prop · FU0315 · 1971-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis uttalas i näringslivels remissyttrande att denkritik som riktals raot de koraraer-siella konsumentgarantierna bygger påotillräckliga överväganden om de komplicerade praktiska frågeställningar soraregleras genora bestämraelser om ansvar för fel. menar alt det inle är givet atl den reglering som ges i köplagenbeträffande ansvar för feli godset är tiU alla delar lämpUg för konsuraenterna. Förbundet framhållervidare att raan i promemorian inte gått in på frågan vUka prisraäs-sigaeffekter en utökning av nybUsgarantierna kan raedföra. För övrigt är del så altdet aktuella problerakoraplexet i aUt väsentiigt hänför sig tiU förhåUandensora detaljislledel ensidigt torde ha ytterst små möjligheter alt påverka.Nybilsgarantierna fastställs av vederbörande fabrikant sora dessutom ofta ärell utländskt företag. Mot bakgrund av atl förslagel i delta hänseende raedall sannoUkhet komraer atl raedföra orafaltande och svåröverskådliga effekter bl. a. i prisraekanisraen anser förbundet stor varsamhet vara allrekommendera. ochSamhälle framhåller att garantierna ofta skall infrias av fabrikant ellergeneralagent och inle av återförsäljaren. Fabrikanten resp. generalagenten kandock vara svåråtkomlig. Han kan t. ex. finnas i ullandel. Även ora det inle kankrävas atl säljaren påtager sig atl infria garantin, bör det fordras alt hanuttryckligen anger i förhållande tUl vera garantin gäUer. Köplagssakkunniga berör des. k. f o r c e-ra a j e u r e-k 1 a u s u-1 e r n a. De sakkunniga anser altformulärvillkor som begränsar köparens rätt alt häva vid övergående forceraajeure inle kan regelmässigt betraktas som otiUbörliga. SärskUt vid köp avegendora sora liUverkas efter köparens speciella önskeraål kan en förlängningav leveranstiden vid force raajeure vara godtagbar. Hovrätten för VästraSverige framhåller att del normerade skadeståndet i form av avtalsvite haråtskUliga fördelar bl. a. från bevissynpunkl. Det utgör även en fördelaktigutgångspunkt vid tecknande av avbrotlsförsäkring. Näringslivet raenar atl proraeraorianbara innehåller några allraänna uttalanden ora force majeure. påpekar atl förbundet i sina nya leveransbeslämmelser fastställtatt force-majeure-regeln inte får åberopas om leveransförseningen överstigertre raånader. tar upp uttalandena i proraeraorian ora prishöjningsklausulerna.Enligt förbundet har sedan gara-raalt inom bUhandeln gällt alt prishöjningarberoende på skallehöjningar och liknande offentliga, prispåverkande faktorerinte medför annulla-tionsrätl för kunderna. Elt slopande avskallehöjningsklausulen skuUe i raånga fall kunna innebära direkta förlusterför bilhandlarna exempelvis med hänsyn lUl i fast order bestäUda fordon etc.Elt borttagande av pris-höjningsklausulerna skulle ulan tvekan kunna raedföra atlman från säl-jarföretagets sida måste kompensera sig genora en högre prisnivå.Förbundet erinrar vidare ora att frågan har ett intiral saraband med de problerasora raervärdeskalte- resp. accishöj ningar aktualiserar. Vid skattehöjningarav denna typ har klart uttalat att man i fraratideninte koramer atl kunna påräkna några speciella över-gångsbesläraraelser. Dennaståndpunkt baseras på det förhållandel att raan inora näringslivet genereUtförbehåller sig rätten att ta ut den högreskatten från konsuraenterna. Om sålunda den inom bUhandeln tillämpadeskattehöjningsklausulen skulle bedömas som otillbörlig, måste detta enligtförbundet kombineras raed särskilda övergångsbestämmelser som säkerställersäljarförelagen raot sådana helt oförutsebara koslnads-eleraent.Köplagssakkunniga raenar att avtalsvillkor ora prisjustering, föranledda av altunder tiden mellan avtalet och leveransen säljarens kostnader för köpet ökatsgenora höjning av skalt eller tull, ökade priser på råvaror eUer höjdaarbetslöner ra. ra., i regel inte är otillbörliga. Hovrätten för VästraSverige påpekar all köparen belastas raed tullhöjningar sora inträffar efterköpslut enligt nästan alla transportklausuler i Internationella handelskaramarens"Incoterras 1953". Näringslivet anser, alt prishöjningsklausuler kanvara befogade i vissa branscher, exerapelvis sora en reservation för oväntadeskallehöjningar. anser all raan raed fog kan hävda, att avsaknaden av en v i t e s k1 a u s u 1 kan innebära klart obilliga konsekvenser för säljarföretagen. Omnågon skyldighet atl fullfölja ingångna avtal inte skulle föreligga, skulleköparen lätt kunna ingå avtal med ell stort antal sälj arf örelag. Bakgrandentill den allraänna vilesklausulen har bl. a. varit atl kunden raed bilbrist har beställt bilar på flera olika håll och därigenoraåsarakat bilhandlarna orällraäli-ga kostnadshöjningar. EraeUertid strävar raanfrån bilhandelns sida konsekvent efter alt entydigt klargöra för kundema attundertecknandet av en bestäUningssedel innebär ett åtagande att på vissaangivna villkor köpa ett fordon. I sararaanhangel understryker förbundet atlreglerna ora konlraktsvile inom bilhandeln hai- försetts raed orafaltandeundanlag och förbehåll som främst har sin utgångspunkt i överväganden av socialnatur. Näringslivet anser all man raåste ha ett konkret underlag för att kunnaavgöra om viss påföljd är rimlig. uttalar att elt viteav 20 "/o av köpeskillingen inte framstår som typiskt sett oskäligt,eftersom ränteläget f. n. är högt och säljaren i princip har rält lUlersättning för det positiva konlraklsintresset. Hovrättenför Nedre instämraer i och för sig i proraeraorians uttalande att deni avbetalningskontrakt förekommande klausulen all köparen är skyldig altacceptera växlar på köpeskillingen kan försälta konsumenten i besvärligasituationer. Alt mindre förtänksamma köpare, som lämnar växel sora likvid förvaran, kan få vidkännas ekonomisk förlusl sammanhänger emellertid i allmänhetmed växelrällens regler ora växels negoliabililel. Det bör också beaktas atlväxel är ett legalt betalningsmedel för raånga köpare dessutom del enda soraslår dera lill buds. OtUlbörliga verkningar av klausulen lorde därför enligthovrätten inte kunna undanröjas genom förbud av den art sora avses medförslagel. anser, atl stor återhållsamhet måsteiakttas när det gäller all stämpla villkor om växelac-cepl sora otillbörligt.Något sådant bör inte korama i fråga med raindre andrafinansieringsmetoder framstår sora mera näraliggande. I den raån banker ochandra finansieringsinstitut går med på alt diskontera avbetalningskonlraktlika gärna oeh på för näringsidkarna inle oförmånligare villkor än vad soratiUärapas för växeldiskonlering, kan dock kravet på växelaccept enligtsamfundets åsikt fraraslå som otillbörligt. Motorbranschens riksförbundupplyser alt man inom bilhandeln eftersträvar alt avveckla metoden atl vidsidan av avbetalningskonlrakt tillämpa växel- eller reverssystera. 6.Departementschefen 6.1 Allmänna överväganden Närförslag lill lag om otillbörlig raarknadsföring lades frara framhölljag, att del allraänna raåste ha det priraära ansvaret för altnäringsverksaraheten drivs i forraer sora inte strider mot konsumenternasintressen. Jag närande därvid flera olika faktorer som gör alt konsumenternasbehov av skydd är särskilt framträdande . I saraband därraed berörde jagolika åtgärder sora kan vidtagas från det allmännas sida för atl inom raraenför en aktiv och energisk konsumentpolitik verka för alt förelagsaraheten intekommer i kollision raed konsuraenlernas berättigade intressen. Bland dessaåtgärder spelar lagstiftning med syfte att stärka konsumenternas rättsligaställning en betydelsefull roll. Behovet av förstärkträttsskydd för konsumenterna har blivit alltraer påtagligt.Statsmakterna har också tagit flera vikliga initiativ lill förbättringar. Jagvill här nämna några sådana. På köpräl-lens område pågår utredningsarbete sombedrivs av köplagssakkunniga. De sakkunniga har bl. a. i uppdrag atl undersökabehovet av särskUda köprällsliga regler för konsumenlköp. tillsattesinom en utredning med uppgift att se övergeneralklausulerna om otillbörliga avtalsvillkor i den förmögenhelsrätlsligalagstiftningen. detta år avgav sakkunniga för utredning av frågan omrätt all frånträda avtal betänkandet Hemförsäljning (SOU 1970: 35) sora f. n.är föremål för Kungl. Av särskilt intresse i del nu aktuellasammanhanget är vidare den av beslutade, nämnda lagen omotillbörlig marknadsföring, sora träder i kraft . Lagstiftningen oraotUlbörlig raarknadsföring syftar frärast till att skydda konsumenterna motohederUga eller på annat sätt skadliga metoder i reklam och annanmarknadsföring. Lagens centrala besläramelse utgörs av en generalklausul vilkengör del möjligt alt meddela förbud mot reklaraåtgärd eller annan vidraarknadsföring förelagen handling sora genom att strida mol god affärssedeller på annat sätt är otUlbörlig molkonsumenter eller näringsidkare. Förbudet skall i regel förenas med vite. TiUämpningenav lagstiftningen har anförtrotts åt särskUda institutioner. Dessa utgörs avett organ med dömande uppgifter, marknadsrådel, samt en sarskUdkonsuraentorabudsraan. Marknadsrådel skall vara enda instans i ärenden omförbud enligt generalklausulen. Frågor ora uldöraande av vite skaU dockhandläggas av allraän dorastol. I rådel skall finnas företrädare förnäringsidkar- och konsuraenlintressen. Rådet övertar de uppgifter som nuankoraraer på näringsfrUietsrådet. Konsuraenlorabudsraannen skall övervakaraarknaden oeh föra del all-raännas lalan inför marknadsrådel. Beslutarorabudsraannen i ett visst fall att inte ansöka om förbud bos rådel kan sådanansökan göras av näringsidkar-, konsuraenl- eller löntagarorganisation eller avenskild näringsidkare. Lagenom otUlbörlig raarknadsföring kan bli tilläraplig om erbjudna kontraktsvUlkorpresenteras på eU vilseledande sätt eller om kontrakts-formulär utformas såförsåtiigt att kunden får en felaktig bild av dess innebörd. Däremot ger lageninte möjlighet lill ingripande mol användning av avtalsvillkor som på grund avsitt innehåll ter sig obUliga eller på annat sätt otillbörliga raotkonsuraenterna. Jag anser del eraeUertid angeläget att man kan komraa tillrättaraed sådana situationer i betydligt större utsträckning än gällandecivilrällslig lagstiftning medger. Inora justitiedeparteraentel gjordes därförunder en undersökning av frågan. Därvid granskades ett stort antalsådana kon-Iraktsforraulär sora används vid försäljning av kapitalvaror lillkonsuraenter. På grundval av undersökningsarbetet upprättades i raars 1970 endeparteraentspromeraoria raed förslag till lag ora förbud raot otillbörligaavtalsvillkor, Proraeraorieförslagetinnebär i sina huvuddrag all raarknadsrådet får raöjlighet alt raeddelanäringsidkare förbud raot forlsall användning av kontraktsvillkor somotillbörligen gynnar näringsidkaren. Den centrala bestämmelsen utgörs av engeneralklausul. Lagen skall gälla vid försäljning lill konsumenter. Ansökan omförbud skall enligt promemorian i första hand göras avkonsuraenlorabudsraannen. Remissbehandlingenav förslaget är i sig ett belägg för den intressekonflikt som döljer sig iämnet. Arbetstagarorganisationerna och andra sora företräderkonsuraenlintressen är positivt inställda till proraeraorian. I näringslivelsreraissyltrande anförs däremot starkt kritiska synpunkter. Man invänder fråndet hållet bl. a., att det inle råder överensslämraelse raellan den föreslagnalagen och den civUrällsliga lagstiftningen, att frågan bort utredas inom ramenför det pågående civUrällsliga reformarbetet, att den företagna utredningen ärbristfällig och att promemorian inle ger någon egentlig vägledning ora vad denföreslagna lagen koramer att innebära. 1Jfr not s. 2. JagvUl i det följande lill en början ta upp de huvudfrågor av principiell natursom berörs i promemorian och som föranlett diskussion i remissyttrandena. Ideparteraentsproraeraorian behandlas först frågan om det finns b e-hov avlagstiftning. Därvid konstateras att det blir allt vanligare, att storföretagoch organisationer bestämmer vUlkoren för de enskilda avtalen på förhand genomutarbetande av formulär av olika slag. Den enskilde köparen har i praktiken småraöjUgheter atl få till stånd någon ändring i formulärvUlkoren. Detta betyderatt avtalet inte, som rättsordningen förutsätter, utformas på grundval avförhandlingar raellan de enskilda avtalsparterna. De dispositiva rättsreglersom tillkommit genom lag och rättspraxis ersätts därmed av en s. k. forraulärrätl.Denna inrymmer möjlighet lill missbruk av avtalsfriheten genom alt enderaparten, oftast säljaren, skaffar sig ell otillbörligt överlag i förhållandetill motparten. När det gäller försäljning lill konsumenter konstateras ipromemorian, att det karaktäristiska för formulär-villkoren är alt konsumentengenora villkoren i större eller raindre utsträckning berövas de rättighetersora eljest skulle tillkomma honom enligt lag. Härav dras den slutsatsen atldet finns ett starkt behov av all lagstiftningsvägen inskrida mot företagaresom genom utformning av kontraklsformulär skaffar sig en alltför förmånligställning i förhållande till konsumenten. Ingen remissinstans hargjort gällande, alt de i promemorian berörda förhållandena på formulärrättensoraråde är tillfredsställande. Däreraot råder delade raeningar i frågan oravilka åtgärder som behövs för alt förbättra konsuraenlernas ställning iförevarande hänseende. För egen del vill jagförst erima ora all vår näringsrätlsliga och för-raögenhetsrällsligalagstiftning Iradilionelll bygger på näringsfrihet, fri konkurrens ochavtalsfrihet. Lagstiftaren har visat stor återhållsamhet när det gällt allingripa raed kontroll över näringsutövningen eller göra inskränkningar iavtalsfriheten genom tvingande civUrättslig reglering. Så har skett frärast påsådana oraråden sora hyreslagstiftningen, för-säkringslagsliftningen,banklagstiftningen och i fråga om avbetalningshandeln. På vissa håll i denförmögenhetsrältsliga lagstiftningen finns generalklausuler som ger domstolarnamöjlighet all ogUtigförklara otillbörliga avtal eller järaka otillbörligaavtalsvUlkor. Dessa regler har emellertid en snäv utformning och har iöverensstämmelse raed vad sora förutsatts under förarbetena i praxis tillämpatsmed stor restriktivitet. I övrigl är avtalsfriheten i stort sett orubbad sedanlång lid tillbaka. Betecknande är alt de centrala lagarna påförmögenlielsrätlens oraråde, dvs. avtalslagen och köplagen, beslår i stortsett oförändrade sedan mer än ett halvt sekel tillbaka. Vårnu gällande förmögenhetsrältsliga lagstiftning har liU största delen kommittill i präglad av en liberalistisk grundsyn på det kom- Den utgår från bilden av avtalskontrahenlerna sora två socialt ochekonoraiskt likvärdiga parter. I själva verket lorde lagarna ha skrivits främstmed tanke på förhållandena näringsidkare eraellan. Den stora allmänhetens köpför privat konsumtion ägnades mindre uppmärksarahet. De senaste decenniernasutveckUng på det kommersiella livels områden har radikalt förändrat bilden oehväsentiigt rubbat förutsättningarna för den grundsyn som bär upp vår närings-och förmögenhetsrältsliga lagstiftning. Med ökat välstånd och tekniskutveckling har följt ett stort utbud av kapitalvaror till en bred allraänhel,något sora nästan helt saknade motsvarighet . Praktiskttaget varje medborgare blir numera flerfaldiga gånger under sill liv inveckladi olika slag av affärstransaktioner sora har stor ekonoraisk betydelse förhonora. Saratidigt har det blivit allt svårare för konsuraenterna atl orienterasig på varumarknaden. På företagarsidan har skett en utveckling mot starkt ökadkoncentration till större och ekonomiskt starkare enheter samt enorganisationsbildning sora raöjUggör tillvaralagande av gemensamraaekonoraiska intressen för stora grupper av företagare på ett sätt och i forraersom var helt okända. På konsumenlsidan har någon motsvarandeutveckling inle skett. Kooperationen har en utomordentligt stor betydelse förall tillvarata konsumenternas intressen men den kooperativa rörelsen har avnaturliga skäl inle kunnat ta på sig uppgiften som intresseorganisation i deras relationer till privata företag. Denna utveckling harmedfört, att det på privatkonsumtionens område inle finns den balans mellanavtalsparterna sora är en förutsättning för all ett systera raed fullständignäringsfrihet och oinskränkt avtalsfrihet skall kunna fungera socialt ochekonomiskt tillfredsställande. Den fria konkurrensen har visat sigotillräcklig som korrektiv. Den förut beskrivna utvecklingen m,ol ettstandardiserat regelsystera som har ensidigt utformats av ena parlen i avtaletär i sig själv ett tecken på detta. I oeh för sig finns det ingenting atlinvända mot att del sker en standardisering av avtalsvUlkoren. Ett sådantsystem kan närmast vara ägnat att skapa stadga och trygghet saml motverkaonödiga tvister. Det underlättar också för den enskilde konsumenten atl görajämförelser raellan olika företagares utbud. Det betänkliga är ensidigheten,att kontrakten utformas utan någon som helst medverkan av konsumenterna. Dettamöjliggör ett raissbruk. Den utredning sora redovisas ideparteraentsproraeraorian ger åtskilliga belägg för att ett sådant missbrukförekommer. Det är lätt att ur formulärfloran ge exempel på villkor somuppenbarligen aldrig skulle accepteras i förhandlingar raellan ekonoraisktjämbördiga parter. Det tillstånd som har inträtt är ett klart bevis för attförutsättningarna för en oinskränkt närings- och av- talsfrihetinte längre är för handen och atl balansen mellan avtalskontrahenlerna på elteller annat sätt måste återställas. Fråganär alltså inte om åtgärder är påkallade utan vUka åtgärder som behövs, hur deskall genomföras och när de bör vidtas. Frånnäringslivets sida har hävdals, all raan i varje fall tillsvidare kan lila tillden självsanering som pågår inom näringslivet och avvakta dess resultat för atlunder liden raer ingående överväga innehållet i och forraerna för en fraratidalagstiftning. Åtskilliga andra reraissinstanser har intagit den ståndpunktenatl lagstiftningsåtgärder kan och bör vidtas så snart sora raöjligt. Föregen del vill jag starkt understryka betydelsen av atl samhällsorganen pålarsig ett ansvar för atl konsuraenterna bereds elt effektivt rättsskydd. Iöverensslämraelse raed denna principiella uppfattning har statsraakternanyligen ingripit raed lagstiftning till skydd för konsuraenterna påmarknadsföringens område och byggt upp särskilda institutioner för atl på ellså effektivt sätt som möjligt säkerställa att statsmakternas intentioner pådetta oraråde förverkligas. Dessa åtgärder har fraraståll som nödvändiga, trotsalt näringslivet på detta område sedan lång lid tUlbaka bedrivit en omfattandesjälvsaneringsverksamhet. Behovet av aktivaingripanden från samhällets sida är så mycket raer framträdande när det gällerde formulärrätlsliga avtalsvillkoren som någon systematisksaneringsverksarahet knappast alls har bedrivits på det orarådet inäringslivets egen regi, låt vara att kunnat skönjas tendenserlill ökad raedvelenhet hos åtskilliga företrädare för näringslivelsorganisationer om behovet av större hänsyn till konsumenternas intressen. Hittillsvarandeerfarenheter från närliggande oraråden talar emellertid för att en aldrig såintensiv frivillig självsanering erbjuder OtUlräckliga garantier för alt detmål raan ställer upp för sig verkligen nås över hela fältet eller attsaneringen helt följer de värderingar som från allraän synpunkt bör varavägledande. Näringslivet självt raåste av naturliga skäl i väsentlig måndrivas av önskemålet att värna om egna ekonomiska intressen. Enligt min meningär del ett oeftergivligt krav att sanerings- och reforraarbetet i fråga oraformulärrätlen bedrivs under aktiv medverkan av samhällsorganen och raed stödav en lagstiftning som ger dessa organ möjligheter att tillvarata konsumentintressena. Ivissa remissyttranden har framkastats tanken atl man i ett inledande skedeskulle avstå från lagstiftning och i stället söka sig fram tUl lösningar avprobleraen via förhandlingar med näringslivets organisationer. Jag delar inteden uppfattningen. Man kan inte med säkerhet förutsätta att del blir möjligtför de sarahälleliga representanterna alt genomdriva sina önskeraål vidförhandlingar raed näringslivet ora inga raaklraedel står lill buds. Och ävenora de resultat sora uppnås kan väntas raedföra förbättringar slår man utanmöjligheter alt kontrollera atl uppnådda förhandlmgsresultatverkligen blir beslående. Erfarenheten från andra oraråden visar också attuppgörelser raed branschorganisationer kan ha svårt att slå igenora hosoorganiserade företagare. Del är å andra sidan angelägel atl raan kan kommatill rätta raed raissförhållandena hos sådana företagare. Den enda effektivautvägen är att sarahällsorganen genom lagstiftning och genora övervakning stöddpå lagstiftning säkerställer alt önskvärda förändringar i forraulärrältenkoraraer till stånd. Jaghar alltså komrait till slutsatsen all raan bör gå frara lagstiftningsvägen.Det bör eraeUertid understrykas att valet av lagstiftningsmetoden inteutesluter förhandlingar. Det är här inle fråga om två alternativ sora uteslutervarandra. Det är en myckel naturlig tanke atl en lagstiftning får bildautgångspunkten för en mera långtsyflande saneringsverksarahet med sikte på altvia formlösa uppgörelser raed näringslivet få till stånd en för bådekonsumenter och näringsidkare väl avvägd utformning av forraulärrälten. Därraedskulle man i själva verket tillgodose ett från näringslivets egen sidaframfört önskemål all få till stånd överläggningar raed en part sora på ettauktoritativt sätt kan företräda konsumentintressena, något sora i avsaknad avnågot egentligt organisationsväsende på konsuraentsidan inte varitraöjligl. Jag avser alt senare beröra hur en sådan förhandlingsverksamhel börkomraa till stånd. Närdel härefter gäller frågan om formerna för den lagstiftning som enligt vad jagnyss har anfört under alla förhållanden bör genoraföras öppnar sig i principtre raöjligheter. Man kan genomföra en civUrättslig reglering, dvs. i praktikenbetydligt vidga nuvarande raöjligheter för dorastolarna atl åsidosättaotillbörliga avtalsvillkor. Man kan också genomföra en näringsrätlsligreglering, dvs. införa bestämmelser som möjliggör för samhällsorganen att päförhand hindra att avtal med typiskt sett otillbörliga villkor överhuvudtagelkoramer lill stånd. Slutligen kan en kombination av båda dessa metoder koraraaifråga. Idepartementspromemorian diskuteras dessa tre utvägar. En civilrällsliglagstiftning anses visserligen vara betydelsefuU raen antas inte korama altverka sanerande i den utsträckning sora är av behovet påkallad. En näringsrätlsliglagstiftning Uknande lagen ora otUlbörlig raarknadsföring skulle däremot få sIöitc effekt när del gäller alt rådabot på raissförhållandena inom formulärrätlen. I proraeraorian stannar raandärför för denna senare lösning. Den frärasta uppgiften för en närings-rättsliglagstiftning är enligt proraeraorian atl få till stånd en samhäUelig kontrollav avtalsformulär som företagare har utformat på egen hand och använder vidförsäljning lill konsumenter. De civilrältsliga problemen föratsatts bliföreraål för siirskild utredning. Ölägenheterna av alt del under enövergångslid kan koraraa atl råda viss oöverensstämraelse mellan dennäringsrättsliga och den civilrältsliga reglermgen bedöras inte bli nämnvärtbesvärande i praktiken. Enligt vad som vidare uttalas iproraeraorian är behovet av oraedelbara åtgärder till skydd för konsuraenternaså fraraträdande all en näringsrätlslig lagstiftning bör genoraföras utanavvaktan på resultatet av det civUrällsliga utredningsarbetet. Flertaletreraissinstanser godtar i och för sig all en näringsrätlslig lagstiftninginförs. 1 elt par yttranden hävdas dock att en civilrällslig lagstiftning äratt föredra. menar, att en civUrättslig reform skulle varatillräcklig om den kompletteras med förbättrade raöjligheter lill rättsligprövning, ökad inforraation och regler ora rätt för konsuraenlorabudsraannenatt i civUrättslig ordning få faststäUt atl elt villkor inle är gällande. Enrent civilrättslig reglering har enligt min mening vissa svagheter sora ensamtinstrument.