prop · FU03121 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1971 Prop.1971:121 Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1956: 2) omsocialhjälp; given . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver socialärenden, föreslå all bifalla del förslag om vars avlåtandetill föredragande departementschefen hemställt. Ipropositionen föreslås att kommunerna genom en ändring i socialhjälpslagen fårmöjlighet att för vård i ålderdomshem la ut differentierade avgifter. Isamband därmed föreslås all del tillskapas regler som tillförsäkrar allapensionärer, som bor i ålderdomshem, en bestämd andel av pension och andrainkomster för egen disposition. Dessa garanti-regler skall gälla i samtiigakommuner oavsett om kommunen använder möjligheten att ta ut differentieradeavgifter eUer tillämpar annat avgiftssystem. Deföreslagna ändringarna avses träda i krafl . Lagom ändring i lagen (1956: 2) om socialhjälp Härigenomförordnas i fråga om lagen (1956: 2) om socialhjälp dels att i lagen skaU mförasen ny paragraf, 19 a §, av nedan angivna lydelse, delsatt 54 § skaU ha nedan angivna lydelse. För vård i ålderdomshem utgår avgift enligt grunder som beslutas avkommunen. Avgift för vården får dock ej överstiga vad som motsvararvårdplatsens andel i kostnaden för hemmets anläggning, underhåll och drift.Vidare skall vid bestämmande av avgiften vårdtagaren förbehållas medel för sinapersonliga behov i enlighet med föreskrifter som meddelas av Konungen. beslut i aren- Över socialnämnds beslut i ären de rörande meddelande av social- de rörande meddelande av social hjälp må besvär anföras hos läns- hjälp eller rörande avgift för vård styrelsen. Beslutet länder dock / ålderdomsliem må besvär anföras till efterrättelse. . hos . Dennalag träder i kraft . Senastelydelse enligt prop. 1971: 30. Utdrag av protokollet över socialärenden, hållet införHans Majrt Konungen i statsrådet på . Närvarande: statsministem , statsråden , ,, , , , , , , , , , , . Chefen för , statsrådet ,anmäler efler gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga omdifferentierade avgifter vid ålderdomshem och anför. Genom utslag har regeringsrättenförklarat, att en kommun inte har rält att bestämma avgiften för vård vid kommunaltålderdomshem tiU olika belopp efter vårdtagarens betalningsförmåga i varjesärskilt fall. Enligt samma utslag är en kommun däremot lagligen oförhindradatt fastställa vårdavgiflen vid kommunens ålderdomshem till elt för aUa vårdtagareUka stort belopp högst motsvarande kommunens självkostnad, vilket skullemedföra att, om en vårdtagare inte kunde betala avgiften, återstoden ficktäckas av kommunen genom socialhjälp. Medhänvisning lill bl. a. att ungefär hälften av landets kommuner tillämpar detsyslem som regeringsrätten i sitt utslag funnit vara olagligt harkommunförbundet hemställt om lagändring i syfte att legalisera systemet meddifferentierade avgifter vid ålderdomshemmen. Eflerremissbehandling av kommunförbundels framställning överlämnade Kungl. Maj:t framstäUningentill socialulredningen för alt beaktas vid fullgörande av utredningens uppdrag,varvid utredningen borde behandla den i framställningen angivna frågan medförtur. har avlämnat ett delbetänkande (Ds S1970: 6) kallat Ålderdomshemsavgifter. I betänkandet föreslås alt kommunernagenom elt tillägg till lagen (1956: 2) om socialhjälp (ShjL) får möjlighet altför vård i ålderdomshem ta ut avgifter som differentieras med hänsyn lillpensionärernas betalningsförmåga. ' Ledamöter landshövdingen , ordf.,landstingsdirektören , byråchefen ,riksdagsledamöterna , direktören ,riksdagsledamoten , hovrättsrådet , tUlika sekreterare,pol. mag. och riksdagsledamoten . Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetls av kammarrätten,, samtliga länsstyrelser utom länsstyrelserna i Södermanlandsoch , . Länsstyrelserna har bifogat yttranden frånbl. a. kommunstyrelsen i vissa kommuner. Yttranden har dessutomkommit in från och Åldringsvård och statenshandikappråd. Nuvarande ordning, historik m. m. Lagbestämmelser om ålderdomshem finns i 18-21 §§ ShjL.Huvudstadgandet återfinns i 18 § 1 st. Enligt della lagrum åligger del kommunalt anordna och driva hem för åldringar och andra personer vilka är i behov avvård eller tillsyn som ej eljest tUlgodoses. I övrigl ges föreskrifter om alttvä eller flera kommuner får ha gemensamt ålderdomshem och atl, om särskildaskäl föreligger, tills vidare får befria kommun från skyldighetall ha sådani hem (18 § 2 o. 3 st.), om ålderdomshems utrastning och personal(19 §), om fördelning av de intagna på oUka rum eller avdelningar och omberedande av tillfälle lill sysselsättning (20 §) saml om skiljande avstörande vårdtagare från hemmet (21 §). I 14 § ShjL - vilket lagrum ingår i ellavsnitt med rubriken - föreskrivs ifjärde stycket skyldighet för socialnämnden all se lill alt vård lämnas dem somär i behov därav. a. skall socialnämnden, efler vad med hänsyn till vårdbehovelsart och omständigheterna i övrigt prövas lämpligl, föranstalta om att, där såerfordras, plats bereds den vårdbehövande i exempelvis sådani hem som avses i18 §. ShjL innehåller inga bestämmelser om avgifter för vården iålderdomshem. De enda uttryckliga föreskrifter om sådana avgifter som förnärvarande finns är intagna i en följdförfallning till lagen (1962: 381) om aUmänförsäkring, kungörelsen (1962: 393) om rätt i vissa fall för kommun eller annanall uppbära folkpension. Denna kungörelse har utfärdals med stöd av 10 kap. 3 §lagen om allmän försäkring, som ger Kungl. Maj:l fullmakt alt förordna att densom driver annan anstalt än sjukhus har räll att uppbära den vårdadesfolkpension, varvid den pensionsberättigade emellertid skall tillförsäkrasvisst belopp för sina personliga behov. Om pensionsberältigad under hel månadär intagen i hem som avses i 18 § ShjL (dvs. av kommun anordnat och drivetålderdomshem), får enligt kungörelsen kommunen uppbära den pen-sionsberättigadesfolkpension för månaden och därav tillgodogöra sig sina kostnader för vården (1§). Kommun som enligl 1 § uppbär folkpension skaU - med visst undanlag som härsaknar intresse - tiUhandahålla den pensionsberättigade fickpengar om förnärvarande . för år räknai eller, om den pensionsberättigade pågrund av sill tillstånd inte kan begagna sig av kontanta medel, användamotsvarande belopp för ökande av hans trivsel eller eljest lUl hans personliganytta (4§). Ålderdomshemmens karaktär och rättsliga ställning har ålderdomshemmens karaktäri praktiken ändrats. Från alt ha varit fatligvårdsanslaller har de i alltstörre utsträckningövergått lill alt bli inackorderingshem för även bemedlade pensionärer. Dennaändrade inställning tiU hemmens uppgifter kom till uttryck i socialvårdskommitlénsbelänkande (SOU 1946: 52) angående ålderdomshem m. m. Kommillén konstaterade (s.12) all faltigvårdsanstalternas karaktär rättsligen inte ändrats vare sig genom1918 års fattigvårdslag eller . De hade sålunda kvar karaktären avanstalt, som var till för fattiga av alla slag som ej kunde beredasanstaltsvård på annat sätt, både för kortvariga och för långvariga fall. Merapå frivillighetens väg hade utvecklingen emellertid i praktiken och utan slödav författning även kommit atl innebära mottagandet av en annan grupp, nämligenicke sjukvårdsbehövande åldringar med inkomst av tillräckUg storlek för att kunnabestrida rimlig kostnad för inackordering. Kommittén framhöll all kommunerna pådella område i del praktiska arbetet gått lagstiftningen i förväg och pekat utden väg, som borde följas. Ålderdomshemmen borde enligl kommilléns meningupphöra alt vara fattigvårdsanstalter och ej heller bli socialhjälpsanstallerulan ställas utanför ShjL. Kommittén fogade också till sitt belänkande ettförslag lill en särskUd lag om ålderdomshem. I prop.1947: 243 angående grunderna för ålderdomshemsvårdens ordnande och utbyggnad m.m. erinrade departementschefen om all de av riksdag beslutadeförbättringarna av folkpensionerna skapat ökade möjligheter för alt ävenfolkpensionärer skulle kunna erlägga en skälig avgift för vård iålderdomshemmen, även om de inte hade annan inkomst än folkpensionen. Härigenomförelåg förutsättningar för fullföljande av den utveckling som socialvårdskommitlénredovisat. Ålderdomshemmen skulle därigenom förlora sin falligvårdskaraktar. Ävdenna uppfattning följde atl bestämmelser om ålderdomshem inle längre bordehöra hemma i falligvårdslagen ulan las upp i särskild lagstiftning. Departementschefenansåg sig emellerlid inle böra lägga fram förslag lill en särskild lag omålderdomshem, eftersom vissa skäl talade för att utformningen av debestämmelser som skulle gälla för ålderdomshemmen borde prövas isamband med det förslag till lag om socialhjälp som snart kunde väntas. Närriksdagen behandlade förslaget till ShjL (prop. 1955: 177) hade den år1952 tillsatta åldringsvårdsutredningen ännu inle avslutat sitt arbete. Delansågs därför inte möjligt all fatta definitiv ståndpunkt till frågan omålderdomshemmens ställning. Departementschefen uttalade härom bl. a., all hanfann det mest praktiskt alt i avvaktan på åldringsvårdsutredningens förslaginföra bestämmelser om ålderdomshem i ShjL och låta dem kvarstå där åtminstonetill dess slutlig ställning kunde tas tUl organisationen och inriktningen avdenna an-stallsvård. I ShjL borde emellerlid enligt departemenlschefen endastvissa grundläggande bestämmelser om de kommunala anstalterna las in. Detla ställningstagande grandades pä den uppfattningen, all utveck- lingen radUcall förändrat de anslallsvårdades stäUning.Folkpensionernas höjd och avgiftssätlningen på anstalterna hade medfört, altåldringar och invalider på dessa anstalter i regel kunde betala för sig med sinpension och inle var all anse som underslödsfall. Vårdkostnaderna borde enligtdepartementschefen betraktas som en sak och tillgodoseendet av vårdbehovet somen annan. De kommunala socialvårdsanstallerna borde vara helt öppna hem, därvårdsökande logs emot när de av fri vilja -om också ofta under de yttreomständigheternas tryck - sökte sig dit. I sittbetänkande (SOU 1956: 1) Åldringsvård framhöll åldringsvårdsutredningatt frågan om sättet för den legala regleringen av ålderdomshemmens ställningoch uppgifter inte längre hade nämnvärd betydelse. Metoden därvidlag torde intekomma all påverka ålderdomshemmens ställning i praktiken. Av främstpsykologiska skäl föreslog utredningen likväl alt bestämmelserna omålderdomshem skulle brytas ul ur ShjL och föras samman i en särskild lag omålderdomshem. 1957: 38 med förslag lill riktlinjer föråldringsvården yttrade föredragande departemenlschefen alt ålderdomshemmens stäUningi princip inle behövde regleras på annat sätt än som skett genom 1955 årsriksdagsbeslut om ShjL. Han konstaterade atl åldringsvårdsutredningen i stortsett inle heller föreslagit något annat. I likhet med åtskilliga kommuneransåg departemenlschefen att bestämmelserna utan olägenhet kunde stå kvar i ShjLoch föreslog ingen ändring därvidlag. biträdde denna mening (SU 1957: 170, rskr 1957:383). föreslog (SOU 1946: 52) beträffandedriftkostnaderna vid ålderdomshemmen, alt dessa i första hand borde finansierasgenom avgifter som borde bestämmas lill folkpensionen minskad med pensionärensfickpengar men alt kommun skulle ha rätt atl debilera högre belopp, högst vadsom motsvarade kommunens självkoslnad. Kommittén räknade för sin del med atträttigheten alt debitera avgift, högre än minimiavgiften, skulle komma allutnyttjas med stor försiktighet av kommunerna. I prop." 1947: 243 uttalade departemenlschefen (s.53) i fråga om avgifterna, alt han i princip anslöt sig till den av fleraremissinstanser uttalade tanken, atl avgifterna borde vara lika för alla,oberoende av inkomst- och förmögenhetsställning. Frågan om bindande föreskrifthärom borde dock anslå och prövas i samband med elt vänlat förslag frånsocialvårdskommittén om statsbidrag till kommunernas kostnader för socialvårdenöverhuvud. Tills vidare borde det därför ankomma på de kommunala myndigheternaalt själva falla beslut i avgiflsfrågan. hade inget alt erinra mot departementschefensuttalande (SU 1947: 184, rskr 1947: 361). 1955: 177 med förslag till ShjL innehöll inget annatuttalande i avgiftsfrågan än det tidigare refererade, nämligen att iden mån personer på grund av bristande försörjningsförmåga av andra skäl änsjukdom måste söka sig lill kommunala anstalter, frågan om vårdkostnaden bordebetraktas som en sak och liUgodoseendel av vårdbehovet som en annan. I motionerna I: 554 och II: 1955 föreslogs alt kommunernas rätt atl la ulersättning för vård i ålderdomshem skuUe lagfästas. Andra lagutskolletavstyrkte bifall lill motionerna bl. a. under hänvisning lill 1947 årsprincipbeslut (2LU 1955: 39 s. 78). följde utskottets linje (rskr 1955: 397). ansåg alt de kommunala myndigheternaborde ha full frihet att själva bestämma storleken av avgifterna för vård iålderdomshem (SOU 1956: 1 s. 209). I utredningens förslag lill lag omålderdomshem stadgades därför alt för vård på ålderdomshem fick avgiftenligt grunder som kommunen eller efler dess bemyndigande socialnämndenbeslutade. 1957: 38 erinrade föredragande departementschefenom all i sill remissyttrande ansett etl lagfästande önskvärt avprincipen, all avgiften på ålderdomshemmen inte i något faU borde tas ut medstörre belopp än folkpensionen minskad med utgående fickpengar. Ingenålderspensionär borde anses som ell s. k. försörjningsfall vid intagning påålderdomshem. Därav ansåg han följa - och i samma riktning pekade önskemålet omen enhetlig avgift - atl avgiften på etl ålderdomshem inte skulle vara högre änatt en pensionär med full folkpension aUtid kunde betala den med sin pension.Han delade således till fullo mening i sak men ansåg inledenna princip böra lagfästas. I motionerna I: 391 och II: 1957 begärdes all skulle uttala,alt kommunerna alltjämt skulle ha full frihet alt bestämma avgifterna iålderdomshemmen. Som skäl anfördes all en enhetlig avgift, som endasl skulletäcka en mindre del av den faktiska kostnaden, skulle te sig oskälig urkommunernas synpunkt med hänsyn till enstaka pensionärers relativt högabetalningsförmåga och att den kunde dämpa kommunernas insatser på området. I sill av godkända utlåtande uttalade statsutskotlel(SU 1957: 170 s. 21) med anledning härav all utskottet för sin del ansåg av departementschefen angivna principen, vilken redan i allmänhet följdes,alltjämt borde uppsläUas som huvudregel. Eftersom fråga icke var om någotlagfästande av denna princip följde därav å andra sidan alt kommunerna inte varbundna i fråga om avgiftens storlek. Socialpolitiska kommillén har därefter uppmärksammatfrågan om avgiftssätlningen inom åldringsvården. I belänkandet Åldringsvårdensläge (SOU 1963: 47) pekade kommillén på alt pris- och avgiflsfrå-gorna kundebetraktas från nya utgångspunkter, eftersom en växande del av åldringarna fårbättre ekonomiska resurser. (SOU 1966: 45) framhöU kommillén all en prövning av fråganom vård-avgifter krävde utredning även i frågor sådana som vårdens geografiskaenhetlighet och dess organisation. Också frågor om vårdtaxors fastställande,tillsynen över deras tillämpning samt klagorätt över debilerad vårdavgifl kundei sådant sammanhang böra prövas. Spörsmålet hade även samband med frågan omavgift för t. ex. sjukvård. a. borde i sådant hänseende frågan om enhetligavårdavgifler på ålderdomshem och sjukhem uppmärksammas. Översikt över olika avgiftssystem Eftersom uttryckliga lagregler om ålderdomshemsavgiflernasaknas, har kommunerna kommit atl tillämpa olika system för avgiflsdebitering iålderdomshemmen. Gränsen uppåt för kommunernas räll att fastställaavgifternas storlek sätts av en kommunalrällslig grundsats, bekräftad avrättspraxis, att kommunala avgifter inte får överstiga kommunens självkoslnaderför inrättningen. Avgifterna får alltså inle sällas så alt de tillför kommunennågon vinst. I praktiken har del utbildat sig två huvudsystem fördebitering av ålderdomshemsavgifter. Del ena systemet innebär atl kommunen debiterarenhetliga avgifter, en för alla vårdtagare lika stor dagavgift, som i regelinte är högre än all en folkpensionär kan betala den med sin folkpension,eventuellt kompletterad med kommunall bostadstillägg (kbl) minskad medfickpengar. Del förekommer emellertid alt den enhetliga avgiften är högre, t.ex. lika med självkoslnaden. Som löpande belalning las då i allmänhet ut endaslen del av avgiften, vanligen folkpension (-}-kbl) minus fickpengar. Resterandeavgift kumuleras och bevakas sedan såsom s. k. uppskjuten avgift i pensionärensdödsbo. Del andra systemet innebär all kommunen debiterar s. k.differentierade avgifter, dvs. olika dagavgift för olika pensionärer och meddagavgiftens storlek anpassad efler pensionärens betalningsförmåga. Inom deltasystem finns många olika sätt alt bestämma, vilken dagavgift som i del enskildafallet skall betalas. Det förekommer t. ex. att avgiften beräknas på helasidoinkomsten eller efler en viss procent av denna. I endel fall tas hänsyn tiU skalt, i andra fall inle. Kapitaltillgångar i form avpenninginnehav och fasta bundna tillgångar inverkar i varierande omfallning på vårdavgiflen.En del kommuner skärper avgiften så snart del finns kapital på , andrakommuner tar endast hänsyn liU kapital . I en del fall las hänsynendasl till avkastning, i andra fall även till storleken av själva kapitalel. Även i de fall då differentierade avgifter tillämpasförekommer uppskjutna avgifter, varvid endasl en del av avgifterna las ul somlöpande belalning medan resten bevakas i vårdlagarens dödsbo. padessyslem med uppskjuten avgift i av landels kommuner. Socialutredningensbelänkande innehåUer en utförlig redogörelse för kommunernas val avavgiftssystem. Av redogörelsen framgår bl. a. följande. tUlämpadeungefär hälften av landels kommuner, däribland de tre största, systemet medenhetliga avgifter medan den andra hälften av kommunerna tillämpade någon formav differentierade avgifter. bodde ungefär 52 000 pensionäreri ålderdomshem och av dessa betalade i runt tal 43 000 eller av samtUgaålderdomshemmens pensionärer en avgift som motsvarade folkpensionen minskad medfickpengar. Som allmän bakgrund till sina överväganden och förslagredovisar utredningen resultatet av vissa undersökningar beträffande ålderdomshemmensdriftkostnader samt pensionäremas ekonomi och betalningsförmåga. har enligt utredningen de årligadriftkostnaderna för ålderdomshemmen ökat från 86 milj. kr. tUl 583 milj. kr.I fast penningvärde har kostnaderna mer än tredubblats. har antaletvårddagar vid ålderdomshemmen ökat från knappt 12 milj. dagar tilldrygt 17 milj. dagar . Genomsnittskostnaderna per vårddag har ökat fråndrygt . Räknat i oförändratpenningvärde innebär della något mer än en fördubbling av vårdkostnaden perdag. Driftkostnaderna varierar starkt mellan olika kommuner. Bland kostnaderna väger poslen löner m. m. tyngst. Underperioden har lönernas relativa andel av kostnaderna ökat från lilldrygt . Kommunerna har enligt utredningen under samma lidsperiodsjälva fått svara för en allt större del av ålderdomshemmens driftkostnader.Inkomsterna av vårdavgifler har Ökat i absoluta tal från 32 milj.kr.lill 188 milj.kr. har avgifternas andel av driftkostnaderna minskatfrån till . Utvecklingen belyses av följande tabell. Finansieringen av ålderdomshemmens driftkostnaderefter inkomstkällor 1949-1966 Inkomster i 1 OOO-tal kr. 1949 1956 1962 1964 1966 Vårdavgifler 32 619 66 260 JJ8 793 148529 188 280 Procent 38,0 39,4 37,6 35,1 32,3 Landstingsmedel 951 6 397 14 402 19 250 26 621 Procent 1,1 3,8 4,6 4,5 4,6 inkomster» 10278 14 276 20 009 23047 27 902 Procent 12,0 8,5 6,2 5,4 4,7 tUlskott 41934 81188 163 Procent 489 48,3 51,6 55,0 58,4 Summa inkoraster 85 782 168 121 316241 423 777 583 065 Procent 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 Särskilda inkomster avser bl. a. statsmedel, bidrag frånandra kommuner och inkomst av särskild verksamhet. Utredningenhar beräknat alt kommunemas tillskoti lill finansieringen av ålderdomshemmensdriftkostnader penningvärde under 1970-lalel skall komma allutvecklas på följande sätt. UtredningenframhåUer dock att denna prognos över realkoslnads-utvecklingen givetvis ärosäker och närmast får ses som elt räkneexempel. Beräkningen visar enbetydligt lägre ökningstakt under 1970-lalel än vad som var fallet tidigare. Utredningenframhåller all de uppgifter som finns alt tillgå om de ekonomiska förhållandenaför pensionärerna i ålderdomshemmen är ofullständiga. Enligt uppgifterom nettoinkomsterna för landels innevånare hade nästan två tredjedelar avlandets ålderspensionärer () en årsinkomst som understeg 10 000kr. Av pensionärerna med högre inkomst kan många enligl utredningen antas hainkomst av förvärvsarbete i kombination med ålderspension och alltså inte återfinnasi ålderdomshemmen. Helaantalet personer i åldem och däröver uppgick lill närmare 879000. Antalet kan enligt beräkningar väntas öka underhela 1970-lalel till 1 155 1980. Under 1980-talel minskar ökningstaktenså alt antalet ålderspensionärer enligt statistiska centralbyrånsberäkningar kommer atl vara ungefär 1 268 000. Åldersstrukturen bland pensionäremaantas vidare komma alt ändras så alt kvinnorna och de högre åldersgruppernakommer alt öka sina procentuella andelar av samtiiga pensionärer. Den31.12.1968 bodde 52 800 personer i ålderdomshem. Utredningen redovisar följandeberäkning av antalet personer i ålderdomshem nedan angivna år. 197056 000 1973 60 000 1976 64 000 1979 67 000 Utredningenframhåller alt varje långsiktig beräkning över antalet pensionäreri ålderdomshem måste bli mycket osäker. Redan nu är gränsdragningen många gångeroklar meUan ålderdomshem och andra kollekliva bostadsformer med service. Under förulsällningall andra värd- och boendeformer byggs ut som alternativ tUl de traditionella ålderdomshemmen,är det möjligt att antalet platser i ålderdomshem kan bli lägre än utredningen föratsatt. Den allmänna tiUäggspensioncringen(ATP) kommer all omfatta allt fler ålderspensionärer under 1970-talet.Utredningen hänvisar här till pensionsförsäkringskommitléns prognoser ibetänkandet PensionstiUskott m. m. (SOU 1968: 21) som utredningenframhåller all varje beräkning är osäker. Enligt pensionsförsäkringskommitlénsberäkningar kommer i början av 1970-lalel ungefär var fjärde ålderspensionärall ha ATP medan i slutet av årtiondet gott och väl varannan ålderspensionärväntades uppbära sådan pension. Andelen pensionärer i ålderdomshem, som uppbärATP beräknas dock vara lägre. har av samtliga pensionärer iålderdomshem antagils vara berättigade till ålderspension genom ATP. Derasandelar av hel ålderspension varierar mellan 2/20 och 8/20. Antalet ATP-berälligadepensionärer i ålderdomshem beräknas växa under årtiondets gång och år 1979antas vara berättigade till ATP med upp till 18/20 av hel pension (drygt24 000 av ålderdomshemmens 67 000 pensionärer). Mer än hälften av dessa hardock mindre än hälften av del anlal pensionsgrundande år som behövs för helpension. Utredningenberäknar atl av ålderdomshemmens pensionärer hade en ATP-pensionpå upp lUl . , om man utgår från alt rätlen till ATP grundas påen årsinkomst på . Vid en motsvarande årsinkomst på . liggerpensionsbeloppens övre gräns för denna grapp vid . kan antas ha högre pensionsbelopp, vars övre beloppsgräns varierar meUan 1100 och . beroende på inkomstallernaliv. År1979 har bilden enligl utredningen ändrats så atl de högsta pensionsbeloppenligger på ca . vid en anlagen årsinkomst på . och vid ca 4 900kr. om årsinkomsten antas vara . Dessa höga belopp skulle emellerlid gäUabara av pensionärerna i ålderdomshem. Beräkningarna har baserats på eltbasbelopp av , så alt de angivna pensionsbeloppen förutsätts ha sammarealvärde . Utvecklingen belyses av tabell 4. Utredningenframhåller all avgifter ur ATP-inkomsler under hela 1970-lalet skulle läcka endaslen liten del av kommunernas nettokostnader för ålderdomshemmensdriftkostnader. Utredningens beräkningar av inkomsltillskollel i förhållande lillkostnaderna framgår av tabell 5.