prop · FU03100 · 1971-12-31 00:00:00 — Därigenom och genom uttalandet atl åtalsunderlåtelse måsteframstå som elt undantag från regeln om att kriminaliserad gärning regelmässigtskall följas av påföljd anges den yttre ramen för den föreslagna modifierade ålalsunderlåtelseregelnstillämpningsområde. Avsaknaden av mera preciserade synpunkter lill ledning vidbedömningen ger RÅ ganska fria händer all med utnyttjande av sin anvisningsrätlreglera tillämpningen av ålalsregeln på sätt som han med hänsyn tillutvecklingen finner lämpligl. Några remissinstanser, somtillstyrker ändringen, ullalar viss tvekan om reformens effekt. Överåklagaren iMalmö åklagardistrikt tror inle all lagändringen kommer all medföra särskiltstor förändring utom hos de åklagarmyndigheter där lagrummet lillämpalsmycket restriktivt. Länsåklagaren i framhåller all denpraktiska tillämpningen av bestämmelsen i dess nya form kan vålla problem,särskilt om det föreligger tvekan om alt annat än böter skulle ådömas. Likasåmåste avgörandet om åtalsunderlåtelse skall ske eller inle bli svårbemästrat iden mån åklagaren kan räkna med etl högt bötesstraff och han har allta hänsyn till om åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Länsåklagarenifrågasätter om den föreslagna ändringen leder lill den utökade tillämpning avbestämmelsen som ansetts önskvärd. Inle heller länsåklagaren i länanser alt den föreslagna ändringen i lagtexten kommer all medföra någon störreökning av antalet åtalsunderlåtelser. Hovrätten över ochBlekinge framhåller att de i promemorian angivna skälen för åtgärder är i höggrad angelägna. Del är en samhällsfråga av största vikt all de rällsvårdandeorganen används effektivt för all bekämpa den allvarligare brottsligheten ochinte öder bort sin tid på en överväldigande anhopning av bagatellartadeförseelser som med fördel kan lämnas obeivrade. De önskemål som sålunda kanresas på en ur processekonomiska och kriminalpolitiska synpunkter bättreavvägning av vad som är viktigt och vad som är oviktigt när det gäller attbeivra brott, tUlgodoses emellerlid inte i nämnvärd grad genom del i promemorianframförda förslagel lill lagändring. Enligl hovrättens mening är det högst tvivelaktigtom det är möjligt och lämpUgl all åstadkomma en sådan vidgad tillämpning av åtalsunderlåtelsesom promemorian åsyftar. Del ligger i sakens natur atl en någorlunda invändningsfritiUämpning kan åstadkommas endasl så länge denna håller sig lill vad somframstår som undantagsfall. Söker man vidga den med stöd av en mera allmän lämp-lighetsregeloch tillämpa den också på fall som inle är ringa, blir del avsevärt svårareför åklagarna alt hålla en enhetlig praxis. framkallaett intryck av godtycke och tillämpningen kommer alt skifta starkt från orttill ort. EnUgt hovrättens mening finns del behov av lagändringar i en heltannan riktning. Del ter sig synnerligen betänkligt alt vidmakthålla ett systemsom utmärks av alllför omfattande och vagt utformade straffbestämmelser,kompenserade och korrigerade genom en vidsträckt underlåtenhet alt åtala. Deviktigaste processekonomiska vinsterna kan göras på utredningssladiel.Beslutet all underlåta åtal kommer på elt för sent stadium, Bedömandet börkomma så tidigt all förundersökningen kan underlåtas. Hovrätten avstyrker denföreslagna ändringen i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB och föreslår i ställeten allmän genomgång och granskning av straffbestänmielser vilkas betydelse kananses ringa och som därför kan antingen helt upphävas eller preciseras noggrannare. FöreningenSveriges tingsrällsdomare anser alt del i och för sig kan finnas visst utrymmeför en ändrad praxis i den riktning som föreslagils. Med hänsyn lill frågansprincipiella vikt hade det dock, när man avser att frångå hittUlsvarandestränga restriktivitet, varit motiverat alt i lagstiftningsärendet få närmarebelyst vilka slags omständigheter som vid prövning av det enskUda fallet kanlänkas medföra all åtal inle väcks. Särskilt gäUer detla där vid lagföringstraffet skulle bli höga böter. För alt möjliggöra en någorlunda enhetligtillämpning är del i varje fall av betydelse om anvisningar med närmareriktlinjer för tillämpningen kan utfärdas. I och med alt området förtillämpning av nu ifrågavarande bestämmelse vidgas kan gränsen mot de fall somavses i 20 kap. 7 § första stycket 3 RB bli oklar. Det har enligl föreningensmening inle påvisats vägande skäl for att på denna punkt genomföra en separatreform ulan att avvakta den blivande utredningen av hela frågekomplexet. Beträffande innebörden avbestämmelsen all åtal skall väckas om det är påkallat ur allmän synpunkt anföröveråklagaren i alt en återhållande faktor vidbeslut om åtalsunderlåtelse lorde vara tveksamheten, hur man skall tolkabegreppet ur aUmän synpunkt. Man får knappast någon vägledning av de uttalandendepartementschefen gjort i olika sammanhang, t. ex. brollsbalksproposilion.För all nå syftet med den föreslagna ändringen lorde centralt utfärdade tUlämpningsföreskriftervara önskvärda. Eftersom endasl statsåklagare och chefsåklagare är behöriga attmeddela åtalsunderlåtelse enligl 20 kap. 7 § första stycket 1 RB, skulle sådanatillämpningsföreskrifter kunna aktivera övriga åklagare alt i störreutsträckning än hittUls skett ta initiativ till beslut om åtalsunderlåtelse. Länsåklagaren i Värmlandslän anser alt processekonomiska och kriminalpoliliska skäl talar för att enverklig förändring i ålalspoliliken bör beredas. kan ske bl. a. genom attytterligare inskränka kravet på lagföring i de fall sådan må anses påkallad urallmän synpunkt. Begreppet alUnän synpunkt och särskilt i detla begreppinneslutna hänsyn till denallmänna laglydnaden är alllför obestämt med hänsyn lill den betydelsebegreppet får i rätlsliUämpningen. En praktisk begränsning bör kunna ges genomvägledande uttalanden och bedömning av vissa typfall. Enligl länsåklagarensmening är åtal oftast inte påkaUat t. ex. vid ringa misshandel som provoceratsav annan eUer som tillkommit av förhastande eller där den kroppsligastörningen blivit ringa, vid ofredande där störningen av annans frihet ellerfrid är ringa, vid snatleri, där gärningsmannen drivits av en plötslig impulseller där del tillgripnas värde understiger , vid egenmäktigtförfarande bestående i enstaka be-sillningsrubbning, exempelvis beträffandeannans parkeringsplats, tiUfälligt lån av roddbåt, vistelse i olåst byggnad m.m., vid bedrägligt beteende och undandräkt avseende värden under 10 kronoreller beslående i att någon berett sig tillträde lill föreställning ulan allerlägga föratsatt kontant belalning, vid olovligt förfogande genom lån videnstaka tillfälle och där fråga är om ringa värde, samt vid ringa brott därpreskription är föreslående. Vägledande föreskrifter, som kanmeddelas av RÅ, torde vara nödvändiga för atl nå enhetiighet i bedömandet. Samarbetsorganetför åtgärder mot ungdomsbrottsligheten har den uppfattningen atl det förhållandevisringa antalet åtalsunderlåtelser enligl 20 kap. 7 § första stycket 1 RB inleenbart beror på det stränga rekvisitet beträffande den väntade påföljden ulanockså på all åklagaren ofta anser åtal påkallat ur allmän synpunkt. Enligl samarbelsorganelsmening är en något mindre restriktiv tillämpning härav önskvärd. Samarbetsorganetunderstryker betydelsen av den föreslagna utvidgningen av åklagarens rält altunderlåta åtal men anser att en sådan ändring torde kunna genomföras utan lagändring.Liknande synpunkter framförs av Föreningen . RÅframhåller, atl han avser all i cirkulärskrivelse till de allmänna åklagama draupp riktlinjer för tillämpningen av stadgandet. Därvid finns anledning attbelysa bl. a. innebörden av den förutsättning för åtalsunderlåtelse som ilagtexten uttrycks med alt lagföring ej är påkallad ur allmän synpunkt. Det kanantas att delta rekvisit på sina håll tolkas på etl sätt som leder lill en alllförrestriktiv tillämpning av åtalsunderlåtelse. Genom vägledande anvisningar i encirkulärskrivelse och särskild uppmärksamhet på dessa åtalsprövningar vidinspektionsverksamheten lorde rimliga garantier skapas för all enhetligaprinciper kommer all tiUämpas i praxis. Flertaletremissinstanser lämnar utan erinran uttalandena i promemorian atl åtal ibetydande omfattning bör kunna underlåtas för narkotika-brotlslighet sominskränker sig lill atl den misstänkte innehaft narkotika för egen förbrukningoch i viss utsträckning även vid överlålelsebrotl. Samarbetsorganet föråtgärder mot ungdomsbrottsligheten anser atl en utvidgad rält alt underlåtaåtal vid narkotikainnehav för eget bruk är motiverad. Ändringen står iöverensstämmelse med samhällets strävan- denatt erbjuda hjälp tUl narkotikamissbrukare och att söka motverka stigmatiseringseffekteroch fortsalt fixering vid missbruket. uttalar alt starkasociala individualpreventiva skäl lalar för vidgade möjligheter all underlåtaåtal vid vissa mindre grova narkotikabrott. ÄvenJK lar upp angelägenheten av alt inte genom ingripande med åtal spoliera demöjligheter samhället har alt ge vårdbehövande narkotikamissbrukareerforderlig vård. JK anser emellertid att man skulle kunna nå den effekt somman eftersträvar på detla specieUa område på annat sätt än genom den föreslagnaändringen i 20 kap. 7 § RB, exempelvis genom atl i narkotikastrafflagen införaen regel om särskild åtalsprövning. När det gäUer narkotikabrottslighetentorde vidare de ökade möjligheter liU åtalsunderlåtelse som uppnås genom denföreslagna ändringen lag få stor betydelse. Några remissinstanserär kritiska mot de argument som i promemorian framhållits för atl motivera åtalsunderlåtelsei större utsträckning vid vissa narkotikabrott. Sålunda anser iMalmöhus län att erfarenheterna ger anledning till en striktare bedömning av narkolika-brollslighetenän vad som görs i promemorian. Av samma uppfattning är polismyndigheten i Malmösom menar, all narkolikasituationen på intet sätt är bättre än för ell par årsedan, då den polisiära inlensivövervak-ningen saltes in. Det måste av såvälsociala skäl som från brotlsbekämp-ningssynpunkt bedömas som olyckligt alt iökad utsträckning underlåta åtal för narkotikaöverlåtelse, även med delförbehållet all del skulle gälla obetydlig mängd i samband med egen konsumtion.Polismästaren framhåller atl det i finns ett missbrukarklienlel, somfinansierar sitt eget missbruk genom atl sälja narkotika i småportioner. Detskulle vara betänkligt om denna överlåtelsehantering, som ofta beklagUgtvis kanpågå före upptäckten och som vållar avsevärda skador, skulle lämnasobeivrad. Del kan tänkas, alt storlangarna kunde använda sig av dessa småförbrukareinför utsikten att åtalsunderlåtelse kunde påräknas. Liknande synpunkteranförs av länsåklagaren i . Hovrättenöver och påpekar all antalet beslut att inle åtalanarkotikabrottslighet enligl 20 kap. 7 § första stycket 1 RB överstigerantalet domar på böter. Av delta kan inle utläsas något behov av en vidgadanvändning av åtalsunderlåtelse för sådana brott. I stället visar siffrorna altdet är något fel på den nu gällande lagstiftningen om narkotikabrott. Sker åtalsunderlåtelseför en viss typ av brolt i större omfattning än åtal, har straffbestämmelsernauppenbarligen erhållit en alldeles för vid omfallning. Ur principiellasynpunkter är del viktigt atl slå fast alt del är de lagstiftande organen somskall avgöra vilka handlingar som skall vara straffbara och inle åklagarna. Enframkomlig väg synes vara att införa en bestämmelse atl i fall där innehavavsett endasl en ringa mängd narkotika för eget bruk eller där överlåtelseskett av en liten mängd narkotika i samband med förbrukning skall inle dömaslill påföljd. Härigenom skulle polisen alltjämt ha möjlighet all utreda allatyper av innehav och överlåtelse av narkotika medan åklagarna kan avskrivasaken, om brottsligheten bedöms vara av ringa beskaffenhet. Flera remissinstanser tar upp frågan vilka åklagare somskall vara behöriga atl besluta om åtalsunderlåtelse enligl 20 kap. 7 § förstastycket 1 RB. JK understryker alt det är en garanli för rättssäkerhet och förlikformighet i tillämpningen atl beslutanderätten i fråga om åtalsunderlåtelseförbehålls vissa åklagare och atl tillsyn utövas av stalsåklagarna och RÅ. anser all frågan om behörig åklagarebör omprövas i della sammanhang. eftersträvansvärt mål är en sådanäklagarorganisalion att prövningen av ålalsunderlålelsefrågor i princip kanläggas på den åklagare som enligl sin instruktion har att i övrigt handläggamålet. Personliga förordnanden atl pröva ätalsunderlåtelsefrågor bör inle ifrågakomma. Överåklagareni åklagardistrikt ifrågasätter om prövningen av dessa åtalsunderlåtelseräven i fortsättningen bör ligga på statsåklagarna. Förfarandet blir tungroll.De föreslagna ändringarna motiveras delvis med all arbetet bör rationaliseras.Därtill kommer atl stalsåklagarna får tillfälle all pröva endasl de fall därunderordnad åklagare ifrågasätter åtalsunderlåtelse, eftersom åklagarna kanbesluta om åtal. Någon enhetlig praxis blir därför inte möjlig. Ävenlänsåklagaren i och Föreningen anser atlsådana beslut bör kunna fallas av de lokala åklagarna. Länsåklagaren framhålleratl nödvändig kontroll kan utövas av RÄ, slatsåklagare och chefsåklagare. Enändring skulle underlätta en rationell fördelning av arbetsuppgifterna vid åklagarmyndigheterna,särskilt med hänsyn till atl domstolarnas arbetsordningar ändrats isamband med omorganisation. Föreningen har den uppfattningenalt mänga distriktsåklagare underlåter atl underställa länsäklagaren brott,vari åtalsunderlåtelse är påkallad på grund av den omgång underställandetinnebär. Om i vart fall chefsåklagare får behörighet all meddela besluten, kanpraxis få den i promemorian önskade-inriktningen. Argumentet om enhetlighet i rättstUl-lämpningensaknar enligl föreningens mening tyngd, dels därför alt endast de brott somdistriktsåklagare väljer all underställa länsåklagaren blir föremål förprövning, dels därför alt även länsåklagarnas tillämpning av åtalsunderlåtelseär synnerligen skiftande. Mest rationellt är därför all ge åklagarna pålokalplanet behörighet atl meddela åtalseftergift enligl 20 kap. 7 § förstastycket 1 RB. Länsåklagaren i län lar upp vissa fall där del kanföreligga tvekan om all annat än böter skulle ådömas och där åtal kan varaolämpligt eller rent av skadligt. Dessa fall går i viss utsträckning in under20 kap. 7 § första stycket 3 RB. Länsåklagaren ifrågasätter om del inte börankomma på statsåklagare i stället för på RÅ atl göra bedömningen i de falldär påföljden be- En annan gräns för slalsåklagarens prövning kunde vara all svårarestraff än fängelse inle stadgas för brollel. Inågra remissyttranden har framförls synpunkter på den närmare utformningen avbestämmelsen i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB. Sålunda ifrågasätter FöreningenSveriges polismästare öm en eventuell ändring i enlighet med förslagel ipromemorian är ägnad alt påverka praxis. Skillnaden mellan"uppenbart" och "med skäl" är visserligen någon, rentspråkligt sett, men skillnaden är inte stor. Vid ålalsbedömningar skall alltidskäl finnas. Inför man trots della ordet "skäl" i en lagtext kandetta inte betyda annat än en uppmaning lill skärpning av bedömningen avomständigheterna i det särskilda fallet. "Del kan antagas" är därfören uppenbart annan grund än "med skäl kan antagas". Därmed blir ocksådislansen mellan "uppenbart" och "med skäl" inle särsldltstor. Sveahovrätt anför all den föreslagna lagtexten möjligen kan misstolkas eftersomdel inte helt klart framgår om orden del med skäl kan antagas styr båda deföljande leden i lagrummet eller enbart det förra. Hovrätten anser för sin delalt del angivna uttrycket bör gälla endast del förra ledet. Hovrättenifrågasätter vidare om inle "är" i del senare ledet bör bytas ut mot"finnes". Härigenom skulle lydelsen i denna del komma allöverensstämma med bl. a. den som återfinns i 1 § sista stycket lagoch i BrB:s regler om åtaisprövning. Föreningen har sammauppfattning och tillägger all ordet finnes enligt föreningens mening medger enmer subjektiv prövning från åklagarens sida än ordet är i den föreslagnalydelsen. Behålls "är" kan en snävare tolkning än vad som avsetts,befaras. 5.2Åtalsunderlåtelse mot unga lagöverträdare Förslagelatt utvidga möjligheterna lill åtalsunderlåtelse mot unga lagöverträdare har tiUslyrktseller lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser. JKanför alt de ökade möjligheter som står till buds för barnavårdsnämnderm. synes kunna bättre las tillvara med den föreslagna utformningen avbestämmelserna om åtalsunderlåtelse mot unga lagöverträdare än med nuvaranderegler. Enligt förslagel kommer åtal alt kunna underlåtas så snart åklagarenfinner, all lämplig påföljd kommer till slånd även ulan åtal. Enligt RÅtillgodoser ändringen del primära önskemål som framförts i kommunförbundetsoch RÄ:s gemensamma framställning och bör kunna godtas som elt provisorium iavvaktan på en närmare utredning av frågan om åtal mol unga lagöverträdare.Men den föreslagna formuleringen lorde utrymme finnas för åtalsunderlåtelse ivid omfallning när åtgärd av något slag vidlagils. Hovrättenöver och anser all del inte bör tillkomma åklagarnaall utöva någon form av uppsikt över åtgärder inom barnavården, framför allt inleöver de beslut som fattas av den behöriga kommunala nämnden. En annan sak äralt åklagarnas kontinuerliga befallning med de synnerligen vikliga frågorna omåtgärder mot ungdomsbrottslig-hel bör föranleda ell samarbete med debarnavårdande organen i principiella frågor och etl informellt samråd på elttidigt stadium i enskilda fall. Åtskilliga åtgärder har också vidtagits underårens lopp för att åstadkomma ett sådani samråd och för atl åtalsfrågan ochbarnavårdsnämndens ingripande kommer till stånd utan tidsutdräkt. Mot bakgrandav den ordning som råder ter sig avfattningen av 1 § lag föråldrad.En ändring är påkallad inte blott i det hänseende som anges i promemorian utanäven beträffande övriga i paragrafen angivna fömtsättningar för åtalsunderlåtelse.Hovrätten förordar en ändring som innebär all åklagarens lämplighetsprövningbortfaller. Kvar slår åklagarens prövning om åtal likväl finnes påkaUat urallmän synpunkt. Liknande synpunkter framförs av , somkonstaterar alt den föreslagna lydelsen inte medför alt åklagare får enovillkorlig skyldighet atl underlåta åtal i de fall som anges i 1 §. Alltjämtges åklagaren befogenhet all åtala även om barnavårdsnämndens ingripande är detlämpligaste för den unges tiUrältaförande eller brottet skett av okynne eUerförhastande. Enligl uppfattning kan del övervägas om inleåklagaren i dessa fall skulle ha skyldighet all underlåta åtal. Socialutredningenbetecknar ändringarna lag som väsentliga. Härigenom förbättras förutsältningarnaför elt ytterligare närmande mellan social- och kriminalpolitiska synsätt,vilket från rehabiliterings-synpunkt framstår som synnerligen önskvärt. De underårigaasociala, inklusive de som registreras för lagbrott, utgör på olika vis ensocial nyckelgrupp. Flertalet av de bam och yngre tonåringar, som s. a. s.kvantitativt sett utgör det dominerande kriminalpoliliska problemet i dagens samhälle,torde vara att betrakta som normalasociala under ell visst tidsskede av sittliv. För dessa barn och ungdomar bör rimligtvis elt flexibelt ålgärdssyslem slåtill buds. En mindre del av de registrerade ungdomsbrottslingarna, en grupptidigt psyko/socialt skadade och på olika vis socialt underprivilegieradeungdomar, bildar kärnan i en social problem-grupp, som tjrvärr oftatenderat alt bli av såväl mulliproblematisk som persislenl karaktär. För denna grappungdomar är del viktigt att man kan sätta in olika stöd-och hjälpålgärder, av såväl socialt som psykologiskt/psykiatriskt slag.Resultaten av ett flertal kriminologiska undersökningar gör troligt, atlåtskilligt slår atl vinna på en minskning av kriminalpoUtiskt schabloniserade ålgärderbeträffande unga lagöverträdare, lill förmån för individuellt inriktade sädana,styrda av sociala och psykologiska skäl. Länsåklagarnai och lån ser med tillfredsslällelse alt den föreslagnaändringen bl. a. medför alt skillnaden mellan dc åtgärder som barnavårdsnämnden har alt välja mellan och deåtgärder som enligt lag är en förutsättning för beslut om åtalsunderlåtelseundanröjs. Liknande uttalande gör och FöreningenSveriges statsåklagare, som tillägger atl nuvarande förhållanden leder lillall de mera skötsamma av de unga lagöverträdarna löper större risk för åtal ände mera belastade. Enligt sker inuvarande praxis åtal mot unga lagöverträdare i åtskilliga fall, där lagföringulan olägen-hel synes kunna underlåtas. Föreningen tillstyrker alt utrymmet föråtalsunderlåtelse vidgas såsom föreslagits i promemorian. Av samma uppfattningär länsåklagaren i , som menar alt i de fall där åklagaren på godagrunder kan förutse att domstolen kommer all överlämna den unge till vård enliglbarnavårdslagen lagföringen inför domstol oftast ter sig helt meningslös ochbl. a. frän processekonomisk synpunkt olämplig. Reglerna bör vara så utformadealt lagföring av 1518-åringar kommer lill slånd endasl då brottslighetens arluppenbarligen kräver del med hänsyn till den allmänna laglydnaden och vidare ide fall där det erfordras mer ingripande ålgärder än som kan företas av . Barnavårdsnämndensresurser berörs i några yttranden. framhåller all del alltjämtfinns brister i fråga om barnavårdsnämndernas personella resurser ochmöjligheter lill effektiva ålgärder. Del är emellertid inte otänkbart att deföreslagna vidgade möjligheterna till åtalsunderlåtelse kan komma all stimulerautvecklingen av barnavårdsnämndernas verksamhet. I varje fall får de bristersom fortfarande finns inte las som intäkt för att inte nu genomföra denföreslagna ändringen. Det måste nämligen anses som principiellt riktigt att åtalsunderlåtelsekan äga rum så snart vederbörande vidtar den för den unges lillrättaförandelämpUgaste åtgärden oberoende av åtgärdens form. Överåklagaren i åklagardistriktanser atl reformen lill fullo motiveras av den utveckling som skellinom barna- och ungdomsvården. Samarbelsorganet för åtgärder molungdomsbrottsligheten och i framhåller atl positivakriminalpolitiska resultat förutsätter en fortlöpande personell och kunskapsmäs-sigupprustning av barnavårdsnämnder och andra sociala organ. Överåklagaren i åklagardistrikt är kritisk i frågaom de resurser som slår de sociala organen lill buds. Del är i princip riktigtalt behandlingen av kriminella ungdomar allt mer flyttas över lill barna- ochungdomsvårdande organ. En förutsättning härför är dock atl nämnda organbeslutar om lämpliga åtgärder för den unges lillrättaförande och all resurserfinns för atl genomföra besluten. I promemorian utgår man från allbarnavårdsnämnderna fåll ökade resurser. kan vara riktigt, men samtidigthar behovet av insatser ökat, kanske i ännu högre grad. Framför allt har påsenaste liden arbetet med sociala bidrag ökat, i Situationen i bedöms därför som inletillfredsställande när del gäller all snabbi la itu med kriminell ungdom. märks detla bl. a. genom all besvarande av remisser ochdärpå följande ingripanden dröjer för . Det har dock skell enökning av resurserna när det gäller läkare och psykologer, vilket måste verkafördelaktigt på möjligheterna alt komma fram till lämplig vård av ungalagöverträdare. remissinstanser behandlar närmare de ålgärder som kan ligga till grund för etlbeslut om åtalsunderlåtelse. RÅ konstaterar, att när det gäller ingripande enliglbarnavårdslagen kommer, förutom övervakning enligt 26 § och omhändertagande församhällsvård enligt 29 §, att kunna beaktas också de åtgärder som avses i 26 §första styckel 1 och 3, dvs. hjälpålgärder och föreskrifter rörande den underårigeslevnadsförhållanden. Även om något formellt beslut om sådant ingripande intemeddelats, bör åtal efter lagändringen kunna underlåtas, om den unge rent faktiskthar blivit föremål för hjälp- eller stödåtgärd från barnavårdsnämndens sida. Polismyndigheteni anför atl del är angeläget att inte alllför kraftigt tunna ut kraven påde "hjälp-, slöd- och saneringsåtgärder" från barnavårdsnämndenssida, som skall få utgöra grund för åtalsunderlåtelse.