prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:t i statsrådet och administrativ domstol eftersamma linjer som har föreslagits för gruvlagen och lagen angåendestenkolsfyndigheter m.m. Detta innebär att mål om beskaffenhet av karta, somskall fogas till ansökan om koncession (26 § 3 mom. 1), mål om tillstånd att ivissa fall lägga igen utfraktsväg eller ort (48 §), mål om tiUstånd attnedlägga gruva (53 §), mål om skyldighet för koncessionshavare att sända inutdrag av gruvkarta till bergmästaren (51 § första stycket) och mål ombehörighet atl verkställa gruvmätningar (51 § andra stycket) föreslås gå tillKungl. Maj:t i statsrådet. Samma besvärsväg föreslås för beslut avkommerskoUegium, som inte avser särskilda fall, övriga beslut avkommerskollegium enligt uranlagen skaU enligt kommitténs förslag kunnaöverklagas hos kammarrätt, I fråga om beslut av länsstyrelse föreslås att målom föreläggande vid vite (55 §) skall gå till administrativ domstol medanövriga mål skall prövas av Kungl, Maj:t i statsrådet. Jag ansluter mig till vad kommitténhar förordat. Föreskrifter om kompetensfördelningen i överensstämmelse därmedhar tagits in i ändringsförslaget. Förslaget tm lag om ändring i lagen (1966:314) omkontinentalsockeln Lagen reglerar rätten att utforskakontinentalsockeln och alt utvinna naturtillgångar ur denna. Sådan rätt ärberoende av tillslånd av Kungl. Maj:t eller mjmdighet som Kungl. Uppkommer tvist med anledning av att rätt enligt denna lag ochinmutning enligt gruvlagen beviljats på samma område, ankommer del enligt 7 §på bergmästaren att bestämma hur arbetet skall ordnas. Myndighet, som enligtvad Kungl. Maj:t bestämt har att öva tillsyn över efterlevnaden av föreskrifteroch villkor för tillstånd enligt lagen, kan i vissa fall vid försumlighet fråntillslåndshavarens sida ålägga denne vid vite att fullgöra sina skyldigheter(12 § första stycket). Medför försummelsen uppenbar fara för allmänt intresse,äger tillsynsmyndigheten bl.a. förbjuda arbetets fortsatta bedrivande (12 §andra stycket). Mål om föreläggande vid vite enligi 12 § prövas avregeringsrätten med siöd av 2 § 17: o nionde ledet regeringsrätlslagen. övrigaadrainistrativa besvärsmål enligt lagen om kontinentalsockeln avgörs av Kungl.Maj:t i statsrådet. Kommittén anser altkollisionsfallen enligt 7 § i överensstämmelse med vad som har föreslagits förmotsvarande fall enligt stenkolslagen (17 §) och uranlagen (46 §) bör hänförastill admi- Maj-.ts proposition nr 1971 159 Samma inslansordning bör vidare enligtkommitténs mening gälla för mål enligt 12 § om föreläggande vid vite och omförbud mot arbetets fortsatta bedrivande, övriga förekommande besvärsmål enligtlagen bör däremot även i fortsättningen avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Departementschefen.Kommitténs förslag har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Jag anslulermig lill detsamraa. Besvärsbestämmelser i överensstämmelse därmed har tagils ini ändringsförslaget. Förslaget tUl lag om ändring i lagen (1939: 254) omskyldighet för kommun att fullgöra vissa av krig m. m. föranleddaarbetsuppgifter Lagen innehåller bestämmelser om skyldighetför kommunala kristidsnämnder att vid krig ra. fullgöra uppgifter, somfordras för att fylla befolkningens eller produktionens behov av viktigaförnödenheter. Vid försummelse kan länsslyrelsen enligt 5 § förelägga kommunlämpligt vite och även utdöma förelagt vite. Besvär över länsstyrelses beslut attförelägga eller utdöma sådant vite prövas av regeringsrätten med stöd av 2 §17:o nionde ledet regeringsrätlslagen. Förvaltningsdomstolskommittén.Kommittén förklarar alt en bedömning av vilka skyldigheter som skall åläggaskommunerna med stöd av förevarande lag måste ta hänsyn till totalförsvaretsbehov. Detla förhållande talar enligt kommitténs mening med särskild styrka föratt besvär över länsstyrelses beslut rörande koramuns ifrågavarandeskyldigheter bör prövas av Kungl. Maj:l i statsrådet, som har det ytterstaansvaret för att totalförsvaret fungerar på avsett sätl. Denna instansordningbör gälla även i fräga om mål om föreläggande vid vite enligt 5 §. Däremotföreslås att mål om utdömande av vite på grund av målens utpräglat rättsligakaraktär även i fortsättningen bör hänvisas till administrativ domstolsprövning. Jag ansluter mig till kommitténsförslag. Föreskrifter ora kompetensfördelningen har lagits in iändringsförslaget. Förslaget tiU lag om ändring i lagen (1939: 608) omenskilda vägar Enligi 2 § 8:o fjärde ledet ankommer det påregeringsrätten att pröva mål ora fastställelse av stadgar för vägsamfällighet (51§) och vägförening (88 § fjärde stycket), mål om meddelande av föreskrifter för vägförening atlgälla såsom stadgar (88 § sjätte styckel), mål om beslut av vägförening (88 § sista stycket och 89§), Maj.ts proposition nr 1971 mål om skyldighet för i vägförening ingående faslighet attbidraga lill föreningens utgifter (76 och 79 §§), mål om värdering av faslighel (69 § och 76 § försiasiycket), mål om skyldighet att gälda kostnad för förrättning ellerulredning, som verkställts enligt 3 kap. lagen om enskilda vägar (78 och 85 §§)samt mål rörande lillämpning av 100 § (fråga om förbud att inomvisst avstånd från väg uppföra byggnad, uppsätta stängsel m. m. och om dispensfrån sådant förbud) och 101 § (föreläggande att bortskaffa eller alt vidtaannan åtgärd med stängsel m. Förutom dessa bestämmelser finns i regeringsrätlslagenföreskrifter som, utan att vara direkt tillkomna för lagstiftningen om enskUdavägar, ändå är tillämpliga på mål enligt denna lag. Så är fallel i fråga om 2 §4:o första ledet, vari föreskrivs att mål om ersättning för viss förrättningeller visst uppdrag skall prövas av regeringsrätten. Mål av delta slag kanuppkomma på grund av bestämmelserna i 48, 52, 62, 78, 87 och 88 §§ lagen omenskilda vägar. Enligt 2 § 13:o första ledet regeringsrättslagen harregeringsrätten vidare att pröva mål om länsstyrelses beslut angåendeförordnande till syn rörande dikning, vattenavledning eller flottning ellertill annan dylik förrättning. Med stöd av denna bestämmelse skall mål omförordnande av förrättningsman enligt 19 § prövas av regeringsrätten. Påregeringsrällen torde också ankomma alt pröva mål om beslul enligt 18 §,varigenom avslagit ansökan om förrättning eller beslutat att medutseende av förrättningsman skall anstå eller att förrättning skall inställaseller vila. Slutligen tillkommer det regeringsrätten att enligt 2 § 17:o niondeledet regeringsrättslagen pröva mål om föreläggande vid vite utom i vissauppräknade fall. Vitesförelägganden enligt lagen om enskilda vägar är inteundantagna och skall därför prövas av regeringsrätten. Bestämmelser omvitesföreläggande finns i 98 och 106 §§. De grupper av mål rörandetillämpning av lagen om enskilda vägar, som f. n. tiUhör regeringsrättenskompetensområde, bör enligt kommitténs mening även i fortsättningen prövas avadministrativ domstol. Kommittén föreslår dock att talan ej bör vara tillåtenmot länsstyrelses beslut angående värdering av faslighet enligt 69 och 76 §§.Kommittén erinrar om att det här gäller att fastställa värde å faslighet, sominte är åsätt taxeringsvärde, och att talan mot liknande beslut enligt 22 § 2mom. förordningen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt inte får föras. I flera hänseenden föreslås att mål, som enligt gällandekompetensregler prövas i konselj, skall föras till förvaltningsdomstol. Så ärfallet i fråga om mål om förordnande eller entledigande av syssloman förvägsamfällighet eller vägförening (52, 62, 87 och 88 §§), mål om tillsättandeeller entledigande av tillsyningsman för övervakande av byggnad, underhåll ochvinterväghållning av väg, som gjorts till föremål för vägdelning (48 §), målom för- Kungl.Maj-.ts proposUion nr 1971 161 delningmellan väglottshavama av arvode åt sådan tillsyningsman (48 §) och mål omföreläggande för vägförening atl bygga eller underhålla någon av föreningensvägar m. m. (87 §). Kommittén framhåller atl samtliga de mål, som föreslåsskola prövas av förvaltningsdomstol, rör enskilds rätt och att det ejföreligger några särskilda omständigheter som talar för all avgörandet avmålen bör förbehållas Kungl. Maj:t i statsrådet. Remissyttrandena.Kommitténs förslag tillstyrks av regeringsrättens ledamöter ochlantmäteristgrehen. Lantmäteristyrelsen framhåller dock att frågan omvägförenings avgränsning och frågan om fördelning av väghåll-ningskostnademamellan berörda fastigheter ofta äger elt nära samband. Besvär rör ej sällanbåda nu nämnda frågor, varigenom s. k. blandade besvärsmål fortfarande kanuppkomma. Styrelsen anser emellertid all denna olägenhet får accepteras. Departementschefen.Jag har inte något att erinra mol komraitténs förslag. Besvärsbestämmelser iöverensstämmelse därmed bar tagits in i ändringsförslaget. I förtydligandesyfte har särskilt angetts atl besvär får anföras hos kammarrätten över beslutom ändring i vägförenings stadgar (93§). Förslagen till lag om ändring i lagen (1941:282) om sterilisering ochtill lag om ändring i lagen (1944:133) om kasirering Enligt 2 § 17:o tredje ledet regeringsrättslagen tillhör mål omsterilisering och mål om kasirering regeringsrättens kompetensområde. Koraraittén föreslår att dessa mål skaU prövas avkararaarrätt. Förslaget tillstyrks av medicinalstyrelsen. Departementschefen.Liksora koramittén anser jag att besvär över beslut av socialstyrelsenvarigenom tillstånd till sterilisering vägrats och besvär över socialstyrelsensbeslut i ärenden angående kasirering bör handläggas av kammarrätt. Bestämmelserom kammarrätts behörighet i dessa mål har tagits in i ändringsförslagen.Besvärsliden i målen bör i detta sammanhang lämpligen anpassas till lagen(1954: 355) om besvärstid vid talan raot förvaltande myndighets beslut.Lagförslagen innehåller också vissa ändringar av redaktionell natur. 36.Förslaget tiU lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen Lagen innehåller besiämmelser om fasta fornlämningar, om skeppsvrak, somär gamla, och om fornfynd. I fråga om fasta fornlämningargäller bl. a. att länsstjTelsen på framställning av riksan- Maj:ts proposition nr 30 är 1971 tikvarien eller jordägaren kan fastställa gränsema för detområde som behövs för att bevara fornlämningen och bereda nödigt utrymmedäromkring (3 §). kan vidare meddela särskild föreskrift, somfinns påkallad för att bevara fast fornlämnings helgd, och föreskriva förändamålet erforderligt vite (4 §). Medför undersökning eller annan åtgärd somriksantikvarien låter vidla i fråga om fast fornlämning kostnad eller skada förfastighetsägare eller annan skall skälig ersällning utgå (5 §). Om fast fornlämningfinnes medföra hinder eller olägenhel, som ej står i rimligt förhållande tilldess betydelse, kan riksantikvarien på ansökan ge lillslånd till attfornlämningen rubbas, förändras eller tas bort (6 §). Vägras tillslånd ärjordägaren under vissa i lagen angivna förutsättningar (bl. a. att fornlämningenvarit helt okänd) berättigad till ersättning (7 §). Bestämmelsema i 6 och 7 §§gäller också för skeppsvrak, som är gamla (9a§). Föremål som påträffas i fast fornlämning och har sambandmed denna skall tillfalla kronan. Skedde fyndel vid vetenskaplig undersökningvartill riksantikvarien givit tillslånd kan denne bevilja den som företagitundersökningen skälig ersättning för koslnader och arbete. Riksantikvarien kani övrigi förordna alt hittelön skall utgå om del finnes skäligt (10 §). Den somi annat fall påträffar föremål, som kan anlas vara gammaltoch som helt eller delvis är av guld, silver eller koppar, är skyldig all mollösen hembjuda det till kronan. Fråga om inlösen prövas av riksantikvarien (11§). Också i detta fall kan hittelön utgå. Om riksantikvarien vill låtaundersöka plats för fornfynd kan fridlysa platsen vid vite intilldess undersökningen ulförts, om det kan ske ulan att därigenom vållasväsentlig olägenhet (15 §), Medför sådan undersökning kostnad eller skada förfastighetsägare eller annan skall skälig ersättning utgå (15 § andra stycket). Talan mot länsstyrelses eller riksantikvariens beslulenligt lagen föres hos Kungl. Maj .t genom besvär (19 och 20 §§). Mål ora ersättning enligt lagen om fornminnen prövas avregeringsrätten med stöd av 2 § 4:o andra ledet regeringsrätlslagen.Regeringsrätten har vidare att enligt 2 § ll:o sjätte ledetregeringsrätlslagen avgöra mål om länsstyrelses beslut enligt lagen, övrigamål avgörs av Kungl, Maj:t i statsrådet. Kommittén förklarar attfrågor om ersättning enligt 5, 7 eller 11 § eller 15 § andra stycket i förstahand prövas av riksantikvarien men alt möjlighet finns att föra talan härom hosallmän domstol om uppgörelse ej träffas. Enligt kommitléns mening finns detinte från rättsskyddssynpunkt någol behov att låta besvär över riksantikvariensbeslut i ersättningsfrågor prövas av administrativ domstol. Komraittén föreslårdärför att besvär över riksantikvariens beslut i sådana ärenden skall prövas ikonselj. Detsamma bör enligt kommitléns mening gälla besvär överriksantikvariens beslut rörande ersättning enligt 10 § eller rörande hittelön. Kungl Maj:ts proposition nr 1971 163 I övrigt föreslås endast den ändringen i gällandekompetensfördelning att besvär över länsstyrelses beslut enligt lagen ömfomminnen i första hand skall prövas av kammarrätt. lantbruks förbund, och anser alt även besvär över beslut avriksantikvarien bör prövas av regeringsrällen. Som skäl härför anförs bl. a.att åtgärder enligt 6 § i praktiskt tagel samtliga förekommande fall gällerkänt fornminne, varför ersältningsrätt inte föreligger. Riksantikvariens besluti sådana fall medför därför med få undantag kännbara intrång för enskildfastighetsägare utan atl ersättning utgår. Målen är principiellt alt jämföramed mål rörande graden av den belastning, som genom administrativt avgörandefår läggas på en fastighet enligt exerapelvis 2 kap. 64 § vattenlagen. Med hänsyn till all lagens syfle äratt i princip bevara fasta fornlämningar i befintligt skick har enfraraställning om att få rubba, förändra eller ta bort sådan fornlämningnärmast karaktär av dispensansökan. Mot bakgrund härav synes övervägande skältala för att besvärsärenden av sådanl och liknande slag prövas av Kungl. Även i övrigi anser jag alt komraitténs förslag tillkompetensfördelning är välgrundat. Föreskrifter om besvärsrätt iöverensstämmelse därmed har tagits in i ändringsförslaget. Lagförslaget innebärockså att 19 § i fortsättningen endast avser besvärsrätien i frågor, somdirekt regleras i lagen. För övriga frågor får meddelas särskildabesvärsföreskrifter. Förslaget tUl lag om ändring i lagen (1960:690) ombyggnadsminnen Enligt 2 § ll:o sjätte ledetregeringsrätlslagen ankommer det på regeringsrätten att pröva raål oratillärapning av denna lag. föreslår endasl denändringen att besvär över riksantikvariens och länsstyrelses beslut enligtlagen i första hand skall prövas av kararaarrätt. Förslaget har lämnats utanerinran av remissinstanserna. Jag ansluler mig till förslaget.Besvärsbestäramelser i överensstämmelse med det sagda har tagits in iändringsförslaget. Förslaget tUl lag om ändring i lagen (1944: 705) omaktiebolag Med stöd av 2 § 14 :o sjätte och fjortondeleden regeringsrätlslagen prövar regeringsrätten f, n, besvärsmål omanteckning i aktiebolagsregistret samt besvärsmål om andra beslut rörandeaktiebolag av regislreringsmyndigheten för sådana bolag. Det tillkommer däremotKungl, Maj:t i statsrådet att pröva besvär över länsstyrelses beslut enligtaktiebolagslagen rörande utlysande av stämma i vissa fall (24, 125, 149, 155och 170 §§) samt rörande förordnande och entledigande av revisor i vissa fall Maj:ts proposition nr 1971 (108, 109, 152 och 170 §§). I ärenden om tillstånd soraavses i 3, 77, 79, 88, 107, 147 eller 149 § tUlkoramer beslutanderätten Kungl,Maj:t eller myndighet som Kungl. Enligt kungörelsen (1969:228) om prövning av vissa ärenden rörande aktiebolag och ekonomiska föreningarhandläggs dessa ärenden f. n. av kommerskollegium. Belräffande tillståndenligt 79 § har dock Kungl. Maj:t för vissa fall förbehållit sig beslutanderätten.Besvär över beslut av kommerskollegium i nu ifrågavarande ärenden avgörs ikonselj. Kommittén föreslår altKungl. Maj:t i statsrådet inte skall pröva besvär i andra ärenden enligtaktiebolagslagen än sådana i vilka lagen lägger beslutanderätten hos Kungl.Maj:t med möjlighet för Kungl. Maj:t att överlåta prövningen på underordnad myndighet.Samtliga övriga besvärsärenden enligt lagen bör enligt kommitténs uppfattningprövas av kammarrätt. Kommitténs förslag tillstyrks avregeringsrättens ledamöter och . Jag ansluter mig tiU kommitténsförslag att besvärsprövningen i sådana ärenden, där beslutanderätten enligtlagen ankommer på Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t förordnar, börförbehållas Kungl. Maj:t i statsrådet. Samtliga övriga besvärsärenden enligtlagen torde på grund av ärendenas rättsliga karaktär böra avgöras av förvaltningsdomstol,I enlighet med huvudlinjerna i den av mig föreslagna förvaltningsdomstolsreformenbör prövningen av sistnämnda ärenden ankomma på kammarrätt. Bestämmelser om den av mig förordade kompetensfördelningenhar tagits in i ändringsförslaget. Lagförslaget innehåller också vissaredaktionella jämkningar samt en bestämmelse varigenom besvärstiden i mål omaktiebolags avförande ur aktiebolagsregistret enligt 173 a § blir densamma sombesvärstiden i övriga mål om anteckning i aktiebolagsregistret. Förslaget tiU lag om ändring i byggnadslagen(1947:385) Besvär över beslut enligt byggnadslagenavgörs i allmänhet i sista instans av Kungl. Maj:t i statsrådet. Endast i denmån ett beslut enligt lagen innefattar ett tillstånd eller förbud sommeddelats i särskilt fall ankommer det, med stöd av 2 § 16:o första ledetregeringsrättslagen, på regeringsrätten att avgöra besvär över beslutet. Inteens alla sådana ärenden hör emellertid till regeringsrättens kompetensoraråde.De flesta mål om tiUstånd att företa nybyggnad utan hinder av gällandebyggnadsförbud prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Avgörandet avbesvärsärenden rörande fastställelse av beslut om ändring av generalplan ellerora upprättande eller Maj:ts proposition nr 1971 165 ändring av stadsplan eUer byggnadsplan (10, 26, 97, 106och 108 §§; jfr 76 §) bör enligt kommitléns mening kvarligga hos Kungl. Härför anses tala både ärendenas natur och det förhållandet attvissa särskilt betydelsefulla planärenden handläggs av Kungl. Maj:t i förstainstans. Sarama kompetensregel föreslås skola gälla för besvärsärenden rörandefastslällelse av förordnande att utomplansbestämmelser skall tillämpas påvisst område (77 och 119 §§). Tomtindelning av byggnadskvarter betraktas av kommitténsåsom en fortsättning av sladsplanläggningen. Prövningen avtomlindelningsärendena måste enligt kommittén väsentligen ske med hänsyn lillvad som kan anses mest ändamålsenligt för tillgodoseende av stadsplanenssyften, även om naturligtvis tillbörlig hänsyn måste tas tillmarkägarnas intressen. Mot denna bakgrund anser kommittén övervägande skäl talaför atl beslutanderätten i besvärsärenden rörande fastställelse avtomlindelning (33 och 106 §§) bör ligga kvar hos den högsla planmyndigheten,dvs. Maj:l i slatsrådet. I sådana tomtindelningsärenden, som innefattarvanskliga rättsfrågor, bör dock enligt kommitténs mening lämpligen yttrandeinhämtas från administrativ domstol innan ärendena avgörs i konselj. Ärenden om meddelande av nybyggnadsförbud eller förbud motschaktning, fyllning, trädfällning eller annan därmed jämförlig ålgärd ianledning av förestående planläggning eller tillämpning avutomplansbestäraraelser (15, 17, 35, 36, 40, 80, 97, 106, 109, 110, 119 och 168§§) äger enligt kommitténs uppfattning ell sådant samband med frågorna omplanläggning eller tillämpning av utomplansbestämmelser alt ärendena i sistahand bör avgöras av Kungl. Maj:t i slatsrådet i egenskap av högstaplanmyndighet. Ärenden om meddelande av förbud mot nybyggnad, schaktning m. m.till hinder för försvaret eller luftfarten eller i närheten avatomenergianläggning (82 och 121 §§) är av sådan betydelse för samhället ellerden allmänna säkerheten alt även dessa ärenden föreslås skola prövas i konselj.Ärenden om meddelande av nybyggnadsförbud till skydd för kulturhistoriskbebyggelse och fasta fornlämningar m. m. (86 och 122 §§) likställs av kommitténmed ärenden enligt 19 § naturvårdslagen (1964: 822) om meddelande av förbudmol nybyggnad till skydd för landskapsbilden. I enlighet härmed föreslår kommitténatt också dessa ärenden i sista hand skall prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Ärenden om dispens från legalt eller särskilt meddelatförbud mot nybyggnad m.m. (14, 15, 35, 7982, 97, 106, 109, 110, 119, 121, 168och 169 §§) bör enligt kommitténs uppfattning likaledes i allmänhet avgöras avKungl. Maj:t i statsrådet såsom sista instans. Härför anses tala detförhållandet att handläggningen av dispensärendena är av betydelse bl. a. förgenomförandet av beslutad eller förestående planläggning, tomlindelning ellertillämpning av utomplansbestämmelser eller för tillgodoseendet av försvaretseller luftfartens intressen eller de allmänna säkerhetskrav som måste ställasnär del Maj:ts proposition nr 30 är 1971 Från den angivnahuvudregeln gör kommittén dock vissa undanlag. Sålunda föreslås att ärenden omdispens enligt 86 eller 122 § byggnadslagen från nybyggnadsförbud lill skyddför kulturhistorisk bebyggelse eller fasta fornlämningar e. d. skall hänförastill kammarrätts kompetensoraråde. Såsom skäl härför anförs att prövningen idessa ärenden har karaktären av rättsprövning och atl de besläktade ärendena omdispens enligt 19 § naturvårdslagen från nybyggnadsförbud till skydd förlandskapsbilden enligt kommitténs förslag skall prövas av kammarrätt. Ävenvissa andra ärenden om dispens från nybyggnadsförbud enligt byggnadslagstiftningenbör enligt kommittén avgöras av kararaarrätt. Dessa dispensfall reglerasemeUertid i byggnadsstadgan (1959:612) och behandlas därför inte i dettasammanhang. I saraband raed stadsplanläggning kan Kungl. Maj:t meddelaförordnande om skyldighet för markexploatör all ulan ersättning avstå mark tillväg eller annan allraän plats (70 §). På grund härav finner kommittén detföljdriktigt alt besvär över länsstyrelses beslut om motsvarande förordnande isamband med byggnadsplanläggning (113 §) även i fortsättningen avgörs av Kungl.Maj :t i slatsrådet. Enligt 39 § byggnadslagen kan länsslyrelsen medge alttrappa som skjuter över galulinjen får kvarstå eller tillsvidare. Motsvarande ärende kan förekomma enligt 106 § byggnadslagen. Kommitténföreslår atl besvär över länsstyrelses beslut i sådana ärenden skall avgöras avkammarrätt. Till stöd härför anförs att den föreslagna ordningenöverensstämmer med den huvudregel som kommittén föreslår beträffandeindividuella byggnadsärenden enligt 5 kap. byggnadsstadgan (seförfattningsförslag 112). övriga ärenden enligt byggnadslagen skall enligt kommitlénsförslag avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet i sista instans. Detta skall bl.a. gälla belräffande medgivande till avvikelse från beslämmelsen att när gataupplåts till allmänt begagnande den skall till bredd och höjdläge överensstämmamed stadsplanen (52 och 106 §§). Likaså anses det böra tillkomma Kungl. Maj:t istatsrådet att i sista hand avgöra om tomtägare av billighetsskäl bör fåanstånd med avbetalning, jämkning i räntesatsen eller annan lättnad i fråga ombetalningsvillkoren för utgivande av ersättning för gatumark (63 och 106 §§).Beslut av länsstyrelse angående fördelning av kostnad för upprättande ellerändring av byggnadsplan (111 §) äger enligt kommittén samband medplanläggningsärendena och är av mindre betydelse än dessa. Med hänsyn härtillsynes del koramittén inte påkallat att bryta ut besvärsärenden om sådana besluttill behandling i annan ordning än planläggningsärendena. Även dessa ärendenskall således enligt kommitléns förslag prövas i konselj. Förslaget atl frågor om fastställelse avplaner enligt byggnadslagen skall avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådettillstyrks av . Maj.ts proposition nr 3u Or 1971 167 I fråga om tomtindelningsärendena framhålls från flerahåll viklen av atl Kungl, Maj:t i statsrådet inhämtar yttrande frånregeringsrätten innan ärendena avgörs.