prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Förbundet anser det förvånansvärt att man i förslaget intefinner grund till allvarlig invändning mot det rådande systemet att t. ex.länsslyrelsens experter skall kunna delta i ett ärende på del koraraunalaplanet och därefter även lämna synpunkler till länsslyrelsen. Från parissidanmåsle det, fortsätter förbundet, med bestämdhet understrykas alt dettaförfarande skapar en olämplig bundenhet mellan de båda instansema.Specialisterna har i dagens samhälle en sådan betydelse att detta sambruk ihög grad påverkar de två instansemas förhållande till varandra. Enligtförbundels mening är del missvisande att tala om rättssäkerhet i ordetsdjupaste bemärkelse när en part, som överklagar en nämnds beslut,finner att anlitar samma experter som den kommunala instansen. Tvåinstansjävet berörs även i en del andra yttranden.Riksskattenämnden påpekar att uttrycket »la befattning med» enligt allmäntspråkbruk har en mer vidsträckt innebörd än ordet »handlägga» och förordar atlden berörda 350 Kungl Maj:ts proposition nr 1971 delenav andra punklen ändras till atl avse det fallel alt någon »hardeltagit i ärendets handläggning hos beslutsinstansen». Arbetsmarknadsstyrelsenanser att jävsgrunden i andra punkten inte bör avse bara den som har ställningsom beslutande eller föredragande ulan även den som enligt 11 § allmännaverksstadgan är »i övrigt närvarande vid den slutliga handläggningen avärendet». CFU förklarar sig förutsätta att den ledamot av CFU som ärkyrkobokföringsinspektör inte på grund av givna allmänna anvisningar och råd isin tillsyn över kyrkobokföringen skall vara jävig att delta i ärende soranäranden handlägger i egenskap av tillsynsrayndighel, exempelvis råd ochanvisningar till pastorsämbeten i det av kyrkobokföringsinspektören redanbehandlade ämnet. påpekar att verket på begäran avrayndighet har atl lämna tolkningsbesked belräffande gällande kollektivavtalsom berör verkels oraråde. Om en berörd personalorganisation har annanuppfattning än den som redovisats i beskedet, kan organisationen komma atlpåkalla ceniral förhandling. Sådan förhandling kommer alt ledas av sammetjänsteman som lämnat tolkningsbeskedet. Skulle jävsförhållande föreUgga medfördetta att verket vore förhindrat att på ett rationellt sätt utnyttja sinsakkunskap inom de olika förvaltningsområdena. advokatsamfundmenar atl orden »mot ersättning» i den föreslagna bestäramelsen om ombuds jävi 11 § första stycket 3 arbetsgruppens lagförslag bör utgå. Vad soradiskvalificerar ombudet eller biträdet är inte den omständigheten att hanmottagit gottgörelse i någon form utan det förhållandet att han tidigare tagitbefallning med saken, påpekar samfundet. Samma åsikt har . TCOanser i likhet med arbetsgruppen att frågan om i vad mån anknytning till enfacklig organisation skall grundlägga jäv bör bedömas med ledning avgeneralklausulen i 11 § första stycket 4. TCO förordar att jävssituationenhelt anknyts till den leknik som valts för lösning av den s. k. frikrets-frågan(prop. 1965: 60 s. 123). Enligt SR:s mening bör dock jäv i en sådan situationinte föreligga mot den som deltar enbart i förberedande handläggning av ettärende, vari den egna organisationen kan stå sora motpart, på den grund attstatstjänstemannen dessutom är förtroendeman i organisationen. Endast denstatstjänsteman bör anses jävig som i tjänsten tar avgörande befattning handläggning på beslutsnivå med ett ärende som angår personalorganisation, ivars verksamhet han eller någon honom närstående har väsentiigt intresse. Undantagsregelni 11 § andra siycket anses av JO böra tolkas strängt restriktivt. Sverigesadvokatsamfund ställer sig frågande till hur exempelvis en i ett enmansärendebeslutande tjänsteman, som konstaterar att han är jävig, själv skall kunna taställning till frågan om hans partiskhet uppenbarligen saknar betydelse vidhans prövning av ärendet. ifrågasätter om det inte ärspråkligt rikligare att använda exempelvis formuleringen »Från jäv skallbortses i ärende etc» i andra stycket. Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 351 åklagareni påpekar att undanlagsregeln kan komma attvantolkas av personer som saknar juridisk skolning eller erfarenhet. EnUgt hansmening är del mer tillfredsställande att låta regeln växa fram i praxis för desannolikt enstaka fall där den är aktuell. Reglema om verkan av jävoch prövning av jävsfråga i 12 § arbetsgruppens lagförslag kommenteras iaUmänhel inte i remissyttrandena. Föreskriften i 12 § första slyckel andrapunkten ora rätt för jävig tjänsteraän alt vidla åtgärd, som inte utan olägligtuppskov kan ombesörjas av annan, berörs dock i elt par yttranden. JO framhålleralt undantaget, vilket också innefattar avgörande av saken, bör tUlämpasrestriktivt. Kammarkollegiet anser inte atl det tydligt framgår av regeln atlden omfattar även rätt för jävig tjänsteman atl avgöra ärende. Kollegietförordar att 12 § första stycket redigeras om, så att lagtexten täcker desituationer som anges av arbetsgruppen. JOsäger sig inte ha något att erinra mol all beslut under förfarandet belräffandejävsfråga inte får överklagas särskilt. Om en jävig befattningshavare meddelarelt interimistiskt beslut, trots att förutsättningar härför enligt 12 § inteförelegat, måsle eraellertid jävsfrågan enligt JO:s raening kunna tas upp isamband raed besvär över det interimistiska beslutet. Så blir också fallelenligt arbetsgmppens förslag menar JO. Departementschefen.Frågan om införande av allmänna regler om jäv inom den offentliga förvaltningenär ulan tvivel elt av de spörsmål som det är mest angeläget att reglera i enförfarandelag av nu förevarande slag. Delade meningar torde knappast råda om värdetav alt genom generella jävsregler garantera atl förvaltningsmyndigheternashandlande präglas av objektivitet och opartiskhet. Rättsordningen kanvisserligen också på andra vägar skapa garantier för att objektivitelsprincipenupprätthålls. kriminalisering av beslickning och tagande av mutaliksom de förbud alt inneha vissa bisysslor som finns i författningsregleringenav de offentliga tjänstemännens ställning utgör exempel på ytterligare sådanagarantier. Etl tillfredsställande skydd mot alt myndigheterna låter sigpåverkas av ovidkommande hänsyn kan emellertid ytterst uppnås bara genomregler som klargör i vad mån en myndighetsperson, vars opartiskhet i ett ärendekan sältas i fråga, skall vara skyldig att frånträda handläggningen av ärendet. Detfiims emellertid också andra skäl som talar för alt en allmän reglering avjävsfrågan inom den offentliga förvaltningen nu bör komma lill stånd. FöråtskUliga statliga förvaltningsrayndigheter saknas f. n. uttryckligajävsregler. Det är oklart vad som i jävshänseende skall anses gälla beträffandesådana myndigheter. På den komraunala sidan finns visserhgen allmännajävsregler i kommunallagama i fråga om ledamot i sådanl organ som hör till denoreglerade förvaltningen. På grund av hänvisningar i olika specialförfattningaräger dessa regler i stor utsträckning motsvarande tilllämpning också påledamot av annat kommunalt organ. För kommunal-tjänslemännen saknas dockallmänna jävsbestämmelser. Maj.ts proposUion nr 1971 nuvarandereglering av jävsfrågan för den specialreglerade kommunalförvaltningens delsynes böra omprövas i syfte att nå bättre överensstämraelse med vad som gällerinom den statliga sektom. Avde skäl sora nu anförts anser jag atl förvaltningslagen bör innehålla generellaregler om jäv beträffande förvaltningsmyndighet. Reglerna bör utformas ihuvudsaklig överensstämmelse med vad arbetsgruppen har föreslagit. Med hänsyntill de synpunkter som har framkommil vid remissbehandlingen bör dock de avarbetsgruppen föreslagna jävsreglerna jämkas i vissa avseenden. Vadförst gäller tillämpningsområdet för jävsbeslämmelsema anser jag i likhet medarbetsgruppen att de principiellt bör gälla i alla typer av ärenden och såledesinte bara i ärenden som innefattar myndighetsutövning mot enskild. Altbestäraraelserna bör tillämpas hos alla statliga förvaltningsmyndigheter, omannat inte är särskilt föreskrivet, är vidare uppenbart. I fråga om derastillämpning inom den kommunala sektorn har emeUertid yppats delade meningar vidremissbehandlingen. Särskilt har framhållits att arbetsgruppens förslag ärägnat atl skapa oklarhel för kommunalljänstemännens del. Med anledning avremisskritiken på denna punkt vill jag framhålla följande. Arbetsgruppenhar med silt förslag strävat efler atl skapa gemensararaa jävsregler för såvälstatliga förvaltningsmyndigheter som myndigheter hörande till denspecialreglerade kommunalförvaltningen. Härutöver har gruppen föreslagit atlsamma jävsregler skall gälla för alla kommunaltjänstemän, oavsett om dehandlägger ärenden som hör lill den specialreglerade eller oregleradekommunalförvaltningen. Nuvarande jävsregler i kommunallagarna blir enligtförslaget tillämpliga bara i fråga om ledamot i organ som hör till denoreglerade förvaltningen. Deremissinstanser som har kritiserat arbetsgruppens förslag har bl, a, pekat påatl gränsen mellan förtroendemanna- och tjänstemannabefattningar på denkommunala sidan inte är helt klar, t. ex. beträffande kommunalråd, borgarrådoch landstingsråd, och att detta kan leda till atl olika jävsregler blirgällande för sådan befattningshavare under skilda stadier av ett ärendeshandläggning beroende på om han fungerar som ledamot av etl kommunall organeller som beredande tjänsteman, utan alt dylika skillnader i jävshänseende ärsakligt motiverade. Vidare har framhållits alt förvaltningslagens jävsreglerblir lillärapliga för reglerade nämnder även i de fall dessa handläggerärenden som inte omfattas av speciallagstiftning, t. ex. ärende om tillsättningav tjänsl, raedan kommunallagarnas jävsbestämmelser skall gäUa för sammaärenden inom oreglerade nämnder. a. kommunförbundet har uttalatsönskemål om att den strängare jävsregleringen i förvaltningslagen börinskränkas alt gälla endast vid utövandet av specialreglerad förvaltning och isådana faU avse både förtroendemän och tjänstemän. Kungl Maj.-ts proposition nr 1971 353 Innan jag går in på den sålunda framförda kritiken motarbetsgmppens förslag vill jag erinra om att det nu föreliggande lagförslagetutgår från alt den oreglerade kommunalförvaltningen lämnas helt utanförförvaltningslagens tillämpningsområde (2 § 2). Skälen härför har jag redovisatunder 1 och 2 §§. I enlighet härmed föreslås inte heller någon ändring av jävsbestämmelseni 16 § försia slyckel komraunallagen eller av raotsvarande stadganden i övrigakoraraunallagar. Införandet av förvaltningslagen raedför således inte någon,ändring i fråga om jävsreglerna för ledamot av organ som hör lill denoreglerade kommunalförvaltningen. Vadgäller frågan om vilka jävsregler som i fortsättningen bör gälla för ledamot avorgan hörande till den specialreglerade kommunalförvaltningen har arbetsgruppenenligt min raening anfört övertygande skäl för att förvaltningslagens regleringbör ersätta de hänvisningar till kommunallagarnas jävsbestämmelser som finnsi olika specialförfattningar. En sådan ordning har också godtagils av praktiskttagel alla remissinstanser. Jag anser därför att de berörda hänvisningarna tillkoramunallagsjäven bör utgå ur specialförfatlningarna. På grund avförvaltningslagens konstruktion kommer härigenom jävsreglema i denna lagautomatiskt att gälla i ärenden hos organ som hör till den specialregleradekoraraunalförvaltningen. Ledamot av sådant organ blir alltså i jävsavseendelikställd raed företrädare för statlig myndighet. Den kritik som har riklats mot arbetsgmppens förslag attgöra förvaltningslagens jävsregler generellt tillämpliga påkommunaltjänsteraännen har enligt min mening fog för sig. Frånrättssäkerhetssynpunkt synes svårligen kunna hävdas att det bör gälla strängareregler i jävsavseende beträffande en föredragande tjänsteman i ett kommunaltsjälvstyrelseärende än belräffande den som har alt fatta beslut i ärendet.Även från praktisk synpunkt framstår det som en olägenhet att sakligt settolika jävsregler skaU vara tillämpliga i etl och sararaa ärende hos en ochsamma myndighet. Jag kan därför inte ansluta mig till arbetsgruppens förslag pådenna punkt utan förordar i stället att jävsbeslämraelsernas tillämpningbelräffande de kommunala tjänstemännen i princip görs beroende av om ärendethör till den oreglerade kommunalförvaltningen eller ej. I fråga omsjälvstyrelseärenden bör kommunallagamas jävsregler gälla belräffande såvälförtroendemän som tjänstemän. Beträffande andra ärenden bör förvaltningslagensjävsbestämmelser på motsvarande sätt bli tillämpliga också beträffande den somhar ställning som tjänsteman. Den nu föreslagna lösningen av jävsfrågan beträffandekommunaltjänstemännen kräver vissa ändringar i komraunallagsliftmngen.Eftersom de jävsregler som är upptagna i den lagstiftningen endast tar siktepå de kommunala organens ledamöler, bör uttryckligen föreskrivas att de skalläga tillämpning också på annan än ledamot som har att handlägga ärende hoskommunalt organ. Ändringar bör i enlighet med vad nu har sagts göras i 37 §andra Maj:ts proposition nr 30 år1971 stycket kommunallagen och motsvarande föreskrifter i andrakommunallagar. I sammanhanget vill jag beröra en fråga som föranleds avden gräns mellan komraunala självstyrelseärenden och andra ärenden som dras i2 § 2 i det föreliggande lagförslaget. Enligt denna regel gällerförvaltningslagen inte hos myndighet i ärende som avgörs genom beslutsora överklagas genom kommunalbesvär eller besvär hos besvärsnämnd.Härigenom blir kommunallagsjäven alltid tillämpliga på komraunstyrelsen ochövriga till den oreglerade förvaltningen hörande organ. Undantagsvis kan genoraspecialförfattning eller genora beslul av fullmäktige med stöd av sådanförfattning ha uppdragits ål komraunstyrelsen eller fakultativ nämnd althandlägga ärende som avgörs genom beslul som överklagas genora förvaltningsbesvär,se t.ex. 1 och 15 §§ brandlagen (1962:90). Även i sådana fall gälleremellertid koramunallagsjäven, eftersom reglerna i förvaltningslagen trädertillbaka för avvikande bestämraelser i annan författning, i detta fallkommunallagarnas jävsbestämmelser (1 § andra stycket förvaltningslagen) . Dettagäller inte bara styrelsens eller nämndens ledamöter utan som en följd av de nu föreslagnaändringarna i kommunallagsliflningen även tjänstemännen hos styrelseneller näranden. Det nu framlagda förslaget att samma jävsregler skallgälla i alla ärenden hos ett och samma kommunala organ medför också behov avvissa ändringar i specialförfatlningarna. Med den gräns som dras mellan denoreglerade och den specialreglerade kommunalförvaltningen enligt 2 § 2 i delföreliggande lagförslaget skall komraunallagsjäven formellt gälla i t. ex.sådant ärende om tillsättning av tjänst som avgörs av , eftersomklagan över nämndens beslut i dylikt ärende förs genom komraunalbesvär. Föratt undvika att olika jävsregler blir tillämpliga hos en och sarama myndighet,bör emellertid enligt min mening göras sådana ändringar i barnavårdslagen ochandra specialförfattningar, att förvaltningslagens jävsregler blir gällande ialla ärenden hos specialreglerad nämnd. Att olika jävsregler härigenom kommeratt gälla beträffande t. ex. personalärenden beroende på om ärendet handläggsav organ hörande till den oreglerade eller reglerade kommunalförvaltningen kanvisserligen synas inkonsekvent. Med hänsyn till de fördelar i fråga omöverskådlighet som står att vinna med den av mig förordade uppläggningen avjävsreglemas tillämpningsområde kan dock nämnda förhållande knappast tillmätasavgörande betydelse. Vad angår utformningen av de olika jävsgrundema börinledningsvis påpekas alt bestämmelsen om sakägar-, intresse-, släktskaps- ochställföreträdarjäv i 11 § första stycket 1 arbetsgruppens lagförslag i del nuföreliggande lagförslaget av lydlighetsskäl har delals upp på två olikaföreskrifter, den ena avseende de tre första jävstyperna (4 § första stycket 1)och den andra ställföreträdarjävet (4 § första stycket 2). Maj.-ts proposition nr 30 är 1971 355 överens med arbetsgruppens lagförslag såvitt avsersakägar- och intressejä-ven. Jag har inte ansett det vara lämpligt att såsorayrkats av några remissinstanser begränsa sakägarjävet till fall då den somhar att handlägga ett ärende intar ställning som part i detta. För atl jävskall föreligga krävs enligt det föreliggande förslagel endast att »saken angårhonom» i den mening motsvarande begrepp (»den som beslutet angår») las iregeln om besvärsrätt i 11 §. Någol uttryckligt undantag för det fallet attnågon som samhällsmedlem har del i saken (jfr 37 § andra punktenlänsstyrelseinstruktionen) anser jag i likhet med arbetsgruppen inte behövas. Föreskriften om släktskapsjäv har getts en ny utformning idet föreUg-gande lagförslaget. Arbetsgmppen har på denna punkt vall atl hänvisatill de i 4 kap. 13 § 2 RB uppräknade släktskaps- och svågerlagsjäven. En sådanmetod har självfallet silt berättigande, om man eftersträvar fullständig parallellitetmellan rättskipningen och förvaltningsförfarandet i fråga om dessa jävsgrunder.Som har påpekats av en remissinstans kan det emellertid ifrågasättas om detfinns behov av att låta även de mest avlägsna släktskaps- ellersvågerlagsförhållanden som anges i RB:s regel generelll grunda jäv inomförvaltningsförfarandet. Regleringen i RB ger uttryck åt en syn på släktskapetsoch svågerlagets betydelse i jävssammanhang sora enligt min mening intemotsvarar nutida uppfattning i frågan. Härtill kommer alt d«ma reglering inteär helt lättillgänglig. Enligt min mening talar därför starka skäl för att manvid utformningen av släktskapsjävet går en annan väg än arbetsgruppen. För attklargöra släklskapsjävets innebörd bör det vara tillräckligt att i lagtextennämna de släktskapsförhållanden som under alla omständigheter bör grunda jäv,dvs. sådana fall då saken angår den handläggande myndighetspersonens make,föräldrar, barn eller syskon, och därutöver till en andra kategori hänförasådana fall då saken angår »annan honom närstående». Med en sådan uppläggningvinns inte bara en förenkling av föreskriften om släktskaps jäv utan markerasockså att de i 4 kap. 13 § 2 RB angivna, mer avlägsna släktskaps- ochsvågerlagsförhållandena inte utan vidare grundar jäv enligt förvaltningslagen.Om jäv skall anses föreligga i sådana fall, blir beroende av om vederbörandeskall räknas som »närstående» eller ej. Denna bedömning kan ulfalla olika iolika fall allt efter omständigheterna. Det bör påpekas att uttrycket»närstående» forraellt täcker såväl situationer då släktskap eller svågerlagföreligger som fall då någon av annan anledning är att karakterisera somnärstående, t. ex. stadigvarande sammanbor med den som har att handlägga ettärende. Ställföreträdarjävet har som nämnts brutits ut särskild punkt i 4 § första stycket (punkt 2). Med den jämkning som betingasav den nya utformningen av släktskaps jävet i det föreliggande lagförslaget överensstämmerföreskriften i punkt 2 i sak med motsvarande regel i arbetsgmppens lagförslag.I likhet med arbetsgmppen anser jag det inte behövligt med någon Maj-.ts proposition nr 30 är 1971 särskild jävsregel för det fallet att den som har atthandlägga ett ärende är medlem i styrelsen för elt samfund eller en inrättning.I den mån sådana situationer inte faller under punkt 2, vilket är fallet omvederbörande tillika är behörig att företräda samfundet eller inrättningen, fårsituationerna bedömas enligt generalklausulen i punkt 5. Föreskriften om tvåinstansjäv i 4 § försia stycket 3avviker väsentligen i två hänseenden från motsvarande regel i arbetsgruppenslagförslag. Som framhållits från länsslyrelsehåll vid remissbehandlingen börföreskriften inte utformas så, alt den försvårar sådant informellt samrådmellan t. ex. länsstyrelse och myndighei som bl. a. förutsätts skolaäga rum i planfrågor. Från rättssäkerhetssynpunkt är det enligt min mening inteheller nödvändigt alt den som i något avseende »tagit befattning med saken» hoslägre instans generelll skall vara förbjuden att delta som beslutande ellerföredragande vid ärendets handläggning i högre instans. Avgörande för om någonskall anses jävig i överordnad instans bör vara, om han hos den underordnademyndigheten deltagit i den slutliga handläggningen av ärende som rör saken (jfr11 § försia siycket allmänna verksstadgan). Detla bör enligt min mening kommatill tydligt uttryck i lagtexten. Jämkas denna i överensstämmelse härmed finnsinte längre anledning att i likhet med arbetsgruppen särskilt skilja ut defallen att vederbörande har ställning som beslutande eller föredragande i denhögre instansen. Det bör vara tillräckligt att falla tillbaka på den aUmännaformuleringen i paragrafens ingress (»den som har att handlägga ärende»).Utöver vad nu sagts bör föreskriften om tvåinstansjäv undergå viss justering ispråkligt hänseende. Föreskriften om ombudsjäv i 4 § första stycket 4överensstämmer i sak med motsvarande regel i arbetsgmppens lagförslag. Liksomarbetsgruppen anser jag det inte vara lämpligt att som yrkats av någraremissinstanser generellt stadga jäv, om den som har att handlägga elt ärendebiträtt någon i något avseende. I annat fall skulle jävsregeln kunna allvarligtbegränsa tjänstemännens möjligheter att lämna service åt medborgarna i deras umgängemed myndigheterna. Från jävssjmpunkt bör därför vara avgörande, om denhandläggande uppburit ersättning för sitt biträde (jfr 62 § 1 mom.taxeringsförordningen). I övrigt får biträdesfall bedömas med ledning av generalklausuleni punkt 5. Sistnämnda föreskrift överensstämmer med motsvarande regeli arbetsgruppens lagförslag med tiUägg av orden »i ärendet» (jfr 4 kap. 13 § 9RB). Den i TCO :s remissyttrande berörda frågan i vad mån offentlig tjänstemansanknytning till facklig organisation grundar jäv i ärende som rör organisationenfår såsom arbetsgruppen anfört bedömas med ledning av generalklausulen i punkt5. Undantagsregeln i 4 § andra stycket, som motsvarar 11 §andra stycket arbetsgruppens lagförslag, har med anledning av ett påpekande avarbetsmarknadsstyrelsen undergått en mindre jämkning. KungL Maj.-ts proposition nr 30 är 1971 357 att även om det i etl ärende föreligger omständighet, somenUgl 4 § första stycket formellt gmndar jäv, t. ex. släktskap, det skaU varamöjligt att bortse från denna omständighet, om frågan om opartiskhetuppenbarligen saknar betydelse i ärendet. Föreskrifterna om verkan av jäv i 5 § första stycket överensstämmermed molsvarande regler i 12 § försia styckel arbetsgruppens lagförslag. Föreskrifteni första punklen, atl den som är jävig inte får handlägga ärendet, innebärfrämsl atl den jävige inte får ta befattning med ärendets beredande elleravgörande. flera skall delta i ärendets avgörande och en av dem visar sigvara jävig, är det naturligt att han också lämnar sammanträdeslokalen. Någonuttrycklig bestäraraelse härora anser jag dock inte behöva las med i lagen (jfr37 § andra stycket kommunallagen). Med del i andra punklen använda uttrycket »vidtaga åtgärd»avser jag i likhet raed arbetsgruppen alla till etl ärendes handläggninghörande åtgärder, således även avgörande av ärendet. Vad som föreskrivs i 5 § andra fjärde styckena omprövning av fråga om jäv innebär endast beträffande fjärde stycket en sakligändring i förhållande till arbetsgruppens lagförslag. Såsom uttalats avarbetsgruppen i motiven till de av gruppen föreslagna bestämmelsema om beslutsöverklagbarhet bör det inom förvaltningsförfarandet inte vara möjligt attbringa ett beslut i en jävsfråga under högre myndighels prövning annat än isamband med talan mot beslutsmyndighetens avgörande i huvudsaken (jfr 49 kap. 3§ RB), Enligt min mening bör en regel med sådan innebörd tas upp i ett fjärdeslycke i 5 §. I paragrafen ges bestämmelser om rätt att anlita ombudeller biträde och om avvisning av olämpUgt ombud eUer biträde. Reglemamotsvarar 8 § samt 19 § andra stycket 1 (jfr Iredje styckel) arbetsgruppenslagförslag. Någon generell författningsbestämmelse om rätt för part eller annanall anlita befullmäktigat ombud i förvaltningsärende finns f. n. inte.