prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — För grovtskattebedrägeri och grova fall av underlåtenhetsbroltet skattesvindel enligtmitt förslag anser jag i likhet med utredningen att fängelse i högst sex årbör kunna utdömas. Vid ringa skattebedrägeri, ringa skattesvindel och ringaoredlighet med uppbördsuppgift finner jag det vara tillräckligt med enbartbötesstraff, Vårdslöshelsbrotten, som enUgl mitt förslag inle skall bestraffasi ringa fall, bör ha både böter och fängelse i straffskalan. Maximum synes fördessa brott lämpligen kunna sättas till för vårdslös skatleuppgifl för vårdslöshet med uppbördsuppgift. Straffskalan förräkenskapsbroll där gärningsbeskrivningen omfattar både uppsåtliga och grovtoaktsamma fall bör innehålla böter eller fängelse i högst . Som jag sagt harutredningen föreslagit straff för arbetsgivares försummelse alt inbetala deanställdas skaller samt atl detta brott skall kunna betraktas som grovt omosann uppgift lämnats om storleken verkställda skatteavdrag. Straffet harföreslagits vara fängelse i högst eller böter. För de grova fallen harföreslagits fängelse . Jag har i det föregående redovisat mininställning till konstruktionen av delta brott och funnit all det bör delas uppi två skilda straffbestämmelser. Straffmaximum bör vara detsamma för bådabrottstyperna, nämligen fängelse i högst . Utredningen har i sittbetänkande tagit upp frågan om påföljdsformerna villkorlig dom ochskyddstillsyn och stannat för den uppfattningen att uppsåtliga skattebrott avnormal och grov svårhetsgrad i ragel bör medföra fängelsestraff. mening bör andra påföljder förekomma endast i undantagsfall,exempelvis \id hög ålder eller svår sjukdom. Flera remissinstanser harställt sig starkt kritiska till utredningens uppfattning i denna fråga. Manhar framhållit all villkorlig dom bör få komina till användning i betydligtstörre utsträckning än utredningen tänkt sig. Jag kan ansluta mig tillutredningens uppfattning att hänsyn lill den allmänna laglydnaden måste vägasärskilt tungt när det gäller uppsåtliga skattebrott och uppbördsbrott. Vidsådan brottslighet bör därför frihetsstraff utdömas i större utsträckning änsom förekommer vid förmögenhetsbrott. Vid val av påföljd saknas dock anledningatt inte beakta individualpreventiva skäl när omständigheterna i det särskildafallet talar starkt mot ett frihetsberövande. Hög ålder och svår sjukdom ärinte de enda omständigheter som skall beaktas. Moderna krirainalpoliliskaöverväganden bör här liksora på andra områden få ske. I likhet med utredningen finner jag att, som f. n. är fallet, i dencentrala skattestrafflagstiftningen en bestämmelse bör finnas om ansvarsfrihetvid frivilligt tillbakaträdande från brott. Avsaknaden av en sådan bestämmelsekan nämligen på grund av beskatlningssysteraets periodicitet föranleda den somen gång lämnat en oriklig uppgift att fortsätta med Maj:ts proposition nr 1971 dettaunder beskattningsperioder för att dölja det första brottet. När det gäller dennärmare utformningen av bestämmelsen kan jag emellertid inte helt ansluta migtill den av utredningen förordade konstruktionen. Utredningens förslag har förövrigl mött kritik från vissa remissinstansers sida. Enremissinstans anser att frivilligt tillbakaträdande bör få göras inte bara vidaktiva brott dvs. sådana gärningar där oriktig uppgift lämnats utan ävenvid exempelvis passivt skattebedrägeri genoin ingivande av deklaration. Påannat håll har raan anselt att bestäramelsen om frivilligt tillbakaträdandebör utsträckas till det kvalificerade uppbördsbrotlel. Förmin egen del ansluter jag mig till vad som sagts i de två nu redovisade remissyttrandena.Man bör givetvis kunna göra ett frivilligt tillbakaträdande även när detgäller ett passivt brott. Detta får emellertid sin betydelse främst på denindirekta beskattningens område. Skatlskyldig som underlåter att registrera sigoch således blir okänd som skattesubjekt för beskattningsmyndigheternä kannämligen genom att i efterhand inge deklaration anses ha frivilligttillbakaträtt från sin passivitet. Att bestämmelsen bör få omfatta ocksåuppbördsbrotten finner jag självklart. Jag vill i delta sammanhang framhållaatt mitt förslag till ändrad brottskonstmklion beträffande de uppsåtligacentrala skatlebrollen i förhållande till utredningsförslaget jag har somtidigare nämnts föreslagit alt de skall utformas som s. k. effektbrott i ochför sig inte föranleder något ändrat slåndpunklslagande från min sida i frågaom reglerna för frivilligt tillbakaträdande. Någotfrivilligt tillbakaträdande torde inte kunna ske vid räkenskapsbrol-tet. Föratt ansvar skall inträda bör nämligen krävas all den brottsliga gärningen idet enskilda fallet försvårat eller omöjliggjort beskallningsmyn-dighetskontroll. Det synes vid an så sen tidpunkt inte finnas något utrymme förfrivilligt tillbakaträdande. Preskription.Mitt förslag i fråga om straffskalorna medför all preskriptionstiden för deflesta brotten skulle bli , räknat från den tidpunkt då gärningsmannenbegått brottet. Del viktigaste undantaget utgör de grova skattebrotten, som pågrund av att maximistraffet överstiger fängelse preskriberas förstefter . skattebrott och uppbördsbrotl av uppsåtligt slag har åandra sidan endast böter i straffskalan och preskriptions-liden skulle därförbli begränsad till . Samma preskriptionstid gäller för de övrigauppbördsbrotten, för vilka straffmaximum är resp. . Utredningenhar stannat vid atl låta preskriptionstiden för bölesbrolten vara , dvs.enligt de allmänna bestämmelserna om preskription i BrB. Två remissinstanserhar ansett att man genom en särskild bestämmelse bör förlängapreskriptionstiden för ringa skattebedrägeri till . Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 239 Förmin del finner jag det vara ändamålsenligt att man i så stor utsträckning sommöjligt har samma preskriptionstider för olika typer av skattebrott. Generelltsett kräver nämligen dessa brott även om svårhets-graden skiftar väsentligt längre utredningstider än vad som i regel gäller för motsvarande brott inomandra områden. I första hand beror detta givelvis på åtalsmaterialets storaomfattning och heterogena karaktär. Av den anledningen anser jag det lämpligtatt genom en särbestämmelse om åtalspreskription för de föreslagnabölesbrolten samt brotten oredlighet med uppbördsuppgift och vårdslöshet meduppbördsuppgift bryta regelsystemet i BrB. Preskriptionstiderna för dessa brottbör enligt min mening vara . En bestämmelse av denna innebörd föreslåsinförd i den nya skattebrottslagen. Jaghar framhållit att ett av syftena med reformen av skattestraffrätten bör varaatt reservera straffpåföljderna för allvarligare överträdelser motbeskattningssyslemet. En grundtanke är därvid att samla samtliga straffbestämmelseri en generell lag med räckvidd över hela skatte- och avgiftsområdet. Som jagtidigare berört måste emellertid av skilda anledningar vissa centrala brottlämnas utanför den nya skattebroltslagen. Jag tänker då främst på de egentligalullbrotten, som f. n. bestraffas enligt VSL. I övrigt bör endast några få brottpå skatte- och avgiftsområdet med fängelse i straffskalan lämnas utanförskattebrottslagen. Det är här fråga om brott av så speciell natur att derasinlemmande i skattebroltslagen inte synes lämplig. Av skäl som jag ämnar berörai den särskilda motiveringen gäller samma förhållande för kupongskatten. Destraffbestämmelser som finns i förordningen (1908: 129) angående en särskildstämpelavgift vid köp och byte av fondpapper kommer inte att behandlas i dettasammanhang. Dessa bestämmelser bör övervägas i samband med ståndpunktstagandettill aktie-fondsulredningens belänkande (SOU 1969: 16). Utredningenhar i ett särskilt avsnitt behandlat frågor om förundersökning ni. påskattebrottsonirådet och ansett att det finns goda möjUgheter att utanlagstiftning tillskapa och utveckla bättre resurser för utredningen avskatlebrottmål. Enligt vad jag erfarit har på senare lid goda framsteg gjortsnär det gäller att lösa samordningsfrågor mellan beskattningsmyndighet å enasidan samt polis och åklagare å andra sidan. Det finns all anledning anta attdenna förbättrade kontakt mellan olika berörda myndigheter koramer attytterligare utvecklas. 240 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Förhållandet mellan de båda sanktionssystemen Avden i del föregående lämnade redogörelsen för det administrativa och detstraffrättsliga sanktionssystemet såsom de enligt min mening bör utformasframgår att de är avsedda alt vara tillämpliga jämsides med varandra. Jag harunderstrukit alt ett av huvudsyftena med föreliggande förslag är att frånpolisingripande och domstolsprövning undanta sådana överträdelser molskattelagstiftningen som är av mer bagatellartad karaktär och där det varkenfrån kriminalpolitisk eller samhällsekonomisk synpunkt är motiverat medjudiciella åtgärder, som sanktioner skapas för att understrykaangelägenheten av att skattelagstiftningens intentioner upprätthålls.Reglernas efterlevnad får inte eftersättas genom av-kriminaliseringen. Detadministrativa sanktionssystemet är en nyhet för vårt rätlsliv. Man kan inteundgå alt ställa sig frågan hur det är avsett atl verka i förhållande till dettraditionella straffsystemet. Till en början vill jag änen gång framhålla att vårt nuvarande beskalt-ningssyslem till mycket stor delbygger på uppgiftsskyldighel från medborgarnas sida. Att dennauppgiftsskyldighel fullgörs är en nödvändig förutsättning för attbeskattningssj'stemet skall kunna verka pä ett likformigt och rättvist sätt.Det säger sig självt att ett huvudsyfte med sanktionssystemet är att delverkar för att korrekta uppgifter lämnas i rätt tid. För delta ändamål är vitetdet mest adekvata påtryckningsmedlet. Vitet är emellertid osmidigare itillämpningen än skatte- och avgiftstillägget. Den sistnämnda sanktionsformenhar dock i mångt och mycket karaktären av elt vite. Således innebär påföring avsärskilda avgifter i fall av försummelse att avge deklaration ettpåtryckningsmedel som liknar ell vitesföreläggande. Även bortfallet i vissafall av administrativ påföljd vid fullgörande i efterhand avuppgiftsskyldighet gör att del administrativa sanktionssystemet liknarvitesinstitutet, Ivissa andra avseenden avses det administrativa sanktionssystemet fä sammaverkningssätt som t, ex. restavgift och tilläggsavgift vid bristandefullgörande av redovisningsskyldighet. Liksom de nämnda avgifterna utgår iregel de föreslagna avgifterna vid försummelse även om skyldigheten såsmåningom fullgörs. Systemet kommer härigenom också att få verkningar liknandestraffets. Vad som skiljer det administrativa sanktionssystemet frånstraffsanktionen är främst det principiella bortseendet från de subjektivarekvisiten, låt vara att det även för de föreslagna administrativa avgifternafinns befrielsegrunder i fall av ursäktlighet. Dessa befrielsegrunder är emellertidinte jämförbara med de ansvarsförutsättningar som de subjektiva rekvisitenutgör inom straffrätten. Ett liknande bortseende från subjektiva Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 241 omständigheterfinns f. ö. också på vissa områden inom specialstraffrätten när det gällerordningsförseelser och andra slag av bagatellöverträdelser i fall där det å enasidan är ett starkt önskemål att bestämmelserna efterlevs men å andra sidan enöverträdelse inte kan anses likställd med verklig brottslighet. Detnu anförda innebär inte alt del administrativa sanktionssysteniets verkningar idet enskilda fallet är mindre omfattande än exempelvis ett bötesstraff. Det kantvärtom förhålla sig så att ell skattetillägg uppgår till högre belopp än ettbötesstraff, när fallet är av den art alt skattebroltslagen blir tillämplig.Det ligger inte något principiellt nytt eller egendomligt i delta. Sammaförhållande finns redan när det gäller förhållandet mellan straff ochrestavgift vid underlåten inbetalning av källskattemedel. Vidare är oftabötessanktionen rent bagatellartad i förhållande till de skadestånd som kandömas ut t. ex. vid trafikbrott. Straffet måste normalt sett ses som ensärskild sanktionsform, avsedd att uttrycka sarahällets förkastande av vissaförfaranden såsom brottsliga. Andra påföljdsformer har andra syften. En annansak är att man kan ta hänsyn till förekomsten av andra påföljdstyper vidövervägandet av huruvida ett visst förfarande bör straffbeläggas eller ej. I det föregående har jaguttalat att det administrativa sanktionssj'ste-niet möjliggör avkriminaliseringav de mer bagatellartade överträdelserna av skatleförfattningarna. Detta bör tasig uttryck i att ett åtalsförfarande inte bör inledas när det är fråga omsmärre belopp i undandragen skatt eller avgift, såvida inte alldeles speciellaomständigheter föreligger, t. ex. upprepad brottslighet. I ett fall är smärrebelopp direkt undantagna, nämli-ligen i fråga om vårdslös skatteuppgift, därdet för åtal skall fordras atl gärningen rör betydande belopp. Det bör fåankomma på de berörda myndigheterna att avgöra vilka gränser som bör gälla.Jag har uttalat, att undandragna belopp i storleksordningen . ochunder i vai'je fall inle bör föranleda åtal annat än undantagsvis. Hänsyn måstei åtalsfrågan tas till om skattetillägg kan utgå eller ej. Här vill jag erinraom förhållandena vid ringa skattebedrägeri, som normalt inte bör leda till åtalom skattetillägg kan utgå. Detta bedömningssätt bör få ligga till grund ocksånär del gäller alt avgöra om ett brott skall rubriceras som skattebedrägerieller grovt skattebedrägeri samt i fråga ora avgörandet huruvida de särskildakvalifikations-grunderna för straffskärpningen vid brottet skattesvindelföreligger. Däremot saknas i principanledning att ta hänsyn till storleken av ett utdömt skattetillägg vidstraffmätningen. Denna skall stå i relation till svår-hetsgraden av brottet idet speciella fallet. När det gäller valet av påföljd från s. k.individualpreventiv synpunkt kan emellertid ibland finnas anledning att beaktaförekomsten av skattetillägg. 242 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1) skattebrottslag, 2) lag om ändring i taxeringsförordningen (1956: 623), 3) förordning om ändring i förordningen (1968: 430) ommervärdeskatt, 4) lag om ändring i förordningen (1959: 92) omförfarandet vid viss konsumtionsbeskattning, 5) lag om ändring i förordningen (1959: 552) angåendeuppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m., 6) förordning om ändring i stämpelskatteförordningen(1964: 308), 7) lag om ändring i uppbördsförordningen (1953: 272), 8) förordning om ändring i förordningen (1908: 128)angående bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter, 9) förordning om ändring i förordningen (1941:416) omarvsskatt och gåvoskatt, 10) förordning om ändring i förordningen (1958: 295) omsjömansskatt, 11) förordning om ändring i förordningen (1970: 99) ominvesteringsavgifl för vissa byggnadsarbeten, 12) förordning om ändring i förordningen (1941: 251) omsärskild varuskatt, 13) förordning om ändring i förordningen (1943:477) omskalt å vissa pälsvaror, 14) förordning om ändring i förordningen (1948:85) omförsäljningsskatt, 15) förordning om ändring i förordningen (1953:396) omaccis å fettemulsion m. m., 16) förordning om ändring i förordningen (1953:397) angående avgift för fettvaror som användas för framställning av fettemulsion m.m., 17) förordning om ändring i förordningen (1956: 545)angående omsättningsskatt å motorfordon i vissa fall, 18) förordning om ändring i förordningen (1957: 262) omallmän energiskatt, 19) lag om ändring i förordningen (1960:253) omtillverkning och beskattning av malt- och läskedrycker, 20) förordning om ändring i förordningen (1960:258) omutjämnings-skatt å vissa varor, 21) förordning om ändring i förordningen (1961:372) ombensinskatt, 22) förordning om ändring i förordningen (1961: 394) omtobaksskatt, 23) förordning om ändring i förordningen (1961:653) om brännoljeskatt. KungLMaj:ts proposition nr 1971 243 24) förordning om ändring i förordningen (1964: 352) omgasolskatt, 25) lag om ändring i lagen (1961: 300) om redareavgiftför sjöfolks pensionering, 26) förordning om ändring i förordningen (1968: 419) omallmän arbetsgivaravgift, 27) lag om ändringi bokföringslagen (1929: 117), 28) lag om ändring i förordningen (1967: 139) omobligatorisk statsplombering av utsädesvara och om växtförädlingsavgift, 29) lag om ändring i förordningen (1967: 340) med vissabestämmelser om prisreglering på jordbrukets område, 30) förordning om ändringi kupongskatteförordningen(1970: ). Förslagentorde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 1. Skattestrafflagutredningensförfattningsförslag torde få fogas till nämnda protokoll som bilaga 2. Förslagsom avser ändring av endast föreskrift om hänvisning till SkSL har dock intetagits med i bilagan. Paragrafens första styckeinnehåller en uppräkning av de skatter och avgifter, som omfattas avlagförslagets straffbestämmelser. En skalt eller avgift som inte omnämnts idetta stycke faller således utanför skattebrottslagens tillämpningsområde.Genom denna metod undviks de svårigheter som f. n. ibland uppstår i detpraktiska rättslivet när det gäller att bestämma om en viss avgift kan ansesfalla under begreppet "annan allmän avgift" i 1 § andra stycket SkSL. Deskatter och avgifter som skall omfattas av skattebrottslagen har räknats uppunder fyra särskilda punkter. De två första punkterna inbegriper skatter ochavgifter på den direkta resp. indirekta beskattningens område. 1 tredje punkten regleras skattebroltslagens tillämpning beträffande deobligatoriska socialförsäkringsavgifterna och vissa därmed jämförliga pålagor.Av tekniska skäl har här uppräknats även förordningen (1968: 419) om allmänarbetsgivaravgift. Enligt fjärde punkten skall skatt som nämns i 2 § 2 mom. UF omfattas av skattebrottslagen, dvs. slutlig, preliminär,kvarstående och tillkommande skatt. Denna bestämmelse är betingad av att uppbördsförfarandetskall skyddas av lagen. Härigenom inbegrips även de i 1 § UF omnämndaannuiteterna på avdikningslån och förskotten för avlösning av frälseräntor iden mån de ingår i skall av sistnämnda slag. Bestämmelsernai paragrafens andra stycke löser konkurrensen mellan skattebrottslagen å ena,samt VSL och annan specialstraffrättslig lagstiftning i vissatullförfattningar å andra sidan. Dessutom undantas från lagenstillämpningsområde restavgift, skattetillägg och liknande avgifter. ' Bilagan har uteslutits här såvitt gäller de under 230angivna förtattningsförslagen. I dessa delar är bilagan, frånsett vissaredaktionella ändringar, likalydande med den bilaga som är fogad vidpropositionen. 244 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Straffbestämmelseni denna paragraf avser att kriminahsera vissa allvarligare överträdelser avskatte- och avgiftslagstiftningen. Brottet, som kallas skattebedrägeri, skallnärmast ersätta falskdeklaralion enligt 1 § SkSL. För att skattebedrägeriskall föreligga fordras objektivt sett alt någon genom att lämna oriktiguppgift i handling, som avges till ledning för myndighets beslut i fråga omskatt eller avgift, föranleder att skatt eller avgift påförs med för lågtbelopp eller tillgodoräknas med för högt belopp. Subjektivt sett krävs uppsåt.S. k. eventuellt uppsåt är tillräckligt. Skattebedrägerietär ett effektbrott. Fullbordat brott föreligger först sedan en effekt uppstått.Effekten består i ett felaktigt debiterings- eller kredite-ringsbeslut somskulle leda till bortfall av skatt eller avgift för det allmänna. Skattebedrägeriethar likheter med del allmänna bedrägeribrottel i BrB. I motsats till sistnämndabrott kan dock skattebedrägeri förövas endast genom att en skriftlig uppgiftlämnas. Ett muntligt yttrande kan således inte medföra ansvar. Vidare krävsinte heller att det brottsliga handlandet föranlett förmögenhetsöverföring.Del är för ansvar tillräckligt att myndigheten påför skatt eller avgift medför lågt belopp eller tillgodoräknar skatt eller avgift med för högt belopp.Ett sådant beslut leder i allmänhet till förmögenhetsskada för det allmänna.Straffbestämmelsen om skattebedrägeri kan därför i princip sägas skydda ettförmögenhetsrättsligt intresse på samma sätt som är fallet med det allmännabedrägeribrottet. Skattebedrägeriet skiljersig från det nuvarande falskdeklarationsbrottet i flera hänseenden. För detförsta behöver inte den oriktiga uppgiften ha lämnats i en skriftlig formbundenhandling, en deklaration eller annan skriftlig försäkran. Alla typer avskriftliga handlingar, som kan tjäna till bevis i beskattningssammanhang,ligger under straffansvar. Delta raedför vidare att även annan ändeklarationsskyldig kan dömas som gärningsman. Det är således inte nödvändigtatt den oriktiga uppgiften rör uppgiftslämnarens egen skatt eller avgift.Slutligen måste den oriktiga uppgiften ha följts av myndigheten. Del är föransvar inte tillräckligt att uppgiften varit ägnad att vilseleda denkontrollerande mjmdigheten. Oriktigheter som avslöjas innan myndigheten fattatbeslut i frågan kan dock bestraffas som försök till skattebedrägeri enligt 9 §i lagförslaget. Förslaget innebär på grund härav inte någon faktisk begränsningav det straffbara området i förhållande till gällande rätt. Dessutom har liksomhittills vissa typer av förberedelsehandlingar kriminaliserats. Detta harskett genom särskilda straffbestämmelser i skattebroltslagen och vissabeskattningsförfattningar, t. ex. TF och UF. KungLMaj:ts proposition nr 1971 245 För att straff skall inträda enligt förevarandebestämmelse krävs aktivt handlande från gärningsmannens sida. Att under vissaomständigheter också passivitet medför straffansvar framgår av 5 §. Det brottsliga handlandetskall bestå i att någon avger handling med oriktig uppgift som tjänar tillledning för myndighets beslut i fråga om skatt eller avgift. Alla skriftligameddelanden omfattas av brottsbeskrivningen. Något krav på att handlingen skallvara undertecknad av uppgiftslämnaren ställs inte. Vanligtvis torde dockskattebedrägeri liksom falskdeklaration komma att förövas genom atlgärningsmannen inger en deklaration eller liknande skriftlig försäkran som hanundertecknat på heder och samvete. Till skillnad från vad som är fallet medSkSL:s straffbestämmelser medför den föreslagna brottsbeskrivningen emellertidatt ingivna deklarationshandlingar, som är behäftade med formella ellermateriella brister, ändå under vissa förhållanden kan grunda straffansvar.Detta är en väsentlig nyhet i förhållande lill gällande rätt. Frånformell synpunkt krävs det vanligtvis i beskattningsförfattningarna att denhandling som skall ligga till grund för myndighetens beslut är upprättad påföreskrivet formulär och undertecknad av den skattskyldige personligen ellerav legal ställföreträdare för honom. En formell brist av detta slag avses inteutesluta straffansvar om inte den bristfälliga handlingen för vederbörligmyndighet framstår eller bort framstå som ett otjänligt bevismedel. Ensådan handling, som har brister i materiellt hänseende, skall kunna leda tillansvar även om den innehåller så ofullständiga uppgifter att sköns-taxeringeller annan skönsuppskattning måste ske helt eller delvis. En förutsättning ärgivetvis alt handlingen har en oriktig uppgift. Saknar den ingivna handlingenhelt uppgifter om intäkter och avdrag eller innehåller den endast någrauppenbart orimliga påståenden synes det dock i regel inte böra bli fråga omåtal för skattebedrägeri. I stället kan del under sådana omständigheter blifråga om ansvar enligt 5 §. Allmänt sett bör såledesskattebedrägeri anses föreligga om den avgivna handlingen åtminstone i någothänseende har betydelse för myndighetens baslut. I annat fall synes ettförfarande av detta slag böra betraktas som en s. k. underlåtenhetshandling. Meduttrycket "myndighels beslut i fråga om skatt eller avgift" menas ettbeslut genom vilket myndighet bestämmer storleken av en skatt eller en avgifteller underlag för beräkning av skatt eller avgift. Förinkomst- och förmögenhetsskatterna gäller att skattens eller avgiftens storlekberäknas genom två beslut. Det första beslutet rör bestämmandet av underlagetför skatteberäkningen (taxeringen) med ledning av bl. a. den skatlskyldiges ochandra personers uppgifter. Maj:ts proposition nr 1971