prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Eraellertid förekommer det,fortsätter ledamöterna, åtskilliga särbestämmelser på olika håll, som i störreeller raindre utsträckning raen inte helt läcks av molsvarande reglering iförvaltningsprocesslagen. Så är inte minsl fallet på laxeringsområdet. Såvälmyndigheter som enskilda kan koraraa att ställas inför svårbemästradetolkningsfrågor när det gäller all avgöra vilka bestämmelser som skallanvändas. Ledamöterna näraner elt exerapel från taxeringsområdet. Enligt 24 § idepartementspromemorians lagförslag kan såväl part som annan tillerkännasersättning för inställelse vid muntlig förhandling. Enligt 84 § taxeringsförordningenkan däremol endast annan än part eller ställföreträdare för part tillerkännasersättning. Frågan blir då, om möjligheterna atl få ersättning i skattemål skaUanses uttömraande reglerade i taxeringsförordningen eller ora både förfarandelagenoch taxeringsförordningen skall lillämpas. Ledamöterna finner detsannolikt att den sistnämnda lösningen skulle koraraa atl väljas i praxis menpåpekar att den dock inte är självklar och atl det inte skulle varatillfredsställande om ovisshet skulle behöva råda i en sådan fråga. Ävenbesvärsreglerna är olika utformade i detta fall, framhåller ledamöterna. KunglMaj.-ts proposition nr 30 är 1971 513 Länsstyrelseni anser alt tveksamhet eventuellt kan uppslå humvidaförekomsten av i speciallagstiftning meddelade, från förvaltningsprocesslagenavvikande föreskrifter skall medföra atl sislnämnda lag sätts ur spel i sinhelhel eller endast i de delar området i fråga har uttömmande specialregleratseller om förvaltningsprocesslagen är avsedd alt lärana en fullständig regleringav förfarandet så till vida att bestämmelser i speciallagstiftning skall vikanär det inte i resp. lag har direkt sagts ut atl förvaltningsprocesslagen inteskall tillämpas. Det är därför enligt mening angeläget att, ivart fall genora uttalanden under del fortsatta lagstiftningsarbetet, klartbesked ges ora hur förvaltningsprocesslagen och speciallagstiftning skallfungera sinsemellan. iVästmanlands län påpekar att del kanske kan förekomma fall då det är tveksamtom en regel i specialförfaltning är av processuell eller materiell karaktär. Länsstyrelseni föreslår, med förebUd i besvärssakkunnigas betänkande Lag omförvaltningsförfarandet, all del i 1 § lagen om förfarandel iförvaltningsdomstol föreskrivs att lagen inte skall gälla om avvikandebestäraraelse finns i författning, som har utfärdats med , efterdennas hörande eller i överensstäraraelse med beslul. Flera remissinstanserstryker under behovet av alt processuella bestämmelser ispecialförfattningarna ses över och en del av dera uttalar sig också oratidpunkten för förvallningsprocesslagens ikraftlrädande m.ra. Hit hör bl. a.regeringsrättens ledamöter, riksskattenämnden, länsstyrelserna i ,, och lån samt . Regeringsrättensledamöter framhåller att gällande specialförfattningar måste ses över, därförall fallen av kollision mellan bestäraraelser i förvaltningsprocesslagen ochföreskrifter i specialförfattningar lorde bli långt ifrån ovanliga. Enligtledamöternas mening bör förvaltningsprocesslagen inte sättas i krafl förrän ensådan genomgång har hunnit verkställas. Lånsstyrelsen i lånförutsätter också alt särreglerna i specialförfattningar arbetas om ierforderlig omfattning innan förvaltningsprocesslagen träder i krafl. betonar vikten av att avvikelser i specialförfattningar frånvad som tas upp i förvaltningsprocesslagen undviks så långt möjligtär. Länsstyrelserna i och anser i princip atl sådanaregler i specialförfattiungarna som slämraer överens raed föreskrifter iförvaltningsprocesslagen bör ulgå. Enligt i lån börraålet vara att specialförfatlningamas processregler om möjligt ersätts med enuttrycklig hänvisning i dessa författningar till bestämmelser iförvaltningsprocesslagen. Departementschefen.I 1 § andra stycket förvaltningslagen föreslår jag en föreskrift av innehållalt, om det i lag eller i författning sora har beslutats Maj.ts proposition nr 30 år1971 Maj:t eUer har meddelats bestämmelsesom avviker från förvaltningslagen, den bestämmelsen skall gälla. Deöverväganden som har föranlett mig all föreslå den bestäraningen avförvaltningslagens till-lämpningsområde har redovisats i specialmoliveringentill nämnda lag. Där har också framhållits att det inte lorde vara möjligt attdra upp några allmänna riktlinjer beträffande en precisering av förhållandetmellan förvaltningslagen och förfaranderegler i specialförfattningarna. Liksomför förvaltningslagens del är det beträffande förvaltningsprocesslagennödvändigt all avvikande bestämmelser i annan författning gäller framför lagen.Frågan är om det skall krävas alt de avvikande bestämmelserna skall ha getts ilag för atl de skall ha denna effekt eller om bestämmelser i annan författningskall ha samma verkan. I princip delar jag uppfattningen i promemorian och iflera remissytiranden alt endast lagbestämmelser skall få ta över reglerna iförvaltningsprocesslagen. Med tanke på att vissa förvaltningsprocessuellasärregler tills vidare måste finnas också i författningar av annan natur, såsomi vägtrafikförordningen och förordningen om yrkesmässig biltrafik, har jagemellertid funnit atl man inte nu kan genomföra en sådan princip. Till skillnadfrån vad som har föreslagils beträffande förvaltningslagen behöver dock inteförfattningar som har beslutats av ensam beaktas i sammanhanget. Detfår nämligen anses uteslutet atl det i en sådan författning tas in regler omförfaraiidet i förvaltningsdomstol. Till frågan om den samordning mellanförvaltningsprocesslagen och specialförfattningarna som bör äga rum föreförvallningsprocesslagens ikraftträdande återkommer jag i det följande. Fråganom ulmönslring resp. ändring av förfaranderegler i taxeringsförordningen och endel andra författningar på skatteområdet kommer dock att tas upp av chefen förfinansdepartementet. I paragrafen slås fasl all ansökan, besvär, anmälan,underställning och annan ålgärd, varigenom mål anhängiggörs, skall skeskriftligen. Bestämmelsen har ingen direkl motsvarighet idepartementspromemorians lagförslag. De bestämmelser som finns om besvär,ansökan eller annan framslällning till regeringsrätten, kammarrätten eller prövningsnämndbygger på förutsättningen alt besvär etc. skall vara skriftliga. Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 515 1 vissafall föreskrivs uttryckligen atl lalan skall föras genora atl besvärsin laga inges. I fråga om besvär hos kamraarrätten hänvisar 22 § kammarrätts stadgan tUl 52 kap. RB i lillärapliga delar. Enligt 52 kap. 1 § RB skall den som vill anföra besvär ge in besvärsinlaga. Besvär hos kararaarrätlen enligt förordningen ora förfarandet vid viss konsurationsbeskattning skall enligt 40 §förordningen ske genom ingivande av besvärsinlaga. Kammarrätten påpekar all förslaget inte innehåller någon bestäraraelseav vilken det klart fraragår atl ansökan eller besvär varigenora talananhängiggörs hos förvaltningsdomstol skall ha skriftlig form. Ilikhet raed karamarrätten anser jag all lagen bör innehålla en uttrycklig bestäraraelseora atl ansökan, besvär och därmed jämförlig hänvändelse, varigenora raålanhängiggörs, skall ske skriftligen. Som jag har framhållit ispecialmoliveringen lill 7 § förvaltningslagen bör kravet på skriftlighel ansesuppfyllt när ansökningen etc. gjorts genora telegrara eller annatfjärrskriftsmeddelande. Kravet på skriftlighet bör gälla för alla slagsåtgärder som kan raedföra att mål blir anhängigl hos förvaltningsdomstol,alltså inte bara de åsyftade åtgärderna utan också åtgärder som framställningom eftertaxering, anmälan och liknande meddelande samt underställning. 4§Paragrafen reglerar hur ansöknings- eller besvärshandling från enskild skallvara beskaffad i vissa formeUa hänseenden. 2 § försia slyckeldepartementspromeraorians lagförslag. I förekoraraande bestämmelser ora besvär, ansökan eller annanfraraställning till regeringsrätten, kammarrätten eller pröv-ningsnärand saknasvanligen föreskrifter av formell natur, såsom all handlingen skall innehållauppgifl om namn och adress, vara egenhändigt undertecknad o. d. Genom att 22 §kamraarrätlsstadgan hänvisar till 52 kap. RB i lillärapliga delar gäller dockatt besvärsinlaga lill kammarrätten skall vara egenhändigt undertecknad avklaganden eller hans orabud (52 kap. 3 §tredje stycket RB). I 112 § taxeringsförordningen finns vidare en all män föreskrift om att skaltskyldig i besvärsskrifter och övriga inlagor i taxeringsärenden skall lämna fullständig uppgift om sin postadress. 41 och44 §§ förordningen om förfarandel vid viss konsumtionsbeskall ning skall besvärsinlaga till kamraarrätlen resp. till regeringsrällen inne hålla uppgift ora klagandens namn, yrke och postadress samt vara egen händigt undertecknad av klaganden eller hans ombud. Departementspromemorian.Det framhålls all det av idenlifieringsskäl bör begäras att en partsskrivelseinnehåller fullständig uppgift om partens namn, yrke och posladress. I enlighethärmed föreslås att sådana uppgifter skall vara obligatoriska. Tillräckliganledning all kräva uppgifl om telefonnummer anses däremot inte föreligga. Detställs ett allmänt krav Maj.ts proposition nr 1971 på atl en partsskrivelse skall vara egenhändigtundertecknad av parten eller hans ombud. De nämnda kraven gäller alla slagsskrivelser, således skrivelser varigenom lalan väcks, utvidgas, inskränks elleråterkallas eller skrivelser med annal innehåll. Remissyttrandena.Hovrätten över och , kammarrätten saml länsstyrelserna iStockholms, och ullalar sig för atl lelefonnumraerbör anges i parts skrivelse. i framhåller altuppgifl om parts telefonnummer kan vara av stort praktiskt värde. Mycket oftaär en parts skrivelse ofullständig och behöver kompletteras. Det är då oftaenklast alt ringa upp vederbörande i saken. Kammarrätten,CFU samt länsstyrelserna i , , och länvill ha en föreskrift om alt parts skrivelse till förvaltningsdomstol skallinnehålla uppgift om personnumraer. CFU framhåller att åtminstone födelsetidenborde anges. Den ingår i personnumret som ulgör idenlitetsbeleckning viddatabehandlingen på skilda förvaltningsoraråden, bl. a. inom folkbokförings-,uppbörds- och laxeringsom-rådena. Tillgång till uppgifl om födelsetiden skulleunderlätta och säkra identifieringen speciellt i folkbokförings- och skaltemål,vid vilkas handläggning det regelraässigt gäller att säkert återfinnavederbörande i data-raaskinfrarasläUda längder, listor och förteckningar(mantalslängder, röstlängder, laxerings- och uppbördslängder, uppbördslistor,restlängder m.ra.). Länsslyrelsen i påpekar att det bUr alltvanligare att personnumraer anges i blanketter av olika slag i kontakten medmyndigheter och förelag (banker, försäkringsbolag m. och att det därförskulle vara både rimligl och lämpligt att personnumret regelraässigt saltes uti skrivelser i vart faU i initialskrivelsen till förvaltningsdomstol. Uppgiftom parts yrke bör inte vara obligatorisk, anser i Västerbottenslän. Också lånsstyrelserna i och är tveksararaabeträffande behovet av denna uppgifl. i anser att föreskriften omparts namn etc. i skrivelse lill förvaltningsdomstol bör ha formen av enrekommendation, en »bör»-sats. Parts underlåtenhet all lämna fullständigauppgifter om namn ra. m. har i många fall inte sådan betydelse att den måsteföranleda någon ålgärd från förvaltningsdomstolens sida. Domstolen bör ha rättoch skyldighet atl begära komplettering endast när det behövs för målets handläggning. De i departementspromeraorianslagförslag angivna kraven på att parts skrivelse tiU förvaltningsdoraslol skallinnehålla fullständig uppgift ora partens namn, yrke och postadress samt varaegenhändigt undertecknad av parten eller hans ombud riktar sig mot såväl enskildsom aUraän part. Enligt min mening föreUgger del knappast något behov av att ilagen uttryckligen föreskriva hur handlingar från allmänna Maj:ts proposition nr 30 är 1971 517 organ skall vara beskaffade i de nu aktuella hänseendena.Behövliga föreskrifter bör därför la sikte bara på handlingar från enskilda. Kraven i departementspromemorian gäller inte bara handUng,varigenom talan väcks, ulan också annan handling som utvidgar, inskränker elleråterkallar en talan. Det får anses tillräckligt att ge föreskrifter ihithörande hänseenden bara i fräga om handling, varigenom enskild väcker sintalan. För enskild kommer bara ansökan och besvär i fråga som medel all väckatalan. Med ansökan förstås då varje form av framställning, oavsett om den inågol sammanhang betecknas som anraälan. Beslämmelsen kommer att bli tillämpligpå bl. a. ansökan om resning eller återställande av försutten tid. a. mot bakgrund av vad remissinstansema har uttalat ärdet lämpligt att den enskilde i ansöknings- eller besvärshandling uppger namn,personnummer, yrke, postadress och lelefonnumraer. Ett ovillkorligt krav pådessa uppgifter skulle dock knappast kunna upprätthållas i praktiken. Ianslutning lill vad länsslyrelsen i har anfört härvidlag förordarjag att det i bestäraraelsen om identifieringsuppgifterna inte krävs attuppgifterna skall lämnas utan i stället föreskrivs att de bör lämnas. Däremotfinns det ingen anledning att gå ifrån promemorieförslagets ståndpunkt atlundertecknande av besvärshandling ra, ra. skall vara obligatorisk. I enlighel med det anförda har i 4 § föreskrivits allansöknings- eller besvärshandling från enskild bör innehålla uppgift om hansnamn, personnummer, yrke, postadress och telefonnummer samt att sådan handtingskall vara egenhändigt undertecknad av den enskilde eller hans orabud. I paragrafen föreskrivs vad ansöknings- ellerbesvärshandling skaU innehålla i materiellt hänseende. Vidare ges en regel omatt sökande eller klagande bör uppge sina bevis och vad han vill styrka meddem, Bestämmelsema motsvarar huvudsakligen 2 § andra och Iredje styckena samtfjärde styckel första punkten departementspromemorians lagförslag. De föreskrifter som finns omansökningar, besvär eller andra framställningar lill regeringsrätten,kammarrätten eUer prövningsnämnd innehåller vanligen inga krav beträffandesådana handlingars innehåU i materiellt hänseende. På grund av hänvisningen i22 § kammarrätlssladgan till 52 kap. RB i tillämpliga delar gäller dock atlklagande i besvärsinlaga lill kammarrätten skall uppge det beslut, mot vilkettalan förs, grunderna för besvärstalan och den ändring i beslutet som hanyrkar. Han skall också uppge de bevis han vill åberopa och vad han vill stjTkamed varje särskill bevis (52 kap. 3 § RB). Vidare skall den som med stöd avbeslämmelserna i förordningen om förfarandet vid viss konsurationsbeskattningför talan hos kammarrätten enligt 41 § förordningen i sin besvärsinlaga uppgedel beslut mot vUket talan förs, grunderna för besvärs- Maj:ts proposition nr 30 är1971 talan, ora de inte framgår av vad klaganden har anförttidigare i saken, saml i vilken del beslutet överklagas och den ändring därisora klaganden yrkar. Klaganden skall vidare i besvärsinlagan i erforderligorafattning utveckla sin talan. Om innehållet i besvärsinlaga tillregeringsrätten skall enligt 44 § förordningen det som sägs i 41 § gälla itillämpliga delar. Det erinras om att åtskilligatyper av mål kommer atl bli anhängiga hos förvaltningsdomstol på annat sätt ängenom att enskild eller myndighet ger in en skrivelse som innebär alt enformlig talan väcks. Domstolen kan i en del fall la upp saken med anledning avuppgifter som kommer lill dess kännedora genom anmälningar, underrättelsereller på annat sätt. Föreskrifter om innehållet i sådana meddelanden bedömshöra heraraa i specialförfattningar. Däreraot bör gmndläggande regler finnasom ansökningar och besvär. Reglema ora ansökningar bör gälla också anmälningaroch framställningar, som slår ansökningarna nära. Syftet bör vara alt slå fastvilka uppgifter som är önskvärda från handläggningssynpunkt och härigenom imöjligaste mån bidra till att målet blir lagt till rätta från början. Av hänsyntUl enskild part får det dock inte ställas några hårda krav på innehållet. Vadgäller ansökan och därmed jämförlig skrivelse bör först och främsl uppgessaken och yrkandena i målet. Däremol bör det inte krävas uppgift ora den somansökningen avser. I besvärshandUng bör i första hand anges det beslut varemottalan förs och den ändring i beslutet som yrkas. Vidare bör både i fråga omansökningar ra. ra, och besvär föreskrivas atl i handlingen skall uppges deomständigheter och skäl, sora åberopas till stöd för yrkandena. Härigenomklargörs att parten förväntas i möjligaste mån redan från början uttömmanderedogöra för de faktiska omständigheter, sora han stöder sig på, och devärderingar och rättsliga bedömningar som han anser tala för bifall tillyrkandena. Etl liknande syfte liUgodoser bestäramelsen om alt part skall uppgede bevis han vill åberopa och vad han vill styrka med dem. Förslagets ståndpunkt atl »saken» skallanges i ansökan delas inte av och hovrätten över ochBlekinge. Termen »saken» är enligt åsikt alltför vag och föga vägledandeför den enskilde. Uttrycket är dessulom överflödigt, efiersom det sora avsesändå kommer fram i kravet på all de omständigheter som åberopas lill stöd föryrkande skall uppges. Hovrätten över och ansluter siguttryckligen till förslagets ståndpunkt alt parts skrivelse inte skall behövainnehålla uppgift om motpart. Regeringsrättens ledamöter framhåller all, eftersora detalldeles övervägande antalet mål som berörs av den föreslagna lagstiftningenär besvärsraål, det kan synas rikligare all försl behandla besvärsskrivelsemaoch därefter ange vad ansökningshandling m. m. skall innehålla. Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 519 anser det dock tveksamt ora de hithörande frågorna börregleras så i detalj som skett i promemorians lagförslag. De påpekar attbestämmelserna om vad som skall anges i besvärshandling torde kunna missförslåsav parter som inte har juridisk skolning. Departementspromeraorians lagförslagupptar skilda regler belräffande å ena sidan ansökningshandlingar och därraedjära-förliga handlingar och å andra sidan besvärshandlingar när det gällerkraven på vad sora skall anges i handlingama. Enligt min mening kan emellertidreglerna ulan olägenhet till huvudsaklig del göras gemensararaa och ävenförenklas, Etl krav på alt »saken» skall anges i ansöknings-eller därmedjämförlig handling finner jag varken lämpligl eller behövligt. Jag anser delinte heller lämpligt atl, vid sidan av kravet på alt de omständigheter somåberopas till stöd för yrkandet skall anges särskilt, kräva atl part skall angeskälen för sin talan. Huvudsaken är all parlen redovisar de sakförhåUandensora han åberopar lill stöd för sina yrkanden. Detta framgår klart av enföreskrift alt åberopade omständigheter skall anges, A andra sidan utesluter ensådan föreskrift inte en tolkning som i begreppei omständigheter lägger inockså sådanl som värdeomdöraen och rättsliga bedömningar vilka ligger tillgrund för yrkandena. Detta är inte någon nackdel. Viktigt är emellertid altbestäraraelsen inte vållar svårigheter för eller missförslås av juridisktoskolade parter som själva för sin talan. Vad särskilt angår besvärshandlingar bör dessutom ställasdet kravet atl däri anges del beslul mol vilket talan förs. Däremot behöver maninte sträcka sig så långt att klaganden åläggs all bifoga beslutet. I den månen sådan föreskrift inte kan undvaras, t. ex. för kommunalbesvärsmålens del,bör den meddelas i vederbörande specialförfaltning. På grund av det anförda har i paragrafens första styckelagits in en beslämmelse av innehåll att i ansöknings- eller besvärshandlingeller därmed jämförlig handling skall anges vad som yrkas och deomständigheter som åberopas till stöd härför samt att i besvärshandlingdessutom skall anges det beslut mot vilket talan förs. Såsom har föreslagits i departementspromemorian bör vidareen sökande eller klagande uppge de bevis han vill åberopa och vad han villstyrka med varje särskill bevis. En föreskrift härom har tagils in sora ettandra slycke i paragrafen. I denna paragraf ges regler om hur rätten skall förfaranär ansöknings-eller besvärshandling är bristfällig. Paragrafen motsvarar 4 § idepartementspromemorians lagförslag. Enligt det s. k. servicecirkuläret(1946: 680) gäller som allmän regel för det fall då det i ett anhängigl ärendebehövs komplet- Maj:ts proposition nr 30 år1971 tering av enkel beskaffenhet, atl rayndigheten skallraeddela anvisningar ora vilka åtgärder som skall vidtas för bristensavhjälpande. Som aUmän grundsats iakttas vidare i mål vid förvaltningsdomstolatl besvär, ansökan eller annan framställning inte avvisas på grund av bristeri handlingama utan alt klaganden eller sökanden försl har beretts tillfälle atlbola bristerna men underlåtit atl begagna sig härav. Genom hänvisning i 22 § kamraarrätlsstadgan gäller 52 kap.6 § RB hos kammarrätten. I den senare beslämmelsen anges del alt rätten skallförelägga klaganden att avhjälpa brist som ligger däri att besvärsinlagan inteuppfyller givna föreskrifter. Iakttas inte föreläggandel och beslår bristendäri, alt inlagan ej innehåller bestämt yrkande eller att grunderna för besvärslalaninte är tydligt angivna, eller är bristen eljest så väsentlig att inlagan ärotjänlig sora grund för rättegång, skall rällen avvisa besvärs-talan. Vidarekan näranas att det i 112 § taxeringsförordningen föreskrivs atl klaganden fårföreläggas alt fullständiga besvärsskrift i fråga om yrkande, grunderna förbesvärstalan eller i annat hänseende. Iakttas inte föreläggandet och ärbesvärsskriften så ofullständig alt den är otjänlig som grund för prövning avmålet, får besvären avvisas. Som en följd av den nu redovisade ordningen har en sökandeeller klagande möjlighel att reservationsvis väcka talan genora enofullständig skrivelse som i efterhand kompletteras med närmare uppgifter omyrkande och grunder. När det gäller komraunalbesvär kan dock enligt praxisomständigheter, som åberopas först efter besvärslidens utgång, inte vinna beaktande. Enligt promemorian bör det finnasen bestämmelse om skyldighel för förvaltningsdomstol all verka för atl ofullständigapartsskrivelser kompletteras. Det föreslås därför atl rätten i sådana fallskall förelägga parten att inom viss lid fullständiga sin talan. Beträffande påföljden om parten inte efterkommerföreläggandet att fullständiga sin lalan framhålls i promemorian atl det rimmarbäst med officialprövningsprincipen all en lalan så långt del är möjligtföranleder sakprövning. Om en ansöknings- eller besvärshandling är så oklar attdet inte går all få någon närmare uppfattning om saken vare sig med hjälp avsjälva handlingen eller på annat sätt, kan det kanske tyckas vara en inadekvatpåföljd att raålet koramer alt prövas i sak vare sig handlingen fullständigaseller ej. Enligt promemorian är det likväl all föredra att som generellläventyr för förelägganden om komplettering välja, alt målet avgörs i sak ävenom kompletteringen inte sker. I enlighet härmed föreslås i 4 § en beslämmelseav innebörd alt, om ansöknings- eller besvärshandling eller därraed jämförlighandling behöver fullständigas, rätten förelägger parten atl inora viss tidfullständiga sin talan vid påföljd att målet ändå avgörs. och hovrätten över Skåneoch anser atl det behövs en uttrycklig regel som möjliggör fördomstolen att Kungl.Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 521 avvisaansökan eller besvär utan prövning, när skrivelsen är så ofullständig att deninte kan läggas tiUgriind för prövning i målet. Hovrätten över ochBlekinge påpekar atl, om part underlåter atl komplettera en helt ofullständigskrivelse, avgörandet rimligtvis bara kan gå i en riktning. Någon prövning av»saken», om denna inte framgår av partens inlaga, lorde inte kunna ske. Partenkan få en felaktig uppfattning om vad som inträffar, om han underlåter attefterkomraa elt föreläggande att fullständiga sin skrivelse, när föreläggandelges vid påföljd atl målel ändå kommer alt avgöras. Han kan då tro att domstolenskall pröva hans talan, raedan domstolen i själva verkel inte kan avgöra vaddenna går ut på.