prop · FU03122 · 1971-12-31 00:00:00 — Del nu sagda innebäralt bestämmelsen ora värdeslegringsexpropriation skuUe få en funktion liknandereglerna för markexploalörsfall i 70 och 73 §§ BL. Beträffandeden närmare utformningen av regeln kan jag i storl sett ansluta mig lillutredningens förslag. De ålgärder vilkas värdeförhöjande effekt medförexpropriationsbefogenhel bör vara av sådan arl all expropriation i och för sigskuUe kunna användas för deras genomförande. Däremot bör det inle krävas altsjälva arbetsorarådel faktiskt har förvärvats genom expropriation. Likaså bör detvara utan betydelse om arbetsområdet innehas med äganderätt eller med enbegränsad räll. Expropriationsbefogenhelen bör bara gälla sådana fall dåvärdestegringen eller nyttoeffekten av del allmärinas ålgärder är av merabetydande omfallning. Eftersom syftet med expropriationen skall vara atllUlgodoföra samhället väntad värdestegring bör expropriationsbefogenheleninträda på etl tidigt stadium, redan innan de värdeförhöjande åtgärderna harvidtagits. Som utredningen framhåller måste dock en förutsättning förexpropriationstillslånd vara all planläggningen av dessa ålgärder har nått sålångl atl del slår klart alt de komraer atl genomföras. laljredovisningbör inte krävas. Det är dock nödvändigt all åtgärdernas art och omfattningredovisas i stora drag så alt tillståndsprövningen kan bygga på en någorlundasäker uppfattning om den effekt åtgärderna får på kringliggande mark. Föralt lagregeln inle skall leda till stötande resultat i enskilda fall bör krävasall expropriation ter sig skälig med hänsyn lill kostnaderna för åtgärderna ochövriga omständigheter. Vid denna skälighetsprövning kan bl. a. beaktas allexpropriaten har erbjudit sig atl betala ul ersättning motsvarandevärdestegringen. En speciell situation föreligger då samhället i särskildordning uppbär bidrag av markägaren lill kostnaderna för viss åtgärd. Främståsyftas här gatukostnader. Sådan bidragsskyldighel raedverkar lill allvärdestegringen regelmässigt blir av begränsad omfallning. Dessa situationer tordedärför normall komma att falla utanför regelns tUlämpningsområde. Utredningendiskuterar närmare om inte bestämmelsen ora värdeslegringsexpropriation bordeav rättviseskäl kompletteras med föreskrifter om skyldighet för samhället all ien eller annan form utge kompensation till sådana markägare i grannskapet förvUka ell exproprialionsförelag har värdesänkande effekt. I likhet medutredningen anser jag emellerlid att frågan om sådan kompensation bör liksom f.n. lösas genom bestäraraelser i speciaUagsliflningen för delverksamhetsoraråde som del är fråga ora. Jag vill i detla sammanhang erinra oraall frågor ora s. k. grannskapsslörande verksamhet numera regleras genom mUjöskyddslagen. Ianledning av att en remissinstans har väckt frågan ora rätt till återlösen ivissa fall vUl jag påpeka atl ExL:s nuvarande regler ora återlösen ärformulerade på sådant sätl all de inle lorde bli tillämpliga vidvärdeslegringsexpropriation. Jag anser inle atl det finns anledning all nuändra dessa regler. Frågan om återlösningsregler kommer att tas upp vid denfortsatta behandlingen av utredningens förslag. Som utgångspunkt för behandlingen av frågor om ersättningvid expropriation har i förarbetena lill ExL uppställts den principen altexpropriatens förmögenhetsställning efler expropriationen bör vara densammasom om någon expropriation inte hade ägt rum. Å ena sidan kan expropriaten ienlighet härmed med fog kräva att inte bli drabbad av ekonomisk förlust lUlföljd av all hans egendom behöver tas i anspråk för atl tiUgodose ett allmäntintresse. Å andra sidan har den exproprierande ett lika befogat anspråk på allinte behöva betala för sådana värden som liUskapals genom hans egna insatser.Det finns inte någon anledning all tillämpa så generösa ersättningsregler attexpropriaten genora expropriationen och expropriationsändamålets genomförandegör ekonomisk . Dethar tidigare funnits en benägenhet atl i ersättningsfrågor se mera lUlexpropriatens än lill den ex]Droprierandes intressen. Expropriationsrättensersättningsregler var i elt äldre skede utformade på elt sätt som klart gynnadeden förre på den senares bekostnad. torde bottna i alt expropriation harbetraktats som elt extraordinärt och från rättvisesynpunkt tvivelaktigtingrepp i den enskilda äganderätten. sådani betraktelsesätt ter sig numerahelt otidsenligt och är främmande för en modem syn på förhållandel raellanenskUda och allraänna intressen när del gäller raarkanvändningen. Vid skUdalillfäUen har också lagändringar genomförts i syfle all motverka sådantillämpning av ersättningsreglerna som leder liU överkompensation. Trots deltahar från flera håll omvittnats atl expropriationsersättningarna allljäml oftabesläras lill högre belopp än vad som är skäligt. Del är bl. a. på koraraunalthåll en utbredd uppfattning atl expropriation är en ekonomiskt ofördelaktig förvärvsform.Delta har i vissa fall lett lUl all kommunerna inriktat sin planering på områdensom kunnat förvärvas ulan expropriation, trots all andra områden skulle varalämpligare från plansynpunkl. En sådan ordning är uppenbartotillfredsställande. Högaexpropriationsersältningar är ogynnsamma från allraän synpunkt inle baradärigenom att de raedför stora påfrestningar på den exproprierandes ekonomioch leder lill ovidkommande hänsyn i planeringssammanhang. De får ocksååterverkningar i fråga om den allmänna prisnivån på mark och bidrar lill atlskruva upp denna på ell från samhällsekonomisk synpunkt olyckligt sätl. I denmån höga markvärden grandas på spekulation i ökad avkastning på grand avförväntad ändrad markanvändning försvåras också ell rationellt utnyttjande avmarken för jord- och skogsbruk eller liknande ändamål . Markvärdestegrmgen,särskilt i och i närheten av tätorterna, har länge utgjort ett allvarligtproblem som det har varit svårt alt komraa till rätta raed. Mol bakgrand häravär del minst sagl otillfredsställande ora ersättningar vid expropriationbestäms på etl sätt som innebär all denna värdestegring inte bara godtas utant. Det finns i stället anledning all försöka utformaexpropriationsreglerna så all de dämpar markvärdestegringen. Denna beror lillstor del på förväntningar om sådan ändring i fråga om markens användning somleder till att dess avkastning ökar. Dessa ändringar är till stor del avhängigaav del ailraännas insatser raed planering o. d. Stora fördelar skulle vinnas omersättningsreglerna kunde ges sådan utformning alt möjligheterna all fåersättning för detla slags förväntningsvärden går förlorade. Över huvud tagetär det ett angeläget önskemål alt den exproprierande vid expropriation förallmänt ändamål inle skall behöva ersätta värden sora har uppstått till följdav samhällets egna insatser genom planerings-och investeringsverksamhet.Utredningen har lagt fram vissa förslag i denna riktning, vilka jag återkommertill längre fram. Enförutsättning för atl ersättningsreglerna i ExL skall ge expropriaten fullersättning ulan alt kommunen för den skull tvingas ersätta någraförväntningsvärden är alt reglerna får elt starkt inflytande på prisbildningeni den fria marknaden. För detla fordras i sin tur atl expropriation vid enrealistisk bedömning frarastår sora elt alternativ raan raåste räkna med.Härför krävs atl kommunerna bedriver en framsynt och effektiv markpolitik. Ensådan politik bör givelvis i första hand genomföras genom frivilliga förvärv.Exproprialionsraöjligheten bör dock tillgripas när det inle går atl på annatsätl komma över marken till ett pris som svarar mot den ersättning sora skullebli bestärad vid tillämpning av de föreslagna ersättningsreglerna. Delmöter enligt min mening inte några betänkligheter från rättssäkerhetssynpunktatl införa ersättningsregler i ExL som innefattar en mera rimlig avvägningmellan enskilda och samhälleliga intressen än de nuvarande, under förutsättningalt reglerna inle ges retroaktiv verkan. Ersättningsreglerna bör hindra atlsådana värden på mark som beror på spekulation uppkoraraer och ersätts iframliden. De bör däremot inte utformas så all ersältning inte komraer all ulgåför värden som på grund av gäUande lagstiftning redan föreligger. Expropriationkan äga rum under vill skUda förhållanden raed starkt varierandevärderingsförutsättningar och värderingsmöjligheter. Som exerapel kan nämnas åena sidan expropriation för lälbebyggelseändamål i ett starkt expansivt områdemed hastigt stigande fastighetspriser och å andra sidan expropriation förallmän väg eller kraftledning i en avfolkningsbygd där markvärdena sjunker.Även om den exproprierande som regel är staten eller kommun kan i vissa fallexpropriation beviljas till förmån för etl enskilt rättssubjekt.Ersättningsreglerna bör utformas så att de passar för alla skilda typer avsituationer. Medhänsyn till de stora olikheter som kan föreligga mellan skildaexproprialionsfail är del varken möjligt eller lämpligt alt i lagen närmareprecisera de metoder som skall användas vid ersättningens beräkning. Lagensregler bör ges en allmän utformning och la sikte på all ange vad sora skallersättas eller med andra ord raålet för ersättnings-beräkningen. Del fårankomma på de tillämpande organen all avgöra vilka metoder som i det enskildafallel bör användas för alt nå del uppställda målet. Jag vill också erinra omersättningsreglernas saraband med reglerna om förfarandet i expropriationsmål.Förfarandebesläm-melserna skall inle behandlas i della sammanhang, men vidutformningen av ersättningsreglerna bör beaktas att dessa inle onödigtvismotverkar strävanden atl få tUl slånd ell snabbi och koncentrerat förfarande.Inle minst viktigt är alt utformningen blir sådan atl frivilliga uppgörelserfrämjas. Efterdessa allmänna synpunkter övergår jag lill en fråga som har tilldragit sig storuppmärksamhet, nämligen fördelningen av bevis- bördan i expropriationsraål. Del förekommer ofta altparternas ståndpunkter i en värderingsfråga skiljer sig väsentligt frånvarandra och alt utredningen i målet inle ger något klart stöd för enderaståndpunkten. Det ligger f. ö. i sakens natur atl del ofta är svårt alt fåfram övertygande bevisning i frågor av denna typ. Det problem sora dåinställer sig är ora domstolen skall fastställa ersättningen lUl belopp somfaller i den övre eller i den nedre delen av marginalen eller om den bör stannaför elt medelvärde. Frågan om bevisbördan inora expropriationsrättenbehandlades utförligt vid reforra av ExL. Lagrådet anförde all därlika goda skäl föreUgger för visst högre och för visst lägre belopp del högrebör dömas ut. Om verkliga värdet inte kan fastställas exakt eller om osäkerhetråder ora detta borde enligl lagrådet bevisbördan åvila den exproprierande.Samma uppfattning beträffande tveksararaa fall redovisade andra lagulskollel isill utiåtande som godtogs av . Utredningen erinrar om atl domstolarna tidigare iskadeståndsmål ofta visade stor återhållsamhet när del gällde atl besläramaersättningsbeloppens storlek. Om inle full bevisning kunde förebringas lillslöd för ett yrkat belopp utdömdes endast elt lägre belopp. Mol denna bakgrundvar det enligl utredningen naturUgt all ha specialregler för expropriationsmål.Numera brukar emellertid domstolarna i skadeståndsmål efler skälighetsprövningdöma ul ell belopp, som erfarenhelsraässigt och raed hänsyn till förekoraraandeomständigheter i målet kan antas läcka skadan. Till slöd härför åberopasbestämmelsen i 35 kap. 5 § . Denna ger doraslolen befogenhetatl uppskatta skadan lill skäligt belopp när full bevisning inle alls ellerendasl raed svårighet kan föras. Med den utveckling sora sålunda har skell påskadeslåndsrällens oraråde lorde del enligt utredningen inte längre finnasnågra skäl för en regel om atl bevisvärderingen i expropriationsraål skall varamera generös mol den ersättningsberättigade än i skadeståndsmål. Reglerna bör ibåda fallen gå ul på all ersättningen skall så nära sora raöjligl motsvara denfaktiska förlusten. Utredningen anser därför all de redovisade uttalandenaav lagrådet och andra lagutskottet i anslutning lill reform inle äradekvata ullryck för en modern syn på hithörande frågor. Utredningen förordar istället alt parterna skall anses principiellt likställda i bevisningshänseende. Utredningens uttalanden om bevisbördan iexpropriationsraål har fåll ell blandat raottagande vid remissbehandlingen. Eltflertal remissinstanser främst sådana som kan sägas företräda deexproprierandes intressen tillstyrker förslagel i sak. Någraifrågasätter om inte de föreslagna principerna bör införas i lagtexten. Andraremissinstanser, däribland de båda doraslolar som har yttrat sig, anser atlgällande regler leder liU godtagbara resultat om de tillämpas på räll sätt. Dekritiska remissinstanserna gör bl. a, gällande att den exproprierande ofta harett väsentiigtmer omfattande utredningsmaterial till sitt förfogande än expropriaten ochdessutom har större möjligheter att få fram utredning genom offentliga organ,l. Vidare påpekas atl det i regel är den exproprierande somväljer tidpunkten för rättegången med de fördelar detla innebär i fråga ommöjligheterna atl bedriva utredningsarbetet. Motparten kan med hänsyn tillkostnaderna ofta inle ens påbörja delta arbete före stämningen och befinnersig därför i elt processuellt underläge. Remisskritiken ger inlenågot entydigt svar på frågan hur de uttalanden om bevisbördan som lagråd ochlagutskott gjorde lagstiftningsärende har påverkat domstolarnashandlande. Del har emellertid förekorarail alt domstolar i tveksamraa fall hardömt till expropriatens förmån då den exproprierande inle har kunnat direktmotbevisa dennes t. o. m, myckel löst grundade påståenden. Det säger sigsjälvt all en sådan princip kan leda till stötande resultat. Som utredningen framhållertorde domstolarna i skadeståndsrättsliga mål numera inle längre släUa upp kravpå full bevisning för skadans storlek för all döma ul ell visst ersättningsbelopp.Saknas tillförlitlig utredning bestäms ersättningen efter enskälighetsuppskattning. Härvid bygger domstolen sitt ställningstagande på denerfarenhet den har av liknande raål och på del material parterna tillfört delaktuella målet. lalar för all samma bevisregler bör kunna tillämpas iexpropriationsmål som i skadeståndsmål. Häremot kan visserligen invändas attden exproprierande har större möjligheter all förfoga över utredningsmaterialän expropriaten. Svårigheterna för expropriaten atl få fram material bör dockinte överdrivas, särskilt sora denne i princip inle behöver betalautredningskostnaderna i första instans och under vissa omständigheter inleheller i högre rält. Jag avser f. ö. all föreslå alt expropriatens ställning i dettahänseende ytterligare förstärks genom införande av en möjlighet att få förskottpå rättegångskostnad. Medhänsyn lill del nu anförda anser jag all de förat nämnda uttalandena avlagrådet och lagutskottet inte längre bör vara vägledande vid bevisvärderingeni expropriationsmål. I stället bör i sådana mål samma principer gälla som iskadeståndsrätlsliga mål. Någon uttrycklig bestämmelse härom i lagen synes miginle behövlig. Jag anser mig kunna ulgå från all domstolarna även utan en sådanbestämmelse koramer att följa de sålunda angivna principerna. Delsagda innebär att en viss bevisbörda alllid koramer att ligga på den somframställer ett yrkande i målet. Något mått av utredning skall aUlid krävas förbifall till yrkandet. Hur stärk bevisning som skall behövas blir beroende avolika faktorer. En fråga som härvid får stor betydelse är vilken av parternasom har de största möjligheterna alt förebringa bevisning. Om del exempelvisgäller alt värdera en rörelseskada måste det åligga expropriaten alt tUlhandahållautredning om tillgångar, Är det fråga om att bestämma värdet på en byggnad sora denexproprierande efler förhandstillträde har låtit riva kan kravet på bevisningfrån expropriatens sida däremot i regel inte sättas särskilt högt, ulan dennesuppgifter om byggnadens beskaffenhet torde få godtas ora de inte i och för sigförefaller osannoUka eller motsägs-av utredningen i målet. Några allmännaregler ora vUka beviskrav sora skall gälla i olika situationer kan inleuppställas, ulan det får överlämnas lill rättstillämpningen atl avgöra deltafrån fall lill fall efter allmänna överväganden. Ävenmed den mest fullständiga utredning är det ofta inte möjligt atl komma framtill ell bestämt värde utan endast lill vissa gränser inora vilka värdet skallligga. Situationen i expropriationsraål är med andra ord inte sällan sådan soraavses i 35 kap. 5 § , dvs. all full bevisning inle alls ellerendasl med svårighet kan föras om skadans storlek. Domstolen skall då med slödav nämnda lagrum uppskatta skadan lill skäligt belopp. I så fall ställs inlefrågan om bevisbördan på sin spels, ulan graden av sannolikhet för depåståenden som har framställts från ömse håll får beaktas i samband med den uppskattningsom domstolen gör. Målet bör vara all på grundval av den förebragla utredningennå fram lill en ersättning som så nära som raöjligl motsvarar den verkligaekonomiska förlusten. Frånvissa remissinstanser har efterlysts bestämmelser om ökad processledning fråndorastolens sida i syfle all få fram fullständig utredning i de fall sådan inleföreligger. Del är troligt all fördelar skulle slå atl vinna genom reformer isådan riktning. är dock en fråga som närmast hänger samman medförfarandet i expropriationsmål. Reglerna om förfarandet kommer emellertid inleall las upp i della sararaanhang. Jag vill dock frarahålla all vissaraöjUgheter redan finns för domstolen enligl 35 kap. 6 § all självmantföranstalta om bevisning. Frågan får ägnas uppmärksarahet under del fortsattautredningsarbetet rörande expropriationsrätten. IExL har gjorts en uppdelning av expropriationsersättningen i treersätlningsarter, löseskUling, ersättning för skada på restfaslighel ochersättning för annan skada (personlig skada). Del egentliga motivet tilluppdelningen lorde enligl utredningen vara all olika regler gäller förersällningsarlerna i fråga om hänsyn lill s. k. förelagsskada, ora avräkning avnytta raot skada saral om inleckningshavares räll lillexpropriationsersättningen. Utredningen förordar alt uppdelningen på treersättningsarler bibehålls och pekar bl. a. på alt den är ägnad all tvinga framklarhet i parternas yrkanden och domstolarnas motiveringar saml all den skaparförutsättningar för alt doraarna skall kunna tjäna lill ledning vid frivilligauppgörelser ora senare förvärv av andra objekt. Jag delar utredningensbedömning och föreslår alltså atl uppdelningen på tre ersättningsarlerbibehålls i lagen. De bör betecknas löseskUling, ersättningför fastighelsintrång samt annan ersältning. Jag återkommer senare till fråganora vad som skall inrymmas under de olika arterna. Jag får då också anledningall diskutera gränsdragningen mellan dem. I delta sammanhang vUl jag endastframhålla att det inte är raeningen alt skador skall kunna föras över från denena ersältningsarlen lill den andra. En skada sora inle ersätts genoralöseskiUing eller ersättning för fastighetsintrång, trots all den är av en typsora är hänförlig lill någon av dessa ersätlningsarter, skall alltså inleheller kunna kompenseras genom annan ersältning. Enligl ExL skall löseskillingen för faslighet som exproprierasraotsvara fastighetens värde raed hänsyn särskilt lill ortens pris ochfastighetens avkastning. Bestämmelsen ger alltså anvisning om vilka metoder somi första hand skaU användas vid värderingen. Utredningen förordar alt dennaregel ersätts med en bestämmelse som inte innehåUer något uttalande angåendevärderingsmetodiken utan i stället anger vad som skall ersättas genomlöseskiUing. Bestämmelsen bör utformas så alt löseskillingen för likartadeobjekt blir likvärdig och att sådana omständigheter som medför alt en fastighethar större värde för den ene ägaren än för den andre beaktas först vidbestäraraande av personlig ersättning lill fastighetsägaren. Syftet medvärderingen skall vara all bestämma det pris som en fastighet av ifrågavarandeart sannolikt skuUe betinga om den bjöds ul liU försäljning i allmännamarknaden. Del värde som koramer frara vid en sådan beräkning kallarutredningen marknadsvärde. Utredningensförslag om marknadsvärdet har i allmänhet godtagils vid remissbehandlingen.Däremot har viss kritik riktats raot en del av utredningens uttalanden ora deprinciper sora bör vara vägledande vid fastställande av marknadsvärdet. Jagdelar utredningens uppfattning atl reglerna om löseskUling nu bör utformas såall de anger vad som skall ersättas eller raed andra ord målet för värderingenulan atl precisera vilka raeloder som skall användas för alt nå detta mål.Genom en sådan utformning av lagen markeras klarare syftet raedexpropriationsersättningen, som domstolarna får större frihet allför varje särskUl fall utnyttja de värderingsmetoder sora med störstasannolikhet leder tUl rättvisande resultat. Vad som skall ersättas genoralöseskillingen bör sora utredningen föreslår i princip vara fastighetensmarknadsvärde, dvs. del pris fastigheten sannolikt skulle betinga vidförsäljning i den allmänna raarknaden. Principen behöver eraeUertid, sora jagtidigare antytt och strax närmare skall utveckla, för vissa fall modifierasbl. a. för all en koraraun, sora exproprierar fastighet förlälbebyggelseändaraål, inle skall få betala för en värdeökning som kommunensjälv åstadkommit och som har samband med lälbebyggelseulvecklingen. I likhetmed utredningen an- serjag att man vid värderingen inte skaU la hänsyn vare sig liU denexproprierandes särskilda intresse att förvärva fasligheten eller till attfastigheten kan vara svår all sälja på den allmänna marknaden på grund av allexpropriation är aktuell. Några uttryckliga föreskrifter härom kan inle ansesbehövliga. Enersättningsregel som vilar på principen om rätt lill ersättning förfastighetens marknadsvärde lorde i många fall leda lill i stort sett samraaresultat som gällande räll. Den kan dock antas medverka till all utredningenmera direkt koraraer all inriktas på all utröna marknadsvärdet, exempelvisgenom prisstatistik, och motverka användningen av raer eller mindre omfattandek;ilkyler med hypotetiskt underlag. Åtminstone i fråga om fastigheter av sådantyp som relativt ofta är föremål för orasättning på marknaden är det naturUgtall vid bestämmande av marknadsvärdet fästa avgör;ande vikt vidprisjämförelser, medan exempelvis avkastningsberäkningar ochproduklionskostnadsberäkning-ar huvudsakligen får karaktären avkontrollfunktioner. Av stor betydelse för valet av värderingsmetod blirnaturligtvis vilken utredning som finns tillgänglig. Såsom har framhållitsunder remissbehandlingen lorde del ofta ha mindre betydelse vUkenvärderingsmetod sora används än all underlaget för värderingen är avtillfredsställande kvalitet. Viden prisjäraförelse som syftar lill atl få frara ell raarknadsvärde raåstegivetvis beaktas att inle alla fastighelsförsäljningar är lika användbara somuttryck för den fria prisbUdningen. Sålunda bör man, i likhet med nuvarandepraxis, i regel bortse från förvärv där köpeskillingen i betydande mån harpåverkats av andra än marknadsmässiga faktorer, exempelvis släktskap ellerandra speciella relationer mellan parterna. I vissa fall kan priset vid enfastighelsförsäljning ha legat på särskUl hög nivå på grund av exempelvis fastighetensspeciella läraplighel som underlag för en utvidgning av verksamhet som bedrivspå en grannfaslighel. Om elt sådant köp skall läggas lill grund förbestäraraande av ell marknadsvärde måste korrigering ske med hänsyn till hur despeciella omständigheterna kan antas ha påverkat priset. Vidprisjämförelser bör man normalt bortse från sådana förvärv som kan ha ståttunder inflytande av enskUd parts mer eller mindre utpräglade monopolställning.I praktiken synes delta främst ha sin betydelse vid enskilt säljarmonopol.Situationen är en annan när raarknaden doraineras av kommunen, antingen dennauppträder på köpar- eller på säljarsidan.