prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — I överensstämmelse med det nu anförda föreslås i 6 § andrasiycket första punkten arbetsgruppens lagförslag en föreskrift alt, om myndighetmed stöd av 39 § andra stycket sekretesslagen finner att allmän handling intekan lämnas ut lill parten, myndigheien skall på annal sätt upplysa honom oradess innehåll, i den raån avgörande hinder inte möler med hänsyn till riketssäkerhet eller annat allmänt eller enskilt intresse. I fråga om innebörden av den nu berörda beslämmelsen anförarbetsgruppen ytterligare följande. Avsikten med att framhäva skillnadenmellan utlämnande av handling och upplysning om dess innehåll är atl klargörapartsinsynens överordnade karaktär. Utlämnande av allraän handling skallvisserligen vägras, om det är av synnerUg vikt atl handlingens innehåll inteuppenbaras nämligen på det sätt som ell utlämnande skulle kunna leda lill.Men annan inforraation om innehållet än den utlämnande ger får vägras endastom och i den mån avgörande binder föreligger också raot alt parten får justden insyn sora sådan annan inforraation medför. När det i förslagel sägs atten begränsning i partens rätt till varje form av insyn förutsätter att»avgörande hinder» möter, är syftet att uppställa ett strängare villkor än detsom ligger i sekretesslagens uttryckssätt »av synnerlig vikt». Läget skallvara sådanl alt upplysning om handlingens innehåll skulle innebära en klar, ejgodtagbar risk för rikets säkerhet eller eljest för något enskilt eller allmäntintresse som sekretesslagen bereder skydd. Uppenbart är all utrymmet förinformation det oaktat i fråga om viss typ av material kan bli obetydligt. Detär naturligt alt ta viss hänsyn till handlingens art och betydelse förutredningen. En ren anmälan i ett nykierhelsvårdsärende har exempelvis ingenbetydelse sora beslutsunderlag. Att anmälarens namn hemlighålls för partenkränker därför inte partens utredningsintresse. Enligt arbetsgruppens mening måste en särskild reservationgöras i lagen med tanke på kommersiella ärenden och övriga avtals- och förhandlingsärendenför all undvika orimliga konsekvenser av regeln om myndighets upplysningsplikt.Information skall sålunda inte behöva lämnas som ersättning för handlingsutlämnande, när ärendet angår avtalsbar sak (6 § andra stycket andra punktenarbetsgruppens lagförslag). Maj:ts proposition nr 30 är 1971 Ävenom samma regler lämpligen bör gälla om parts insyn i fråga om såväl allmännahandlingar som annat utredningsmaterial, är det enligt arbetsgruppens meningav laglekniska skäl ändamålsenligt att i försia hand anknyta tillsekretesslagens regel och alltså ange i vad mån myndigheten skall upplysa ominnehållet i handling som enligt denna regel inte lämnas ut till parten. I enföljande mening bör anges, all samma principer skall tillämpas på annat som hartillförts ärendet och som inte kan tillhandahållas (6 § andra stycket tredjepunkten arbetsgruppens lagförslag). Om exempelvis utredningen i eltbyggnadsärende omfattar syn av elt område eller en anläggning och det därvidframkommer omständigheter som måste hållas hemliga, eftersom avgörande bindermot insyn möter med hänsyn till rikets säkerhel, måste regeln vara att parteninte får förfoga över kartskisser eller ta fotografier av vad som iakttas.Däremot kan det väl tänkas atl något avgörande hinder inte föreligger mot atthan vid synesammanträdet får kännedom även om vissa i och för sig hemligaförhåUanden, i den raån det behövs för atl ban skall kunna bevaka sinaintressen. Att myndigbeten i etl sådant fall skall kunna föreskrivatystnadsplikl följer av 7 § arbetsgruppens lagförslag. Arbetsgruppen framhålleratt en regel om parts insjTi i utredningsmaterialet måste, i förening ora kommunikation och motivering av beslut, få vissakonsekvenser för det säll på vilket utredningsarbetet bedrivs. Material, sommåste hållas hemligt för part och som lill följd därav inte heller kan återgesi beslutsmotiveringen, kan tänkas vara otillförlitligl. Det är av vikt attsådant material inte läggs till grund för avgörandet, om inte myndigheten barskaffat sig säkerhet för att det verkligen är riktigt. Det sker lämpligastgenom alt myndigheien kompletterar eller ersätter raaterialet med sådant somparten kan få ta del av. Om del exempelvis i ett ärende om nykterhetsvårdskulle föreUgga etl sådanl avgörande hinder mot att röja en anmälares identitetsom åsyftas i föreskriften om parts insyn, bör myndigheten sträva efter atl inteta upp anmälarens berättelse på sådant sätt att den tillförs ärendet ulan istället begagna anmälan endast som utgångspunkt för vidare utredning, t. ex.förhör med andra personer och undersökning av läkare eller psykolog. Med ettsådant förfarande är del vanligen raöjligt att ulan någon begränsning avpartens insyn vinna klarhet i ora förutsättningar för ingripande föreligger.Ett sådant förfarande främjas, om ärenden av detla och liknande slag prövas avett organ som står fritt i förhållande till elt annat som handhar utredningen. Eftersompart på grund av föreskriftema i 6 § kan få kännedom om innehållet i heraligahandlingar och ora heraliga förhållanden i övrigt, måste det finnas enmöjlighet att ålägga parlen tystnadsplikt, framhåller arbetsgruppen vidare. Mankan här anlägga det betraktelsesättet att möjligheten alt begagna hemligtmaterial såsom bevis ökar, om man kan skapa trygghet mol alt de hemligauppgiftema sprids bland allmänheten. KungL Maj-.ts proposition nr 1971 433 nadsplikt bör dock kunna åläggas endast i fråga ommalerial sora är hemligt enligt sådana grunder som gäller i fråga om allmännahandlingar. Bestämmelsen om möjUghel all föreskriva tystnadsplikl bör avfattasså all den, i viss likhet med 39 § sekrelesslagen och offentlighetskommitténsförslag till provisorisk lag om inskränkning av parts rätt att utbekomma allmännahandlingar (SOU 1966:60 s. 45 och 234), innefallar behörighet att förordna attdet heraliga materialet inte får uppenbaras saml alt uppställa förbehållangående sättet all handha materialet (7 § första stycket arbetsgruppenslagförslag). Någon särskild regel som ger myndigheien möjlighet alt låtapartens ombud eUer biträde men inte parten själv ta del av visst materialoch ålägga ombudet eller biträdet en tystnadsplikt även gentemot huvudmannenanser arbetsgruppen inte böra tas in i lagen. En sådan regel är bl. a. svår altförena med ombudets eller biträdets ställning och ägnad att rubba förtroendetraellan parten och hans ombud eller biträde. Man torde här inte kunna koraraalängre än atl myndigheten i den mån gällande författningar ger stöd härför, sertill alt endasl oradöraesgilla personer uppträder sora ombud eller biträden.Det sagda utesluter inte att myndigheien, när den lill orabudet eller biträdetöverläranar en heralig handling, förbjuder denne atl lärana den vidare tillparten personligen eller atl låta parten göra en avskrift av den. Flertalet reraissinstanser ställer sigpositiva till de föreslagna reglema ora parisinsyn. Enligt ÖB:s mening kan deldock förtjäna övervägas om inte med hänsyn bl, a. till gällande regler omallmänna handlingars offentiighel beslämmelserna i 6 och 7 §§ förvaltningslagenkan utgå och från sekrelessynpunkl behövliga regler i stället meddelas inomramen för sekretesslagstiftningen. påpekar att verket bara åtnjuteretl begränsat skydd enligt sekretesslagen för sin affärsverksamhet. a. sekretesskydd för vissa av sina avgiftsberäkningar ochkostnadskalkyler på sådana områden där verket driver kommersiell verksamhetunder konkurrens. De föreslagna reglerna om partsinsyn innebär visserligeningen ändring från sekrelessynpunkl för verkets del i förhållande tiU vad somgäller f. n. Enligt verkets mening kan det dock finnas viss risk för attavsaknaden av sekretesskydd blir accentuerad på ett inte önskvärt sätt, närförvaltningslagen träder i kraft. Ikraftträdandet bör därför inte ske förränstatsmakterna har tagit ställning till vad offentlighetskommittén föreslagit omvidgat sekretesskydd för den statliga affärsverksamheten. JK påpekar alt rätlentill partsinsyn kan få vidkännas begränsningar av rent praktiska skäl. EnligtJK:s mening kan parts rätt härvidlag inte få drivas så långt atl det fördröjerett ärendes avgörande till förfång för det aUmänna eller för medparter. Patent-och registreringsverket frarahåller att reglema i 6 § inte torde behöva föranledaändring i de särskilda sekretessbestämmelserna som gäller beträffandepatenlhandlingar. Maj:ts proposition nr 1971 förordar att bestämmelsema om partsinsyn prövas pånyll. Enligt hans mening bör en klarare bestämning av de ärenden som skallundantas från aklinsyn (»ärende om avtalsbar sak») eftersträvas. Han finner detvidare angelägel med en preciserad förklaring ora vilken räckvidd elt stadgandeora aktinsyn skall ha såvitt rör den kora-raunallagsreglerade förvaltningen.Fem ledamöter av kommunalrättskommittén anser att aklinsyn inte bör varatillåten i ärenden, sora kan hänföras till den kommunallagsregleradeförvaltningen. Även avstyrker all frågan om parisinsyni ärenden inom kommunalförvaltningen regleras annat än för den verksarahet somutövas enligt specialförfattningar. En rätt för part att på begäran ta del avutredningsraaterialet kan inora den oreglerade koraraunalförvaltningen varadirekt stridande mot kommunens intressen och även eljest vara klart olämplig,frarahåller förbundet. betonar att 6 § kan raedföra storatolkningssvårigheter i synnerhet för den oreglerade komraunalförvaltningen.Staden förordar atl paragrafen las upp i avsnittet »Särskilda bestämmelser förvissa partsärenden». I en del remissyttrandengörs vissa påpekanden beträffande utformningen av 6 § första stycketarbetsgruppens lagförslag. Föreningen förvaltningsjuristeranraärker att den i betänkandet gjorda skillnaden mellan parts rätl all på egenbegäran ta del av utredningsmaterialet och hans rätl att få del av detta genommyndighetens försorg (15 § arbetsgruppens lagförslag) har suddats ut genom attraan i 6 § använt uttrycket få del. Även anser attförsia siycket bör forrauleras så, atl därav klart framgår all del reglerarparts rätt att på eget initiativ ta del av ulredningsraalerialet. TCO anser atlregeln i första styckel ställer för stora krav på parten, eftersora denne t.ex. kan bo långt från myndighetens förvaltningsort. Enligt TCO:s mening börkoramunika-lionen på parts begäran ske genora myndighetens försorg. framhåller att part har egentligt inlresse av att få del avutredningsmaterialet försl sedan utredningen avslutats. För bestämraelsenspraktiska funktion bör den enligt förbundets mening kompletteras med föreskriftatt part skall underrättas om att myndigheten avser alt fatta beslut.Lånsstyrelsen i anser att föreskriften i första stycket äronödig. Denav arbetsgruppen föreslagna definitionen av partsbegreppet (4 § gruppenslagförslag) behandlas i ell slorl antal remissyttranden. Regeringsrättensledamöter, försäkringsdomstolen och förordar attparisdefinitionen utgår. Som skäl åberopas främst att definitionen är oklar ochalt den lämnar ringa vägledning. Regeringsrättens ledamöler erinrar ora altraan i förslaget till fastighelsbildningslag avstått från att reglerasakägarbegreppet under hänvisning lill svårigheterna att Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 435 finnaen användbar och vägledande definition. Försäkringsdomstolen anser att någontillfredsställande, för hela förvaltningen gällande beslämning avpartsbegreppel knappasl kan åstadkommas. Enligt domstolens mening fårpartsbegreppel bestämmas med hänsyn lill den lagstiftning som är tillämplig idet aktuella fallet! Riksförsäkringsverkel anser alt en parts-definition i vartfall bör förbindas med den av besvärssakkunniga föreslagna regeln all raaninte kan erhålla partssiällning annat än ora man själv anmäler sig lill delta.Även försäkringsrådet intar en kritisk hållning till den föreslagnapartsdefinilionen. Rådet anser att den är oklar och del är ovisst om denutvidgar partsbegreppel ulöver vad som gäller enligt rådets praxis. Flertaletav dera sora uttalar sig i frågan ställer sig emellertid positiva till tankenpå atl partsbegreppet definieras i lagen. Hit hör bl. a. ,, , försvarets civilförvaltning, värnpliktsverket,vårnpliktsnämnden, , kammarkollegiet, kammarrätten, generaltullstyrelsen,universitetskanslersämbetet, patent- och registreringsverket, länsstyrelserna iStockholms, , och , och , JO,, , , , , . De flesta av dessainstanser riktar dock kritik mot utformningen av partsdefinilionen. Man menarallmänt alt bestämmelsen är för vag och inte läranar tillräcklig vägledning ålden som skall tillämpa den. Motdet första ledet i den föreslagna definitionen (»envar, till vilken detslutliga beslutet kan komma att ställas») invänds i remissyttrandena frärastatt det är olillfredsslällande att anknyta partsbegreppet till elt led i handläggningen(expedieringen av det slutliga beslutet) och alt regeln kan komma atl uppfattassom en cirkeldefinilion. Uttalanden av sådan innebörd görs avkriminalvårdsstyrelsen, försvarets civilförvaltning ocb Sverigesadvokatsamfund. JO framhåller atl det första ledet i definitionen i åtskilligafall efter ordalydelsen kommer att avse någon, åt vilken det inte finnsanledning all ge de befogenheter parlsställningen innefattar, exempelvis enanmälare i ett ärende om disciplinär åtgärd. Har myndighet efter utredningfunnit sådan anmälan obefogad och avskrivit ärendet, anses anmälaren enligtgällande rätl inte äga fullfölja talan mot beslutet. Åtskilliga myndigheterraed tillsynsbefogenheter torde i likhet med ombudsmän betraktaanmälaren sora beslutets adressat i sådana faU, men någon anledning alttillerkänna honom ställning såsom part finns knappast.Universitetskanslersämbetet påpekar atl ämbetet i allmänhet brukar ställa sinabeslut i ansöknings- och besvärsärenden till vederbörande lokalauniversiletsmyndighet och sålunda inte till sökanden och klaganden, vilkaerhåller avskrifter av beslutet. Ämbetet anser inte definitionen varaanvändbar för sådana fall och förordar atl den omredigeras Maj:ts proposition nr 1971 i stift anser att det ligger närmast tillhands atl som part i försia hand beteckna »envar som genom ansökan elleranmälan till myndighet eller av annan anledning föranleder ett slutligt beslutav myndigheten». Även mol utformningen avdet andra ledet i partsdefinilionen (»envar, vilken det slutliga besluteteljest uppenbarligen kan komma att angå nära») riktas åtskilliga anmärkningar.Länsstyrelsen i anser alt intresset av en strikt och lättfattligdefinition sora så nära som möjligt bör ansluta sig till partsbegreppelsådant det f. n. uppfattas väger över intresset av en utsträckning avpartsbegreppel som med all sannolikhet kommer att raedföra inte barasvårbedömlighet ulan också felbedömningar. Enligt länsslyrelsens mening börman inte avstå från alt begagna de gängse och entydiga begreppen sökande ochklagande som återfinns i bl. 39 § sekrelesslagen. Anses det erforderligt atti viss utsträckning införa tredjeman i partsbegreppel kan detla förslagsvisbegränsas lill att gälla annan som del slulliga beslutet kan kommaalt angå. Även förordar en snävare bestämning av partsbegreppel.VärnpUktsverket diskuterar partsdefinitionens tillämpning i ärenden om anståndraed värnpliktstjänstgöring. Verket påpekar att den värnpliktige är part isådana ärenden men att även anhörig och arbetsgivare kan vara nära berörda.Enligt verkels mening är den enskildes rätt alt ensam bedöma fördelar ocholägenheter med avbrott i sysselsättning, studier o. d. vid en inkallelse avgrundläggande betydelse. Annan som detta »uppenbarligen kan koraraa att angånära» kan därför inte få träda i den värnpliktiges ställe. Definitionen avpart i 4 § får enligt verkels mening inte medföra en partssituation sombegränsar den enskildes rätt i nämnda avseende. Liknande synpunkter framförs avvärnpliktsnämnden. ställer sig kritisk till en utvidgningav partsbegreppet i ärenden som rör tullklarering av gods. Styrelsen erinrar omatt i sådana ärenden endast den sora är varubavare enligt tillämpligtuUförfattning f. n. betraktas som part i förhållande till . DetIredje ledet i partsdefinitionen (»den som enligt särskild bestämmelse fårföra talan i ärendet») godtas i allmänhet ulan närmare kommentarer iremissyttrandena. Vadsom anförs i betänkandet om föremålet för partsinsynen diskuteras i fleraremissyttranden. Regeringsrättens ledamöter anser atl uttalandena i betänkandetbeträffande parts rätt atl få del av myndighets rättsutredning, föredragningsproraeraorioroch konceplanteckningar i ett ärende före dess avgörande i vissa avseenden äralltför viltgående och att påpekandena kan medföra praktiska olägenheter.Enligt deras mening har arbetsgruppen här skjutit över målel. Den i betänkandetföreslagna ordningen skulle innebära en principiell nyhet och onödigt tyngaförfarandet. De anför vidare all part självfallet bör beredas tillfälle altytlra sig över sakupp- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 437 gifter,som myndigheten fordrat in i ärendet eller som eljest tillförts det genom annanän parten, men det får ske på det sätt som kan anses praktiskt och lämpligt idet enskilda fallet och inte lösas efler så teoretiskl-principiella linjer soraarbetsgruppen synes ha avsett. I övrigt får man enligt deras mening liksomhittills nöja sig med den ordning som följer av 2 kap. 4 § TF. Liknandesynpunkler anförs av i . uttalar attutredningen i ett ärende inte lorde kunna anses avslutad förrän ärendet slutligenavgjorts. En föredragningspromeraoria bör enligt hov-rätlens mening i vart fallinte bli tillgänghg för partsinsyn . Samma åsikt harFöreningen förvaltningsjurister. Föreningen anseruttalandena i betänkandet på denna punkt strida raot den praxis sora finns ochsom har gott fog för sig. Föreningen tilllägger, alt en knappast avseddkonsekvens blir alt part i fall sora anges i 15 § arbetsgruppens lagförslagofta raåste ges lillfälle alt yttra sig över föredragningspromeraoria. CFUpåpekar all avsikten med förslaget inte synes vara all interna meningsyttringarunder beredningen av ett ärende till beslut skall yppas för parten. Närandenifrågasätter därför ora inte i lagen bör i likhet med vad som föreslogs avbesvärssakkunniga i 2 kap. 13 § las med en föreskrift av innehåll alt vadnågon yttrat vid ärendes avgörande hos myndighei inte utan vederbörligtmedgivande får uppenbaras för part eller annan. Ävenmot reglerna i 6 § andra stycket ora rauntlig informationsskyldighetbeträffande innehållet i handling eller annal sora tillförts ärende riktasvissa invändningar. Regeringsrättens ledamöter konstaterar all raan i förslagetsökt uttrycka ulryraraet för muntlig information om handlings innehåll genomatt tala om »avgörande hinder» mot information. Den föreslagna avfattningenger enligt deras mening inte klarhet i fråga ora till-lämpningsområdel iförhållande till 39 § andra stycket sekretesslagen. De anser det vara klarareoch mer följdriktigt all uttrycka vad förslaget eftersträvar genom att skrivaalt, även om handling på grund av 39 § andra siycket sekretesslagen inte fårutlämnas lill part, myndigheten skall på annal sätl upplysa parten ombandlingens innehåll, i den mån det är av betydelse för saken och kan ske utanalt det inlresse skadas, som föranlett vägran att utlärana handlingen.Försvarets civilförvaltning framhåller alt frågan om när »avgörande» hinder medhänsyn till rikets säkerhet skall anses föreligga för att upplysa part ominnehållet i allmän handling eller om annal som tillförts ärendet uppenbarligenmåste medföra avsevärda svårigheter för de många myndigheter statliga såvälsom kommunala som har att tillämpa de föreslagna bestäraraelserna iförvaltningslagen. Enligt civilförvaltningens mening måsle del frånsekrelessynpunkl krävas, att i tilläggsbestämraelser eller anvisningar tilllagen klarläggs i vilka fall avlgörande hinder raed hänsyn till rikets säkerhelskall anses möta för att Maj.-ts proposition nr 1971 upplysapart om det som tillförts ärendet. anför alt reglema i andrastycket kommer atl ställa raånga myndigheter inför svåra avvägningsfrågor ochatt detla är en av de punkter där information ora lagens syfte och innehåll ärsärskilt nödvändig. Uttalandet i betänkandet att möjligheten tillhemlighållande av handlingar skall reserveras för undantagssitualioner måsteenligt styrelsens mening klart framhävas i en kommande informationsverksamhet.Länsstyrelsen i säger sig vara tveksam beträffande den nyadistinktionen mellan utlämnande av allmän handling och upplysning om handlingsinnehåll. Länsslyrelsen anser att några egentliga skäl för ökad parisinsyn iförhållande till nu gällande bestämmelser i 39 § sekrelesslagen inte harredovisats i belänkandet och ifrågasätter om det inte räcker raed alt iförvaltningslagen ta in en föreskrift om atl part, om annat ej fraragår avbestäraraelserna i 39 § sekretesslagen eller eljesl med hänsyn lill aUmännaeller enskilda iniressen föreligger skäl av synnerlig vikt raot utlämnande, påbegäran äger la del av vad som har tillförts ärendet. Arbetsmarknadsstyrelsenifrågasätter om del är lämpligt all den svårlillämpade regeln om ökadpartsinsyn i 6 § andra stycket genomförs för förvaltningen i dess helhel.Styrelsen erinrar om alt partsinsynen ökar radikalt i betydelse genom denkoramunika-tionsskyldighet sora åläggs myndighei i 15 § arbetsgruppenslagförslag. Riksförsäkringsverketdiskuterar med hänsyftning på socialförsäkringsärenden om inte frågan om partsinsynbör lösas på annal sätt än arbetsgruppen föreslagit. Verket frarahåller attdet i socialförsäkringsärenden ofta är nödvändigt för en allsidig och ingåendebedömning av sakfrågan att införskaffa läkarintyg, journaler ochläkarutlåtanden om den for-säkrade. innehåller sådant material uppgifteroch omdömen om denne sora om han erhöll upplysning därom skulle kunnamenligt inverka på hans hälsa. I regel är det uppgifter om vederbörandesmentala tillslånd som är känsliga i förevarande hänseende. Men även i fall, därblandat somatiska och psykiska besvär föreligger, kan uppgifter om detkroppsliga tillståndet länkas försämra den sjukes mentala lillslånd. I 14 §andra stycket sekrelesslagen har lagstiftaren skapat möjligheter för samhälletatl skydda den enskilde raot allvarliga skador, som skulle kunna uppkomraa orahan fick ta del av handlingar av visst slag. Del vill synas som om den sjukenär han koraraer i partsställning skulle undandras detta skydd. Så torde varaavsikten redan med bestämmelserna i 39 § andra stycket sekretesslagen, som dockär så utformad alt det är svårt atl bedöma var gränsen skall gå handling fårhemlighållas även för parten om det är »av synnerlig vikt» för enskildaintressen (varmed såvitt kan se måsle avses bl.a. hanseget intresse). Upplysningar om innehållet i handlingarna skall enligtarbetsgruppens lagförslag få vägras endast om »avgörande hinder» möter medhänsyn till bl. a. enskilt intresse. Enligt betänkandet skall kravet påhemlighållande i delta Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 439 avseendegå än längre än det som avsetts i sekrelesslagen. Likafullt är bådesekretesslagen och förslagets distinktioner (»synnerlig vikl» »avgörandehinder») ytterst diffusa. Riksförsäkringsverkel hävdar mot denna bakgrund alt14 § andra stycket sekretesslagen bör gäUa även när den sjuke befinner sig ipartsställning. Den i betänkandet föreslagna utvägen atl i andra former ängenora handlingens ulläranande lämna part inforraation ora dess innehåll anserverkel visserligen ibland vara praklikabel utan att den sjukes hälsa råkar ifara. Om så är fallet i det enskilda ärendet är enligt verkels mening dockfrämst beroende av uppgifternas arl och vad som kan antas vara nödvändigt förden enskilde att få veta för att ban skall kunna driva sitt ärende. Liknandesynpunkter anförs av värnpliktsverket, som erinrar om atl utredningsmaterialeti ell ärende i en del fall kan vara av utpräglat personlig art. Verket anserdet vara oförenligt med kravet på enskilds integritet, ora annan underåberopande av parlssitualion skulle kunna få del av sådanl raalerial. Iflera yttranden betonas viklen av atl upplysningar sora lämnas part ur eltsekretesskyddat material ges honom på elt sådant säll att del inte skadareventuella uppgiftslämnare.