myndigheterna är. Från denna synpunkt kan diskuteras att läggauppgiften på prövningsnämnderna eller på länsstyrelserna, en tanke som ocksåframförts i sammanhanget. Utredningen och flertalet remissinstanser haremellertid ansett att taxeringsnämnderna inte bör besluta om avgifterna.Frågan om beslutande organ i första instans bör emellertid enligt utredningenomprövas om taxeringsnämndsorganisationen blir föremål för översyn. Arbetetmed skattetillägg och förseningsavgifter kommer att bli rätt omfattande. Mednuvarande organisation och arbetsuppgifter är det inte realistiskt attföreställa sig att prövningsnämnderna skulle kunna klara uppgiften. Att läggauppgiften på länsstjTeiserna synes inte heller genomförbart, även omlänsstyrelserna bör kunna utföra visst förarbete i de fall där ärlängdförande myndighet. Det för dagen bästa alternativet synes vara att följautredningens förslag. 216 KungL Maj.-ts proposition nr 1971 Delokala skattemyndigheternas arbete med avgifterna skall enligt förslaget varaavslutat före taxeringsåret. Som jag har nämnt börhuvuddelen av avgiftsärendena vara avgjorda i sådan tid att besluten kandebiteras på debetsedeln för slutlig skatt. Därigenom kommer administrativtmycket att vinnas. Mot denna bakgrund torde ett tidigare datum än den 15december vara motiverat. Jag föreslår därför att arbetet med avgifterna iprincip skall vara avslutat taxeringsåret. Det kommerotvivelaktigt dock att förekomma vissa mera tidskrävande ärenden, sora intehinner slutbehandlas före detta datum. För dessa fordras att beslutstiden kanförlängas, förslagsvis till taxeringsåret. Det är som jag nysspåpekat önskvärt att så många som möjligt får underrättelse om avgifterna igod tid innan den nya deklarationen skall avlämnas. Jag nämnde attutredningen i ett fall gjort undantag i fråga om lokal skattemyndighet sombeslutande organ. Undantaget avser fall då besvär anförs över taxeringsnämndensbeslut. Det föreslås att taxeringsintendenten i samband med taxeringsfråganfår ta ställning i avgiftsärendet. Det är som jag nämntangeläget att beslut i avgiftsfrågan fattas och helstinnan ny deklaration skall avlämnas. I den konstruktion som utredningenföreslagit i detta fall ligger risken att frekvensen av besvär övertaxeringarna kominer att öka utan sakUg grund och med det enda motivet att denlokala skattemyndigheten skall överlämna avgiftsfrågan till taxeringsintendentenvarvid påföringen av avgiften uppskjuts. Jag biträder således inteutredningsförslaget i denna del. I besvärsfallen bör anstånd med betalning avavgift kunna medges i likhet med vad som gäller för betalning av skatt. Debitering och besvär m, m. Förfarandetvid påförande av avgifter i samband med taxering enligt TF ansluter sig enligtutredningsförslaget nära till bestämmelserna om taxeringsförfarandet.Särskilda bestämmelser föreslås dock om beslut och delgivning m. m. Detförutsätts att skattskyldig skall få tillfälle att yttra sig i avgiftsärendeinnan beslut fattas. Skattskyldigs besvär över lokal skattemyndighets beslutskall ha kommit in året efter taxeringsåret, om beslutetmeddelats i debetsedel på slutlig skatt som den skattskyldige fått företaxeringsårets utgång och eljest efter det han fått beslutet. För egen del anser jag atttiden för besvär över lokal skattemyndighets beslut skall börja löpa viddelgivning av beslutet och omfatta . I princip kan jag godtaförslaget om delgivning liksom förslaget om besvärsrätt förtaxeringsintendenten samt om besvär till kammarrätten och Kungl. Maj:t, som istort anknyter till TF:s nuvarande besvärsregler. I ett par detaljer vill jagdock anmäla avvikande mening. Den ena avser den före- KungLMaj:ts proposition nr 1971 217 slagnabestämmelsen om att kammarrätten och Kungl, Maj :t ex officio skall granskastorleken av påförd avgift, alltså oavsett om ändring görs i taxeringen.Förslaget har mött erinran från en remissinstans. Rent praktiskt kan en sådangranskning av skattetillägg av den typ som jag föreslagit inte genomföras utanavsevärt arbete, som skulle innebära kontroll av debiteringen i dess helhet.Bl. a, därför kan jag inte förorda att förslaget om obligatoriskgranskningsskyldighet genomförs. Vadsom föreslagits om debitering av avgifterna föranleder som framhållits vidremissbehandlingen åtskilliga ändringar i UF. Jag kommer att lägga fram förslagtill sådana ändringar i det följande. Spörsmålet om förmånsrätt för dessaavgifter i konkurs, vilket en remissinstans särskilt uppehållit sig vid, fårlämpligen tas upp i sammanhang med frågan om förmånsrättsordningen i stort. Särskildaavgifter enligt MF, FF och AVGF Debestämmelser om särskilda avgifter som utredningen har föreslagit skall införasi MF, FF och AVGF har i stora drag utformats enligt samma mönster som de i TF.Avgifter skall sålunda enligt utredningens förslag påföras såväl vid oriktigauppgifter och uppskattning i anledning av ofullständiga uppgifter som vidförsening med deklaration eller arbetsgivaravgift eller underlåtenhet att avgedessa slag av handlingar. a. de olikheter i fråga om förfarandet viduttagande av mervärdeskatten, punktskatterna och arbetsgivaravgifternasinsemellan och i förhållande till inkomstskatterna och förmögenhetsskattenhar dock lett till att utredningen på vart och ett av dessa områden föreslagitskilda bestämmelser i , MF, FF och AVGF. Beräffande samtliga indirektaskatter och arbetsgivaravgiften har utredningen föreslagit att skattetilläggoch avgiftstillägg skall beräknas på den skatt eller arbetsgivaravgift, somkunde ha undandragits, i stäUet för på underlaget för skatten eller avgiften. Ettpar remissinstanser har uttalat tveksamhet inför att skattetillägg över huvudtaget införs på mervärdeskatteområdet. a. åberopas att skattepliktsbestämmelsernamånga gånger är svårtolkade. Detadministrativa sanktionssystemet bör enligt min mening på de indirektaskatternas och avgifternas område lika väl som fallet är beträffande deskatter som omfattas av TF ses som ett medel att få fram riktiga uppgifter omdet underlag som beskattningen skall grundas på. I den mån uppgifterna avserfaktiska förhållanden, som den uppgiftsskyldige själv kan förvissa sig om,föreligger i de flesta fall inte några svårigheter för honom att ställa siguppgiftsskyldigheten till efterrättelse. Det kan emeUertid som jagredan framhållit på tal om förhållandena på det direkta skatteområdet föreligga fall av tolkning av skatteregler. En uppgift har i detta fall ocksåkaraktären av yrkande. På mervärdeskattens område, där yrkanden inte framgårannat än i form av redovisade skattebelopp, blir detta 218 KungL Maj:ts proposition nr 1971 problemmåhända än mer accentuerat. Huvudsyftet med införandet av skattetillägget äratt garantera uppgiftsskyldighetens behöriga fullgörande. Då mervärdeskattenotvivelaktigt är en beskattningsform av sådan betydelse att en garanti avdetta slag inte kan undvaras, kan jag inte ansluta mig till dem som anser attsanktionsformen inte bör införas på mervärdeskattens område. Däremot bör mansträva efter att undvika konsekvenser av det slag som berörts, nämligenatt skattetillägg drabbar yrkanden som föranletts av ursäktlig obekantskap medtillämpningen av skattereglerna. Detta kan ske genom en lämplig utformning omtiUämpning av befrielsereglerna. Beträffande mervärdeskattenhar utredningen som berörts föreslagit att avgift skall utgå såväl vidoriktig eller bristfällig uppgift i avgiven deklaration som viddeklarationsförsummelse. Avgiften vid oriktig eller bristfällig uppgift skallenligt utredningen vara av det skattebelopp, som genom den oriktiga ellerbristfälliga uppgiften kunde ha undandragits. Utredningen föreslår vidare attvid underlåtenhet att avge deklaration avgiften skall vara av den efterskälig grund fastställda skatten. Enligt utredningens förslag skall avgift fördeklarationsförsummelse nedsättas till av den fastställda skatten, omdeklaration som inkommer för sent dock avlämnas efter denföreskrivna tiden. Nämnda avgifter vid deklarationsförsummelse skall dockenligt utredningen utgå med högst . och, oavsett om någon skattfastställs, med lägst . Ilikhet med utredningen föreslår jag att skattetillägg skall utgå avskatten. Den föreslagna procentsatsen är betydligt lägre än den som föreslagitspå inkomstskatteområdet. I och för sig kan tyckas vara en låg sanktion vidoriktig uppgift. Procentsatsen framstår däremot väl avvägd vad beträffaruppskattningar, med hänsyn till att det på mervär-deskatteonirådet ofta ärfråga om höga beskattningsvärden, som inte direkt återspeglar denskattskyldiges vinst av verksamheten och således hans skatteförmåga. Dettaskulle motivera olika procentsatser vid olika former av oriktiga ochofullständiga uppgifter. En sådan ordning kan emellertid anses opraktisk och äri vissa fall svår att tillämpa. Därför bör godtas den av utredningen föreslagnaprocentsatsen för alla fall av oriktiga och ofullständiga uppgifter.Skattetillägg bör sålunda utgå även vid underlåten deklaration, därskatten fastställts efter uppskattning. Enremissinstans har anmärkt på utredningens förslag att avgiften vid uppskattningi avsaknad av deklaration skall nedsättas och endast avgift för förseningenutgå om deklarationen lämnas . Tidrymden ettår har myndigheten fimnit vara för lång då den bl. a, ger den skattskyldige enoberättigad möjlighet att vänta med avlämnande av deklaration. Enligt minmening når man bättre effekt om tidrymden bestäms till efter det attbeslutet om skattetillägg delgetts. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 219 nasdeklaration inom denna tidrymd bör skattetillägget få bortfalla helt. Jagföreslår bestämmelse härom i stället för den som utredningen lagt fram. Avgiften vid underlåtendeklaration, där skatten fastställts efter uppskattning, har tilredningenvidare föreslagit skola utgå med högst . Eftersom avsikten medtillägget i detta fall endast är att få frara en deklaration och beslutattillägg skall undanröjas, om deklaration inkommer inom efter detbeslutet delgetts, anser jag en maximiregel inte vara påfordrad. Enligt utredningensförslag skulle en försummelse att avge deklaration alltid medföra en avgift påminst av skatten dock högst . Detta skulle emellertid i många fallmedföra en avgift som inte kan anses stå i rimlig relation till förseelsensart. En skälig förseningsavgift för en enstaka försummelse att inte lämnadeklaration inom föreskrivan tid torde vara en fast avgift av . Vid dennabedömning har även beaktats möjligheten att påföra skattetillägg enligt vadsom föreslagits. En fast förseningsavgift är motiverad även av attdeklarationen kan avse negativa belopp. Vid upprepning avdeklarationsförsummelse anser jag att det föreligger anledning att förseningsavgiftenskall utgå med förhöjt belopp. Sålunda bör avgiften utgå med . omskattskyldig inte heller lämnat deklaration inom föreskriven tid för någon avde tre närmast föregående redovisningsperioderna. En avgift på ,föreslås vidare skola utgå om skattskyldig trots anmaning inte avgerdeklaration inom den i anmaningen föreskrivna tiden. Ikonsekvens med vad jag föreslagit beträffande avgifter enligt TF bör även i MFinföras föreskrifter om befrielsegrunder. Dessa torde utformas på samma sättsom föreslagits beträffande TF. En remissinstans menar attrestavgiften, på skattebeloppet, skulle vara tillräckligt påtryckningsmedelför iakttagande av redovisningsföreskrifterna. Från annat håll betonas attredan deklarationsförsening medför restavgift och härtill skulle enligtutredningens förslag komma avgift på skattebeloppet. Det föreslåsdärför av remissinstansen att avgift skall utgå vid försenad deklarationendast om den skattskyldige har anmanats att lämna sådan utan att iakttaanmaningen. Enligt min mening bör bestämmelserna tillämpas så, att restavgiftskall utgå enbart vid inbetalning som har gjorts för sent och såledesskattetillägg och förseningsavgift utgöra påtryckningsmedlet för attdeklaration skall lämnas i rätt tid. Det är nämligen särskilt med hänsyn tillde korta redovisningsperioderna och den därav föranledda arbetsrutinen avstörsta vikt att deklarationerna på detta skatteområde kommer in regelmässigt.De föreslagna avgifterna torde för detta ändamål vara väsentligt effektivareoch även mer nyanserade än restavgiften. 220 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Utredningensförslag om skattetillägg beträffande området för vissa punktskatter anslutersig nära till utformningen av avgiftssystemet vad angår mervärdeskatten.Förslaget har mött erinringar endast i detaljfrågor. För egen del anser jagatt alla skäl talar för att samstämmighet bör gälla beträffande föreskrifternaom avgifterna på mervärdeskatte- och punktskatteområdena. De förslag som jaghar lagt fram om avgifterna för mervärdeskatt bör i princip gälla även förpunktskatternas del. Föreskrifterom avgifter beträffande arbetsgivaravgifterna kan, som redan utredningen utgåttfrån, i stort sett utformas enligt vad som föreslagits för de indirekta skatternasområden. I vissa fall är det dock lämpligare att anknyta till de föreslagnabestämmelserna i . Detta sammanhänger med att"redovisningsperioden" för arbetsgivaravgift är utgiftsår,motsvarande den tidrymd som i princip gäller vid taxering. Skyldigheten attlämna arbetsgivamppgift är också vidare än avgiftsplikten, vilket har likhetmed taxeringsbestämmelserna. Det finns därför anledning att bestämmaförseningsavgiftens storlek i relation till den fastställda arbetsgivaravgiften.Förseningsavgift bör förslagsvis utgå av arbetsgivaravgiften, dockhögst med . I analogi med vad som föreslagits för inkomst- ochförmögenhetsskatten bör förseningsavgiften fördubblas om arbetsgivamppgiftefter anmaning inte lämnas inom föreskriven tid och i sådant fall utgå medminst . Medanledning av påpekande från en remissinstans vill jag framhålla att avgifter avnu ifrågavarande slag inte är påfordrade beträffande s. k. egenavgift tillsocialförsäkringen. Skälet härför är bl. a. att egenavgiften bestäms pågrundval av inkomsttaxeringen.