prop · FU03131 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1971 Prop.1971:131 Kungl.Maj:ts proposition till med förslag till lag om ändring i lagen(1929: 147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar m. m. given Stockholmsslott . Kungl,Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver justitieärenden och lagrådets protokoll, föreslå att bifalla detförslag om vars avlåtande till föredragande departementschefenhemställt. UnderHans Maj:ts Min allernådigste Konungs och frånvaro: Ipropositionen föreslås att godkänner en avslutad konventionom erkännande och verkställighet av utländska skiljedomare , som äravsedd att ersätta tidigare överenskommelser i ämnet, innebär jämfört med äldreregler att möjligheterna till verkställighet vidgas. Propositionen innehållervidare förslag till ändringar i lagen om uUändska skiljeavtal och skiljedomaroch i lagen (1929: 145) om skiljemän. Förslagen föranleds i huvudsak avSveriges tillträde till den nya konventionen. 1 1971.1 saml. Lag om ändring i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtaloch skiljedomar Härigenomförordnas, att 4 § och 79 §§ lagen (1929: 147) om utländska skiljeavtal ochskiljedomar skall ha nedan angivna lydelse. Ej må pågrund av utländskt skiljeavtal skiljemannaförf ärande äga rum här i riket, utanså är att, i fall som avses i 1 § andra stycket, den part, mot vilken avtalet göresgällande, efter dess tillkomst bosatt sig här i riket. I ty fall lände iavseende å förfarandet till efterrättelse vad i lagen om skiljemän stadgas ifråga om förfarande i anledning av svenskt skiljeavtal. Ej må pågrund av utländskt skiljeavtal skiljemannaförf ärande äga rum här i riket, utanså är att, i fall som avses i 1 § andra stycket, skiljemännen eller skiljedomsinstitutioni enlighet med avtalet bestämt att förfarandet skall äga rum här i riket ellerden part, mot vilken avtalet göres gällande, efter dess tillkomst bosatt sighär. 1 sådant fall länder i avseende å förfarandet till efterrättelse vad ilagen om skiljemän stadgas i fråga om förfarande i anledning av svensktskiljeavtal. Ej måutländsk skiljedom här i riket gälla, där 1. skiljeavtaletär ogillt enligt den främmande lag, som därå äger tillämpning, eller 2. skiljedomenblivit undanröjd i den stat, där den meddelats, eller 3. någonomständighet eljest är för handen, på grund varav skiljedomen är utan verkan isagda stat, eller 4. i denstat pågår rättegång om skiljedomens giltighet, eller tid, som må vara stadgadför dess överklagande, ännu ej gått till ända, eller 5. skiljedomeninnefattar prövning av fråga, som enligt svensk lag ej må skjutas underskiljemän, eller 6. denpart, mot vilken skiljedomen åberopas, icke haft erforder- Utländskskiljedom gäller ej här i riket, om den mot vilken skilje domen åberopas visar 1. attpart, när skiljeavtalet träffades, saknade behörighet att ingå sådant avtaleller icke var be-hörigen företrädd eller att skiljeavtalet är ogiltigt enligtden lag som enligt parternas överenskommelse skall tillämpas eller, i avsaknadav varje anvisning i sådant hänseende, lagen i den stat där skiljedomenmeddelats, 2. att hanej i vederbörlig ordning underrättats om tillsättandet av skiljeman eller om skiljeman-naförfarandeteller att han av annan orsak icke varit i stånd att utföra sin talan, 3. attskiljemännen överskridit sitt uppdrag och skiljedomen av sådan anledning är utan verkan lig tillgång att utföra sin talan, eller 7. denfråga skiljemännen prövat blivit här i riket avgjord genom domstols eller överexekutorsefter skiljeavtalets ingående meddelade beslut, eller 8. iavseende å förfarandet eller skiljedomen föreligger omständighet, som medför,att skiljedomens tillämpande skulle strida mot goda seder. Ej skall dock omständighet som omförmäles under 3 eller 6utgöra hinder för skiljedomens erkännande, med mindre sådan omständighetåberopas av den, mot vilken skiljedomen göres gällande. i den stat där den meddelats eller enligt vars lag denmeddelats, 4. attskiljenämndens tillsättande eller dess sammansättning eller skiljemannaförfärandet strider mot vad parterna avtalat eller, om avtal härom saknas, motlagen i den stat där förfarandet ägt rum och skiljedomen av sådan anledning ärutan verkan i den stat där den meddelats eller enligt vars lag den meddelats,eller 5. attskiljedomen ännu icke blivit verkställbar eller eljest bindande för parternai den stat där den meddelats eller enligt vars lag den meddelats eller att denundanröjts eller dess verkställighet uppskjutits av behörig myndighet i sådanstat. Utländsk skiljedom gäller ej heller, 1. om skiljedomen innefattar prövning av fråga, som enligt svensk lag ej må avgöras av skilje män, eller 2, om tillämpning av skiljedo men skulle vara uppenbart oför enlig med grunderna för rättsord ningen här i riket. Vill någon erhålla verkställighet å utländsk skiljedom, göredärom ansökan hos . Vid ansökningen skall fogas skiljedomen i huvudskrifteller be-hörigen styrkt avskrift. Ar iden stat där skiljedomen givits tid stadgad för dess överklagande, givesökanden ock in bevis av behörig utländsk myndighet att klagan icke under dentid ägt rum. Ansökan omverkställighet av utländsk skiljedom göres hos . Vidansökningshandlingen skall fogas skiljedomen i huvudskrift eller styrktavskrift samt styrkt översättning till svenska språket. 9 § Ansökan, som i 8 § sägs, må ej bifallas utan attmotparten haft itil-fälle att därå svara. Invänder motparten att han gjort framställning omundanröjande av skiljedom eller uppskov med dess verkställighet hos myndighet Finner sedan hovrätten anledning ej förekomma tillantagande att för verkställigheten möter hinder, varom i 7 § förmäles, förord-nehovrätten om verkställighet; och gånge då skiljedomen i verket likasom domstolslaga kraft ägande dom, där ej, efter klagan över hovrättens beslut. som avses i 7 § första stycket 5, må hovrätten uppskjuta avgörandetsamt, om sökanden begär det, ålägga motparten att ställa skälig säkerhet vidpåföljd att beslut om verkställighet eljest kan komma att meddelas. Bifallerhovrätten ansökningen, verkställes skiljedomen som svensk domstols laga kraftägande dom, om ej högsta domstolen efter talan mot hovrättens beslut förordnarannat. Denna lag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän Härigenomförordnas, att 4 § lagen (1929: 145) om skiljemän skall ha nedan angivnalydelse. Ej må gentemot part, som har hemvist utom riket och ejskulle, i tvist av den art varom fråga är, kunna sökas vid svensk domstol, skiljemannaförfarandeenligt denna lag inledas, med mindre avtalet innebär, att förfarandet skalläga rum här i riket, eller parten eljest därtill samtycker. Ej må gentemot part, som har hemvist utom riket och ejskulle, i tvist av den art varom fråga är, kunna sökas vid svensk domstol,skilj emaimaförfärande enligt denna lag inledas, med mindre avtalet innebär,att förfarandet skall äga rum här i riket, eller skiljemännen ellerskiljedomsinstitution i enlighet med avtalet bestämt att förfarandet skalläga rum här i riket, eller parten eljest därtill samtycker. Denna lag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:Statsråden , , , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter fråga om lagstiftning om utländsk skiljedomin. m. och anför. Under1920-talet antog två överenskommelser angående detinternationella skiljedomsväsendet. Ar 1923 tillkom sålunda det s. k. Genéve-protokolletangående skiljedomsklausuler och en konvention om verkställighet avutländska skiljedomar. Överenskommelserna, som går ut på att uUändskaskiljeavtal och skiljedomar under vissa förutsättningar skall erkännas i defördragsslutande staterna, vann anslutning av ett drygt tjugotal stater,däribland . Den i samband med ratifikationen gjorda svenskaöversättningen av överenskommelserna torde få fogas till statsrådsprotokollet idetta ärende som bilagorna 1 och 2. I samband med anslutning tillkom1929 års svenska lagstiftning om utländska skiljeavtal och skiljedomar. I början av 1950-taletinleddes ett arbete inom i syfte att åstadkomma en nyinternationell reglering på området. Arbetet ledde till NewYorkkonvention om erkännande och verkställighet av skiljedomar. Konventionensom trädde i kraft har tillträtts av 38 stater,nämligen Förenta Stater, , Cambodja, CentralafrikanskaRepubliken, Cey-lon, , , , , , , , , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , ochTobago, , , , , ochÖsterrike. Dessutom har konventionen undertecknats men inte ratificerats av 9stater. Konventionstextenpå engelska och franska jämte översättning till svenska torde få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Den28 bemyndigade Kungl, Maj:t chefen for atttillkalla sakkunniga för att med beaktande av bl, a, New Yorkkonventionöverväga om det förelåg anledning att föreslå ändringar i lagstiftningen omskiljedom. Med stöd av bemyndigandet tillkallade dåvarande departementschefentvå sakkunniga.' Dessa har avgett promemorian (Ds Ju 1970: 32)"PM angående den i avslutade konventionen omerkännande och verkställighet av utländska skiljedomar m. m," Promemorianinnehåller förslag till lag om ändring i lagen (1929:147) om utländskaskiljeavtal och skiljedomar. Förslaget torde få fogas till statsrådsprotokolletsom bilaga 4. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av , lagberedningen,domstolskommittén, kommerskollegium och ()samt av en delegation med representanter för , , allmänna exportförening,, , Sveriges redareförening.Svenska bankföreningen. och (ifortsättningen benämnd delegationen). har ingett yttrandenfrån Handelskammare och Handelskammaren i , 2 Genéveöverenskommelsema och gällande svensk rätt 1923års Genéveprotokoll rörande skiljedomsklausuler innebär i huvudsak följande.Stat, som ansluter sig till protokollet, åtar sig enligt punkt 1 att erkännasom giltiga såväl fristående skiljeavtal som skiljedomsklausuler i kontrakt.Åtagandet är begränsat så till vida att det skall vara fråga om parter som ärunderkastade jurisdiktion i olika fördragsslutande stater. Begränsning görs medhänsyn till tvistens beskaffenhet. Den skall röra ämne som är av kommersiellnatur eller som i vart fall kan göras till föremål för skiljedom. Åtagandetinnebär enligt punkt 4 att domstolarna i fördragsslutande stat är skyldiga att,om part i mål gör gällande skiljeavtal eller skiljedomsklausul som skall gällaenligt protokollet och som äger tillämpning på tvisten, hänvisa parterna till skiljemannaförfarande, Ipunkt 2 föreskrivs att det skiljemannaförfarande, som kan komma till stånd pågrund av skiljeavtal eller skiljedomsklausul, skall regleras JustitierådetLeif och ambassadrådet , avparterna och av lagen i det land där förfarandet äger rum. Enligt punkt 2gäller vidare att stat skall underlätta de processuella åtgärder som skall ägarum på dess område och enligt punkt 3 åtar sig stat att låta verkställa deskiljedomar som, inom ramen för protokollets bestämmelser, meddelas i sammastat. Protokolletberör sålunda främst frågor om skiljeavtalets giltighet och dess verkan somrättegångshinder. Däremot regleras inte spörsmålet om internationell giltighetav skiljedomar som har tillkommit i enlighet med giltigt skiljeavtal. Dennafråga har i stället reglerats Genévekonvention om verkställighet avutländska skiljedomar. Konventionen, som kan sägas utgöra en påbyggnad på Genéveproto-kollet,innehåller i huvudsak följande, I artikel 1 ges dengrundläggande bestämmelsen om erkännande och verkstälUghet. För erkännande ochverkställighet förutsätts enligt första stycket att skiljedomen har meddelatspå grund av skiljeavtal eller skiljedomsklausul som avses i Genéveprotokollet,Vidare krävs att den har meddelats inom fördragsslutande stats område ochmellan personer som är underkastade jurisdiktion i fördragsslutande stat. Verkställighetsker i överensstämmelse med verkställighetslandets lag, I artikel 1 andrastycket och artiklarna 2 och 3 ges ytterligare förutsättningar förverkställighet. Dessa bestämmelser, som berörs närmare i det följande, geruttryck för principen att det är den som begär erkännande och verkställighetsom har att visa att alla förutsättningar är uppfyllda, I artikel 4 anges vilkahandlingar och upplysningar den som begär erkännande eller verkställighet haratt förete. Uppräkningen omfattar bl, a, skiljedomen i huvudskrift ellerbestyrkt avskrift och bevis att skiljedomen är definitiv. Skiljedomen tordevara definitiv, när möjligheten att använda ordinära rättsmedel inte längrestår öppen och talan om skiljedomens upphävande inte pågår, jfr artikel 1 andrastycket d. Enligt artikel 5 utgör bestämmelserna i de föregående artiklarnainte hinder för part att göra skiljedom gällande på det sätt eller i denomfattning som medges av lagen i det land där skiljedomen åberopas eller somföljer av överenskommelser som avslutas av detta land. Artikel 6 innehåller enövergångsbestämmelse och artiklarna 711 bestämmelser om ratifikation,uppsägning m. m. Till Genéveprotokollet1923 har följande 29 stater anslutit sig: , , ,, , , , , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , ,, och . Flertalet av dessa stater har anslutitsig även till Genévekonvention. De som inte har anslutit sig är ,, , , och , De grundläggande svenska lagbestämmelserna om skiljeavtal och skiljedomartillkom i samband med att anslöt sig till de båda Genéveöverenskommelsema.I fråga om svenska skiljeavtal och skiljedomar finns sålunda bestämmelser ilagen (1929: 145) om skiljemän (SML). I 46 § utsökningslagen ges regler omverkställighet av svenska skiljedomar. Bestämmelser rörande internationellaförhållanden finns i lagen (1929: 147) om uUändska skiljeavtal och skiljedomar (LUSK).Nyligen har tillkommit ytterligare lagstiftning om skiljedom. De nya bestämmelserna,som har meddelats med anledning av anslutning till Världsbankenskonvention om biläggande av investeringstvister mellan statoch medborgare i annan stat, finns i lagen (1966: 735) om erkännande ochverkställighet av skiljedomar i vissa internationella investeringstvister. De bestämmelser, som är avomedelbart intresse vid en svensk ratifikation av New Yorkkonventionen,återfinns i LUSK. Lagen bygger i huvudsak på de båda Genéveöverenskommelsema,I vissa avseenden innebär bestämmelserna emellertid att mer liberala regler änöverenskommelsernas gäller i fråga om erkännande och verkställighet avskiljedom. Sålunda har begränsning inte gjorts till skiljedom som har meddelatsi fördragsslutande stat, I några avseenden har ställning tagits till frågor somlämnats öppna i konventionen, Lagen innehåller f. n, tretton paragrafer, I 14§§ ges regler om skiljeavtal och i 511 §§ finns bestämmelser om skiljedomar.En särskild bestämmelse som rör skiljemannaförfarande som äger rum utomlands finnsi 12 § och i 13 § ges en föreskrift som reglerar skyldigheten för part attinför tillämpande myndighet förete utredning om innehållet i utländsk rätt. Ennärmare redogörelse för de bestämmelser i lagen som är av intresse i dettasammanhang lämnas i det följande. Artikelninnehåller bestämmelser oni konventionens tillämpningsområde. Enligt första stycket ärkonventionen tillämplig på erkännande och verkställighet av skiljedom som harmeddelats i annan stat än den där erkännande och verkställighet begärs. Vidareanges bl, a, att konventionen dessutom är tillämplig på sådan skiljedom sominte anses som inländsk i den stat där domen görs gällande. Bakgrunden tilldenna föreskrift är att ett antal kontinentala stater skiljer mellan"utländsk" och "inländsk" skiljedom efter andra änterritoriella kriterier, I förhållande till Genévekonventionen1927 innebär de nya reglerna att New Yorkkonventionen får ett betydligt vidaretillämpningsområde. Enligt gäller nämligen (artikel 1första styc- ketfemte p,) att konventionen bara äger tillämpning på skiljedom, meddelad inomen konventionsstats område och mellan personer som är underkastade sådan statsjurisdiktion. Till följd av en i artikeln intagen hänvisning till 1923 årsprotokoll har, åtminstone enligt en i omfattad tolkning,tillämpningsområdet för ansetts bli ytterligare begränsattill skiljedomar, som har meddelats med anledning av skiljeavtal mellanpersoner underkastade olika konventionsstaters jurisdiktion. ArtikelI i New Yorkkonventionen anger i första stycket dessutom att den är tillämpligpå tvist mellan fysiska och juridiska personer. Motsvarande precisering saknasi , I sak torde dock ingen skillnad föreligga mellankonventionerna på denna punkt. Avandra stycket framgår att konventionen omfattar såväl skiljedom meddelad avskiljemän utsedda för viss tvist som skiljedom meddelad av permanentskiljedomsinstitut vars prövning parterna har underkastat sig. Bestämmelsen,som saknar motsvarighet i , synes ha tillkommit iförtydligande syfte och torde inte innebära någon saklig nyhet. Tredjestycket behandlar de förbehåll som är tillåtna enligt konventionen. Tvåförbehåll får göras. Stat som använder sig av det första förbehållet kanbegränsa konventionens tillämpningsområde till erkännande och verkställighetav domar som har meddelats inom annan konventionsstats område, Genévekonventionenhar som nämnts denna begränsning som huvudregel. Genomatt göra det andra tillåtna förbehållet kan konventionsstat begränsatillämpningen av konventionen till tvister rörande kommersiella frågor.Förbehållet torde främst ha intresse för stater, i vilka skiljeförfarande kankomma i fråga endast i kommersiella tvister. Avgörandet huruvida en tvist ärav sådant slag tillkommer enligt konventionen den stat som har avgettförbehåll. Samma möjlighet till förbehåll finns enligt Genéveöverenskommelsema(protokollet punkt 1 andra stycket). Av artikel XIV följer att stat som hargjort sådant förbehåll inte kan påfordra gynnsammare behandling för egen del. Avde stater som har anslutit sig till New Yorkkonventionen har tjugofem(, , , , ,, , , , , , , ,, , , , ,, , , , ,och ) avgett sådan förklaring enligt konventionens artikelI, varigenom tillämpligheten i princip begränsas till skiljedomar meddelade iannan konventionsstat. De av , , ,, och gjorda förbehållen är emellertid inteså vittgående som övriga länders. Dessa stater har nämligen förklarat sigtill- lämpakonventionen på skiljedomar i icke-konventionsstat, om ömsesidighetföreligger. Möjligheten att begränsa konventionens tillämpningsområde tilltvister i rättsförhållanden, som enligt konventionsstats nationella lagbetraktas som kommersiella, har utnyttjats av tolv stater, nämligenCentralafrikanska Republiken, , , , ,, , , , , och , Iartikeln ges regler om erkännande av skiljeavtal. Enligtförsta stycket åtar sig fördragsslutande stat att erkänna skriftligt avtalgenom vilket parterna har förbundit sig att till skiljedom hänskjuta allaeller vissa tvister, som uppkommit eller kan uppkomma mellan dem i ett visstbestämt rättsförhålllande, i fråga som kan göras till föremål för skiljedom.Bestämmelsen skiljer sig från regleringen enligt Genéveprotokollet genom attmotsvarighet saknas tiU begränsningen till skiljeavtal mellan parter, som ärunderkastade olika staters jurisdiktion. En nyhet är vidare kravet attskiljeavtalet skall vara skriftligt. Protokollet saknar bestämmelse angåendeskiljeavtalets form, Iandra stycket definieras begreppet skriftligt avtal. Därmed avses klausul ikontrakt eller skiljedomsavtal, som undertecknats av parterna eller innehållesi brev eller telegramväxling. Det kan anmärkas att kravet på skriftlighet intekan anses uppfyllt genom förekomsten av skriftliga handlingar, som saknarunderskrift. Detsamma torde gälla när fråga är om muntligt erbjudande om skiljedom,vilket skriftligen antagits av motparten, eller då ena parten i en tvist harskriftligen bekräftat ett mellan partema muntligen träffat skiljeavtal.Angående tolkningen av andra stycket kan i övrigt hänvisas till SOU 1968: 40 s,95, Enligtartikelns tredje stycke skall avtal soin avses i artikeln under vissabetingelser utgöra rättegångshinder. Har tvist, beträffande vilken parternaslutit ett sådant avtal, anhängiggjorts i konventionsstat, åligger det sålundadomstolen att på yrkande av part hänvisa parterna tUl skiljemannaförfarande.Undantag gäller dock, om domstolen finner att avtalet är ogiltigt, utan verkaneller ogenomförbart. En motsvarighet till bestämmelserna i tredje stycket finnsi punkt 4 i Genéveprotokollet, Denya bestämmelserna ger sålunda anvisning om vilka formkrav som får ställas påskiljeavtal. saknas däremot om vilka regler som bör följas vidprövning av avtalets giltighet i övrigt och vid prov-' ning av om det är utanverkan eller ogenomförbart. Lösningen på sådana spörsmål torde i princip fåsökas enligt det prövande landets internationellt privaträttsliga regler. Detsynes emellertid ofrånkomligt att vissa av bestämmelserna i konventionensartikel V måste komma att bli i huvudsak vägledande. Dessa bestämmelser innebäratt erkännande eller verkställighet av skiljedom får vägras endast om vissaangivna om- Bland dessa omständigheter nänms att det skiljeavtal, som liggertill grund för skiljedomen; inte är giltigt enligt den lag som enligtöverenskommelse mellan parterna skall tillämpas på avtalet eller, i avsaknad avanvisning om tillämplig lag, lagen i det land där skiljedomen har meddelats. Enannan sådan omständighet är att skiljedomen avser fråga, som enligt lagen idet land där erkännande eller verkställighet begärs inte kan avgöras genomskiljedom. Denna artikel iimehållerden grundläggande regeln i konventionen om konventionsstats skyldighet att erkännaoch verkställa skiljedom. Enligt första punkten åligger det sådan stat atterkänna och verkställa skiljedom i enlighet med de procedurregler, som gäller idet område där skiljedomen åberopas, på de villkor som anges i efterföljandeartiklar, I fråga om procedurreglema överensstämmer bestämmelsen i sak medartikel 1 i , I andra punkten införs emellertid en nyhet. Därföreskrivs att väsentligt strängare villkor eller, avsevärt högre avgifter intefår tillämpas vid erkännande och verkställighet av skiljedom, som omfattas avkonventionen, än de som gäller för inländska skiljedomar. Iartikeln ges regler om vilka handlingar som den som begär erkännande ellerverkställighet av skiljedom skall förete. Enligtförsta stycket skall framställningen åtföljas av skiljedomen i huvudskrift, somär till äktheten vederbörligen bestyrkt, eller i behö-rigen styrkt avskrift.Vidare skall skiljeavtalet i original eller bestyrkt avskrift inges. I andrastycket ges föreskrifter beträffande översättning av skiljedomen ochskiljeavtalet. Artikelnsbestämmelser innefattar en betydelsefull ändring i förhållande till vad somgäller enligt . Motsvarande reglering återfinns där iartikel 4, Enligt denna artikel åligger det den som åberopar eller begärverkställighet av skiljedonien att förete skiljedomen och de "handlingaroch upplysningar" som behövs för att styrka vissa sakliga förutsättningar,såsom att skiljedomen är definitiv, att skiljeavtalet är giltigt och attskiljedomstolen varit behörig. Den nya regleringen bygger i stället på att deti princip ankommer på den mot vilken skiljedomen åberopas att visa att grundför att vägra erkännande och verkställighet föreligger. Idenna artikel anges uttömmande de omständigheter som får leda till atterkännande eller verkställighet av skiljedom vägras. Enligt första stycket fårerkännande och verkställighet vägras endast om den part mot vilken skiljedomenåberopas inför vederbörande myndighet i det landdär skiljedomen åberopas styrker att någon av de i samma stycke angivnaomständigheterna föreligger, I andra stycket föreskrivs att er-kännnande ellerverkställighet dessutom får vägras i vissa andra fall, I dessa fall fårvederbörande myndighet ex officio pröva frågan om hinder för erkännande ellerverkställighet föreligger. Denväsentliga principiella skillnaden mellan bestämmelserna i artikel V ochmotsvarande reglering i (artiklama 13) är att de nyareglerna lägger bevisbördan i fråga om flertalet av de invändningar som kananföras mot skiljedomen på den som vill hindra erkännande och verkställighet,medan utgångspunkten enligt är den motsatta.