prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — A andra sidan är det medhänsyn till tillgängliga personella och ekonomiska resurser knappastrealistiskt atl tänka sig att en utförlig reglering av förfarandet skulle hautsikt att mer allmänt slå igenom hos förvaltningen i första instans. Härtillkommer risken för att snabbbeten och effektiviteten i förvaltningen kan minskagenom en sådan reglering. Serman åter till förfarandet vid besvärsprövning hos överordnade förvaltningsmyndigheter,finns del visserligen möjlighet atl här genomföra en mera långtgåendereglering. Behovet härav är emellertid inte särskilt på-tagUgt. Del kandessulom anlas alt förvaltningsdomslolsförfarandet kommer att kunna tjäna tillledning och fylla eventuella luckor. Jag kommer således till samma slutsats somarbetsgruppen, nämligen atl man för de besvärsprövandeförvaltningsmyndigheternas del bör nöja sig med de förfarande- Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 285 reglersom utformas i första hand med tanke på förhållandena hos förvaltningsmyndigheteri första instans. Nästa fråga som uppställersig är om lagen bör gälla i princip alla lyper av förvaltningsärenden eller omden bör ha elt differentierat tillämpningsområde, beroende på ärendetskaraktär. Alternativen är också här å ena sidan besvärssakkunnigas förslag medelt tillämpningsområde för lagen, som omfattar i princip allaförvaltningsärenden angående enskilda, och å andra sidan den av arbetsgruppenföreslagna lösningen som innebär alt vissa av de från rätissäkerhelssynpunklmest centrala besläramelsema gäller bara när fråga är om myndighetsutövningmol enskild under det alt övriga bestämmelser ges en mer aUraän lUlämpning.Medan besvärssakkunnigas förslag träffades av remisslirilik för all gå förlångt i fråga ora reglering av förvaltningsverksaraheten, har den avarbetsgruppen valda avgränsningen i stort sett vunnil reraissinstansernasanslutning. Meningenmed förfaranderegler är att de skall bidra lill att ge ell så korrekt underlagsom möjligt för förvaltningsbesluten och därmed till att besluten blir riktigai sak. Utifrån denna synpunkt kan man argumentera för etl vidsträckttillämpningsområde för de förfaranderegler som skall gälla hosförvaltningsmyndigheterna. Det största behovel finns eraellertid otvivelaktigti fråga om den förvaltningsverksamhel som innefattar myndighetsutövning. Härträffas den enskilde direkl och i regel på ett påtagligt sätt avförvaltningsbeslulet. Det är också denna form av förvaltnings-verksamhet soraman främst har hafl i tankarna när man efterlyst en uniformering och kompletteringav förfarandereglema. Behov av ett korrektbeslutsunderlag finns som sagt även vid annan förvaltningsverksamhet änmyndighetsutövning. Men ofta kan förfaranderegler, som i fråga ommyndighetsutövning ler sig naturliga och riktiga, vara obehövliga eller t. o.m. binderliga vid annan förvaltningsverksamhet. Regler om aktinsyn,komraunikation, beslutsmotivering och beslutsdelgivning, som fyller centralarätlsskyddsfunktioner vid myndighetsutövning, skulle i många fall motverkaförvaltningsorganens möjligheter atl på ett ändamålsenligt sätt lösa sinauppgifter i andra fall, t. ex. i ärenden av kommersiell natur. I sådana ärendenföreligger det från rätlsskyddssynpunkl knappast något behov avförfaranderegler av de slag som jag nu har nämnt. Där bar den enskilde, tillskillnad från när det är fråga ora myndighetsutövning, möjlighet att iförhandlingar med myndigheten bevaka sina intressen, och han behöver inte gåmed på myndighetens förslag om han inte vill. I de kommersiella förbindelsernafinns dessutom som ett yttersta skydd för den enskildes rättssäkerhet demöjligheter lill rättelse sora det civilrätlsliga regelsysteraet och processenvid allmän domstol erbjuder. Det finns även andra typer av ärenden, därmyndighetens agerande inte innefattar myndighetsutövning i den här användabetydelsen och där förfaranderegler av nyssnämnda slag spelar raindre rolleller renlav Maj:ts proposition nr 30 år1971 hindrar en ändaraålsenlig handläggning. Exempel härpå ärnär ärendet gäller rådgivning eller avgivande av remissyttrande. Alla förfaranderegler är emellertid inte sådana att deantingen är obehövliga eller hinderliga när det gäller annat slag avförvaltningsverksamhet än myndighetsutövning. a. regler om jäv, om ombudoch biträde och om tolk kan med fördel göras tillämpliga i stort sett i varjeslag av förvaltningsärende, även om det ligger i sakens natur att sådanaregler i främsta rummet får betydelse vid myndighetsutövning. På grund av vad jag sålunda anfört kommer jag tillslutsatsen all lagens lUlämpningsområde i nu berörda hänseende bör bestämmas ihuvudsak i överensstämmelse med arbetsgruppens förslag. När det gäller lagens utformning i övrigt fäster jagsärskild vikt vid att lagen blir så enkel, klar och okomplicerad som möjligt. Redanförvaltningsärendenas mångskiftande natur talar för en sådan målsättning. Julängre man driver regleringen, desto svårare blir det att tillgodose önskemåletom enkla, klara och entydiga bestäraraelser. Den utförliga reglering sominnefattades i besvärssakkunnigas förslag är ett bevis härpå. Som jag redanhar framhållit, tvangs de sakkunniga atl utforma en del bestämmelser somrekommendationer eller att mjuka upp »skall»-regler genom atl förse dem medundanlag av förhållandevis obestämd innebörd. Om en allmän förfarandelag skallfå den generella tUlämpning som är avsedd och sålunda bidra till att stärkarättssäkerheten, bör man så långt det är möjUgt undvika en sådan lagleknik. Vad jag nu har anfört talar starkt för att lagen bör gesett förhållandevis begränsat omfång. Ett ytterligare skäl härför är denenhetlighet i förvaltningsförfarandet som man vill nå genom en allmän lag.Meningen är att förfarandet i aUmänhet skall regleras genom den allmänna lagenoch att det skall höra till undantagen alt del för något visst förvaltningsområdeskall behöva finnas avvikande bestämmelser. För att uppnå detta krävs enomfattande genomgång av specialförfattningarna på olika förvaltningsområden.En vidlyftig allmän förfarandelagstiftning skulle skapa stora problem när delgäller samordningen med specialförfatlningarna. En utväg ur svårigheterna ärgivetvis att utforma den allmänna lagen som en ramlag, vilken sätts i kraftgenora särskilda beslut oraråde för område. Tanken på en ramlag har emellertidavvisats av arbetsgruppen och vid remissbehandlingen av gruppens förslag. Ävenjag delar uppfattningen atl en allmän förfarandelag bör ges generelltillämpning redan från ikraftträdandet. Detta förutsätter att den ges enförhållandevis begränsad omfattning. Jag vill vidare erinra om att en utförlig förfarandelagställer krav på myndigheter och allmänhet som de i många fall inte harmöjligheter att fylla. Dess tillämpning skulle därför förutsätta att mångamyndigheter till- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 287 fördesförvaltningsrättsligt skolad arbetskraft liksom atl allmänheten i långt störreutsträckning än vad nu är fallet anlitade juridiskt biträde i sinamellanhavanden med myndigheterna. Jag är inte beredd atl godta några sådanakonsekvenser av en allmän lag om förfarandet hos förvaltningsmyndighet.Tvärtom bör tillkomsten av en sådan lag underlätta handläggningen hosmyndigheterna liksora den bör ge klarare normer och därmed ett bättreutgångsläge för de enskilda medborgarna i deras umgänge med myndigheterna. Delkan visserligen inte uteslutas atl en allmän lag i vissa fall kan tvinga enmyndighei att vidta ålgärder som inte ingår i dess rutiner, men den ökning iarbetsbördan som detla kan medföra bör uppvägas av de vinster sora ligger ienklare, enhetligare och klarare norraer för handläggningen. Arbetsgruppens förslaglill förvaltningslag raolsvarar i alll väsentligt de krav jag anser atl man börställa på en aUraän lag om förfarandet hos förvaltningsmyndighet. Förslagel barockså i det stora hela fått etl gynnsamt mottagande vid remissbehandlingen.Den kritik sora har frarakommit bar framför allt gällt två frågor. Dels harnågra remissinstanser anmärkt på atl den föreslagna lagen i olika hänseendenskulle vara oklar och svårtillämpad. Dels har man från några håll gjortgällande atl genomförandel av lagen innebär ökad arbetsbörda för myndighelema.I det första hänseendet bör det finnas möjligheter atl lillgodose kritiken påväsentliga punkter. Farhågorna för all en allmän lag ora förfarandel hosförvaltningsmyndigheterna skall raedföra ökad arbetsbelastning för myndigheternasynes överdrivna. Jag vill erinra om att de grundsatser sora bör slås fasl i enförfarandelag av nu avsett slag på flera punkter anses gälla . Somjag bar framhållit bör en allmän lag dessutom kunna innebära arbetsmässigavinster, som är ägnade att uppväga del merarbete som lagen i vissa fall kanmedföra. Jag förordar alltså atl en allmän lag om förfarandet hosförvaltningsmyndighet utformas i huvudsaklig överensstäraraelse medarbetsgruppens förslag. Vadhärefter gäller del närmare innehållet i en allmän lag om förfarandet bosförvaltningsmyndighet anser jag i likhet med arbetsgruppen att i lagen börfinnas grundläggande bestämmelser om jäv, orabud och biträde, den tidpunkt dåhandling skall anses ha korarait in tUl myndighet, vägledning av sökande ellerannan part, tolk, remiss, vem som har rätt att anföra besvär över myndighetsbeslut, tid och sätt för anförande av besvär, inhibition, parts rätt till insyni del malerial som har tillförts ett ärende, kommunikation, beslutsmotivering,underrättelse om beslut och rättelse av förbiseendefel i beslut. Jag avserdessutom att i det följande föreslå en bestämmelse om rätt att muntligenlärana uppgift i ärende till rayndighet. Denna bestämmelse saknar motsvarigheti arbetsgruppens lagförslag. Av de nu näranda bestämmelsema bör enligt minmening reglerna om aklin- Maj:ts proposition nr 1971 syn,kommunikation, beslutsmotivering, delgivning av beslut, rättelse avförbiseendefel i beslul och om rätt atl lämna muntlig uppgifl lill myndigheiförbehållas ärenden som innefattar myndighetsutövning mot enskild, övrigabestämmelser bör däremot i princip vara tillämpliga i alla ärenden hosförvaltningsmyndighet. Iarbetsgruppens lagförslag ingår även en föreskrift vari begreppen part ochslutligl beslut definieras samt regler om besluts överklagbarhet och besvärsärendesberedning. Av skäl som jag kommer att redogöra för i special-motiveringen harnågra direkta motsvarigheter liU de nu nämnda bestämmelserna inte lagits med iden lag som jag nu avser att föreslå. Vidremissbehandlingen av arbetsgruppens förslag bar i en del yttranden framförtsönskemål om all lagen skall kompletteras med regler i åtskUliga andraavseenden än jag nu bar beröri. TiU den del raan härvid har vänt sig mot denstarka beskärningen av besvärssakkunnigas lagförslag viU jag hänvisa till deallmänna synpunkler i frågan som jag har anfört tidigare, övriga påpekanden somhar gjorts belräffande lagens innehåll är väsentligen av två slag. A ena sidanefterlyses ytterligare bestämmelser i olika frågor, t. ex. regler omskyndsamhel i handläggningen och om omröstning när skiljaktiga meningar yppatsvid överläggning till beslut. A andra sidan förordas atl lagen så snartförutsättningar finns byggs ut med regler om bl. a. kostnader, rättshjälp ochoffentligt biträde åt part. Vadförsl gäller önskemålen om alt lagen redan från början skall tillföras reglerbeträffande vissa andra spörsmål än dem som jag har föreslagit att denskall reglera vill jag erinra om att arbetsgruppen i sina allmännaöverväganden utförligt har redovisat skälen för alt den ansett huvuddelen av deföreskrifter som finns intagna i besvärssakkunnigas lagförslag kunna undvarasi en allmän förfarandelag av del slag varom nu är fråga. Del är uppenbart attvarje sådant urval till slor del måste grundas på läraplighetsöverväganden.För egen del kan jag i allt väsentligt ansluta mig lill den bedömning somarbetsgruppen bar gjort vid sin genomgång av bestämmelserna ibesvärssakkunnigas lagförslag. Endast sådana frågor som det frånrättsskyddssynpunkt framstår som väsentligt atl lösa och som bar påtagligtpraktisk betydelse bör därför behandlas i lagen. Endast härigenom kan skapasfömtsättningar för atl lagen skall få den avsedda genomslagskraflen. Vadjag nu har anföri utesluter självfallet inte atl lagen sedan erfarenhetvunnits om tiUämpningen av den senare byggs ul med ytterligare regler. Vadsärskill angår frågorna om rättshjälp och offentligt biträde åt part vill jagerinra om att frågan om införande av en rättshjälpslag f. n. övervägs inomjustitiedepartementet och att frågan om offentligt biträde är föreraål försärskild utredning. Maj.-ts proposition nr 30 är 1971 289 Frågan om lagens namn har i allmänhet inte berörts iremissyttrandena över arbetsgruppens förslag. Från några håll påpekas dock attbenämningen »förvaltningslag» inte är helt adekvat beträffande en lag av nuförevarande typ. I stället förordas ett namn som anger att lagens räckvidd ärbegränsad till enbart förfarandebestämmelser, t. ex. »Lag om handläggning avförvaltningsärenden». De sålunda framförda synpunkterna har vissl fog för sig.Arbetsgruppen diskuterar i sitt betänkande bl. a. möjligheten att använda enbenämning av åsyftat slag. I likhet med arbetsgmppen anser jag emellertidavgörande vikt böra fästas vid att lagens namn blir kort och lättillgängligt.Del av gruppen föreslagna namnet »Förvaltningslag» fyller dessa krav. Jaganser därför att lagen bör få detta namn. Sammanfattningsvis vill jag framhålla följande.Förvaltningslagen bör vara kort, enkel och lättöverskådlig. Den skall så klartoch entydigt som möjligt slå fast vissa grundläggande regler för förfarandet hosförvaltningsmyndighelema. Lagen bör utformas så att reglerna i princip kantillämpas på alla förvaltningsområden och i alla instanser. Avvikelser frånreglema skall alltså normalt inte behöva göras. Det ligger emellertid i sakensnatur att en allmän lag av nu förevarande slag inte kan passa för alla typer avärenden hos förvallningsrayndighelema. På områden där rätlsskyddssynpunkterspelar en dominerande roll finns redan f. n. i vissa fall tämligen utförligaregler om förfarandet. I sådana fall kommer förvaltningslagen att tillhandahållabasregler, sora byggs ut med speciella regler anpassade direkt för detförvaltningsområde varom är fråga. Även i andra fall kan avsteg behöva görasfrån förvaltningslagen. Till dessa spörsmål återkommer jag i del följande. Jagvill också understryka att lagen representerar en minimistandard i fråga omhandläggningen av förvaltningsärenden. Åtskilliga förfarandefrågor lämnassålunda olösta i lagen. Det förbållandet att ett spörsmål reglerats i dennabör å andra sidan inte utan vidare tolkas så, att det skulle vara uteslutet atttillämpa lagen även i ärenden som formellt faller utanför en regelsgiltighetsoraråde eller i situationer där lagen medger undantag från regelnstillämpning. De principer som lagen ger uttryck åt kan i många fall med fördelvara vägledande i fall av nu berört slag. Författningsreglering av förfarandet hos våraförvaltningsdomstolar har varit sparsamt förekommande. Förregeringsrältens vidkommande saknas praktiskt taget hell bestämraelser i ämnet.Förfarandet i kammarrällen regleras genom elt fåtal bestämmelser ikammarrätttssladgan, varav ett par innehåller omfattande hänvisningar tillbesiämmelser i RB. Tekniken med hänvisning till RB har begagnats också i frågaom förfarandet i försäkringsdomstolen. I lagen om försäkringsdomstol, somupptar samman- Maj:ts proposition nr 1971 lagtåtta paragrafer om förfarandet, har i två av paragrafema tagits in mycketomfattande och detaljerade hänvisningar till RB. Denutbyggnad av förvaltningsdomstolsorganisationen, som står inför sittgenomförande, erbjuder elt naturligt tillfälle lill en fullständigare,enhetligare och mer systematiserad reglering av förfarandet i förvaltningsdomstolän vad har varit fallet. Jag vill här erinra om att i flertalet typerav mål, som skall gå till förvaltningsdomstol, öppnas möjlighet tmdomstolsprövning i två instanser, kammarrätt och regeringsrätten. För detalrikast förekommande typerna av förvallningsmål, bl. a. skattemålen och målenom körkortsåterkallelse, erbjuds domstolsprövning i tre instanser, skatterätteller länsrätt samt kammarrätt och regeringsrätten, I mål som fullföljs frånkammarrätt blir dock möjligheterna att få sakprövning i regeringsrällenbegränsade genom regler om prövningstillstånd. Dengrundläggande frågan när det gäller att utforma den enhetliga lagstiftning omförfarandel i förvaltningsdomstol, som bör genomföras, är hur man skall sepå förvallningsdomstolamas karaktär och uppgifter. Bakgrunden till frågan ärall svensk rättstradition inte alllid uppvisat en klar boskiUnadraellan föi-valtningsdomstolar och rena förvaltningsmyndigheter. Detta hängeri sin tur samman med alt våra förvaltningsdomstolar i fiertalel fall kan sessom utbrytningar ur förvaltningen. Kammarrätten, som är den äldstaförvaltningsdomstolen, har sålunda en gång brutits ut från kamraarkollegiet.När regeringsrätten inrättades, övertog den uppgifter som tidigare hade ankommitpå Kungl. Maj:l i statsrådet. Detsamma gäller i viss utsträckning också våryngsta förvaltningsdomstol, försäkringsdomstolen. De nya länsrätterna ochlänsskatlerälterna skall syssla med ärenden som ankommer på länsslyrelsemaoch de därtill knutna prövningsnämndema. Det är därför naluriigl alt raanuppfattat förvaltningsdomstolar och besvärsprövande förvaltningsmyndigheter päett tämligen likartat sätt. Sålunda har det ibland gjorts gällande att en förvaltningsdomstol,när den prövar besvär över en förvaltningsmyndighets beslut, inträder imyndighetens befogenheter och därmed kan sägas fungera somförvaltningsmyndighet. Detta synsätt präglar delvis besvärssakkunnigasförslag, som innehåller en för de båda typerna av organ gemensamförfarandereglering. Det bar också i viss utsträckning tagits till utgångspunktför förslagen i departementspromemorian. Enligt promemorian ställerförvaltningsdomstolarnas dubbla roll av både domstolar ochförvaltningsmyndigheter speciella krav på smidiga handläggningsformer. Detnu återgivna synsättet är emellertid inte ooralvislat. Vid remissbehandlingenav besvärssakkunnigas betänkande framhöll förvaltningsdomstolskommittén, allstalsmaktema hade önskat en mer juridiskt betonad och mer domstolsmässigtgrundUg besvärsprövning än hos överordnad förvaltningsmyndighet när de bestämtall besvär i förvaltningsärende skulle Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 291 Kommittén ansåg vidare, att förvaltningsdomstolarnashandläggning och arbetssätt stod myckel nära de allmänna domstolarnasrättskipande verksamhet och vitt skilde sig från den handläggning som förekomhos ett stort anlal även cenlrala förvaltningsmyndigheter. Vidremissbehandlingen av departementspromemorian har frågan tagits upp av JK, somdärvid betonar dess betydelse från rättssäkerhetssynpunkt. JK anser detangeläget att vidmakthålla och stärka medborgarnas förtroende förförvaltningsdomstolarna. Ett sätl att åstadkomma detla är enligt JK:s raeningatt inskränka domstolarnas handlingsfrihet på förfarandeplanet i riktning motden formbundna och för den enskilde förutsebara rättegångsordning som sedangammall gäller för de allraänna domstolama. Föregen del vill jag ansluta raig till det synsätt som förvallningsdomstolskommitténoch JK har gett uttryck för. Jag har redan framhållit att de garanlier för denenskildes rättssäkerhet som ligger i förvaltningsdomstolsinstitutionen oramöjligt bör förstärkas. Etl steg i denna riktning är enligt min mening attförfarandel hos förvaltningsdomstol blir självständigt reglerat. En jämförelsemed RB ligger därför nära lill hands. Enligt min mening finns det eraellertiden rad synpunkter som talar för att förfarandel hos förvaltningsdomstolarnablir föremål för en raindre utförlig författningsreglering än den RBrepresenterar. Förstvill jag då peka på den skillnad som ligger i atl de allmänna domstolarna imotsats till förvaltningsdomslolama har all handlägga dispositiva tvistemål.När det gäller sådana raål måste del finnas elt ganska slorl antal regler avtypen förbud mol ändring av talan, förbud mot åberopande av nya bevis ochsvarandens rätt till dom, vilka fyller uppgiften att skydda part mototillbörligt agerande från motparts sida. I förvallningsdomstolsför-farandet ärdäremot behovet av sådana garantier obetydligt. Dels har den enskilderegelmässigt en offentlig motpart, i den mån motpart över huvud tagelförekommer. Dels gäller officialprövningsprincipen i praktiskt taget alla målhos förvaltningsdomstol. Vidare motiverar förvaltningsmålens skiftandebeskaffenhet att förvaltningsdomstol har ganska stor handlingsfrihet attanpassa förfarandet till olika uppkommande situationer. Enmycket utförlig reglering av förvaltningsdomstolsförfarandet skulle enligt minmening dessutom vara förenad med vissa risker. Vi har baraerfarenheter av en delvis ganska tunn reglering av delta förfarande. Man kandärför inte utesluta all en övergång till en raycket ingående reglering skullekunna ställa såväl doraslolama som allraänheten inför problem och svårighetersom man inte har mött på delta område. Jag vill här erinra ora all detfrån regeringsrätlshåll i olika sammanhang har getts uttryck för uppfattningenatt det förhållandel all förfarandet hos regeringsrätten har varitoregleral inte har inneburit några allvarligare olägenheter. I likhet med vadjag har framhållit i fråga om förfaran- Maj.ts proposition nr 1971 dethos förvaltningsmyndighet, är jag för förvaltningsdomstolsprocessens vidkommandeinte inställd på en sådan formalisering av processen, som skulle innebära attallraänhelen i ökad utsträckning måste anlita juridiskt biträde eller attdomstolarna ställs inför nya processuella problem. Syftet med en lag omförfarandet hos förvaltningsdomstol är det rakt motsatta. Genom alt lagenklarlägger och slår fasl väsentliga punkter i delta förfarande, skall denunderlätta såväl för allmänheten att föra talan vid förvaltningsdomstol somför domstolen själv att handlägga sina mål. Denavvägning av förfaltningssloffet som bar gjorts i den föreslagna lagen oraförfarandet i förvaltningsdomstol slämraer väl överens med de synpunkler jag nuhar anlagt. Den principiella uppläggningen av lagen bar också nästan utanundanlag godtagils vid remissbehandlingen. Enligt rain mening bör såledeslagsliftning ske i huvudsaklig överensstämmelse med förslaget. På detlagtekniska planet vill jag dock föreslå elt par ändringar av meragenomgripande betydelse i förhållande till förslaget. Härvid har jag fäst särskildvikt vid atl reglerna om förfarandet i förvaltningsdomstol blir sålättillgängliga som möjligt för den rätlssökande allmänheten. Målet bör varaatt en lagstiftning om förvaltningsdomstolsprocessen skall ge den enskildeklargörande besked på de punkter sora är väsentliga för hans raöjligheter atthos domstolen ta till vara sin rätt. Ienlighet med vad jag nu har sagt finner jag i likhet med flera remissinstanser,att den föreslagna lagen om förfarandet i förvaltningsdomstol bör kompletterasmed regler om ingivande av handling, parts aktinsyn, besvärsrätt ochbesvärstid. Till grund för promeraorieförslaget ligger tanken attförvaltningslagens bestäraraelser i dessa äranen skall gälla också hos förvaltningsdomstolarna.Enligt min mening är det atl föredra att förvaltningslagen gäller uteslutandehos förvaltningsmyndighet. Redan av delta skäl bör således regler iifrågavarande ämnen ingå även i en lag om förfarandet i förvaltningsdomstol. Liksomelt flertal remissinstanser anser jag vidare att man bör sträva efter att i såliten utsträckning som möjligt i lagen hänvisa till bestämmelser i . Det rörsig eraellertid här om en besvärlig avvägning. Synpunkten atl lagreglernaskall vara lättillgängliga för den rättssökande allmänheten talar både för försöker undvika hänvisningar lill RB och för alt man genom sådanahänvisningar försöker motverka att lagen blir alltför omfångsrik.