prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — Påraotsvarande sätt sora i fråga ora hindrande av varuförsörjning bör lagenbereda möjlighet atl meddela förbud raot varuulförsel från den blockeradestaten och i samband därraed förbud mot åtgärder sora främjar eller är ägnadeatl främja sådan varuulförsel. Härvid avses åtgärder raotsvarande dera somkommittén har angett beträffande varuförsörjning. Komraitténöverväger i detta samraanhang behovet av etl särskilt förbud Maj:ts proposition nr 1971 motinförsel lill av varor härrörande från blockerad stat, kompletteratmed förbud raot åtgärder som främjar eller är ägnade att fräraja sådaninförsel. Förbud av sådant slag har emellertid inte någon större betydelse,såvitt avser varor sora finns inom den blockerade staten. Dessa varor träffasav tidigare nämnda förbud mot utförsel därifrån. Däreraot skulle förbud motiraport till kunna ha betydelse i fråga om varor som i strid raedsäkerhetsrådets föreskrifter har utförts från den blockerade staten.Visserligen föreslår komraittén i det följande speciella regler för sådanavaror avseende förbud raot transport, köp, försäljning m. ra. av varor somolovligen har förts ut från den blockerade staten. I likhet med vad kommitténhar sagt om behovet av alt i lagen ta raed särskilt förbud raot export frånSverige, synes likväl ell särskilt förbud mot import till lämpligt isituationer när säkerhetsrådet har begränsat sanktionerna till ett avbryiandeav import av den blockerade statens produkter lill de olika ined-lerasslalerna.Lagen bör därför ge möjlighet till förbud av nu diskuterad art. Koramilténöverväger vidare om del vid sidan härav bör finnas förbud också raot allraottaga varor, sora visserligen inte härrör från den bloclie-rade staten mensom kommer från sådan verksamhet utanför denna stat sora drivs från staten ifråga. Ett förbud raot att mottaga varor från sådan verksamhet skulle kunnabidra till att hindra den blockerade staten från atl erhålla utländsk valuta.Koraraittén anser eraeUertid alt della syfte enklare kan vinnas genom förbudmol betalningar. Denna fråga behandlas senare i saraband med finansiellasanktioner. Kommitténpåpekar att de behandlade införsel- och ulförselförbuden innefattar ocksåförbud mot transitering av varor. Varor som transiteras genom etl land tordenäraligen böra anses införda dit. Om exempelvis införsel eller utförsel avvaror från blockerad stat förbjuds, innebär detta alltså också förbud raottransitering genom denna stat. Vid transitering får den blockerade statenraöjlighet att sätta sig i besittning av varor och delta raåste regelraässiglhindras. Om transitering tillåls finns dessutom stora möjligheter alt kringgåin- och ulförselförbud. Vidare bör beaktas atl en blockerad stat kan tillförasvalutainkomster genom transitering, t. ex. på grund av fraktbetalningar ellerdrivmedelsinköp. I den raån regeringen vill tillåta transitering får undantaggöras vid ulnyttjandet av fullraakl en. Därvid lorde del också bli nödvändigtatt raedge verkställande av sådana betalningar till förmån för den blockeradestaten som krävs för kostnader i saraband raed transiteringen. Somförut har antytts bör enligt komraittén lagen vidare ge regeringen befogenhetatl förbjuda befattning med varor sora har ulförts från blockerad stat i stridmed säkerhetsrådets föreskrifter. Det är nämligen sannolikt att rådet i framtidasanktionsbeslul kommer alt liksom i Rhodesiafallel föreskriva åtgärder isyfte att omöjliggöra orasättning av sådana varor. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 21 EraeUertidbör även befogenheten att förbjuda befattning raed olovligen utförda varorpreciseras närmare. Den bör inte helt allmänt omfatta varje slags befattninghärmed. De särskilda former av befattning som det är angeläget att söka hindraär sådana sora leder till att varorna orasätls eller på annat sätt används idel ekonoraiska livet. På grund härav finner koinmittén alt förbudet lämpligenkan avse i stort sett samma åtgärder som förut har angetts beträffande förbudenmot åtgärd som frärajar eller är ägnad atl fräraja införsel etc. Förbudet börendast kunna gälla varor sora har utförts i strid raot ett raed slöd av lagenmeddelat förbud, alltså inte varor som har förts ut efter sanktionsbeslutel meninnan det svenska förbudet meddelades. Däreraot bör det inte krävas att den somhar företagit utförseln i strid mot det svenska förbudet också är underkastadsvensk jurisdiktion, dvs. kan drabbas av ansvar enligt den svenska lagen. I 4§ första stycket Rhodesialagen föreskrivs i fråga ora vara, härrörande frånRhodesia och utförd därifrån efter lagens ikraftträdande, förbud raot rättshandlingavseende förvärv, överlåtelse, upplålelse, transport eller annat ekonoraisktraellanhavande. Vidare förbjuds transport av sådan vara. Enligt 4 § andrastyckel kan Kungl. Maj :t, när någon i god tro har företagit rättshandling avangivet slag, medge undanlag när del gäller vidare åtgärd raed varan. Dennabestämmelse aktualiserar frågan huruvida regeringens befogenhet att förordna omförbud mot befattning med sanktionsvaror bör begränsas så, all sådant förbudinte får gälla vara sora har förvärvats i god tro, eller huruvida konfliktermellan förbud och godtrosförvärv bör lösas genora dispensförfarande. Den förralösningen är i princip alt föredra, eftersom en godtroende varuägare alltid börskyddas. En godtrosregel synes böra innebära alt sanktionsvaror, som någon igod tro har förvärvat, därefter inte får underkastas annan inskränkning iorasältningsraöjligheterna än som gäller för varor över huvud taget, dvs.förbud mot att använda varorna på sätt sora frärajar eller är ägnat atlfräraja förbjuden införsel eller utförsel ni. Därjämte bör förbud mot in-och utförsel över och den blockerade statens gränser ellertillhandahållande åt ekonomisk verksamhet sora drivs från denna stat kunnagälla, även oni varorna har varit föremål för godtrosförvärv. Såvitt avserinförsel av varor lill talar fraraför allt praktiska skäl för atlförbudet får gälla generellt för varor som härrör från den blockerade staten.Föreligger i det konkreta fallet skäl alt raedge införsel, exempelvis när varanredan är under transport till , får undanlag från införselförbudetraeddelas dispensvägen. Enregel, varigenora även sanktionsvaror som någon utan samband med förvärv harfått i sin besittning i god tro generellt skulle undantas från förbud raotbefattning raed sanktionsvaror, torde föra för långt, även om i och för sigskäl kan anföras för ett sådani undantag. En undantagsregel torde raedförasärskilt stor risk för kringgående av lagen genom olika arrange- Maj:ts proposition nr 1971 inang,t. På grund härav anser koinniittén atl en godtrosregel börbegränsas till de fall då förvärv har ägt rum. I övriga fall får man hålla siglill dispensförfarande. Föratt vinna syftet alt avskärma en blockerad stat från förbindelser med utlandetär det väsentligt att staten hindras från tillgång till fräramande valutor.Det kan därför antas att i likhet raed vad som har skett i Rhodesiafallet säkerhetsrådet beslutar ora finansiella sanktioner. Det föreliggeri detta hänseende främst behov av en möjlighet för regeringen att ingripa raothandling, varigenora mottagare i den blockerade staten utifrån tillförskapital. Enligt 5 § Rhodesialagen får det inte utifrån verkstäUas betalningeller lämnas kredit till mottagare i . För all hindra kringgående avdetta förbud genom betalning eller kredit lill mottagare utanför harföreskriften korapletlerals raed förbud mot att verkställa betalning ellerlärana kredit till någon utanför , ora den är avsedd för mottagare iRhodesia eller för verksamhet av ekonomisk art som idkas i eller drivs frånRhodesia. Enligtkoraraittén bör den permanenta lagen ge regeringen befogenhet atl förbjudafinansiella åtgärder av nu angivet slag och dessutom raöjlighet att förbjudaläranande eller förmedlande av uppdrag för sådana åtgärder. Ett sådani förbudkommer inte att omfatta betalning och kreditgivning som sker inom denblockerade staten till raotlagare där. Sådana Iransaktioner kan emellertidknappast tänkas ha någon betydelse från blockadsynpunkl, eftersom de inteinnebär något reellt tillskott till den blockerade statens ekonomi utan endasten omfördelning av de finansiella tillgångarna inom denna. Avstor vikt för att vinna syftet att isolera en blockerad stat är självfalletåtgärder som innebär avbrytande av kommunikationer. I förgrunden står hindrandeav trafik lill lands saml av luft- och sjöfart. Ett förbud mot alt orabesörjasådan samfärdsel skulle träffa såväl person- sora varu-befordran till och frånblockerad stat. Vissa transporter av det senare slaget koraraer enligtkomrailléns förslag visserligen att kunna förbjudas också med slöd av den förutnäranda regeln angående transporter som främjar eller är ägnade att främja införseletc. Det nu diskuterade förbudet siktar emellertid på atl hindra alt samfärdselraed fartyg ni. över huvud taget kommer till stånd raed den blockeradestaten, oavsett ora samfärdseln sammanhänger raed transporter av sanktionsgodseller inte. kan länkas utfärda en resolution av så allmänkaraktär. Koramiltén erinrar om all det enligt paragraf 6 i resolutionen den 29maj 1968 åligger medlemsstat alt hindra flygtrafik till och från . Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 23 i6 § Rhodesialagen upptagits bl. a. ett förbud mot att utöva luftfart till ellerfrån . förbud mot trafik lilleller från blockerad stat torde, för att syftet all avskära staten frånkommunikationer med utlandet skall kunna vinnas, behöva kompletteras med förbudmot saraarbete raed trafikföretag som idkas i eller drivs från den blockeradestaten och med ägare eller brukare av där registrerat transportmedel. Påmotsvarande sätt som i fråga om finansiella sanktioner bör regeringen ocksåkunna förbjuda lämnande eller förmedlande av uppdrag avseende förbjudnaåtgärder på trafikorarådel. Vad gäller avbrytande avtele- och postförbindelser kan regeringen som förut har påpekats vidta åtgärdermed stöd av sin administrativa lagsliftningsraakl. Några bestäraraelser härombehöver därför inte las upp i fullmaktslagen. Enligt komraittén bör storrestriktivitet i princip iakttas i fråga om regeringens befogenhet att ingripai personliga förhållanden, eftersom man här rör sig på de mänskliga fri- ochrättigheternas oraråde. De befogenheter för regeringen att utfärda förbud motolika slags verksamhet av ekonomisk och annan art som koramiltén har föreslagitkan antas i väsentlig utsträckning vara tillräckliga för att syftet med sanktionernaskall kunna uppnås. På grund härav anser komraittén att det inle börifrågakoraraa all regeringen med stöd av en fullinaktslag skall kunna förbjudasvensk raedborgare eller annan sora uppehåller sig här i riket att resa tillblockerad stat eller att förbjuda t. ex. dellagande i kulturella,vetenskapliga, idrottsliga eller andra arrangemang, vari den blockerade statenär representerad. Dock finner kommittén atti fullmaktslagen bör upptas en bestämmelse om avvisning i vissa fall avutlänningar med anknytning lill den blockerade staten. Komraittén åsyftarpersoner som raed fog kan antas ha begått eller avse att begå handlingar somstår i strid raot sanktioner som har påbjudits av säkerhetsrådet. Enbestämmelse i detta ämne synes lämpligen kunna utformas i huvudsakligöverensstämmelse med 12 § Rhodesialagen. Regeringen bör alltså få förordna attsådan utlänning kan avvisas som skäligen kan antas ha heravist i blockerad staloch ha begått eller avse att begå handling sora strider mot förbud somregeringen har meddelat enligt fullraaklslagen. Enligtparagraf 2 i säkerhetsrådels resolution och paragraf 7 iresolutionen skall medlemsstaterna vidta effektiva åtgärderför att hindra av rådel förbjudna handlingar, oberoende av om avtal har ingåttseller licens har beviljats innan vederbörande resolution antogs. I anledninghärav har i 7 § Rhodesialagen föreskrivits att förbud enligt lagen gäller ävenoni avtal om förfarande eller åtgärd, som avses i förbuden, har slutits före lagensikraftträdande. Enligt kommitténs mening bör regeringen ges befogenhet attförordna om motsvarande verkan av förbud som har meddelats med stöd avfullmaktslagen. Maj:ts proposition nr 1971 6.3Ansvarsbestämmelser m. m. Överträdelserav förbud som har meddelats raed slöd av fullraaktslagen måste enligtkoraraittén vara straffbelagda för att förbuden skall få önskad effekt. Enligt8 § Rhodesialagen skall vid uppsåtligt brott raot bestämmelse i lagen döraastill böter eller fängelse i högst . Beträffande den permanenta FN-lagenkan del enligt koraraittén diskuteras, oin inte straffmaximum för uppsåtligtbrott bör vara högre än fängelse . Som skäl härför skulle kunna anföras,all sanktioner kan koraraa all riktas mot stater som har mer central betydelseför ekonomi m. ra. än och atl i sådana eller andra fallbenägenheten för lagöverträdelser generellt sett får antas vara större än iRhodesiafallel. Däremot synes det tvivelaktigt om man som ett skäl för höjningav straff maximum kan åberopa alt det i vissa sanktionsfall är viktigare än iandra att meddelade förbud efterlevs. I fråga ora önskvärdheten av att svenskasanktionsbesläraraelser ållyds raåste i princip varje sanktionsfall bedömaslika. Det primära är nämligen intresset atl följer säkerhetsrådetsföreskrifter. Grunden för dessa bör i och för sig vara utan betydelse förgraden av effektivitet i en nalioneU sanktionsreglering. En annan sak äremellertid om benägenheten att begå lagöverträdelser i vissa sanktionsfall kanförraodas vara relativt stor. I sådana fall torde möjligen visst fog finnasför antagandet all ett slraffinaxiraum överstigande fängelse kan vara avvikt för laglydnaden. Koraraittén anser dock att ett straffniaximura avfängelse är tillräckligt från allmänpreventiv synpunkt, särskilt vidbeaktande av alt enligt koramiltén även förverkande bl. å. av den ekonomiskavinst som kan ha uppkommit för den som har begått sanktionsbrott bör finnasatt tillgå som påföljd. Komraitténunderstryker risken för att de raed lagförslaget avsedda handlingarna blirbegångna av oaktsamhet. Därför bör åtminstone fall av grov oaktsamhet kunnastraffas. Något skäl atl beträffande den perraanenta FN-lagen frångå denstraffskala böter eller fängelse i högst sex raånader sora föroaktsanihetsbrott har upptagits i 8 § Rhodesialagen kan koraraittén inte finna. Detkan inte uteslutas alt en resolution utformas på det viset, all medierasstaternablir skyldiga alt hindra endast sådan blockadbrytning som sker uppsåtligen.Skall i ett sådant fall del straffbara området för svensk del begränsas tillendasl direkt uppsålliga brott, kan detta ske genom att med stöd av lagenmeddelade förbud utformas så att endast gärningar med särskilt angivet syfteförbjuds. Motsvarandegäller i fråga om tillämpligheten i rummet av lagförslagetsstraffbestäramelser. Kommittén erinrar om atl Rhodesialagen innehåller ensärskild bestämmelse som begränsar tilläraplighelen av lagens ansvarsregler ivad avser brott som utlänning utom riket begår mot Rhodesialagen. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 25 Isitt slutbetänkande föreslår kommittén att någon särskild regel ora FN-lagenstillämplighet i rummet inte upptas i lagen. Därigenora koramer bestäramelsernai 2 kap. alt gälla. Om inte annat framgår av vad regeringen i detenskilda fallet har förordnat, kommer alltså alla överträdelser av meddeladeförbud, sora har begåtts i eller utom riket av svensk medborgare ellerutlänning med hemvist i eller i vissa fall av annan utlänning, altomfattas av den svenska domstolskompetensen. LedamotenAllan uttalar i avgiven reservation alt regeringen enligtkommittéraajorileten skall få föreskriva förbud alt till blockerad stat införaeller därifrån utföra vara liksom alt inom blockerad stat tillhandahålla varai verksamhet av ekonomisk art, utan all det därvid görs skillnad raellansvenska raedborgare eller i bosalla personer och andra personer, inteens ora de är raedborgare i den blockerade staten. Elt utnyttjande till fulloav dessa befogenheter får dock anses innebära ett överskridande av vad Sverigefolkrättsligt bör göra i dessa sammanhang. Faslän utsträckningen av en statskorapelens i legislativt eller judiciellt hänseende i vissa stycken är enoratvislad fråga, lär det inte tillkomraa atl genom strafflagstiftningsöka hindra medborgare i en stat all tillhandahåUa andra raedborgare inorasamraa stat varor i ekonoraisk verksamhet i denna stat. Reservanten anserdärför all begränsningar av nu berört slag bör komraa till uttryck i lagen. 1överenssläramelse med vad sora gäller enhgt Rhodesialagen (8 §) bör ansvarenligt fullraaklslagen inte kunna ådömas, när brottsligheten bedöms vara avringa beskaffenhet. Koramilténerinrar om att de allraänna reglerna i 23 kap. om medverkansansvarenligt praxis är analogiskl tillärapliga inora specialstraffrätten underförutsättning att fängelse ingår i straffskalan för brottet. Anser raan altsådani ansvar för FN-lagens del bör uteslutas eller begränsas till att avseendast vissa typer av medverkan, måste man alltså särskilt ange delta i lagen. Medverkantill sådana blockadbrytande förfaranden som skall kunna primärt förbjudas medstöd av lagen, exempelvis in- och utförsel av varor över eller denblockerade statens gränser, kan ifrågakomma i synnerligen varierande former.Medverkan till brott föreligger enligt 23 kap. 4 § om någon harfrämjat gärningen med råd eller dåd. Det är uppenbart även raed beaktande avall till ansvar för medverkan inte skall dömas i ringa fall att under etl såvidsträckt raedverkansbegrepp kan falla också åtskilligt handlande som ter sigföga straffvärt med hänsyn till de sjften som sanktionerna är avsedda atttjäna. Inora de verksamhetsområden där förbud enligt FN-lagen kan komma ifråga, företrädesvis industri, handel och samfärdsel, bedrivs verksamheten iaUraänhet inom företag av skilda slag. Med nödvändighet blir det därför iallmänhet en vid krets av personer sora inom ramen för arbetsfördelningen iföretagels organisation i Maj:ts proposition nr 1971 störreeller mindre grad medverkar i varje enskild transaktion eller annat förfarandei förelagets verksamhet. Stora svårigheter måste därraed föreligga attbestämma den krets av medverkande sora raed hänsyn till de objektivainsatserna kan korama i fråga för medverkansansvar. Avgränsningen av kretsenkan i det konkreta fallet lätt komraa alt bli godtycklig. Redan de angivnaförhållandena talar enligt koramitténs mening för att begränsa eller uteslutaraedverkansansvar vid överträdelse av förbud enligt FN-lagen. Detta skulleockså vara följdriktigt raed hänsyn till den i del föregående hävdade principenall lagen så preciserat som möjligt skall ange de handlingar som skall kunnavara förbjudna. Som förut framgått harkoinmittén redovisat skälen för att lagen bör uppta raöjlighet atl raeddelasjälvständiga förbud mot vissa förfaranden som främjar eller är ägnade attfräraja förbjuden in- eller utförsel e. d. Dessa förfaranden utgör till sinnatur raedverkan tili de priraärt förbjudna åtgärderna eller förberedelse tillsådana. Visserligen kan medverkan till överträdelse av ett primärt förbudförekomma i åtskiUiga andra former än dera som har upptagits som föremål försjälvständiga förbud. Men uppräkningen av främjande-förfarandena torde omfattaalla de former av inedverkan som kan vara av väsentlig betydelse för att brytaen blockad. Kommittén anser därför att förbuden mot främjande-förfaranden vilka förbud alltså konstituerar självständiga brott är tillräckliga för atthindra raedverkan till överträdelser av de primära förbuden raot in- ochutförsel e. d. Ett allmänt medverkansansvar enligt regler kandärför undvaras i dessa hänseenden. sådant ansvar utesluts, undgår manockså den mindre tilltalande effekten atl ansvar kan inträda för medverkanlill brott sora är av medverkanskaraktär men konstruerats som självständigtbrott. Etl skäl sora kan talaraot alt utesluta de allmänna raedverkansreglernas tilläraplighet är att fallraöjligen kan inträffa, när endast de priraära förbuden raot in- och utförsele. d. gäller raen däremot inte förbud mot de specificeradefrämjande-förfarandena. Om det allmänna niedverkansansvaret då inte tiUärapas,undgår gärningsmannens medhjälpare ansvar. Med hänsyn till erfarenheterna frånRhodesiafallet torde man dock kunna räkna raed att även framtidasanktionsresolutioner kommer att påkalla förbud också mot åtgärder sora inteinnefattar ulan endasl främjar blockadbrj4-ning. Man bör näraligen kunna utgåifrån att säkerhetsrådets resolution tar sikte på atl raedlemsslalerna skallhindra in- och utförsel e. d. av varor. Detta torde i regel innebära att ävenåtgärder av sådan medverkanskaraktär som har nämnts skall förbjudas. De anförda skälen för attutesluta de allmänna raedverkansreglernas till-lämplighet vid brott motFN-lagens förbud mot in- eller utförsel e. d. äger i princip giltighet även ifråga ora förbuden att ta befattning med sanktionsvaror, atl verkställabetalning eller lämna kredit till förmån för rättssubjekt med anknytning tillden blockerade staten och atl utöva trafik till eller Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 27 fråndenna stat eller i samarbete raed där hemmahörande trafikföretag m.m. För dessafall föreslår komraittén möjlighet att självständigt förbjuda ål-gärder avmedverkanskaraklär endast i den raån de innebär läranande eller förmedlande avuppdrag för befattning iiied sanktionsvaror, verkställande av betalning ra. Vad angår befattning raedvaror som olovligen har utförts från blockerad stat kan enhgt förslagelförbjudas dels bearbetning, sainniansältning ra. m., dels lastning, lossning,transport m. m., dels överlåtelse, förvärv in. Vidare kan förbjudaslämnande eller förmedlande av uppdrag för åtgärd sora nu sagts. Sist nämndaförbud har raedverkanskaraktär. Onekligen kan medverkan till angivna åtgärder bearbetning m. ra. tänkas ske på annat sätt än genora att lämna ellerförmedla uppdrag för sådana åtgärder. För att vinna syftet med sanktioner tordeemellertid förbud raot all lämna eller förmedla uppdrag i delta sammanhang varaen tillräcklig ersättning för allmänna inedverkaiisregler, isynnerhet som dessa förbud har konstruerats så att de konstituerarsjälvständiga brott. För straffbarhet krävs alltså inte att det lämnade ellerförmedlade uppdraget har lett till alt bearbetning, transport, köp e. d.korarait till slånd. Vadsålunda anraärkls har betydelse även i fråga oin raedverkan till verkställandeav betalning, läranande av kredit och utövande av trafik. Enligtkoraraitténs raening väger de fördelar, sora det enligt vad sålunda har sagtsinnebär atl utesluta de allmänna raedverkansreglernas tilläraplighet påFN-lagen, tyngre än de eventuella ölägenheter sora kan följa av atl vissaförfaranden av niedverkansnatur inte omfattas av lagen. Kommittén anser därföralt raedverkansregler inte skall tiUärapas vid något brott motFN-lagen. Försöktill brott kan i motsats lill raedverkan till brott inte i något fall straffas,om ej en uttrycklig föreskrift finns därora. De åtgärder som skall kunnaförbjudas enligt koramitténs förslag innefattar också handlingar sora lill sinnatur är försökshandlingar. Särskilda bestämraelser ora straff för försök ärdärför inte nödvändiga. I9 § Rhodesialagen föreskrivs att utbyte av brott enligt lagen skall förklarasförverkat, ora det inte är uppenbart obilligl. Handel med sanktionsgods kanvara raycket vinstgivande och risken för att vinsten förverkas kan utgöra etteffektivt korapleraent till straffhotet. Bristande raöjlighet att direktingripa mot vinsten skulle kunna framstå sora slötande. Kommittén anser därföralt i den permanenta lagen bör upptas en förverkanderegel av angiven lydelse. Vadangår förverkande av hjälpmedel m.ra. har i 10 § Rhodesialagen intagits enbestäraraelse, vars lydelse i stort sett överensstäraraer med 36 kap. 2 §brottsbalken. Detta innebär att vad som kan förklaras förverkat vid sidan avegendora, som har använts såsom hjälpraedel vid brott enligt lagen, är egendorasom har frarabragts genora sådani brott och egendom med vil- Maj:ts proposition nr 1971 kenhar tagits sådan befattning som innefattar brott.