prop · FU03123 · 1971-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrundhar det befunnits lämpligt att som huvudregel ange att staten är väghållare. Kungl.Maj :t eller, efter Kungl, Maj :ts bemyndigande, statens vägverk kan förordnaatt kommun, om det är lämpligt med hänsyn till dennas förutsättningar, skallvara väghållare inom sitt område eller del därav. Som de sakkunniga fram- Maj:ts proposition nr 1971 hållitkan det vara lämpligt att låta kommuner, särskilt sådana i storstadsregionerna,själva sköta väghållningen, om de med hänsyn till sin storlek och sina resurserhar nödvändiga förutsättningar härför. Iparagrafen anges ridare att förordnande att kommun skall vara väghållare kanjämkas eller återkallas. Enligt min mening bör förordnande att kommun skallvara väghållare samt jämkning eller återkallelse av sådant förordnande ha tillsyfte att ordna väghållningen på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt. a. att beslut varigenom ny eller ökad väghållningsskyldighet läggspå kommun i regel inte bör meddelas mot kommunens rilja. För att inte ridlagens ikraftträdande skall inträffa någon omfördelning avväghållningsskyldigheten, har bland övergångsbestämmelserna tagits upp enföreskrift enligt vilken kommun, som är väghållare inomsitt område eller del därav, skall fortsätta att vara väghållare intill dessannat förordnas av Kungl. Maj:t eller, efter Kungl, Maj:ts bemyndigande,(punkt 4). I enlighet med de sakkunnigas förslag har någonmotsvarighet till 11 § fjärde stycket AVL inte förts in i den nya lagen, Departementschefen.I paragrafens första stycke anges att statens vägverk handhar väghållningenför statens räkning och har tillsyn över kommuns väghållning. I andra styckethar tagits upp regler om de statliga och kommunala myndigheter som har detnärmaste ansvaret för väghållningen. Sådan myndighet betecknas väghållrungsmyndighet.När staten är väghållare, är väghållningsmyndighet den till höranderegionala förvaltning som Kungl. Maj :t bestämmer. Är kommun väghållare, blir väghåll-ningsmj'ndighetden kommunala nämnd som kommunfullmäktige utser därtill. Bestämmelser av sammahuvudsaldiga innebörd finns i 13 § AVL (13 § FAVL), De regionala förvaltningarsom f, n, ingår i organisation är en vägförvaltning i varje län samtför hela riket sju byggnadsdistrikt och tre projekteringskontor. Jag anser att vägförvaltningbör vara statlig väg-hållningsmyndighel, Kungl, Maj :t kan meddela föreskrifterhärom, Departementschefen.I paragrafen regleras kommuns skyldighet att tillhandahålla vägmark inomområde med stadsplan där staten är väghållare. Paragrafen har sin motsvarigheti 50 § första stycket och 53 § AVL (58 § första stycket FAVL). Den avviker isak från nämnda bestämmelser endast såtillvida, att den inte begränsats till enreglering av kommuns skjidighet att upplåta mark för byggande av väg utan avserskyldigheten att tillhandahålla vägmark över huvud taget, dvs. också vägmarksom behövs för åtgärd i samband med drift av väg. En bestämmelse om rätt tillersättning för kommunen, motsvarande 50 § andra stycket AVL (58 § andrastycket FAVL), har tagits upp i avsnittet om ersättning m. m. (70 §). Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 155 Departementschefen.Paragrafen innehåller en bestämmelse av innebörd att, om kommun underlåter attbygga väg, för vars byggande utgått statsbidrag, eller eftersätter skyldigheti fråga om vägs drift, statens vägverk kan förelägga kommunen att vidtarättelse vid äventyr att låter utföra nödvändiga åtgärder påkommunens bekostnad. Bestämmelsen motsvarar i sak 48 § första och andrastyckena och 49 § AVL (57 § första stycket FAVL). Den i 48 § tredje stycket AVL(57 § andra stycket FAVL) upptagna föreskriften om att yttrandeskall inhämtas innan meddelar föreläggande har inte getts någonmotsvarighet i lagen. En föreskrift med detta innehåll kan meddelas av Kungl.Maj :t. En bestämmelse motsvarandeden i 47 § AVL (56 § FAVL) om att kommun kan få statsbidrag till väghållninghar inte ansetts böra tas upp i lagen. Sådana statsbidrag får regleras i annanförfattning, Departementschefen.I paragrafen sägs att bestämmelserna i inte hindrar kommun ellerlandstingskommun att lämna bidrag till byggande av väg. De bestämmelser somåsyftas i paragrafen är dels 5 §, dels punkt 4 i övergångsbestämmelserna.Paragrafen motsvarar 12 § AVL (12 § FAVL). Underdenna rubrik ges bestämmelser om byggande av väg och om arbetsplan (1020 §§),Här återfinns vissa grundläggande bestämmelser som är upptagna i VSt. Departementschefen.I paragrafens första stycke anges olika former för byggande av väg och i andraoch tredje stycke;na förutsättningarna för byggande av väg. Paragrafenmotsvarar 4 § första och andra styckena AVL (4 § första stycket och 6 § FAVL), Iförsta stycket sägs att till byggande av väg räknas anläggning av ny väg,omläggning av väg i ny sträckning samt ombyggnad och förbättring av väg.Skillnaden mellan anläggning av ny väg och omläggning av väg torde vara svåratt ange på ett sätt som täcker alla förekommande fall. 1 varje omläggningsarbetefinns något moment av nyanläggning. Avgörande för frågan om nyanläggning elleromläggning av väg föreligger får bli den huvudsakliga karaktären av vägarbetet.Såsom nämnts har kategorin omläggning av väg försetts med tillägget "i nysträckning". Därigenom markeras skillnaden i förhållande till den nyinfördakategorin ombyggnad av väg. Mellan dessa två grupper föreligger en riktigolikhet i fråga om handläggningen av arbetsplan. När det gäller arbetsplan som avser endast om- Maj:ts proposition nr 1971 byggnadeller förbättring av väg kan nämligen till skillnad från vad som skall gälla ifråga om arbetsplan för omläggning av A'äg i ny sträckning utställelse och fastställelseunderlåtas under rissa betingelser. De företag som skall hänföras tillombyggnad av väg kan avse sådana arbeten som kurvrätning och liknande smärreändringar av vägs sträckning. Sådana mindre ingripande åtgärder omfattas alltsåinte av det nya begreppet omläggning av väg 1 ny sträckning. Ombyggnad ochförbättring av väg medför regelmässigt inte behov av ianspråktagande av störremarkområden och innebär mestadels inte heller någon större olägenhet för demsom bor intill vägen. Givetris förekommer vägbyggnadsföretag som är av såvälomläggnings- som ombyggnadskaraktär. Om det inte är lämpligt att dela uppföretaget i två eller flera etapper med skilda arbetsplaner, kan en arbetsplansom omspänner hela vägsträckningen inte behandlas i förenklad form, dvs. utan utställelseeller fastställelse. De iandra och tredje styckena angivna förutsättningarna för byggande av väg är isak oförändrade i förhållande till gällande rätt. För omläggning av väg i nysträckning har i likhet med vad som gäller för ombyggnad av väg och förbättringav väg ansetts tillräckligt att som förutsättning ange att företaget ärpåkallat från allmän synpunkt. Departementschefen.I paragrafens första stycke sägs att fråga om byggande av väg prövas avstatens vägverk efter samråd med samt att, om ochlänsstyrelsen har olika uppfattning, frågan skall hänskjutas till Kungl. Maj:t.Enligt andra stycket kan Kungl. Maj:t förordna att frågor om byggande av väg irissa fall skall prövas av . Bestämmelserna överensstämmer i sakmed vad som föreskrivs i 14 § AVL om ärenden av förevarande slag. Inte heller iförhållande till FAVL (14 §) föreligger någon principiell skillnad. Enligtmin mening bör liksom f, n, ges befogenhet att avgöra ärende ombyggande av väg, om det är uppenbart eller framgår av förberedande utredningav det ifrågasatta företagets betydelse och angelägenhetsgrad att företagetinte bör eller kan komma till stånd, I övriga fall bör frågan avgöras avvägverket eller, vid meningsskiljaktighet mellan och , Kungl.Maj:t. Om företagets genomförande förutsätter tilldelning av statliga medel,bör prövning ske i samband med upprättande av plan förmedelstilldelning. Vare sig beslut i ärende om byggande av väg meddelas avlänsstyrelse eller av och vare sig, i sistnämnda fall, företagetförutsätter tilldelning av statliga medel eller ej, bör enhgt min mening densom väckt frågan underrättas om beslutet. Maj :t kan meddelaföreskrifter i de hänseenden som jag nu har berört. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 157 Departementschefen.Paragrafen innehåller en erinran om (55, 88 och 90 §§) omskyldighet för staten att iordningställa och upplåta väg som gata inom områdemed stadsplan för vilket staten är väghållare. Paragrafen överensstämmer i sakmed 51 och 53 §§ AVL (59 § FAVL). Paragrafernainnehåller allmänna bestämmelser om vad som skall iakttas vid byggande av väg,bl. a. i förhållande till gällande bebyggelseplaner. Paragraferna motsvarar 4 §tredje stycket AVL och del av 4 § andra stycket FAVL. Enligt 13 § skall vidbyggande av väg tillses att vägen får sådant läge och utförande, att ändamåletmed vägen nås utan oskälig kostnad och med minsta intrång och olägenhet förannan. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 4 § tredjestycket AVL och med vad som föreslagits av de sakkunniga i 4 § andra stycket FAVL.Departementsförslagets avfattning ansluter närmare än sakkunnigförslaget tillmotsvarande bestämmelse i AVL. Enligt4 § tredje stycket AVL gäller att inom område, för vilket region-plan,generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller utomplansbestämmelser fastställts,väg inte får läggas så, att planen eller bestämmelsen motverkas. De sakkunnigahar framhållit att denna regel medför svårigheter i praktiken eftersom den integer möjlighet till dispens. Om vägmyndigheterna vill lägga väg på ett sätt somstår i strid mot gällande plan eller utomplansbestämmelser, kan arbetsplan avönskat innehåll inte fastställas förrän planen eller bestämmelserna ändrats.Sådana ändringar kan i stor utsträckning genomföras i samförstånd mellan vägmyndighetoch kommun. Nödvändigheten att avvakta upprättandet och fastställandet av dennya planen kan emellertid medföra tidsutdräkt som är mindre önskvärd. Enligt desakkunnigas mening talar starka skäl för att man såvitt möjligt söker motverkasvårigheter av nu antytt slag. Regeln i 4 § AVL om vägarbetsplans överensstämmelsemed de i paragrafen uppräknade planerna och utomplansbe-stämmelserna bör alltsåmjukas upp och förses med möjhghet till dispens. De sakkunniga föreslår därfören bestämmelse av innebörd att inom område med fastställd regionplan,generalplan eller stadsplan väg inte utan Kungl. Maj :ts tillstånd får läggasså, att företaget avsevärt försvårar användning av mark inom planområdet fördet i planen avsedda ändamålet. Vad gäller område med byggnadsplan skall enligtde sakkunnigas förslag länsstyrelse få befogenhet att meddela tillstånd tillfrångående av planen. Desaldiunnigas förslag om införande av möjlighet att för vägföretag medge dispensfrån bebyggelseplan har i princip godtagits av de allra flestaremissinstanserna. Endast några instanser är negativa och hänvisar därvid tillkommunernas planmonopol. Befintliga planer kan emellertid vara Maj:ts proposition nr 1971 föråldradeeller på annat sätt mindre väl anpassade till den utveckling som nödvändiggjortdet ifrågasatta vägbyggnadsföretaget. Genomförandet av en planändring är, somde sakkunniga har framhållit, inte sällan en så tidsödande och kostnadskrävandeprocedur, att vägbyggnadsverksamheten kan allvarligt motverkas, om planändringmåste inväntas. Jag delar de sakkunnigas uppfattning att en uppmjukning avnuvarande bestämmelser är motiverad och att möjlighet bör öppnas till dispensfrån planer och andra bestämmelser. Enlämplig lösning av hithörande frågor erbjuder enligt min mening den regleringsom finns i 3 kap. 2 § FBL. 1 huvudsaklig anslutning till denna reglering har i14 § tagits upp en bestämmelse enligt rilken i område med fastställdgeneralplan eller med stadsplan eller byggnadsplan väg skall byggas iöverensstämmelse med planen. Vidare föreskrivs i paragrafen att, om annarssärskilda bestämmelser gäller för marks bebyggande eller användning, såsom regionplan,utomplansbestämmelser eller naturvårdsföreskrifter, väg skall läggas så, attsyftet med bestämmelserna inte motverkas. Frågan om dispens från planer ochandra bestämmelser regleras i paragrafens andra stycke. Där föreskrivs attundantag från planen eller bestämmelserna kan medges, om särskilda skälföreligger. Undantag kan medges av Kungl. Maj :t eller den myndighet som Kungl.Maj :t bestämmer. Beträffande förfarandet vid dispensgivning behövs ingabestämmelser i . Frågan bör regleras genom administrativa föreskrifter.Förfarandet bör anpassas till grunderna för dispensgivning enligtbyggnadslagstiftningen. I 14§ andra stycket föreskrivs vidare att utan formlig dispens får göras mindre aikelsefrån plan, om åtgärden är förenlig med planens syfte. Givetvis bör föreskriftentillämpas med stor försiktighet. I regel bör samråd ske med byggnadsnämnden.Att allmänna eller enskilda intressen inte får förnärmas genom sådanaavvikelser är självklart. Departementschefen.Paragrafen ger grundläggande bestämmelser om arbetsplan för byggande av väg.Paragrafen har vissa motsvarigheter i 15 § första stycket AVL (15 § förstastycket och 16 § första stycket FAVL samt 13 § FVSt). Med hänsyn tillarbetsplanens centrala funktion har i departementsförslaget något störreutrymme ägnats åt regleringen av arbetsplan än i AVL. Förevarandeparagrafs första stycke ger uttryck för principen att för varjevägbyggnadsföretag skall upprättas arbetsplan. Detta överensstämmer helt medvad som gäller enligt AVL och med vad som föreslagits av de sakkunniga. Somframgår av den allmänna motiveringen (15,1,5) förordar jag i anslutning till desakkunnigas förslag att arbetsplan vid behov skall kunna delas upp i två led,en förberedande och en kompletterande arbetsplan. En bestämmelse härom hartagits upp i paragrafens första stycke. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 159 Iandra stycket anges grundkraven på arbetsplanens innehåll. Den mark som behövertas i anspråk för företaget skall sålunda anges i planen. Härutöver skallarbetsplan innehålla för vägbyggnadsföretagets genomförande i övrigt behövligauppgifter. Närmare föreskrifter om arbetsplans innehåll bör ges i VK. Redan avskyldigheten att i arbetsplan ange den mark som behöver tas i anspråk följeratt väganordningar som kräver användning av mark bör redorisas i planen.Uppgifter om markbehovet bör natiir-ligen åtföljas av en förteckning påfastighetsägare och innehavare av särskilda rättigheter till marken i fråga.Som har nämnts tidigare skall vägrätt kunna inskränkas så, att den inte medföralla de befogenheter som normalt skall tillkomma väghållaren (30 §). En sådaninskränkning bör framgå av arbetsplanen. Kostnadskalkyler bör givetvis ocksåtas upp i planen. Enligt andra stycket i förevarande paragraf behöver i förberedandearbetsplan andra uppgifter om vägbyggnadsföretaget än sådana som avser som skall tas i anspråk redorisas bara i huvuddrag. Genom att mark-behovetbestäms kommer även vägens sträckning att klargöras i den förberedande planen. På grundval av desakkunnigas förslag har i 19 § tagits upp en regel enligt vilken krävskompletterande arbetsplan innan ett vägbyggnadsföretag, för rilket förberedandearbetsplan upprättats, sätts i gång. En sådan regel kan i och för sig varatillräcklig för att få planarbetet fullföljt. Det har emellertid funnitslämpligt att i förevarande paragrafs tredje stycke skriva in skyldigheten attfullständiga en förberedande arbetsplan genom kompletterande arbetsplan såsnart det kan ske. Departementschefen.I paragrafen ges grundläggande bestämmelser om samrådsförfarandet vidutarbetande av arbetsplan. Paragrafen motsvarar i huvudsak bestämmelser i 17 §,18 § första stycket, 26 § första stycket, 38 § andra stycket och 41 § VSt (14och 22 §§ FVSt). Såsom nämnts i detföregående har till VägL överförts vissa i VSt upptagna grundläggandebestämmelser om handläggningen av vägfrågor. I förevarande paragraf har tagitsupp bestämmelser om det samråd som skall förekomma i samband med utarbetande avarbetsplan. Första stycket innehåller huvudbestämmelsen härom. Frånmotsvarande föreskrift i VSt skiljer sig bestämmelsen endast på så sätt, attsamråd föreskrivits skola ske också med fastighetsägare som berörs avvägbyggnadsförslaget. Mera detaljerade föreskrifter får ges i VK, bl. a. om detsammanträde på platsen som enligt gällande ordning skall hållas i samband medutarbetande av arbetsplan. Inom område med fastställdgeneralplan eller med stadsplan eller byggnadsplan får i samband med planensupprättande berörda fastighetsägare och kommunala myndigheter och andra som kanha ett väsentligt intresse i saken tillfälle att framlägga sina synpunkter påplanfrågan. Maj:ts proposition nr 1971 fandeväg inom planlagt område inte föreslås någon avvikelse från vad som bestämts ibebyggelseplanen, anser jag i likhet med de sakkunniga att sammanträde påplatsen med fastighetsägare och företrädare för kommunen inte skall behövahållas. I paragrafens andra stycke har därför intagits en bestämmelse sommöjliggör förenkling av samrådsförfarandet i nu ifrågavarande fall. Enligt gällande ordningfår samrådsförfarande vid upprättande av arbetsplan för beläggningsarbete ochmindre omläggnings- eller förbättringsarbete inskränkas med hänsyn tillomständigheterna i varje särskilt fall. Ägare till fastighet av vilken mark tasi anspråk skall dock alltid få tillfälle att yttra sig. De sakkunniga harföreslagit en med denna ordning i huvudsak överensstämmande reglering. I tredjestycket av förevarande paragraf finns motsvarande undantagsbestämmelser,anpassade till den terminologi som används i departementsförslaget. Möjlighettill förenklat samrådsförfarande föreligger sålunda i fråga om arbetsplaner somavser endast ombyggnad eller förbättring av väg. I sak torde denna beskrivninginte innebära någon inskränkning i förhållande till vad som gäller , eftersomdet som i VSt beskrivs som mindre omläggningsarbete närmast motsvararombyggnadsarbete i departementsförslaget. Som de sakkunniga har föreslagit harförenklingen i fråga om samrådsförfarandet gjorts tilllämplig också på detandra ledet av en arbetsplan i två led, det som i departementsförslaget kallaskompletterande arbetsplan. Motsvarande möjlighet till förenklat sainrådsförfarandebör finnas också i det fall då under utförandet av ett vägbyggnadsföretaguppkommer behov av att ändra en arbetsplan. Anledning saknas att intelikställa dessa två former av arbetsplan i fråga om samrådsförfarandet.Undantagsbestämmelsen i tredje stycket har därför gjorts tillämplig också påarbetsplan som innefattar endast ändring av arbetsplan för ännu ejfärdigställt vägbyggnadsföretag. En bestämmelse om att fastighetsägare, somskall avstå mark, även rid förenklat förfarande skall få tillfälle att yttra sighar tagits upp i tredje stycket. Departementschefen.I paragrafen har tagits upp grundläggande regler om utställelse av arbetsplan.I paragrafens första stycke sägs att arbetsplan skall utställas for granskning.Denna huvudregel finns också i AVL (15 § första stycket) och FAVL (15 § förstastycket). Närmare föreslcrifter, av vilka framgår bl. a. att harhand om utställelseförfarandet och vem som skall underrättas särskilt om utställelsen,finns nu i VSt och har av de sakkunniga placerats i FVSt. Motsvarigheter tilldessa föreskrifter har sin plats i VK. Enligt 38 § andra stycketoch 40 § VSt kan, om stad eller stadsliknande samhälle är väghållare, utställelseunderlåtas i fråga om arbetsplan för väg som enligt fastställd generalplan,stadsplan eller byggnadsplan skall Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 161 ingåi trafikled eller annan allmän plats. De sakkunniga föreslår att nu nämndalättnad i utställelseförfarandet bör gälla också i det fall då staten är väghållare.Som har framhållits rid 16 § har de som berörs av en arbetsplan för väg, somenligt fastställd generalplan eller enligt stadsplan eller byggnadsplan skallingå i trafikled eller annan allmän plats, genom utställelse av förslaget tillbebyggelseplan fått tillfälle att yttra sig innan planen fastställts. Om den iarbetsplanen föreslagna vägen inte i något hänseende avviker från vad sombestämts i den fastställda bebyggelseplanen, saknas anledning till utställelseav arbetsplanen. En bestämmelse som ger möjlighet att underlåta utställelse avarbetsplan i sådana fall har tagits upp i paragrafens andra stycke. I enlighetmed de sakkunnigas förslag har bestämmelsen gjorts tillämplig också på de falldå staten är väghållare. Paragrafens tredje styckereglerar ytterligare fall då utställelse av arbetsplan kan underlåtas. Dessafall har närmare behandlats i den allmänna motiveringen (15.1.5). Det är frågaom arbetsplan som avser endast ombyggnad eller förbättring av väg,kompletterande arbetsplan samt arbetsplan som innefattar endast ändring avarbetsplan för ännu ej färdigställt vägbyggnadsföretag. Som förutsättning föratt utställelse skall få underlåtas gäller i samtliga dessa fall enligt tredjestycket att mark inte behöver tas i anspråk med vägrätt eller med rätt somavses i 35 § eller att sådant ianspråktagande skriftligen medgetts av berördafastighetsägare och innehavare av nyttjanderätt eller serritutsrätt. Denpersonkrets som sålunda anges överensstämmer med den vars rätt skall beaktasenligt 15 § första stycket AVL. Att fordra skriftligt medgivande till ianspråktagandeav mark också av innehavare av annan särskild rätt till marken skulle, somvägverket också framhållit, vålla praktiska svårigheter som inte står iproportion till den ringa räckvidd som här ifrågavarande ingripandenregelmässigt har. Jag vill tillägga att bestämmelserna om ersättning i 55 och63 §§ gäller även till förmån för innehavare av sådan rätt. Reglernai tredje stycket innefattar vissa avrikelser från gällande rätt (15 § förstastycket AVL samt 26 och 41 §§ VSt). De grundar sig i huvudsak på vad desakkunniga har föreslagit (15 § andra stycket FAVL och 22 § FVSt). Departementschefen.I paragrafen behandlas fastställelse av arbetsplan och fastställelsebeslutsgiltighet. I första stycket sägs att arbetsplan fastställs av statens vägverkefter samråd med och att, om och harolika uppfattning, frågan skall hänskjutas till Kungl. Maj :t. Föreskrifterna överensstämmeri sak helt med gällande rätt och sakkunnigförslaget (15 § första stycket AVLoch 15 § första stycket FAVL). Förutsättningarnaför att fastställelse av arbetsplan skall kunna under- 6 1971.1 saml. Maj.ts proposition nr 1971 låtashar berörts i den allmänna motiveringen (15.1.5). Bestämmelser i ämnet hartagits upp i andra stycket av förevarande paragraf. Lagtekniskt har möjlighetenatt underlåta fastställelse anknutits till de fall då utställelse harunderlåtits med stöd av 17 § tredje stycket. Så kan ske i fråga om rissaarbetsplaner, om mark inte behöver tas i anspråk eller, om ytterligare markbehövs, ianspråktagandet skriftligen medgetts av berörda fastighetsägare ochinnehavare av nyttjanderätt eller servitutsrätt. De arbetsplaner som underdessa förutsättningar inte behöver utställas enligt 17 § tredje stycket ärarbetsplaner som avser endast ombyggnad eller förbättring av väg,kompletterande arbetsplaner och arbetsplaner som innefattar endast ändring avarbetsplan för ännu ej färdigställt vägbyggnadsföretag. Bestämmelserna iförevarande paragrafs andra stycke motsvarar, med de avvikelser som behandlatsi den allmänna motiveringen, bestämmelser i 15 § första stycket AVL samt 26 §andra stycket och 41 § VSt (15 § andra stycket FAVL). Fastställelsebeslutetsgiltighet regleras i paragrafens tredje stycke. Beslut om fastställande avarbetsplan förfaller, om inte från utgången av det år, under vilketbeslutet vann laga kraft, vägens sträckning blirit i sin helhet tydligt utmärktpå marken och i arbetsplanen angivet vägbyggnadsarbete påbörjats. Maj :, efter Kungl. Maj :ts bemyndigande, kan förlänga tiden, omsynnerliga skäl föreligger, varje gång . nämnda föreskrifteröverensstämmer i huvudsak med gällande ordning (15 § andra stycket AVL) ochsakkunnigförslaget (15 § första stycket FAVL). Möjligheten för Kungl. Maj:t attdelegera sin beslutanderätt är en nyhet i förhållande till AVL och FAVL. Tillskillnad från AVL men i likhet med FAVL nämns i departementsförslaget inte renstakningsom ett sätt att utmärka vägs sträckning.