prop · FU03100 · 1971-12-31 00:00:00 — Länsåklagareni understryker viklen av atl barnavårdsnämnderna i sinautredningar och yttranden lill åklagaren utförligt redovisar de hjälp- ochstödåtgärder som genom barnavårdsnämnden eller i annan ordning kommer attvidtas eller redan vidlagils. Han har i likhet med socialvårdskonsulenlen ilänet i några fall kunnat konstatera, all barnavårdsnämnden redovisat endasltilldelad varning, trots atl därutöver relativt omfattande slöd- och hjälpålgärderföretagits. Länsstyrelseni län tillstyrker i princip förslagel angående åtalsunderlåtelse motunga lagöverträdare men anser alt genomförandet bör anstå till desskartläggning verkställts av barnavårdsnämndernas verksamhet och redovisninglämnats för de hjälp- och stödåtgärder, som vidlagils. Blir en sådanredovisning positiv, råder ingen tveksamhet all vidga åklagarens rätt lill åtalsunderlåtelse. Socialutredningenlar upp frågan hur samhällsvård enligl 31 § andra styckel barnavårdslagen böruppfattas vid prövning av om åtalsunderlåtelse skall ske. Omhändertagande för samhällsvårdenligt delta lagrum kan ske pä begäran av föräldrarna eller med deras samtycke,då föräldrarna inle kan bereda den underårige viss erforderlig vård ellereljest underlåter atl lillfredsslällande sörja för honom. Har den underårigefyllt , fordras även hans samtycke lill omhändertagandet. Elt sådant omhändertagandefår ej ske, om fall som avses i 25 § barnavårdslagen föreligger. Delförekommer emellerlid alt barnavårdsnämnder, bl. a. med motivering atlfrivillig medverkan från den ärendet rör är värdefull, nö- jersig med alt tillämpa 31 § andra stycket även i fall då 25 § skulle kunna varatillämplig. Vidare torde det förekomma all barnavårdsnämnder, i fall där en underårigomhändertagen jämlikt 31 § andra stycket barnavårdslagen begår brott, ejupphäver delta omhändertagande lill förmån för ålgärder enligt 25 §barnavårdslagen, där sådana formellt skulle kunnat tUlgripas. Ärendet kvarhållssåledes i stället som elt 31 §-ärende. En åklagare kan då ha anledning allställa sig tveksam om barnavårdsnämndens ålgärder är av sådan natur atlformella förutsättningar för åtalsunderlåtelse föreligger. Frågan vilken betydelse enav tilldelad varning skall ha tas upp av bl. Av elluttalande i promemorian framgår alt också förmaning eller varning skall kunnaläggas till grund för beslut all underlåta åtal. RÄ framhåller alt utrymmet förförmaning som skall riktas tiU föräldrama är ringa när ingripandet ärföranlett av brottsUgt förfarande från den unges sida. Varning är däremot enganska ofta använd åtgärd. RÄ har i och för sig ingen erinran mot alt varningfår beaktas vid åtalsprövningen, men finner det tveksamt om en sådan ål-gärd,liksom förmaning, kan betecknas som hjälp- eller stödåtgärd. Med den föreslagnalagtexten synes det därför knappast bli möjligt atl underlåta åtal underåberopande av atl barnavårdsnämnden har tilldelat den unge varning. I enlighetmed vad som uttalats under förarbetena tUl barnavårdslagen torde del emellerlidvara vanligt atl varningar förbinds med hjälpande eller stödjande ålgärder. Närså sker kommer hinder mot åtalsunderlåtelse inle all föreligga. Anledning atl idetta sammanhang ytterligare vidga möjligheterna alt underlåta åtal, synesinte föreligga. Liknande synpunkter framförs av länsåklagaren i län,som ifrågasätter om inte lagregeln bör kompletteras så all tvekan ominnehållet inle föreligger. Överåklagaren i åklagardistrikt ifrågasätterdet lämpliga i all förmaning och varning jämställs med övriga exemplifieradehjälp- och stödåtgärder. Vid barnavårdslagens tillkomst rådde delade meningarom värdet av förmaning och varning. En ökad tillämpning av förmaning ochvarning kan få den följden att antalet åtal ökar, då åklagaren alllid har atlla hänsyn lill om vidtagen åtgärd är tillräcklig från individual- och allmänpreventivsynpunkt. En annan sak är vidare atl ändringen kan komma all medföra störreojämnheter i tUlämpningen hos olika åklagare. Iell par yttranden behandlas möjUgheten alt ulan åtgärd underlåta åtal ombrottet uppenbarligen har skell av okynne eller förhastande. Överåklagareni åklagardistrikt menar alt det har kunnat förmärkas enviss tendens hos barnavårdsnämnden alt vid fall av ganska omfattandekriminalitet inle vidta någon åtgärd, varvid ibland anförts alt brotten begåttsav okynne eller förhastande. mening har långt ifrån alltidkunnat delas av åklagarmyndigheten. Efter hand har dock även hosåklagarmyndigheten tilläm- patsen något liberalare tolkning av begreppet okynne eller förhastande. Mångagånger, då man ställs inför valet åtal eller ej åtal, frågar man sig vartillett åtal skall tjäna och meddelar åtalsunderlåtelse, även om det är diskutabeltom "okynne eller förhastande" verkligen föreUgger. Med den nuföreslagna lagändringen ges möjlighet atl i större utsträckning på etl formelltriktigt sätt besluta om åtalsunderlåtelse i sådana fall. Delta är en fördel.Den föreslagna ändringen fär givelvis inle leda därhän, att den unge uppfattarmyndigheternas agerande som en eftergivenhet och atl han hinner vänja sig vidbrottsligt handlande innan övervakning eller annan mera påtaglig åtgärd förhans tillrällaförande vidtas. Det får inle bli så all barnavårdsnämndenslentrianmässigt skall gå från lindriga till mera ingripande åtgärder för attdärmed kunna markera skärpning i åtgärderna. Länsåklagaren i länanför atl åklagaren i de fall då barnavårdsnämnden inte vidtar någon åtgärd aUsställs inför stora svårigheter, särskilt om brotten inle kan anses ha skett avokynne eller förhastande. Delta problem kommer uppenbarligen atl kvarstå äveni fortsättningen. Då det inle bör vara åklagarens sak atl frampressa ålgärderfrån barnavårdsnämndens sida i sädana fall, kan del möjligen övervägas om inle1 § även bör innehåUa en bestämmelse av innehåll att åtal kan underlåtas ulanåtgärd från barnavårdsnämndens sida, om särskilda omständigheter föreligger. Ipromemorian föreslås att åtalsunderlåtelse bör kunna meddelas även vid återfalli brott mindre restriktivt än som sker. JK har inget att erinra mot detta.RÅ anför alt han har för avsikt all i cirkulär till åklagarna ge råd ochanvisningar för bedömningen i sådana fall där den unge efler beslut om åtalsunderlåtelsegör sig skyldig till nytt brott. Samarbetsorganel för ålgärder motungdomsbrottsligheten anser del olämpUgl ur rehabiliteringssynpunkt alt åtalregelmässigt sker vid återfall i brolt efler en åtalsunderlåtelse såvida intebarnavårdsnämnden skärper sitt ingripande mot den unge. Överåklagaren i åklagardistriktanför all förnyad åtalsunderlåtelse inle så sällan tillämpas mot den som redanstår under övervakning trots alt barnavårdsnämnden endast beslutat om fortsattövervakning. måste emellerlid barnavårdsnämndens ålgärder eller brist påålgärder leda till alt åtal inte kan underlåtas. Överåklagaren tror inle alt deföreslagna ändringarna lag kommer all göra barnavårdsnämndernabenägna till mera aktiva ingripanden, som kan godtas av åklagaren. Inågra yttranden berörs bestämmelsen atl åtal skall väckas, om del finnespåkallat ur allmän synpunkt. Hovrätten över och anför altvägledande för denna prövning bör när det gäller de unga vara om etl åtal kanleda- lill någon praktisk åtgärd, t. ex. böter, eller om handläggning viddomstol av annan orsak är nödvändig, såsom för att saken skall blitillfredsställande utredd. ifrågasätter om det för ungdomar iåldern är rikligt all låta allmänpreventiva synpunkter få inverka på frågan om ätal skall väckas ellerej. Föreningen framhåller all praxis i detlaavseende kan vara ganska varierande. Föreningen ifrågasätter om inle en någotliberalare bedömning är motiverad. SärskUt gäller detla lUlfällighelsbroll ochsådana fall, där mera ingripande ålgärder från barnavårdsnämndens sidavidtagits. bör del allvarligtövervägas om inle åtalsbesluten kan fattas i de lokala åklagardistrikten.Tidsvinsten i handläggningen skulle enligt föreningens mening bli avsevärd. Omman inle är beredd all låta samtliga ärenden enligl lag avgöras avchefsåklagare, skulle en inle obetydlig lidsvinst göras, om chefsåklagare fickbehörighet all besluta om åtalsunderlåtelse och endast mål, i vilka denne ansågall åtal borde väckas, underställdes statsåklagares prövning. Slatsåklagare kannära följa chefsåklagarnas praxis genom alt protokollskopia tillställs honom.RÅ anför, alt frågan om vUka åklagare som bör anförtros prövningen av åtalsunderlåtelserkommer all utredas av den lillsalla utredningen. Del är RÄ:s uppfattning, altkretsen av behöriga åklagare lorde kunna vidgas. bör dock inte ske förränny lagstiftning tillämpats någon lid och en någorlunda enhetlig praxis hunnitutbilda sig. Uttalande av samma innebörd görs av Föreningen . 5.3 Vårdnadshavares rätt till ersättning för inställelsevid domstol Samtliga remissinstanser utom Föreningen har tillstyrkt eller lämnat utan erinran förslaget idepartementspromemorian atl vårdnadshavare skall få rätt till ersättning förinställelse vid domstol på samma sätt som gäller för vittne. Föreningen anserdet inle sakligt motiverat atl reglerna om vitlnesersällning tillämpas för en vårdnadshavaresom hörts i anledning av åklagarens lalan, även om det i vissa fall kanförekomma alt vårdnadshavaren får vidkännas förlusler. Bakom ett vårdnadshavarskapligger arbete, ansträngningar och utgifter. Föreningen anser emellertid atldet bör finnas möjligheter för vårdnadshavaren att få ersättning i sådanafall, då han haft utgifter eller förlorat inkomster, som för honom är avingripande eller större betydelse med hänsyn lill hans inkomstläge. JO ifrågasätter om inle en formell justering bör göras iden föreslagna nya 11 § i 21 kap. RB. Enligl förslagel skall den som harvårdnaden om omyndig äga rält lill ersältning och förskoll enligt vad om vittneär stadgal, om han hörs i anledning av åklagarens talan. Uttrycket är detsammasom förekommer i 20 kap. 15 § RB. Enligt denna bestämmelse äger målsägande,som hörs i anledning av åklagarens lalan, rält till ersältning och förskott enliglvad om vittne är stadgat. Del lorde emellerlid få anses att vårdnadshavare idel i förslaget avsedda fallet snarare hörs i anledning avden misstänktes lalan. Föreskriften i 21 kap. 1 § RB om vårdnadshavareshörande anknyter lill regeln, alt den misstänkte själv äger föra sin talan. Vadsom sägs i förarbetena om alt det ofta är av vikt att vårdnadshavaren hörs förall den misstänktes intressen skall bli behörigen tillgodosedda, kan inleanses ha förlorat sin betydelse, även om föreskriften om vårdnadshavarenshörande numera främst tjänar inlresset all underlaget för bedömande av påföljdsfråganskall bli så fullständigt som möjligt. JO föreslår atl uttrycket i anledningav åklagarens talan byts ut mot en enkel hänvisning till 1 § i 21 kap. Sveahovrätt anför atl bestämmelser om vårdnadshavares rätt lill ersättning iförslaget har upptagils dels i 21 kap. RB dels lag. Del syneshovrätten vara ur lagteknisk synpunkt mera korrekt alt bestämmelse om ersältningsrältenendasl las upp i 21 kap. RB och alt en hänvisning lill denna bestämmelse lasin lag. 6.1Åtalsunderlåtelse vid mindre allvarliga brott Enligt20 kap. 7 § första stycket 1 RB kan åklagaren underlåta åtal, om del äruppenbart, alt i händelse av lagföring annan påföljd än böter inle skulle kommaatl ådömas och alt den misstänktes lagföring inle är påkallad ur allmänsynpunkt. Undersenare år har beslut atl underlåta ätal med stöd av denna bestämmelsemeddelats i mindre än 10 000 fall . har antalet personer somårligen dömts lill böter uppgått till närmare 400 000. Idepartementspromemorian föreslås en utvidgning av åklagares rätt alt underlåtaåtal enligt 20 kap. 7 § första stycket 1 RB. Den begränsning som ligger i altdet skall vara uppenbart atl annan påföljd än böter skulle komma all ådömasföreslås ulgå. Åklagaren bör i stället enligl departementspromemorian få rättall underlåta åtal, om han med skäl kan anta all påföljden inle skulle bliannat än böter. Remissinstansernaär i allmänhet positivt inställda lill den föreslagna ändringen. I ell parremissyttranden har riklats kritik mot den föreslagna ändringen frånprincipiella utgångspunkter. Del har därvid bl. a. anförts alt den åsyftadeavlastningen av arbetsuppgifter från de rällsvårdande organen inte bör skegenom utökade möjligheter alt underlåta åtal ulan genom alt de förfaranden somåsyftas avkriminaliseras och genom atl straffbestämmelserna preciseras. Föregen del har jag i direktiven för ålalsrällskommillén (Ju 1970: 63) uttalat migför en omprövning av principen om absolut åtalspUkt och en utvidgning avmöjligheterna atl underlåta åtal bl. a. vid mindre aUvarlig brottslighet.Enligt min mening medför utökade möjligheter till åtalsunderlåtelse i fråga ommindre allvarliga brott sådana processeko- nomiskafördelar alt det finns starka skäl överväga en ordning som innebär enbetydligt friare åtaisprövning än . Även kriminalpolitiska skälkan anföras härför. Detta utesluter givetvis inle att frågan om avkriminaliseringav bagatellartade förfaranden ägnas uppmärksamhet. Dessa frågor bör inle lasupp i detta sammanhang ulan fär prövas bl. a. av ålalsrällskommillén, som ocksåhar i uppdrag alt utreda frågan om vilka möjligheter som bör finnas all avbrytabrotlmålsförfarandel på förundersökningsstadiet. Detkan givetvis diskuteras om en separat reform bör genomföras i fråga om åtalsunderlåtelsevid mindre allvarUg brottslighet ulan atl avvakta åtalsrättskommitténs ställningstagande.Med hänsyn lill all arbetsbelastningen på de rällsvårdande organen är stor ochatl tillgängliga resurser i största möjliga utsträckning bör inriktas mot densvåra och mera komplicerade brottsligheten anser jag, i likhet med flertaletremissinstanser, all en begränsad reform i huvudsaklig överensstämmelse medpromemorians förslag bör genomföras . Denföreslagna ändringen i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB innebär inle någotfrångående av principen alt en kriminaliserad gärning regelmässigt skallföljas av en påföljd. Den yttre ramen för åtalsunderlåtelse vidgas emellerlidnågot genom all åklagaren fär rält atl underlåta åtal, även om straffet vid lagföringskulle bli höga böter. Finns del någon tvekan om alt annat straff än böterskulle ådömas, finns däremot inle utrymme för åtalsunderlåtelse. Enfråga som har uppmärksammals under remissbehandlingen är den begränsning avinstitutet åtalsunderlåtelse som ligger däri atl åtal inle får underlåtas, om lagföringär påkallad ur allmän synpunkt. Som har framhållits i promemorian är del inlemöjligt atl generellt ange vilka omständigheter som bör föranleda att åtal kanunderlåtas. Med hänsyn till all frågan om allmänna förutsättningar för åtalsunderlåtelseär föremål för utredning anser jag inte heller, alt det finns anledning alllagstiftningsvägen nu precisera när åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Delfår ankomma på RÄ alt genom anvisningar och vid inspektioner verka för att enhetlighetupprätthålls i tillämpningen i della avseende. Entyp av brottslighet som särskilt uppmärksammats i promemorian och underremissbehandlingen är narkotikabrottsligheten. Vid sådan brottslighetförekommer redan nu åtalsunderlåtelse i betydande omfattning. Detta hängersamman med all del straffbara området har gjorts myckel vidsträckt på grund avall del ansetts vara av stor betydelse för atl kunna utreda den allvarligarebrottsligheten atl även i och för sig bagatellartade förfaranden omfattas av slraffbudel.Som jag har framhållit tidigare bör inle i delta sammanhang ske någonomprövning av den straffrättsliga lagstiftningen. Frän denna utgångspunkt bördet enUgt min mening finnas ökat utrymme för åtalsunderlåtelse vidnarkotikabrottslig-hel. Del är sålunda angelägel alt inle genom ingripande medåtal spoUe- ramöjligheterna all ge narkotikamissbrukare nödvändig vård. Eftersom åtalsunderlåtelsevid narkotikabrottslighet bör begränsas lill rena bagatellfallen är det enliglmin mening lämpUgare all utnyttja möjligheterna till åtalsunderlåtelse enligt20 kap. 7 § första stycket 1 RB än alt införa bestämmelser om särskildåtalsprövning i narkotikastrafflagen. När det gäller ungdomar kan åtalsunderlåtelseför narkotikabrott dessutom komma i fråga även enligt lag. Som framgår av det anfördabör åtal underlåtas endast vid mindre allvarliga narkotikabrott, t. ex.innehav av mindre mängd narkotika för egen förbrukning eller överlåtelse avmindre mängd i samband med konsumtion. Del missbrukarklienlel som systematisktfinansierar sitt eget missbruk genom att sälja narkotika i små portioner börnormalt inte komma i åtnjutande av åtalsunderlåtelse. TUlämpningen får ske med beaktandeav den allmänna inställningen atl överlåtelse av narkotika är all bedöma som enmyckel allvarlig och samhällsfarlig brottslighet. I några remissyttrandenbehandlas frågan vilka åklagare som skall vara behöriga atl besluta om åtalsunderlåtelse.Med hänsyn till det pågående utredningsarbetet bör denna fråga enligl minmening inle omprövas i della sammanhang. Jag föreslår sålunda inte någraändringar i de nuvarande behörighetsreglerna utan beslutanderätten skall liksomhittills i vissa fall förbehållas statsåklagare. Under remissbehandlingenhar framförls viss kritik beträffande den närmare utformningen av förslagettill ändring i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB enligl promemorieförsiaget. Enliglmin mening kommer den åsyftade ändringen lill uttryck tydligare än i promemorieförsiaget,om lagtexten utformas så att åtalsunderlåtelse får ske, om det kan antas att ihändelse av lagföring annan påföljd än böter inte skulle komma atl ådömas ochden misstänktes lagföring ej finnes påkallad ur alUnän synpunkt. Del måstegivetvis finnas fog för antagandet all annan påföljd än böter inle kommer all ådömas.Som jag har framhållit tidigare får åtalsunderlåtelse inle beslutas, om detråder någon tvekan i della hänssende. Ändringen innebär, liksom promemorieförsiaget,atl uppenbarhelsrekvi-sitet utgår även beträffande förulsällningen atl lagföringej är påkallad ur allmän synpunkt. Härigenom vinns överensstämmelse med motsvarandebestämmelse i 1 § andra stycket lag. Som jag har anfört tidigarefår innebörden av denna förutsättning för åtalsunderlåtelse närmare utformas itillämpningen med ledning av de anvisningar som RÅ meddelar. 6.2Åtalsunderlåtelse mot unga lagöverträdare Enligt1 § lag kan åklagare besluta all inle åtala, om den underårigeställs under övervakning enligt 26 § barnavårdslagen, omhändertas för samhällsvårdenligl 29 § samma lag eller blir föremål för an- nandärmed jämförUg åtgärd. Även utan att någon av dessa ålgärder vidtas kan denunge undgå åtal, om han erhåller särskild tillsyn eller lämplig sysselsättning.För samtliga fall gäller all det med skäl kan antas, alt man vidtagit vad somär lämpligast för hans lillrättaförande. Enligl26 § barnavårdslagen skall barnavårdsnämnden försöka åstadkomma rättelse genomen eller flera av följande förebyggande ålgärder, nämligen hjälpålgärder,innefattande råd och slöd, förmaning (lill föräldrar eller fostrare) ochvarning (till den unge), föreskrifter rörande den unges levnadsförhållandensamt övervakning. Reglernaom åtalsunderlåtelse har i stort sett varit oförändrade sedan tillkomsten av1944 års lag om eftergift av åtal mol vissa underåriga. Den viktigaste sakligaändringen i samband med alt bestämmelserna överfördes till lag varslopandet av kravet på all brottet skulle vara ringa för all del skulle kunnameddelas beslut om åtalsunderlåtelse oberoende av om eller på vad sättbarnavårdsnämnden ingrep i de fall där brottet uppenbarligen skell av okynneeller förhastande. Därigenom ökades möjligheten all bevilja åtalsunderlåtelse isådana fall där brollel visserligen i och för sig inle var ringa men del ändå inlevar utslag av sådan kriminalitet all etl ingripande av eller lagföringansågs nödvändigt. Grundtankarnai 1944 och lagar är all lagföring och straff skall ersättas med andrareaktionsformer, som bättre är ägnade alt lill-rättaföra den ungelagöverträdaren. Dessa grundtankar kan inle realiseras, om del inle finnstillräckliga resurser hos de organ som skall lämna unga lagöverträdare vård ochhjälp. En bedömning av antalet åtalsunderlåtelser i förhållande till antaletprövade fall måste således för varje lidsperiod ses mol bakgrunden av demöjligheter som finns hos de barnavårdande organen. Vidtillkomsten av lag uttalade föredragande departementschefen (prop.1964: 10 s. 158) all åtal borde kunna underlåtas, om man härigenom åstadkomlika goda eller bättre behandlingsåtgärder än om åtal väckts. Bortsett från broltsom uppenbarligen begåtts av okynne eller förhastande borde åtal få underlåtasendast under förutsättning, atl någon form av uppfoslringsålgärder vidtogs.Åtgärderna skulle vara lämpliga för den unge lagöverträdaren. Del skulle i ochför sig inle vara nödvändigt, all del var fråga om ålgärder av barnavårdsorgan.Även ålgärder av enskild kunde vara ändamålsenliga. Idepartementspromemorian föreslås alt 1 § lag ändras så, alt detklart framgår, alt förutsättningar för beslut om åtalsunderlåtelse föreligger,förutom när övervakning eller omhändertagande och därmed jämförliga åtgärderkommer lill stånd, även då den unge blir föremål för andra hjälpålgärder,innefattande råd och slöd, förmaning och varning eller föreskrifter rörandesina levnadsförhåUanden. Även samtal med den unge och frivillig kontakt frånhans sida med nämnden bör anses varasådana ålgärder som möjliggör åtalsunderlåtelse. Iett par remissyttranden berörs den principiellt vikliga frägan huruvidaansvaret för behandlingen och vården av de unga lagöverträdarna i princip bör övertasav barnavårdsnämnderna. Denna fråga kan inle lösas ulan en ingående kartiäggningav de barnavårdande organens möjligheter atl bereda unga lagöverträdare vårdoch behandling. Det finns därför enligt min mening inle anledning att närmaregå in på frågan i samband med den nu aktuella reformen. Frågan får tas upp pågrundval av åtalsrättskommitténs utredningsarbete. bör endastvidtas begränsade ändringar inom ramen för nuvarande syslem. Motdenna bakgrund vill jag understryka all barnavårdsnämndernas ökade möjligheterall ingripa med olika åtgärder bättre synes kunna las tillvara med denföreslagna utformningen av åtalsunderlåtelse mol unga lagöverträdare ännuvarande regler. Som framhåller torde det visserligen alltjämtfinnas brister i fråga om barnavårdsnämndernas personella resurser och möjlighetertill effektiva åtgärder men dessa är inte av den art och omfattning alt de börfå hindra genomförandet av den föreslagna ändringen. Utgångspunkten bör vara atlåtalsunderlåtelse skall äga rum så snart vederbörande vidtarden åtgärd som är lämpligast för den unge lagöverträdaren. Hittillshar förelegat en skillnad mellan barnavårdslagens system av ålgärder och deåtgärder som är förutsättning för åklagarens beslut om åtalsunderlåtelse. Ilikhet med flera remissinstanser anser jag denna skillnad numera omotiveradoch den bör som föreslagits i promemorian undanröjas. Jag ansluter mig lillden uppfattningen all åtal bör kunna underlåtas även om något formellt beslutom ingripande enligl barnavårdslagen inte meddelas förutsatt atl den unge rentfaktiskt har blivit föremål för hjälp- och stödåtgärd från barnavårdsnämndenssida. Även samtal med den unge och frivillig kontakt från hans sida med nämndenbör anses vara sådan åtgärd som möjliggör åtalsunderlåtelse, naturUglvis underförutsättning att kontakten innebär råd och stöd. Enligt min uppfattning föreliggerinte något hinder mot åtalsunderlåtelse vid samhällsvård enligt 31 § andrastycket barnavårdslagen under förutsättning att den unge lagöverträdaren genomdenna samhällsvård blir föremål för sådana hjälp-och stödåtgärder, att det medskäl kan antas, all härigenom vidtas vad som är lämpligast för hans lillrällaförande.I sammanhanget vUl jag understryka betydelsen av alt barnavårdsnämndernalämnar åklagaren en noggrann redogörelse för de ålgärder som nämnden harvidtagit eller ämnar vidtaga. Endast om så sker blir åklagaren i slånd alttillämpa bestämmelsen om åtalsunderlåtelse på elt riktigt sätt. Blandförebyggande åtgärder enligt 26 § barnavårdslagen anges även förmaning ochvarning.