prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Ärendena griper in i varandraoch åtgärder inom den ena sektorn har återverkningar inom den andra.Upplåtelser av jakt och fiske eller grustäkt, vidtagande av anordningar förturism och friluftsliv förutsätter kännedom om renskötselns förhållanden.Rådgivningen beträffande planeringen av renskölseln och olika anordningar fördriften inom byarna måste ske i anslutning lill förfogandena beträffandemarkförvaltningen och man får inte glömma bort att det primära syftet medrenbetesfjällen är alt tjäna renskötseln. har sålunda denprincipiella uppfattningen atl samtliga frågor rörande renskötsel ochförvaltningen av de till denna upplåtna renbetesfjällen bör sammanföras ochhandläggas av en enda myndighet. Om de sakkunnigas förslag rörande stödåtgärdergenomförs kommer näringsfrågornas volym och betydelse att öka väsentligt ochanknyta till den genom lantbruksnämnden bedrivna stödverksamheten förjordbruket. Renskötseln är också en form av djurhållning med åtskilliga kontaktermed jordbruket. Inom lantbruksorganisalionens ram blir det även möjligt alt ienlighet med majoritelsförslaget anordna lämpliga former förrenskölselutövarnas medinflytande vid handläggningen av renskötselns ärenden.Länsstyrelsen ansluter sig sålunda till förslaget att lantbruksnämnden blirdet organ som skall handlägga såväl närings- som fjällförvaltningsärendena.Länsstyrelsens tillstyrkande sker under två bestämda förutsättningar. Det enaär att alla förvaltningsärenden av större betydelse för planeringen förbehållslänsstyrelsen. Den andra förutsättningen är atl ärendena inom lantbruksnämndenhandläggs inom en självständig sektion eller avdelning direkt underställdlanlbruksdirektören. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 91 Ettflertal remissinstanser delar reservantens uppfattning att fjällförvaltningsärendenaäven i fortsättningen bör handläggas av . Veterinärstyrelsenifrågasätter lämpligheten av den föreslagna överflyttningen från länsstyrelsenlill lantbruksnämnden med hänsyn till att de problem som enligt styrelsen harväsentlig betydelse i detta sammanhang ligger inom livsmedelshygienens område,för vilket är högsta regionala myndighet. iVästerbottens län framhåller atl det givetvis är till fördel att samtligastatliga uppgifter på rennäringens område samlas hos en myndighet.Olägenheterna med den i direktiven förutsatta och av reservanten föreslagnauppdelningen måste dock bedömas som tämligen ringa. Som reservanten ävenframhållit kan det i vissa hänseenden dessutom vara till fördel att åtskiljahandhavandet av frågor rörande rådgivning och statligt slöd samt renaförvaltningsuppgifter. i anför liknandesynpunkter och ifrågasätter om en överföring av administration ochfjällförvaltning till lantbruksnämnden är förenlig med statsmakternas beslutrörande planeringsråd i länen. i framhålleratt de områden samerna tidigare kunnat utnyttja praktiskt laget ostörda blirmer och mer tillgängliga för medborgarna i gemen. Del krävs då en vidgadplanering för att samordna samernas intressen med de krav som ställs främstfrån turismen och naturvårdens sida. Denna planering utgör otvivelaktigt enintegrerande del av allmänna planeringsuppgift och lorde varamer främmande för lantbruksnämndens specialinriktade verksamhet. finner att övervägande skäl talar för alt den länsvisaadministrationen av rennäringen bör vila på resp. länsstyrelse. Garantiermåste därvid skapas för atl länsstyrelsernas naturvårdssektioner får etlmedinflytande på upplåtelsefrågor rörande byggnader, jakt och fiske m. m.Hovrätten för framhåller atl det är omöjligt att på förhand draen gräns mellan sådana fjällförvaltningsärenden som är av beskaf fenhet allböra hänskjutas till samt övriga ärenden inom denna grupp. Detanförda och de av reservanten anförda skälen talar enligt hovrättens meningför alt bör bibehållas som beslutsmyndighet ifjällförvallningsärendena. Domänverketframhåller alt endast ett av de skäl de sakkunniga anfört för attlantbruksnämnderna skall handha de s. k. fjällförvallningsärendena, nämligenall samla de flesta ärenden som har samband med rennäringen under enmyndighet, kan tillmätas någon betydelse. Häremot uppställer verket dockönskemålet om elt samlat och konsekvent handhavande av markförvaltningen ochupplåtelsefrågorna nedom och ovan odlingsgränsen. Några direkta ölägenheter meden näringsmyndighet och en förvaltande myndighet torde inle ha påvisats. Denbästa samordningen av markförvall-ningsfrågorna kan enligt domänverket uppnåsom verket, som handhar samtliga hithörande ärenden nedanför odlingsgränsen,även får hand om motsvarande ärenden ovanför denna gräns. Härigenom torde bl.a. antalet Maj:ts proposition nr 1971 påpekar också att verket är den enda myndighet somhar en utbyggd lokal förvallning inom berörda trakter. Därest domänverketanförtros alt ha hand om nyttj anderättsupp-låtelserna ovan odlingsgränsen ochpå renbetesfjällen bör särskild ersättning utgå till verket för dessaåtaganden. SSR hävdar att desakkunnigas uttalanden i fråga om fjällförvaltningsärendena vilar på enmissuppfattning av de grundläggande juridiska förhållandena. Renbetesrätlen,jakträtten, fiskerätten och övriga samiska rättigheter tillkommer samebyarna.Upplåtelsefrågor bör i konsekvens härmed handläggas av byarna med centralservice av dessas riksorganisation. Lantbruksstyrelsenbiträder förslaget om att inrätta en särskild rennäringsdelegation vid envarav lantbruksnämnderna i , och Norrbollens län.Delegationen bör ha samma befogenheter på sill område som struktur- ochproduktionsdelegalionen har. Förslaget biträds också av bl. a. länsstyrelsernai och . Sällskapet föreslår attdelegationen i får tre representanter för rennäringsulövarnavarav en skall vara skogssame. föreslår altlantbruksslyrelsen efter förslag av vederbörande same-organisation får utse debåda samerepresentanterna i delegationen. När del gäller förslagelatl inrätta särskild rennäringsavdelning vid de tre lantbruksnämnderna framhållerlantbruksslyrelsen atl rennäringsärendena bör handläggas i nära samarbete medden expertis på olika områden som redan finns på nämnderna. I fråga omNorrbottens län har dock rennäringsfrågorna så stor omfattning alt en särskildrennäringsavdelning är motiverad. Inom lantbruksnämnderna i ochJämtlands län blir däremot en rennäringsavdelning en mycket liten enhet ochblir starkt beroende av medverkan från lantbruksnämndernas övriga personal ochi första hand av produktionsavdelningarnas sakkunskap på husdjursskötselnsområde. Del bör därför övervägas alt i dessa län föra rennäringsärendena ochpersonalen härför till lantbruksnämndernas produktionsavdelningar.Lantbruksnämnderna i , och tillstyrkereller lämnar de sakkunnigas förslag ulan erinran. Statskontoret ifrågasätter omden nuvarande länsbundenheten är nödvändig även för de egentligarennäringsfrågorna. Det bör övervägas om inle den regionala organisationen kankoncentreras. Vadgäller den regionala personalorganisationen ifrågasätter lantbruksnämnden iVästerbottens län om de sakkunniga inte underskattat behovet av såväl fäll- ochbilrädespersonal. En del arbetsuppgifter synes enligt nämnden ha utförts avlänsstyrelsen utanför lappväsendet. Vidare anser nämnden all den översiktligaplaneringen och rådgivningen på grund av personalbrist inte kunnat skei den omfattning som varit önskvärd. Liknande synpunkter anförs avlantbruksnämnden i . SSR anser all de föreslagnainstruktörstjänsterna helt kan ulgå ur organisatio- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 93 nen.Anslag bör i stället ges till samebyns ordförande och bevakare samlarbelsförman. SSR gör gällande att borttagandet av instruktörstjänsterna är ettgammalt och angeläget önskemål bland samerna. Förslagel om att ersättarennäringsnämnden och renforskningsnämnden med en enda nämnd, rennämnden, fårelt positivt mottagande. De anförda erinringarna gäller framför alltrennämndens sammansättning. Hovrätten för ifrågasätter dock ominle rennäringsnämnden borde beslå. Det lorde vara av utomordentligt stortvärde för samerna all på riksplanet ha ett eget organ med egen initiativrätl ivikliga frågor i all synnerhet som den föreslagna lagstiftningen medför etthelt nytt system för att driva renskötseln. Hovrätten hyser farhågor för alt detre representanterna för de renskötande samerna inte skall kunna göra siggällande inom rennämnden. Lantbruksstyrelsen framhåller att erfarenheten frånandra sektorer av styrelsens verksamhet visar att det är mycket värdefullt altha tillgång till en rådgivande med representanter från näringsutövarnaoch andra berörda organ kunna diskutera frågor om verksamhetens genomförande.Däremot visar erfarenheten atl det lätt kan leda till onödig omgång att användaen rådgivande nämnd som remissinstans i fråga om så gott som samtliga ärendeninom elt verksamhetsområde. Enligt styrelsens mening finns med hänsyn till denföreslagna representationen såväl i lantbruksnämnderna som ilantbruksslyrelsen vid behandling av rennäringsärendena knappast anledning attbibehålla den nuvarande rennäringsnämnden. har i sittyttrande till styrelsen biträtt de sakkunnigas förslag att den skall avskaffas.Mot denna bakgrund tillstyrker styrelsen alt de båda nuvarande nämndernaersätts med en ny rådgivande nämnd benämnd rennämnden. Enligt styrelsens meningbör dock i denna nämnd representanterna för rennäringsulövarna ha en starkareställning än vad de sakkunniga avsett. Styrelsen föreslår alt antalet sådanarepresentanter ökas till fem och alt dessa utses av Kungl. Maj :t. SSR ochSällskapet anser att rennäringsnämnden bör bibehållas som ettrådgivande organ. Same-Ätnam anser vidare alt rennämnden bör utökas med enrepresentant för de icke renskötande samerna. Närdel gäller personalorganisationen i rennäringsfrågorna vid lanlbruksstyrelsenframhåller statskontoret all mot kostnadsökningarna står åsyftad förbättring avrådgivning, instruktion och rationaliseringsverksamhet m. m. En regionalkoncentration av organisationen kan innebära ett bättre utbyte avresursökningen. I övrigt anser ämbetsverket atl insatsökningen måste bedömassom en investering på i huvudsak andra skäl än lönsamhetsskäl.Lanlbruksstyrelsen tillstyrker med tvekan förslagel alt inrätta en friståenderennäringsavdelning inom styrelsen direkt underställd verksledningen. Så småfrislående arbetsenheter bör inte inrättas eftersom större enheter skaparbättre förulsätlningar för alt utnyttja arbetskraftens effektivitet. Antaletfristående grupper får ej heller vara för stort. Maj:ts proposition nr 1971 gruppunderstryker dock på elt särskilt sätt frågornas betydelse och särart. SSRanser alt de sakkunnigas förslag beträffande den centrala administrationenspersonalorganisation i viss mån är överdimensionerad. Rennäringsärendena böräven i fortsättningen handläggas inom husdjursbyrån. 9.Forskning och försök 9.1 Nuvarande förhållanden Enligtbeslut av riksdag (prop. 68, JoU 13, rskr 238) ankommer det pålantbruksstyrelsen alt svara för den organisatoriska samordningen avrenforskningen. Forskningsverksamheten skall ske i nära kontakt med denpraktiska renskötseln samt företrädesvis röra aktuella problem och över huvudtaget frågor som synes kunna lösas på kortare sikt. Enligt riksdagsbeslutetskall forskningsverksamheten huvudsakligen anknytas lill statensveterinärmedicinska anstalt och husdjursinstitutioner samti viss mån till skogshögskolan. Verksamheten finansieras i allt väsentligt medmedel från lappfonden och allmänna forskningsmedel. Lantbruksstyrelsenär huvudman för den speciella renforskningsstationen i . Som förut nämnts är lill styrelsen knuten en särskild vetenskapligexpertgrupp, renforskningsnämnden. Denpersonal som är sysselsatt med renforskningsfrågor utgörs av en försöksassistent(agronom) vid filial i i närheten av ochen renkonsulenl (veterinär) vid SVA. Renkonsulenten ingår i SVA:skonsulentavdelning och är stationerad i . Den lokala ledningen av denforsknings- och försöksverksamhet som inte avser veterinära frågor vilar fr. o.m. på distriktsförsöksledaren vid norrahusdjursförsöksdistrikt. Forskningsverksamhetenhar huvudsakligen varit inriktad på olika försök med tillskottsfoderoch på frågor om renens parasiter och sjukdomar. Som exempel kan nämnas att elttillskottsfoder åt renarna kunnat framställas som var av avgörande betydelsevid de myckel ogynnsamma renbetesförhållandena och våren 1967.För bekämpning av renens parasiter har bedrivits omfattande försök. Andraförsök har gällt att få fram mer näringsrika renbeten. Förrenforskningsstationen slutfördes ett omfattandeupprustningsprogram. a. uppfördes personal-, administrations- och ekonomibyggnadersamt ett system av arbetshagar. Inom det inhägnade området, som totaltomfattar 17 km-, hålls försöksrenhjorden året om. Kostnaderna för driften vidKuolpavare bestrids f. n. av särskilda villkorsmedel (4: 13-medel) somredovisas över statens lappfond. Kostnaderna uppgår f. n. till . För renforskning uppgick kostnaderna under femårsperioden1962/631967/68 sammanlagt till i det närmaste 2,5 milj. kr. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 95 Denutveckling man har att vänta inom rennäringen vid en övergång till ändrad driftsformoch en samtidig intensifiering av rationaliseringssträvandena innebär attnäringen i högre grad än blir i stånd att tillgodogöra sig nyalandvinningar genom vetenskap och teknik och snabbt utnyttja forskningensresultat. blir näringen mer beroende av fortlöpande och ökadforsknings- och försöksverksamhet. Större resurser kommer därför alt krävasför verksamheten. Rennäringsföretagen är alltför små och näringen totalt settalltför liten för alt kunna bära kostnaderna för forskning ochutvecklingsarbete. De sakkunniga anser därför atl renforskningen bör bekostasav budgetmedel liksom förhållandet är med annan forskning av motsvarande slag. Eftersomforsknings- och utvecklingsverksamheten är en myckel viktig faktor irationaliseringsprocessen bör rennäringen vad beträffar forskningsinsatsernasstorlek så långt möjligt jämställas med jordbruket. Med hänsyn till debetydande forskningsuppgifter som redan nu kan överblickas ifrågasätter desakkunniga om det inte bör satsas mer på renforskning än vad som egentligen räknat efler produktionsvärdet skulle tillkomma rennäringen. Vid avvägningenmellan det direkta stödet till näringen och stödet åt forsknings- ochutvecklingsarbete bör emellertid eftersträvas att största möjliga ulbji;e erhållsav del samlade samhälleliga stödet. Rennäringssakkunniga framhåller betydelsenav alt huvudvikten läggs vid praktisk målforskning som kan väntas ge påtagligaoch snabba resultat i lön-samhelshänseende. Inomrennäringen föreligger ett stort behov av all få tillgång till förbättradearbetsmetoder och hjälpmedel såsom stängsel, arbetshagar, speciellatransporlredskap och slaklanordningar. De omedelbara rationaliseringsvinstersom kan göras genom bättre arbetsmetoder och hjälpmedel måste bedömas som betydande.Det är av vikt all planerings- och utvecklingsarbetet på dessa områdenintensifieras för att största möjliga utbyte skall kunna uppnås av de insattaresurserna. De sakkunniga föreslår därför att medel ur den föreslagnarennäringsfonden ställs till lantbruksstyrelsens förfogande för detta ändamål. Ifråga om renforskningens organsalion föreslår de sakkunniga att det inrättasdels en befattning vid som statsagronom för uppgifter inomrenforskningen med placeringsort i Röbäcksdalen, dels en befattning somstatsveterinär vid SVA med huvudsaklig uppgift att bedriva veterinärmedicinskforsknings- och försöksverksamhet på rennäringens område. Desakkunniga har även övervägt frågan huruvida del finns tillräckliga skäl atlbehålla renforskningsstationen i Kuolpavare. Alternativet till alt behållaKuolpavareslationen är atl försök läggs ut hos olika renägare efler Maj:ts proposition nr 1971 överenskommelseeller avtal i varje särskilt fall. Ett sådant förfarande anser de sakkunnigakunna bli tungrott. De anser vidare att det inle finns någon garanti för alltid kan finna renägare som är villiga alt utsätta sin renhjord för derisker som exempelvis veterinärmedicinska försök innebär. Det kan dessutom varavärdefullt att ha tillgång till en individkänd hjord där olika försök med kortvarsel kan sättas in. De sakkunniga anser därför att renforskningsstationenKuolpavare åtminstone bör hållas igång. De sakkunnigaföreslår vidare att huvudmannaskapet för stationen förs över frånlantbruksslyrelsen till . Tills vidare anses den fastapersonalen böra beslå av en förman och en renvårdare. Chefskapet för stationenbör utövas av den i Röbäcksdalen placerade statsagronomen vid renforskningen. För den närmareplanläggningen av försöksverksamheten och samarbetet mellan forskningen och bl.a. näringsulövarna anser de sakkunniga alt det fordras en särskild instans meden närmare anknytning till renforskningsstationen i Röbäcksdalen än vad den idet föregående föreslagna rennämnden kan beräknas få. Det finns ett behov avelt kontinuerligt samråd mellan forskningen, ralionaliseringsorganen och deaktiva rennäringsulövarna. Genom sådani samråd kan forskningsrönen lättareföras ut i praktisk till-lämpning som det blir möjligt att ulanomgång få näringens önskemål om forskningsinsatser framförda lillforskningsinstanserna. De sakkunniga föreslår därför alt det i norraförsöksdislriktel, vid sidan av di-slriktsförsöksnämnderna för jordbruks-,husdjurs- och trädgårdsområdena, inrättas en ny dislriklsförsöksnämnd vilkenskall handlägga frågor som rör renförsöken. I nämnden bör ingå representanterför lantbruksnämnden och de aktiva rennäringsidkarna m. fl. Dådel gäller förmedlingen av forskningsresultaten för rennäringens del har desakkunniga diskuterat olika alternativ. Med hänsyn till den erfarenhet somfinns vid lantbruksstyrelsen i dessa frågor och på grund av önskemålet om enkoncentration av rådgivningsverksamheten förordar de sakkunniga altlanlbruksstyrelsen svarar för insamling, bearbetning och förmedling avforskningsrön som rör rennäringen. Sågott som samtliga remissinstanser ställer sig positiva till den föreslagnaorganisationen av renforskningen. för skogs- och jordbruksforskningdelar de sakkunnigas uppfattning alt huvudvikten av forskningen läggs vidpraktisk målforskning, som kan väntas ge påtagliga och snabba resultat ilönsamhetshänseende. Med hänsyn till näringens nuläge med sviktandekonkurrenskraft bör en klarare inriktning ske mot forskningsuppgifter som kanöka effektiviteten i slakten, tillvaratagandel, distributionen ochmarknadsföringen av rennäringens produkter. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 97 framhålleratt en övergång lill en för renskölseln ändrad driftsform med stor sannolildietleder lill ökad sjukdomsfrekvens som på elt så tidigt stadium som möjligt börmötas av en intensifierad forskning. Liknande synpunkter förs fram avveterinärstyr elsen och SVA. anser atl rennärings-sakkunniga inletillräckligt beaktat det samspel som måste finnas mellan skogsbruket ochrenskötseln, vilka näringar i stor omfattning använder samma marker.Skogshögskolan anför liknande synpunkter och framhåller att renforskningen inlefår begränsas alltför snävt lill de veterinärmedicinska ochlantbruksvetenskapliga sektorerna. Styrelsen förlantbrukshögskolan kritiserar de rennäringssakkunnigas förslag. Enligtstyrelsens mening ger förslaget en tungrodd organisation med mindre godaförulsätlningar för samverkan mellan berörda myndigheter och försöksmän.Styrelsen anser det vara olyckligt om de sakkunnigas organisationsplanrealiseras. Vad högskolan vänder sig mot är framför allt atl forsknings- och försöksverksamhetäven i fortsättningen blir förlagd till två organ. Desakkunnigas förslag om alt inrätta en tjänst som statsagronom och en tjänst somstatsveterinär tillstyrks av bl. a. domänstyrelsen, lantbruksstyrelsen,veterinärstyrelsen och SVA. Med hänsyn lill angelägenheten att utan störandeavbrott kunna bedriva forskningsverksamheten anser detlämpligl att vid sidan av statsveterinärtjänsten inrätta även enforskarassistenttjänst. anser atl en gemensam renforskningsavdelningbör tillskapas, lämpligen i Röbäcksdalen, där såväl den föreslagnastatsagronomen som slalsveterinären bör vara placerade. Förslagelalt behålla renforskningsstationen biträds av remissinstanserna. Vadgäller förslaget om att inrätta en särskild dislriklsförsöksnämnd ifrågasätterlantbrukshögskolan om det är lämpligt att bygga en stor dislriklsförsöksnämndför en så relativt ringa verksamhet. Det bör vara tillräckligt med en mindrelokal samarbetsgrupp. Högskolan anser vidare alt nämnden även bör behandlaveterinära frågor. Statskontoret är också tveksamt om en särskilddislriklsförsöksnämnd behöver inrättas. Förslagetom alt insamling, bearbetning och förmedling av forskningsrön bör ankoinma pålantbruksstyrelsen tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. 10.Statens lappfond, finansieringsfrågor m. m. Enbetydande del av det statligt administrerade stödet till rennäringen utgårsåsom framgått av del föregående (se tabell på s. 69) från statens lappfond.Denna inrättades som tidigare nämnts genom beslut vid riks- Maj:ts proposition nr 1971 dagom sammanslagning av fyra äldre fonder, benämnda jämtländska renbetesfjällensskogsfond, jämtländska lappväsendets fond samt och Norrbottenslappfonder (prop. 1943: 110, JoU 40, rskr 249). Den förstnämnda, som var denojämförligt största, tillkom genom alt behållen avkastning av skogsavverkningpå renbelesfjällen i och på fastigheter som inköpts förutvidgning av dessa fjäll inlevererades lill statskontoret. Den användes, sedankostnaderna för inköp av ulvidgningsfaslighelerna dragits av, för olikaändamål av betydelse för renskötseln och för samerna i såväl somNorrbottens och . Jämtländska lappväsendets fond bestod avmedel som flutit in genom all rält till bete, jakt och fiske m. m. inomrenbetesfjällen och utvidgningsfastigheterna mot avgift upplåtits till andra änlappbymedlemmar. och bildades genomöverföring av betydande belopp från jämtländska renbetesfjällens skogsfond ochfrån ett äldre anslag för understöd åt vissa samer, varjämte de i likhet medjämtländska lappväsendets fond tillfördes avgifterna för vissanytljanderätlsupplåtelser m. m. I lappfonden ingår de s. k. Lappfondens inkomsterutgörs vid sidan av räntor, skogsavkaslning och 4: 13-medel i huvudsak avarrendeavgifter och av ersättningar för skador på renbete och fiske m. m.Skadeersättningarna hänför sig väsentligen till förelag genomförda med slöd avvattenlagen. Till en mindre del utgör de gottgörelse för att mark inomrenskötselområdel med slöd av renbeteslagen undantagits från samernas begagnande.Arrendemedlen beslår till större delen av avgifter, som faslslällls i sambandmed upplåtelser av rätt till fiske och jakt samt av nyttjanderätt till mark. Under /69utgjordes fondens inkomster av sammanlagt 1,9 milj. kr., varav räntor 300 000kr., skogsavkaslning , 4: 13-medel , skadeersättningar , arrendeavgifter . och diverse inkomster . Fondensbehållning uppgick till 18,9 milj. kr. Härav utgjordes ca 4,8milj. av 4: 13-medel. Beslut om bidrag urlappfonden ankommer på Kungl. Maj :l, som får använda fondens medel föråtgärder som är till gagn för samerna och deras renskötsel m. m. Fondmedlen harsålunda använts främst för att finansiera olika rationaliseringsändamål samtrenforskning. Icke oväsentliga belopp har också utgått för atl understödjasameorganisationer m. m. samt för alt täcka kostnaderna förlillskotlsulfodring. Huvuddelen av de tillgängliga medlen fördelasav Kungl. Maj :t mellan de tre renskötsellänen. Besluten meddelas efter förslagav lantbruksslyrelsen på grundval av framställningar från de olika länenslappväsende och efter hörande av lappbyarna . Medelstilldelning vidsidan om sistnämnda beslut t. ex. bidrag till SSR förekommer regelmässigt. Enannan medelskälla för slöd till rennäringen utgör regleringsavgifterna somenligt 4 kap. 14 § vattenlagen utdömts i vissa vattenmål (se tabell på Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 99 Medlen kan användas bl. a. för rennäringsändamål i den bygd som berörs avett vattenregleringsföretag.