prop · FU03155 · 1971-12-31 00:00:00 — Från denna synpunktkan det synas otillfredsställande att frågan om poUtiskt flyktingskapinitialmässigt lämnas å sido för att i stället prövas först påverkställighetsstadiet, varvid det rättsliga bedömandet kan bli utan intresse.Frågan kan därför ställas, menar kammarrätten, om det välmotiverade i attbelasta förvaltningsdomstolarna, i kanske flera instanser, med bedömanden somkan anses väsent- Ugenlikgiltiga med hänsyn tUl att politiskt flyktingskap av annan myndighetsedermera konstateras föreligga, I promemorian har, sägerkammarrätten vidare, påpekats att den föreslagna ordningen beträffandeutvisningsärendena innebär att överensstämmelse vinns med vad som redan gälleri fråga om förvisning. Helt jämförbara är emeUertid inte situationerna i debåda fallen. Förvisning är en påföljd för en utlänning som blivit vid allmändomstol dömd för brott och rättsmaskineriet har här av andra skäl trätt i verksamhet,Å andra sidan kan självfaUet läget vara det att endast sj'älva förvisningsbeslutethar överklagats i hovrätt eller högsta domstolen. Kvar står emeUertid att ettutvisningsärende endast och tar sikte på frågan om utlänningen skallfå stanna här i riket eller ej, I promemoria avvisas JK:stidigare förslag att förvaltningsdomstol - efter hörande av den centralautlänningsmyndigheten - skall pröva fråga om politiskt flyktingskap. Grandenför avvisandet är bl, a, att handläggningen vid en sådan ordning kan förväntasbli mer tungrodd och tidskrävande. Frånsett vad kammarrätten anfört omförvaltningsdomstolarnas svårigheter att bedöma politiskt flyktingskap synesden av JK förordade ordningen ha vissa företräden, även om handläggningendärigenom till äventyrs skulle fördröjas. För den enskilde kan det te sigotillfredsställande och svårbegripligt att det för honom mest betydelsefulla -om han får stanna i landet eller ej -inte blir från alla aspekter bedömt viddomstolsbehandlingen. En nackdel med det av JK förordade förfarandet skullevara att förvaltningsdomstol kan tänkas ha en annan uppfattning än dencentrala utlänningsmyndigheten beträffande påstått politiskt flyktingskap. Omförvaltningsdomstol väl anser utvisningsgrunder föreligga men i motsats tillden centrala utlänningsmyndigheten förmenar att politiskt flyktingskap inteföreligger, skulle utlänningsmyndigheten likväl ha möjlighet att ingripa påverkställighetsstadiet, I det omvända fallet skulle ett motsvarande ingripandedäremot inte kunna ske. anförda synpunkter torde emellertid vara av merteoretisk än praktisk innebörd, eftersom utlänningsmyndighetens uppfattning lärbli vägledande för domstolen. Man lär dock inte enligt kammarrättens meningkunna undvara en ordning enligt vUken den centrala utiänningsmyndigheten kaninskrida på verkstäUighetsstadiet för att förhindra utvisning och detta oavsettom samma myndighet tidigare tiUkännagivit en annan uppfattning som domstolen följt.Förhållandena eUer föratsättningarna för bedömandet kan ha ändrats. Man kommerinte ifrån en ordning enligt vilken ett slutligt domstolsbeslut kan blikorrigerat i avseende på sin yttersta effekt. Vidare kan göras gällande attfrågan om vad som läggs någon till last som skäl för utvisning bör ges en rent domstolsmässigbehandling, vid vilken den eventuella förhandenvaron av politiskt flyktingskapej skall inverka. Väl är möjligt att så formulera ett domstolsbeslut att därav framgårhuravida politiskt flyktingskap eller annat varit avgörande för beslutet.Uppställes det kravet, som från rättssäkerhetssynpunkt ter sig välmotiverat,har förvaltningsdomstolarna likväl inte undgått den prövning som varåtminstone ett av syftena med att redan på domstolsstadiet beakta förekomstenav politiskt flyktingskap. Av sist anförda skäl har kammarrätten också ställtsig avvisande till en tredje inom domstolen diskuterad möjlighet, nämligen atti faU, där politiskt flyktingskap påstås vara för handen eUer eljest kan antasföreligga och där den centrala utiänningsmyndigheten i remissyttrande anslutersig till denna uppfattning, överföra ärendets handläggning till sistnämndamyndighet. Förvaltningsdomstolen skulle med andra ord med denna tänkta ordninginte meddela något som helst beslut i sak. Efter prövning av samtliga nuanförda synpunkter för och emot promemorians förslag har kammarrätten, om änmed tvekan, funnit sig böra godtaga förslaget i inrikesdepartementetspromemoria. Förslagetär ur olika synpunkter tveksamt anser i län.Länsstyrelsen pekar på att utlänningen får vänta på besked om utvisning kommeratt ske eller ej och att det i vissa fall kommer att meddelas utvisningsbeslut,som sedan visar sig inte kunna verkställas. anser därför att denav JK i sitt remissyttrande över civUdepartementets promemoria förordadeordningen, att det skall ankomma på länsrätt att efter invandrarverkets hörandepröva påstående om poUtiskt flyktingskap, bör övervägas ytterligare, SAFvill starkt ifrågasätta lämpligheten av den gjorda avvägningen. Det ipromemorian åberopade sk'älet för förslaget är att det skulle föreligga riskför en tungrodd och tidskrävande handläggning hos förvaltningsdomstolarna omdessa skulle pröva påståendet om politiskt flyktingskap. Enligt SAF kan det medavsevärt större styrka hävdas att det föreligger risk for en tungrodd ochtidskrävande handläggning om förvaltningsdomstolarna först skall prövautvisningsfrågan utan hänsyn till påståendet om politiskt flyktingskap medansistnämnda spörsmål skall prövas i en annan och särskild instansordning. Förslagetatt besvär i utvisningsärenden skall föras hos kammarrätt och därifrån tillregeringsrätten tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser. Enligt utlänningsutredningen ligger förslaget helt i linje medde tankegångar, som utredningen förde fram i betänkandet Invandringen,Problematik och handläggning. Kammarrätten pekar på att det är olikabeslutsmyndigheter för de fyra formerna för avlägsnande. Det låter sig sägasatt en ytterligare utvidgning av den krets myndigheter, som har att befatta sigmed utiänningsärenden, kan inge betänkligheter. Enligt kammarrättensuppfattning föreligger emeUertid inte tUlräckliga skäl att frångå den eljest enligt förvaltningsprocesslagengällande instansordningen. Länsstyrelseni påpekar att klagan endast får föras av utiänningen enligtden nuvarande lydelsen av 44 § första stycket utlänningslagen, I fråga omförvaltningsdomstols beslut i ärende om utvisning skall enligt det föreslagnatredje stycket bestämmelserna i förvaltningsprocesslagen gälla, 33 § andrastycket i sistnämnda lag synes inte innefatta motsvarande begränsning avbesvärsrätten i utvisningsärenden. Enligt uppfattning är detdärför oklart om klagan skall få föras av allmänt ombud, polismyndighet ellernykterhetsnämnd, som påkallat prövning av frågan om utvisning. Vidareifrågasätter kammarrätten om inte i de fall, då länsrätt eller kammarrättbeslutat att utvisning inte skall äga rum, möjlighet bör finnas för någon detallmännas representant att överklaga beslutet. De i promemorian framlagda förslagen i avseende på tagandei förvar eUer stäUande under uppsikt har godtagits av samtliga remissinstanser, Utlänningsutredningenframhåller att förvarstagande utgör ett så allvarligt ingrepp i utiänningensfrihet att det närmast framstår som självklart att utlänning som tagits iförvar skall ha rätt att föra talan mot beslutet. Enligt bör viden omarbetning av utlänningslagstiftningen övervägas om inte motsvarandebesvärsrätt bör införas även i avvisnings- och förpassningsärenden. Vidareförutsätter hovrätten att den nu föreslagna besvärsrätten innebär, att talanmot beslutet om förvarstagande får föras särskUt, Avfattningen av detföreslagna tUlägget tiU 49 § utlänningslagen synes ej vara helt tydligt i dettahänseende. Kammarrättenanför att det kan synas lämpligt att den centrala utlänningsmyndigheten fårsamma befogenhet som tillkommer polismyndighet att vid risk för att utiänningenavviker ta honom i förvar, Ianslutning till den föreslagna ändringen av 38 § utlänningslagen anmärkersocialstyrelsen att viss tveksamhet synes kunna uppstå om förhör skall hållasföre utgången av varje tremånadersperiod utöver den första. Styrelsen haremellertid uppfattat förslaget så, att detta varit avsikten. Beträffande denföreslagna rätten att besvära sig över ett beslut om tagande i förvar kan manenligt förvänta att besvären kommer att upptagas till behandlingav kammarrätten med största snabbhet med hänsyn till sakens vikt och oftastavgöras långt innan en månad gått efter beslutet i länsrätten. Promemorians förslag att förhör i utvisningsärenden hosförvaltningsdomstol skaU ersättas med muntlig förhandling har lämnats utanerinran av samtliga remissinstanser. Utformningenav förslaget att utiänningen även i fortsättningen skall ha en oviUkorlig rättatt få till stånd muntlig förhandling i länsrätten kritiseras endast avsocialstyrelsen. anser att lagtexten närmast ger vid handen attmuntlig förhandling endast behöver hållas om utiänningen framställer begärandärom och man kan, menar , till och med ifrågasätta omdomstolen äger håUa förhandling utan sådan begäran, även om väl detta inte ärmeningen. a, till lagen om nykterhetsvård ochifrågasätter om inte en uttrycklig bestämmelse bör införas i utlänningslagen,att muntlig förhandUng får och bör hållas i ärende om utvisning om förhållandenaföranleder därtill, även om utiänningen inte framstäUt begäran därom. Promemoriansförslag att nöjdförklaring bör kunna avges även inför förvaltningsdomstol harinte föranlett några erinringar från remissinstansernas sida. 2,2Förfarandet vid handläggning av utlänningsärenden 2,2,1Förekommande utlänningsärenden I7 § utlänningslagen föreskrivs att Kungl, Maj:t får förordna att utlänninginte får resa in i eller uppehålla sig här utan tillstånd, TiUståndmeddelas i form av visering, uppehållstillstånd eller bosätt-ningstiUstånd,Vidare får Kungl, Maj:t enligt 15 § utlänningslagen förordna att utlänningmåste ha arbetstillstånd för att få ha arbetsanställ-ning i eller iannan egenskap än handelsresande utöva verksamhet här som föranleds avanställning utomlands. Enligt 13 § kan Kungl, Maj:t dessutom förordna attutlänning inte får resa in i , förrän arbetstiUstånd meddelats. Genombestämmelser i utlänningskungörelsen har Kungl, Maj:t utnyttjat de fullmaktersom ges i utlänningslagen. Sålunda krävs enligt 25 § utlänningskungörelsen iprincip visering. I fråga om detta krav gäUer dock enligt samma paragraf ganskavittgående undantag. Visering ges för inresa och vistelse här . Viseringkan återkallas (8 § UtlL). Närdet g'äller uppehållstiUstånd sägs i 32 § utlänningskungörelsen att utlänninginte får uppehåUa sig i landet än från inresan hit utanatt ha uppehållstiUstånd. Detta gäller dock inte den som harbosättningstillstånd och inte heller medborgare i de övriga nordiska länderna.Visst undantag görs också för barn . Uppehållstillståndet gerutlänning rätt att vistas här som anges i tillståndet. TiUståndkan begränsas att gälla endast viss del av landet. kanockså förbindas med föreskrift att utlänningen skall lämna landet senast närtiden för tillståndet går ut, s, k, utresebeslut (9 § UtlL), Meddelat tiUståndkan normalt inte återkallas. Enligthuvudregeln i 55 § utiänningskungörelsen får bosättningstillstånd meddelasutlänning som är fast bosatt i landet, om det är uppenbart att han inte kanvägras fortsatt uppehållstillstånd. Bosättningstillståndet medför rätt attresa in och utan tidsbegränsning vistas här (10 § UtiL), Utlänning som harbosättningstillstånd behöver inte ha arbetstiUstånd för att ta anstäUning (15§ UtlL), Bosättningstillståndet kan återkallas, om bosättningen här upphör (10§ UtlL), Ifråga om arbetstillstånd gäller enligt 42 § utlänningskungörelsen att utlänninginte får ta anstäUning här i riket och inte heller i annan egenskap änhandelsresande eller medlem av personalen på järnväg eUer på lastbU iyrkesmässig trafik utöva verksamhet som föranleds av anställning utomlands.Undantag från kravet på arbetstillstånd gäller bl. a. för medborgare i deövriga nordiska länderna. Arbetstillstånd skall meddelas . Det kanavse visst slag av arbete och kan förbindas med de övriga föreskrifter sombefinns erforderliga. Med vissa angivna undantag får utiänning enligt 46 § utiänningskungörelseninte resa in i , förrän arbetstillstånd meddelats. Arbetstillstånd kan återkallas,om det föreligger särskUda skäl (16 § UtlL), Beslutom visering, uppehålls- eller bosättningstUlstånd meddelas av statensinvandrarverk, Visering får också meddelas av utrikesministern, I denomfattning Kungl, Maj:t medger får visering även meddelas av svenskutlandsrepresentation eller av polismyndighet och uppehållstiUstånd avpolismyndighet (11 § UtiL), Enligt 36 § utlänningskungörelsen fårpolismyndighet i den omfattning invandrarverket efter samråd med rikspolisstyrelsenbestämmer meddela uppehållstiUstånd för högst . Finner polismyndighetenatt ansökan om uppehållstiUstånd inte bör bifallas, skaU myndigheten skickahandlingarna med eget yttrande till invandrarverket, som avgör ärendet. Har ansökningshandUngeningivits till beskickning eUer konsulat, skall myndigheten sända handlingarna tiUinvandrarverket. Om ärendet inte är synnerUgen brådskande eller andra särskUdaomständigheter föreligger, skaU myndigheten bifoga eget yttrande, Ifråga om visering g'äller enligt 26 § utlänningskungörelsen att svenskbeskickning eUer svenskt konsulat utomlands får meddela visering efter bemyndigandeav utrikesministern eller, i den mån han inte lämnat sådant bemyndigande, avstatens invandrarverk, I vissa brådskande faU får polismyndighet meddela viseringför av , exempelvis för fartygspersonal. Arbetstillståndmeddelas av invandrarverket. Ansökan om arbetstillstånd görs hospolismyndigheten eller länsarbetsnämnden i den ort där utiänningen är bosatteller huvudsakligen vistas. utomlandet, görs ansökan hos statens invandrarverk, Ansökningshand-Ung inges dock isådant fall tUl svensk beskickning eller svenskt konsulat. fåruppdraga åt arbetsförmedlingskontor att ta emot ansökan om arbetstUlstånd,Kontoret skall då vidarebefordra ansökningshandlingen tiU länsarbetsnämnden(47 § UtlK), får meddela arbetstiUstånd i den omfattningstatens invandrarverk bestämmer efter samråd med ochrikspolisstyrelsen. Detsamma gäller länsarbetsnämnd. Finner polismyndigheteller länsarbetsnämnd att ansökan om arbetstillstånd inte bör medges, skall ansökningenskickas till invandrarverket. Verket avgör sedan ärendet (48 § UtlK), Närdet gäUer avlägsnande ur landet av utiänning finns enligt utlänningslagen fyraformer härför, nämligen avvisning, förpassning, utvisning och förvisning. Avvisningkan under vissa i lagen angivna förutsättningar ske vid utlänningens ankomsttill riket eUer därefter. Beslut om avvisning meddelas avpolismyndighet (18-20 §§ UtiL), Påstår utlänningen att han är politisk flykting,skaU ärendet underställas den centrala utiänningsmyndigheten, om påståendetinte är uppenbart oriktigt Utiänning,som uppehåller sig i riket utan att ha pass och erforderligt tillstånd attvistas här, kan förpassas ur riket. Beslut om förpassning meddelas av dencentrala utiänningsmyndigheten (22 och 23 §§ UtiL), Omutlänning har begått brott av viss allvarligare beskaffenhet här i riket, kanden domstol som behandlar ansvarsfrågan förvisa honom ur riket, Utiänning, sominnehar bosättningstUlstånd eller har vistats i riket , fårförvisas endast om det föreligger synnerliga skäl. Förvisas utlänning, skall demen han därigenom lider beaktas vid bestämmande av annan påföljd för brottet(26 § UtlL), Närdet gäller utvisning slutligen kan en utlänning utvisas ur riket under vissa ilagen angivna förutsättningar, Utiänning som innehar bosättningstUlstånd ellersom vistats i riket får dock inte utvisas om detinte föreligger synnerliga skäl (29 § UtiL). Beslut om utvisning meddelas avlänsstyrelsen. Påstår utlänningen att han är politisk flykting och ärpåståendet inte uppenbart oriktigt, skaU dock underställning ske tiU dencentrala utlänningsmyndigheten, som har att besluta i ärendet. Beslutom avvisning verksfälls av polismyndigheten, medan beslut om förpassning,förvisning och utvisning verkställs av . Påstår utiänningen atthan är politisk flykting och är påståendet inte uppenbart oriktigt, skallärendet underställas den centrala utiänningsmyndigheten. Underställning fårdock inte ske om påståendet om poUtiskt flyktingskap redan prövats i ärendet(58 § UtiL). Utöverde ärenden som nämnts förekommer också ärenden röran- de främlingspass och resedokument. Främlingspass utfärdasenligt huvudregeln för utlänning som saknar möjlighet att skaffa eget pass (6§ UtlK). Resedokument utfärdas enligt kungörelsen (1955: 29) om resedokumentför vissa flyktingar, kungörelsen (1962: 22) om resedokument för vissaflyktingar, som äro sjömän, samt kungörelsen (1965: 273) om resedokument förvissa statslösa personer. Ärenden om främlingspass och resedokument avgörs avInvandrarverket, 2,2,2 Förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen Grandläggande regler om förfarandet i mål hosregeringsrätten, kammarrätt och länsrätt finns i förvaltningsprocesslagen.Denna lag reglerar även förfarandet i länsskatterätt och mellankommunalaskatterätten. Såvitt avser skatterätt och länsrätt trädde lagen i kraft den 1juli 1971 medan den i övrigt träder i kraft , Har i lag eUeri författning som beslutats av Kungl, Maj:t meddelats bestämmelse som avvikerfrån vad som föreskrivs i förvaltningsprocesslagen, gäller emeUertid denbestämmelsen. Förvaltningslagen i sin tur bildar grandvalen förförvaltningsmyndigheternas handläggning. Även här gäUer att om i lag eUer iförfattning som meddelats av Kungl, Maj:t eller finns bestämmelse, somavviker från förvaltningslagen, den bestämmelsen i stället skall gälla. Förfarandereglerna i förvaltningslagen är uppdelade i tvåhuvudavsnitt, I det första avsnittet ingår sådana regler som kan tillämpas istort sett i alla slag av förvaltningsärenden. Dit hör bl, a, regler om jäv, omenskUds rätt att anlita ombud eUer biträde, om myndighets skyldighet attvägleda den som har gjort en ofullständig ansökan e, d,, myndighets befogenhetatt anlita tolk och ordningen för anförande av besvär över myndighets beslut.De flesta av reglerna är nya som allmänna föreskrifter betraktade. Några avreglerna, t, ex, reglerna om besv'ärstid, ersätter däremot nuvarandelagstiftning i ämnet. Det andra huvudavsnittet i förvaltningslagen innehållersådana bestämmelser som är av särskild betydelse i ärenden där det är fråga ommyndighetsutövning mot enskild, dvs, där myndighet utövar befogenhet att för enskUdbestämma om förmån, rättighet, skyldighet eller annat jämförbart förhåUande,Sålunda finns bl, a, bestämmelser om rätt för sökande, klagande eller annanpart i ett ärende att ta del av utredningsmaterialet i ärendet, skyldighet förmyndighet att underrätta part om detta material, parts rätt att lämna uppgift,myndighets skyldighet att ange skälen för beslut, varigenom den avgör ärende,och att underrätta part om innehållet i beslutet och bestämmelser om vadparten skall iakttaga vid klagan över beslut, Samtiiga dessa bestämmelser ärnya som allmänna regler betraktade. Enligt14 § första stycket förvaltningslagen har sökande, klagande eller annan parträtt att ta del av det som tillförts ärendet med de begränsningar som följerav 39 § andra stycket lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten attutbekomma allmänna handlingar (sekretesslagen) eller med de begränsningar somföljer av 14 § i dess fortsatta lydelse. I14 § andra stycket föreskrivs att myndighet får vägra att lämna ut annatmaterial än allmän handling under samma förutsättningar som enligt nämndalagrum i sekretesslagen gäller för allmän handling. Om sådant material lämnasut, skall myndigheten om det behövs göra förbehåll om hur det får användas. I 14 § tredje stycket slutiigensägs att om myndighet har vägrat att lämna ut handling eller annat somtillförts ärendet, så skall myndigheten på annat sätt upplysa parten ominnehållet i materialet, i den mån det behövs för att parten skall kunna ta tiUvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för de intressen som föranlettvägran att lämna ut materialet. Myndigheten skall vid behov förordna att densom erhåller upplysningen inte obehörigen får yppa vad han har fått veta. Motsvarande regler förförvaltningsdomstolarnas handläggning finns i 43 § förvaltningsprocesslagen, I 39 § första stycketsekretesslagen anges att sekretesslagens bestämmelser i övrigt inte ländertill inskränkning i sökandes, klagandes eller andra parters rätt att i mål ochärenden hos domstol eller annan myndighet utbekomma dom, beslut eller andra handlingar,I andra stycket av nämnda paragraf heter det att om det av hänsyn till allmännaeller enskilda intressen befinns vara av synnerlig vikt att innehållet i annan handUngän dom eller beslut inte uppenbaras, så får dock med stöd av bestämmelse i sekretesslagenutlämnande av sådan handling till parten vägras, Vid utlämnande skallerforderliga förbehåll göras. EnUgt15 § första stycket förvaltningslagen får ärende inte avgöras utan att sökande,klagande eller annan part underrättas om det som tiUförts ärendet från annan änhonom själv och tiUfäUe beretts honom att yttra sig över det. Myndigheten fårdock avgöra ärende utan att så skett, om åtgärderna är uppenbart obehövliga, omärendet rör bl, a, tUlsätt-ning av tjänst eUer därmed jämförbar sak och frågainte är om prövning med anledning av överklagande, om det kan befaras attgenomförandet av beslutet i ärendet annars skuUe avsev'ärt försvåras eller omärendet inte kan uppskjutas. Bestämmelserna i 14 § om partsinsyn och begränsningarnanär det gäller rätten att få del av det som tillförts ärendet äger motsvarande tUlämpningi fråga om underrättelse i 15 §, Motsvarandebestämmelser om kommunikation finns när det gäUer förvaltningsdomstolarna i 10-12 §§ förvaltningsprocesslagen.Enligt 10 § skall ansöknings- eller besvärshandling eller annan handling, varigenommål anhängiggörs, och det som hör till handlingen tillställas motpart eUerannan mot vilken åtgärd ifrågasätts. Underrättelse behövs inte, om det äruppenbart att talan inte kan bifallas eller att underrättelse är onödig ellerom det kan befaras att underrättelsen skulle avsevärt försvåra genomförandetav beslut. Det sägs också i 10 § att mottagaren skall förefäggas att svara inomviss tid vid 'äventyr att målet ändå kan komma att avgöras, I 11 § föreskrivsatt den som förelagts att svara skall göra det skriftligen om inte rättenförordnar att svaret får lämnas vid muntlig förhandUng, Vidare innehållerparagrafen vissa bestämmelser om hur svaret skall vara avfattat. EnUgt 12 § g'äUeratt rätten skaU ge sökanden eller klaganden tiUfälle att ta del av svaret ochdet som hör till svaret och att skriftligen yttra sig över det,om det inte är obehövligt, I 18 § förvaltningsprocesslagen finns kompletterande besfämmelserom kommunikation. Enligt denna paragraf skall, innan mål avgörs, parten ha fåttkännedom om det som tiUförts målet genom annan än honom själv och haft tillfäUeatt yttra sig över det, om det inte föreligger sådana skäl däremot som angettssom skäl mot underrättelse i 10 §, Slutligen g'äller enligt 19 § förvaltningsprocesslagenatt bestämmelserna i 43 § i fråga om partsinsyn och begränsningarna i rätten tiUpartsinsyn äger motsvarande tillämpning i fråga om underrättelse enligt 10 §första stycket, 12 eUer 18 § i förvaltningsprocesslagen. I 17 § förvaltningslagen föreskrivs att beslut, varigenommyndighet avgör ärende, skall innehålla de skäl som bestämt utgången. Skälenfår dock utelämnas helt eller delvis 1) om beslutet inte går parten emot ellerdet eljest är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen 2) om beslutet rör bl,a, tiUsättning av tjänst eller jämförbar sak 3) om det är nödvändigt medhänsyn till rikets säkerhet, privatlivets helgd, enskilds behöriga ekonomiskaintresse eller jämförbart förhållande eller 4) om ärendet är så brådskande attdet inte finns tid att utforma skälen, I andra stycket av samma paragraf sägsatt myndigheten på begäran av part om möjligt bör upplysa honom om skälen iefterhand, om dessa har utelämnats.