prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — föreslagen bilaga till TF har upptagits närmare grunder för beräkningen avtilläggen i de olika fallen. Termenskattetillägg bör enligt min mening användas endast för avgifter som utgår pågrund av oriktiga eller ofullständiga uppgifter. Avgifter vid de olika formernaav deklarationsförsummelse bör benämnas "förseningsavgift". Till attbörja med ämnar jag gå in på villkoren för påföring av skattetillägg. Skattetilläggvid oriktigt meddelande. Utredningen har föreslagit att skattetillägg skallutgå vid inkomsttaxering och förmögenhetstaxering, när skattskyldig i uppgifteller annan upplysning avgiven vid taxeringen lämnat oriktigt meddelande ochdetta föranlett eller, om det följts, skulle ha föranlett 204 KungL Maj:ts proposition nr 1971 attden skattskyldige eller med honom samtaxerad person inte blivit taxerad ellerblivit för lågt taxerad. Feletkan bestå däri att en intäkt inte redovisats eller redovisats med för lågtbelopp. Det kan vidare vara fråga om en avdragspost som inte motsvaras avkostnad som den skattskyldige har haft. Det betonas att bestämmelsen utformatsmed eftertaxeringsrekvisiten som förebild. FörtiUägg fordras enligt utredningen följande förutsättningar. Det förstavillkoret är att ett oriktigt meddelande lämnats. Därmed avser utredningeninte enbart ett positivt oriktigt meddelande utan även ett förtigande av enuppgift, t. ex. i deklaration. Felräkning, misskrivning eller annan uppenbarfelaktighet, som direkt framgår av de lämnade uppgifterna, bör enligt utredningensmening dock inte föranleda tillägg. Föratt oriktigt meddelande skall föreligga skall det enligt utredningen vara frågaom en oriktig eller utebliven information. Oriktiga yrkanden skall däremot intemedföra skattetillägg. Det understryks att det i vissa fall kan vara svårt attavgöra om ett oriktigt meddelande eller ett yrkande föreligger. Utredningenanser emellertid att sådana fall även förekommer vid eftertaxering och atttveksamma skattetilläggsfrågor bör kunna avgöras med ledning av de rättsgrundsatseroch den rättstillämpning som utbildat sig vid tillämpningen aveftertaxeringsinstitutet. Utredningen framhållervidare att det oriktiga meddelandet skall ha lämnats i uppgift eller annanupplysning. Det är enligt utredningen inte något krav att det skett ideklaration eller i bilaga till denna. Varje oriktigt meddelande såvälskriftligt som muntligt skall i princip föranleda skattetillägg. Det betonasdock att då taxering huvudsakligen sker med ledning av skriftliga uppgifter,det i praktiken torde bli sällsynt med muntliga oriktiga meddelanden såsomgrund för tillägg. Denskattskyldige skall enligt utredningen ha lämnat den oriktiga uppgiften själv.En person, som lämnat oriktigt meddelande om någon annans ekonomiskaförhållanden till beskattningsmyndigheten, t. ex. i kontrolluppgift, skallsåledes inte kunna påföras tiUägg för denna felaktighet. Han skall emellertidkunna straffas för oriktigheten. Detoriktiga meddelandet skall dessutom ha avgetts till ledning vid taxering. Detspelar därvid, framhåller utredningen, inte någon roll om fråga är om uppsåteller vårdslöshet vid lämnandet av meddelandet. Tillägg skall i princip utgåoberoende av de subjektiva grunderna för försummelsen. Detkrävs slutligen enligt utredningens förslag att det skall föreligga ett direktsamband mellan den oriktiga uppgiften och det oriktiga taxeringsresultatet påså sätt, att skatteuttaget blivit eller, om meddelandet följts, skulle hablivit för lågt för den skattskyldige eller med honom samtaxerad person. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 205 Jaghar i det föregående uppehållit mig vid de principiella skäl som föranlett migatt godta utredningens förslag om ett administrativt sanktionssystem. I frågaom utformningen har jag den uppfattningen att utredningens lösning på det storahela taget är väl funnen. I några hänseenden finns det dock anledning attnärmare diskutera utredningsförslaget, särskilt med anledning av påpekandenfrån remissinstansernas sida. Sålunda har förslaget att oriktiga muntligauppgifter skall kunna föranleda skattetillägg väckt kritik. Jag delar inställningenhos de remissinstanser som anfört att sanktioner för oriktiga muntligauppgifter skulle komplicera systemet i hög grad. Skattetillägg bör såledeskomma i fråga endast vid skriftliga uppgifter. En remissinstans harberört problemet att någon, sora formellt sett är obehörig därtill, lämnar enfelaktig uppgift, som avser en juridisk person, Uppgiftslämnaren skallvisserligen kunna fällas till ansvar för sådan gärning. Skattetillägg skallemellertid inte kunna tas ut, eftersom det enligt förslaget fordras att denskattskyldige lämnat den oriktiga uppgiften själv. En bestämmelse bör enligtmin mening införas om att den som lämnat skriftligt meddelande för juridiskpersons räkning skall anses äga behörighet härtill om det inte är uppenbartatt uppgiftslämnaren saknat behörighet. Utredningen har föreslagit att skattetill-lägg skall utgåäven när självdeklaration frångås med stöd av 21 § TF eller när deklarationinte avgetts trots anmaning och inkomsten därför uppskattats med stöd a,'nämnda paragraf. Skattetillägget skall därvid enligt utredningen beräknas pådet belopp, som utgör skillnaden mellan den genom uppskattning beräknadeinkomsten och inkomsten enligt självdeklaration eller annat meddelande som denskattskyldige lämnat till taxeringsnämnden. Kammarrätten harframhållit, att skönstaxering ofta är en kombination av flera föreliggandeomständigheter såsom rättsfrågor, bevisfrågor, skälighetsbedömningar av yrkadeavdrag, missuppfattningar från den skattskyldiges sida av gällandebestämmelser, direkt påvisbara utelämnade intäkter samt ett mer skönsmässigtpåslag med hänsyn till bristande underlag för deklarationen. Domstolen anseratt "den genom uppskattning beräknade inkomsten" som underlag förbestämmande av tillägget i vissa fall kan komma att innebära en orimligt strängpåföljd. En rättvis och likformig bedömning i nu berörda hänseenden måsteenligt kammarrätten innebära att vid skönstaxering skattetillägg skall utgåendast till den del den för förvärvskällan uppskattade inkomsten innefattaroriktigt meddelande och skönsmässigt påslag. Andra remissinstanser vänder sigmot principen att skönstaxeringarna skall ligga till grund för skattetillägg,därför att de anser att sådana taxeringar inte är ett riktigt underlag ens förskattekrav. i län anser att besvären vid skönstaxeringar Maj:ts proposition nr 1971 avsevärtskulle öka om förslaget genomfördes. Följden härav skulle bl. a. bli att enstörre del än f. n. av taxeringsrevisionens kapacitet skulle behöva tas ianspråk för defensiva revisioner. För egen del vill jaganföra följande. En skönstaxering återspeglar enligt sakens natur inte denskattskyldiges exakta inkomstförhållanden. Är skönstaxeringen för hög kan hanbesvära sig. Är den för låg föreligger däremot knappast något skäl från denskattskyldiges sida att ta initiativ till ändring. Vid skönstaxering är detvanligen fråga om fall, där den skattskyldige i avsevärd mån åsidosatt sinuppgiftsskyldighel eller skyldigheten enligt 20 § TF att i skälig omfattninggenom räkenskaper, anteckningar eller på annat sätt sörja för att underlagfinns för deklarationsskyldighetens fullgörande och för kontroll därav.Utredningens avsikt med skattetillägg vid skönstaxeringar har varit att få ensanktion mot dessa slags försummelser. Skattetillägget skulle således bidratill att minska behovet av skönstaxeringar. Den skaltskyldige harsåledes oftast genom eget förvållande - bristfäUigt redovisat underlag fördeklarationen eller underlåtenhet att avge deklaration försatt sig i densituation som föranlett skönstaxeringen. nämnda former av försummelsermåste enligt min mening anses vara lika allvarliga som att lämna en oriktiguppgift. Det finns därför inte skäl att låta sådana fall som föranlettskönstaxering passera utan sanktion. Jag anser således liksom utredningen attskattetillägg i princip bör utgå, när skattskyldigs inkomst på grund av bristeri självdeklaration eller bristfälligt underlag för deklarationen intetillförlitligen kan beräknas. Samma princip bör gälla vid skönsmässiguppskattning av förmögenhet och när den skattskyldiges inkomst ellerförmögenhet i avsaknad av deklaration måste uppskattas. En förutsättning föratt skattetillägg skall utgå vid skönstaxering på grund av uteblivendeklaration är emellertid enligt förslaget att dan försumlige anmanats attavge deklaration men inte efterkommit anmaningen. Skattetill-lägget skall vidareundanröjas om den skattskyldige fullgör sin deklarationsskyldighet inom ett årefter taxeringsåret. Den enda reaktion för försummelsen som sedan kvarstår ärförseningsavgiften. Farhågornaför en ökning av antalet besvär över skönstaxering som en remissinstans haryppat är inte något avgörande skäl mot förslaget i denna del. Det ligger intenågot onormalt i att besvärsfrekveiisen vid skönstaxeringar överstigerbesvärsfrekvensen i övrigt i taxeringsmål. Ett motsatt förhållande skullesnarare vara ägnat att förvåna, eftersom det kunde tydas som attskönstaxeringarna vanligen leder till för låga resultat. Dock är det långtifrån regel att skönstaxering föranleder besvär. Jagdelar kammarrättens uppfattning att skattetillägg skall utgå endast på den del avden uppskattade inkomsten eller förmögenheten, som kan härledas från enoriktig uppgift eller sora utgör skönsmässigt påslag. Tillägg vidskönstaxaringar bör alltså beräknas på den skatt som avser sådan inkomst KungLMaj:ts proposition nr 1971 207 ellerförmögenhet som tillagts utöver vad den skattskyldige uppgått i deklarationeller skriftlig uppgift till ledning för taxeringsnämnden. Dessutom bör, liksomeljest, från skattetillägg undantas uppenbara felräkningar och misskrivningarsamt avvikelser som innebär bedömning av yrkande, såvitt avvikelsen inteföranletts av en oriktig uppgift i sak. Jag vill i dettasammanhang något beröra den kritik som vissa remissinstanser framfört motförslaget om skattetillägg vid skönstaxering och som går ut på att förslagetlämnar möjlighet för den skattskyldige att spekulera i skönstaxering och befriasig från skattetillägget genom att lämna deklaration om taxeringen blivit förhög. Kritiken kan synas bestickande men träffar inte någon avgörande punkt.Skönstaxeringar är som jag tidigare framhållit mindre exakta. All taxering böremellertid utmynna i ett så riktigt och rättvist resultat som möjligt. Endeklaration som avlämnas under trycket av skattetillägg ger som regelmyndigheterna tillgång till riktigare uppgifter. Därmed har enligt min meningdet väsentligaste åstadkommits. Skattetill-lägget kan således vid skönstaxeringpå grund av deklarationsförsummelse sägas fungera som ett vite. Ävende som fått för låg taxering kan i det föreslagna systemet ha intresse av attavge deklaration. Detta är fallet när skatten tillsammans med skattetilläggetöverstiger vad han rätteligen skulle ha betalat i enbart skatt. Sanktionsformenär dessutom ett verksamt medel när det gäller att upptäcka skönstaxeringar somblivit för låga. Det finns nämligen anledning anta att en skattskyldig som inteavger deklaration trots skattetillägg fått för låg taxering. I sådant fall börenligt min mening taxeringsrevision övervägas. Länsstyrelseni län har framhållit att av de skattskyldiga som trots anmaning ejavlämnar deklaration många är psykiskt eller fysiskt defekta eller s. k.socialfall och att en sanktion som skattetillägg i dessa fall inte fyller någonfunktion. Jag anser för min del det inte betydelselöst att även denna grupp avmänniskor kan bli föremål för taxeringskontroll, inte minst för att de skall fåhjälp med rättelse av felaktiga skönstaxeringar. Möjlighetenatt bli fri från skattetillägg som utgår vid skönstaxering på grund avutebliven deklaration skall enligt utredningen föreligga om behörigdeklaration inges efter taxeringsåret. Några remissinstanser haransatt vara för lång. a. har föreslagits att tiden bör bestämmasså, att inlämnad deklaration hinner prövas av taxeringsnämnden. Enligtmin mening bör respittiden i princip vara densamraa, soiii skall gälla förbesvär över den lokala skattemyndighetens beslut om skattetillägg. Härigenomfår den skattskyldige skälig tid för sitt handlande sedan han sett attdeklarationsförsummelsen kommer att raedföra avgift. 208 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Som jag redan nämnt har utredningen tagit in de föreslagnabestämmelserna om beräkning av skattetillägget i en särskild bilaga till TF,Utredningen föreslår att skattetillägget skall beräknas på grundval av detbelopp, som undgått eller kunde ha undgått beskattning till statliginkomstskatt, komraunal inkomstskatt eller stathg förmögenhetsskatt. Tilläggetavses således skola utgå med en viss procent av det belopp som skulle haundandragits genom den oriktiga uppgiften eftersom det har ansetts böra stå irelation till den skattelättnad som den oriktiga uppgiften skulle ha medförtför den skattskyldige om felaktigheten inte upptäckts. De föreslagna procentsatsernavarierar av det inkomstbelopp som inte skulle ha blivitbeskattat om den oriktiga uppgiften följts. Nämnda procentsatser som varierarvid olika inkomstnivåer är avsedda för fysiska personer och dödsbon såvittgäller taxeringen till statlig inkomstskatt. Liknande variationer föreslåsäven för den statliga förmögenhetsskattens del, medan det vid kommunalbeskattning föreslås en fast procentsats av . För juridiska personer ärprocentsatsen vid den statliga taxeringen enligt förslaget antingen 20 eller , beroende på skatteuttaget. Utredningenhar också diskuterat andra metoder för beräkning av skattetillägget. Detframhålls således att en från många synpunkter enkel metod vore att ta utskattetillägg efter en bestämd procent av den skatt som skulle ha undandragitsom den oriktiga uppgiften följts. Ett av de skäl som talar mot en sådan lösningär enligt utredningens mening att den beslutande myndigheten i så fall måstevänta med påföring av skattetillägg till dess debiteringen av den slutligaskatten blivit klar vid slutet av taxeringsåret, och att arbetet raed tilläggendärför kommer att sträcka sig in på det nya taxeringsåret. Remissinstansernahar inte uppehållit sig mycket vid utredningens förslag i denna del. Någraframhåller dock att förslaget inte möjliggör en tillräcklig nyansering i detenskilda fallet. Statskontoret påpekar att förslaget får vissa olyckligatröskeleffekter med hänsyn till den föreslagna procentskalan vid statliginkomstskatt. a. riksskattenämnden, som föreslagit införande av ettvarningssystem för försummelser av mindre allvarlig beskaffenhet, anser att deföreslagna procentsatserna är väl låga i de lägre inkomst-skikten. Jagdelar utredningens uppfattning att skattetillägget bör stå i relation till denskattelättnad som den oriktiga uppgiften skulle ha medfört för denskattskyldige om den följts. Utredningens beräkningsmetod, sora otvivelaktigthar vissa fördelar, synes dock i vissa lägen vara förenad raed avsevärdaolägenheter, bl. a. de tröskeleffekter som statskontoret påpekat. Jag har därförfunnit övervägande skäl tala för att skattetillägget bör utgå, inte med vissprocent av det belopp som skulle ha undandragits om den oriktiga uppgiftenhade följts, utan med viss procent av det skattebelopp som påförs till KungLMaj:ts proposition nr 1971 209 följdav att uppgiften frångåtts. Denna metod är från många synpunkter enklare änutredningens. Tillägget kommer då att i varje läge stå i direkt förhållandetill den skattelättnad, som den oriktiga uppgiften skulle ha medfört.Sanktionen blir härigenom mer nyanserad och några tröskeleffekter av det slagstatskontoret påtalat uppstår inte. Debiteringen av skattetillägg torde kunnaske inom ADB-systemet. Den helt övervägande delen av tilläggen kan då påförasdebetsedel på slutlig skatt, vilket har varit en lovvärd målsättning frånutredningens sida. Den metod som jag förordarhar emellertid den nackdelen att de myndigheter och domstolar som beslutar omskattetillägg av praktiska skäl inte direkt kan ange tillägget i kronor,eftersom det blir beroende av skattedebiteringen. I stället får angesstorleken av det belopp på vilket tillägget skall beräknas. Uträkningen avskattetillägget får sedan ankomma på den lokala skattemyndigheten. Procentsatsen bör vara såhög att skattetillägget blir kännbart. måste emellertid hänsyn tastill att avgiften i princip skall utgå vid alla konstaterade oriktigheter,oberoende av s. k. subjektiva rekvisit, dvs. oberoende av om uppsåt ellerslarv förelegat. Utredningens förslag innebär också att den administrativaavgiften i flertalet fall skulle bli den enda sanktionen. Vid bestämmandet avprocentsatsen måste hänsyn tas till den nuvarande reaktionen mot skattebrottenligt SkSL. Viss ledning bör kunna hämtas från den praxis som tillämpasav domstolarna vid utdömandet av böter för falskdeklaration och vårdslösdeklaration. Vid falskdeklaration torde genoin-snittsbeloppet vara 1,5 gångerden undandragna skatten och vid vårdslös deklaration ca 0,8. Med beaktandesålunda av den praktiska tillämpningen av det nu gällande systemet har jagfunnit, att avgiften bör tas ut av den skatt som utöver vad som eljestskulle ha utgått påförs i följd av avvikelsen från den oriktiga uppgiften.Denna procentsats bör gälla såväl inkomstskatt som förmögenhetsskatt. I jämförelse medutredningens förslag innebär mitt förslag en inte oväsentlig höjning. Någraexempel skall lämnas beträffande förhållandet mellan skattetillägg enligtberäkningsgrunden i utredningens förslag och den jag förordat. Vid enbeskattningsbar inkomst av . är tillägget, om . enligt utredningens förslag och . enligt mitt eget. Vid enbeskattningsbar inkomst av . blir motsvarande siffror 180 och ,vid . beskattningsbar inkomst 200 och , och vid 141 000 kr.beskattningsbar inkomst 250 och . Denna differens blir i viss månmildrad genom att gränsen för åtal för skattebrott med hänsyn till beloppetsstorlek får anses böra, som jag kommer att beröra i det följande, i väsentligmän flyttas uppåt. Detbör redan i detta sammanhang även påpekas att svårare fall av försummelseskall kunna beivras med åtal och dom på samma sätt som sker Maj:ts proposition nr 1971 f.n. och detta oaktat att skattetillägg utgår. Det är min avsikt att i det följandeuppehålla mig vid förhållandet mellan de olika sanktionsformerna skattetilläggoch straff. Ettpar remissinstanser har föreslagit ett särskilt varningsinstitut, som skullekunna användas i fall där skattetillägg skulle vara en alltför hård reaktion. Även jag hyser sympati fördetta uppslag. förekommer i vissa länder, som har ettadministrativt sanktionssystem. Man bör emellertid ha klart för sig att ettvarningsinstitut medför åtskilligt administrativt arbete. För att det skall blieffektivt bör det byggas ut med en tillfredsställande "uppföljningskontroll" dvs, ett slags register över varnade, vilket kan bliadministrativt rätt krävande. De fördelar som finns i ett varningsinstitut kandessutom i hög grad nås också utan ett sådant, nämligen genom konstruktionerav reglerna om befrielse från skattetillägg. Jag återkommer till dessa regler idet följande. Deskäl jag nu anfört leder således till att jag inte är benägen att föreslå någotsärskilt varningsinstitut. När jag i det föregåenderedoAisade mina allmänna synpunkter på reformer av sanktionssystemet i desshelhet framhöll jag som angeläget att sanktioner inte skulle förekomma ibagatellfallen. Det saknas all anledning att ta samhällets resurser i anspråkför sådana fall. Från den synpunkten att sanktionerna stärker skattemoralensynes inte kunna hävdas något intresse av att ingripa mot bagatellförseelser.Inte heller är det samhällsekonomiskt tiUfredsställande med sådanaingripanden. Avgifter som inte uppgår till . bör således inte påföras.Härigenom kommer försummelser som rör smärre belopp inte att föranleda någrapåföljder vilket bör ses som ett synnerligen positivt resultat av reformen. F.n. föreskrivs bötesstraff när självdeklaration, som skall avges utan anmaning,inte avlämnats eller avlämnas efter utgången av den i 34 § 1 eller 2 mom. TFbestämda tiden. Enligt utredningens mening bör detta bötesstraff anskaffas ochersättas med en särskild avgift som utgår i administrativ ordning. Avgiftenföreslås utgå av den högsta beskattningsbara inkomst som för denskattskyldige fastställts till taxering för inkomst i komraunen och med 0,3 %av den del av den beskattningsbara förmögenheten som överstiger skattefrittbelopp. Flertalet remissinstanserhar godtagit idén att ersätta det nuvarande bötesstraffet vid försummelse attlämna deklaration inom föreskriven tid med en administrativ avgift. Många ärdock kritiska mot förslagets utformning och anser att det ger en onyanseradoch hård reaktion, sora inte står i rimlig relation tillförseelsens art. Det anses orimligt att den beskattningsbara inkomsten skallutgöra underlag för beräkningen av Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 211 avgifter.Man påpekar också svårigheterna för många att få hjälp med upprättandetav deklarationen. Utredningens förslag kan således ställa en skattskyldig införvalet att antingen betala avgift eller att lämna en oriktig deklaration.Förslag har därför förts, fram från remisshåll att reglerna om anstånd medavgivandet av deklaration skall ändras och att anståndsbesluten skall fåmeddelas av lokal skattemyndighet, om antalet ansökningar kan antas komma attöka kraftigt. Vidare föreslås att tiden för deklarationens avgivande skallflyttas fram och de skattskyldiga därigenom få för upprättande avsina deklarationer. Dethar kunnat konstateras en fortlöpande ökning år av antaletskattskyldiga som avger sina deklarationer för sent eller som helt underlåteratt fuUgöra sin deklarationsskyldighet. Orsakerna härtill kan vara flera.Enligt gällande regler kan anstånd meddelas när vissa i TF närmare angivnaomständigheter föreligger. Det ligger i sakens natur att anstånd inte börmeddelas annat än när det verkligen är av behovet påkallat. En allmänförskjutning av tidpunkten för deklarationens avlämnande skulle ytterligareförsvåra taxeringsnämndens arbete och förskjuta även tidpunkterna fördebitering och uppbörd. Att överväga en allmän framflytt-ning av denna tidpunktkan således inte komma i fråga inom ramen för det nuvarandetaxeringsförfarandet. Jag är i detta sammanhang inte beredd att ta upp fråganom en ändring av taxeringsförfarandet. Ä andra sidan vill jag klart framhållaatt någon påföljd inte bör inträffa när skäl för anstånd är för handen. Ettkrav som bör kunna upprätthållas är emellertid att den som anser sig behövaanstånd ger sig till känna före den tidpunkt då deklarationen senast skallvara avlämnad. Detnuvarande bötesstraffet för försummelse att avge självdeklaration inomföreskriven tid har visat sig inte vara ett tillräckUgt praktiskt och verksamtmedel för att ge eftertryck åt skyldigheten att avge deklarationen i rätt tideller åtminstone begära anstånd. Utredningens förslag om administrativaavgifter vid deklarationsförsummelse förefaller att vara en lämplig lösning. Omförslaget genomförs, kommer det enligt min mening att få en central betydelseinom taxeringsområdet och torde säkert nå åsyftat resultat. Dethär aktuella slaget av administrativ avgift är avsett att utgå vid sidan avdet slag av skattetillägg som jag beskrivit. Eftersom förseningsavgiftenär en sanktion för en försummelse av ordningsförseelsekaraktär kan jag instämmai vissa remissinstansers uppfattning att utredningens förslag kan leda till enför hård reaktion. En försening på en eller annan dag kan givetvis inlejämställas med en avsiktlig underlåtenhet att lämna deklaration. Dessa ochliknande synpunkter bör få inverka på utformningen av förseningsavgiften.Detta kan ske genom en maximering. Det högsta bötesstraff som kan utdömasför deklarationsförsummelse är . Det torde vara lämpligt att sättamaximum för förseningsavgiften vid en- Maj:ts proposition nr 1971 kelförsummelse till samma belopp. Där speciella skäl för försening av deklarationkan anföras bör förseningsavgiften kunna nedsättas för att, där uttagandetskulle framstå som orimligt, helt bortfalla.