prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — Somfraragår av det föregående förordar jag alt medverkansreglerna i 23 kap.brottsbalken inte skall vara tiUämpliga vid brolt raot FN-lagen. Enligt RÄ ärdet under sådana förhållanden i vissa hänseenden av särskild vikt atl gärningsmannaskapetär klart definierat. Transporter lill eller från blockerad stat kan medförastora inkomster. Det kan enligt RÅ framstå som angeläget att med åtal ochyrkande om förverkande kunna ingripa inte endast raot rörelseidkaren själv utanockså mot hans anställda, t. ex. lastbilsförare. Det bör enligt RÅ avlagtexten klart framgå i vad mån förbud skall kunna riktas också mol sådanapersoner. Jagdelar RÄ:s uppfattning och i andra stycket av förevarande paragraf har ienlighet härmed tagils upp en bestämraelse av innebörd att förbud enligt förstastycket får riktas mot ägare och brukare av transportmedel samt mol befälhavareoch besättningsman på transportmedel. Bestämmelsen tar enligt sin ordalydelsesikte endast på personal som tjänstgör på fartyg och luftfartyg men avser altomfatta också personer som tjänstgör på tåg, lastbilar och andra landgåendetransportmedel, även ora sådan personal inte kan sägas vara befälhavare ellerbesättningsman. Bestäramelsentorde inte innebära någon avvikelse i sak från vad koiii-raitlén har åsyftat raedsill förslag. I tredjestycket har i överensstämmelse med 8 § andra stycket koniinit-téförslagettagits in en bestämmelse, enligt vilken Kungl. Maj :t får ined- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 87 delaförbud alt lämna eller förmedla uppdrag att utöva enligt första stycketförbjuden verksainhet. Bestämmelsen möjliggör ingripande mot t. ex. befraktningav fartyg för persontransporter till eller från blockerad stat (jfrprop. Paragrafeninnehåller en regel om dispens från sanktionsförbud. Enligt vad kommitténuttalat har Kungl. Maj :t möjlighet att inom ramen för sina befogenheter enligtfullraaktslagen i enskilda fall dispensera från förbud som meddelats med stödav lagen. Kommittén har inte ansett någon uttrycklig bestänimelse om dennadispensmöjlighet vara behövlig. 1 den aUmänna motiveringen(avsnitt 8.1.6) har jag uttalat, att Kungl. Maj :t bör ha möjlighet alt ienskilda fall medge dispens från meddelat förbud. Jag har också förordat atten uttrycklig bestämmelse härom tas upp i den nya lagen. I enlighet härmedföreskrivs i förevarande paragraf av departemenlsförslaget, att Kungl. Maj:tkan för visst fall medge undantag från förbud som meddelats med stöd av 38 §. Sora jag har framhållit iden allmänna motiveringen är utrymmet för dispens från förbud, som meddelatsmed anledning av ett bindande beslut från säkerhetsrådet, mycket begränsat.Teoretiskt sett bör det över huvud tagel inte finnas utrymme för dispens,eftersom å ena sidan förbud med stöd av lagen får meddelas endast i den mån detär påkaUat med anledning av en resolution av säkerhetsrådet och å andra sidanSverige är folkrättsligt förpliktat att uppfyUa sanktionsföreskriflerna i ettbindande beslut av rådet. Man måste dock räkna med att det i vissa fall av rentpraktiska skäl risar sig inte vara möjligt att avgränsa förbudsbestämmelsernasomfattning raed sådan exakthet alt man med säkerhet uppnår fullständig överenssläraraelsemed rådets resolution. Det kan sålunda uppkoraraa situationer i praktiken sominte kunnat förutses när förbuden utformades och sora formellt omfattats avdessa men vid en närmare analys av resolutionen visar sig falla utanförsanktionsbestämmelserna. Uppkommande problem av den arten kan lösas med hjälpav dispens. Undantagssilualioner kan länkas, där ett dispensförfarande är denenda praktiskt frarakoraliga vägen all i etl brådskande läge åstadkomraa ettresultat sora är riraligt och i överensstämmelse med sanktionsresolutionensanda. Möjligheternaatt utnyttja dispensregeln är givetvis större när det är fråga ora endast rekoraraenderadesanktioner. Avsikten är dock att dispens-givningen skall vara restriktiv. Rent allraäntkan sägas alt undantag från raeddelade förbud inte bör medges, när åtgärden ifråga kan medföra nytta för den blockerade staten eller i övrigt är ägnad attmotverka det aUraänna syftet raed sanktionen. Maj:ts proposition nr 1971 Dispensgivningtorde aktualiseras framför allt i sådana fall då någon i god tro har förvärvateller på annat sätt fått sanktionsvaror i sin besittning. I synnerhet kommerhär i fråga de situationer som omfattas av 6 § departementsförslaget. Jag kan idet hänseendet hänvisa till vad föredragande departementschefen uttalade underförarbetena till den pragraf i Rhodesialagen som motsvarar 6 § i den nya lagen (prop.1969: 78 s. 48 49). Skulle t. ex. en person, som förvärvat en vara i strid motförbud enligt 6 § i den nya lagen utan att ha insett eller bort inse varanskaraktär av sanktionsgods, senare få visshet härom, blir ofta nog hansmöjligheter att på ett lagligt sätt förfoga över godset alltför begränsade, omhan inte har möjlighet att få dispens när del gäller vidare åtgärd med varan.Jag kan i denna del hänvisa till vad jag har anfört vid 6 §. Dispensbör kunna komma i fråga även i andra fall än i godtrossituationer. Med hänsyntill den förevarande lagstiftningens art torde det, som jag har framhåUit,inte kunna undvikas alt meddelade förbud ibland leder till inte önskade och vidbestämmelsernas meddelande inte förutsedda effekter. Så t. ex. kan i ett visstfall undanlag från ett förbud mot transitering av gods genom blockerad statbefinnas önskvärt, exempelvis med hänsyn till intresset av att tredje landinte drabbas. Ett annat fall då dispens kan vara befogad föreligger när frågaär om leverans av varor för humanitära ändaraål, exerapelvis i saraband raed ennaturkatastrof. Paragrafenreglerar förhåUandet raeUan förbud sora har raeddelals med slöd av 38 § ochavtal som har ingåtts innan sådant förbud trätt i kraft. Paragrafen motsvarar 9§ komraittéförslaget och 7 § Rhodesialagen. I9 § kommiltéförslaget har tagits upp en bestämmelse av innebörd att Kungl. Maj :tfår föreskriva alt förbud enligt 38 § skall gälla, även om avtal om förfarandeeller åtgärd som där sägs har slutits innan sådant förbud har trätt i kraft. Isitt reraissyttrande understryker exportföreningen ra. vikten av altmöjligheten lill en retroaktiv tillämpning av sanktionslagstiftningen begagnasraed stor återhållsarahet av hänsyn till de skador sora annars kan drabbasvenska företags anseende i utlandet. a. gäller detta om den föreslagna beslämraelsenfår avse svenska bankers utfästelser under garantier och rembourser. Harsådana utfästelser lämnats före sanktionslagsliftningens ikraftträdande, börde enligt organisationerna alltid få fullgöras. allmänna motiveringen (avsnitt 8.1.6) har jag framhållit att enligt svenskarättsprinciper av statsmakterna meddelade förbud mot vissa handlingar tordebryta redan ingångna avtal angående sådana handlingar, sårida inte uttryckligbestämmelse om annat har meddelats. Jag förordade därför atl en bestämmelse iämnet borde få det innehåUet att förbud enligt 38 § skall gälla även om avtalom förfarande eller åtgärd som där sägs Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 89 harslutits, innan sådant förbud trätt i kraft, men atl Kungl. Maj:l skall kunna ivisst sanktionsfall förordna ora undantag från denna huvudregel. Förevarandeparagraf i deparleraentsförslaget har utformats i överensstämmelse härmed. Paragrafens huvudregelinnebär, atl en avlalsförpliktelse, som strider mol förbud meddelat med stöd avbestämmelse i 38 §, inle får fullgöras och alt detta gäller även när det avtalpå vilket förpliktelsen grundas har ingåtts innan förbudet trädde i kraft. Soraexempel kan näranas att ett transportavtal har ingåtts innan säkerhetsrådetfattade ett sanktionsbeslul raot transport av vissa varor och att sådanatransporter som avses med avtalet därefter har kommit att omfattas av förbudenligt 5 § 2 och 6 §. Verkställer någon sådan transport i enlighet med avtaletsedan förbudet har trätt i kraft, gör han sig skyldig till brottslig handling.Han kan inle lill sitt försvar åberopa att han redan före förbudetsikraftträdande eller rentav före säkerhetsrådets sanktionsbeslut har åtagit sigall verkställa transporterna. Däremot kan han självfaUet inte fällas tillansvar för transporter som han har fullgjort innan förbudet trädde i krafl. Beträffande de påpekanden,som exportförening in. har gjort, vill jag framhålla alt frågan i vad månundanlag från huvudregeln i förevarande paragraf bör göras måste i första handbli beroende av innehållet i säkerhetsrådets resolution i det enskilda fallet.En förutsättning för att Kungl. Maj :t skall kunna medge undanlag är givetvisalt så kan ske utan att därmed åsidosätter sina förpliktelser enligtden aktuella resolutionen. Del är å andra sidan ingenting som hindrar atl Kungl.Maj :l endast delvis utnyttjar befogenheten enligt denna paragraf, t. ex. såall avtal sora har träffats före viss lidpunkt, exempelvis dagen försäkerhetsrådets resolution, får fullföljas, medan avlal som har ingåtts efterdenna lidpunkt men innan förbud enligt den svenska lagen trädde i kraft drabbasav fullgörelse-förbud. Inom raraen för vad resolutionen raedger får SläUningslagandeti sådana frågor bli beroende på en läraplighelsprövning. 11§ Paragrafen innehåller ansvarsbestämmelser och motsvarar 10 § komraittéförslagetoch 8 § Rhodesialagen. aUmänna motiveringen (avsnitt 8.1.5) har jag uttalat min principieUa anslulningtill kommitténs förslag att överträdelse av förbud som har meddelats med stödav FN-lagen skall vara underkastad straffansvar, om överträdelsen sker uppsåtligeneller av grov oaktsamhet. GeneraltuUstyrelsenerinrar om atl överträdelser av import- och exportförbud i allmänhet ärunderkastade varusmugglingslagens straffbestäraraelser. Enligt styrelsensmening är överträdelser av de import- och export- Maj:ts proposition nr 1971 förbudsom avses i 3 § kommittéförslaget (3 § departementsförslaget) atl anse somsamma brottstyp och lika straffvärda som överträdelser av t. ex. de alhnännaimport- och exportförbuden. Införsel eller utförsel i strid mot förbud enligtnämnda paragraf torde av bl. a. den anledningen böra bestraffas enligtvarusmugglingslagen. Härigenom skulle tullpersonalen genom bestämmelserna i1319 §§ varusmugglingslagen om förundersökning, beslag m. m. kunna medverkatill att hindra och beivra överträdelser raed betydligt större effektivitet änvad som annars torde bli fallet. Somjag frarahållit tidigare är det enligt rain raening angeläget att sanktionsbrotti största möjliga utsträckning regleras efter enhetliga bestämmelser. Jag ärdärför inte beredd att på sätt som generaltuUstyrelsen föreslagit förorda en straffrättsUgsärbehandling av överträdelser av förbud enligt 3 § departeraentsförslagel. Enligtkoraraitténs förslag skulle straffsatserna i överensstämmelse raed vadsora gäller enligt 8 § första stycket Rhodesialagen utgöra böter ellerfängelse i högst vid uppsåtligt brott och böter eller fängelse vid oaktsamhetsbrott. Enligt exportföreningen m. fl. bör maneftersträva att nå sådan överenssläraraelse med varusmugglingslagens bestämraelseratt preskriptionstiden för brolt som inle är grovt blir , dvs. altstraffmaximum för sådant brott sätt till fängelse etl år, Sverigesadvokatsamfund anser det kunna starkt ifrågasättas om oaktsamhetsfall hörbedömas som så allvarliga alt frihetsstraff bör ifrågakomma, särskilt motbakgrund av att den förverkanderegel som har föreslagits i många fall kanmedföra en mycket kännbar påföljd. Detär här fråga ora brott sora motverkar syftet med riktiga internationellasanktionsbeslut och som kan gälla starka ideella intressen eller betydande ekonoraiskavärden. Med hänsyn härtill får de av komraittén föreslagna straff latitudernaenligt min mening anses väl avvägda och jag finner inte anledning att frångåkommitténs förslag i denna del. Kommitténhar föreslagit en bestämmelse om att ansvar inte skall ådömas i ringa fall. Enregel av detta innehåll finns i 8 § första stycket Rhodesialagen. Länsåklagarmyndigheleni ifrågasätter behovet av en sådan bestäraraelse underhänvisning lill bl. a. alt åtalsprövning enligt förslaget skall verkstäUas av Kungl.Maj :t eller rayndighel som Kungl. Enligt Svenska hamnförbundetär det en brist i de av koraraittén föreslagna straffbestämmelserna att deinte innehåUer någon föreskrift om straffansvar för det fall att oaktsamheteninte har varit grov men det å andra sidan inte kan sägas vara fråga om ringafall. Jagdelar inle den från åklagarliåll framförda uppfattningen att en regel om attansvar inte bör kunna ådömas, när brottsligheten bedöras vara av ringabeskaffenhet, är onödig raed hänsyn till att särskild åtaisprövning skall ske.Jag biträder därför kommitténs förslag om straffrihet i ringa fall. Jag är inteheller beredd att förorda en utvidgning av det straffbara om- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 91 rådettill att omfatta också överträdelser vilka sker av oaktsamhet som icke är grov. 1första stycket av förevarande paragraf i deparlementsförslaget har i enlighetmed det anförda tagils upp bestämmelser av innebörd, alt uppsåtligöverträdelse av förbud enligt 38 § skall bestraffas med böter eller fängelse ihögst , att överträdelse som skett av grov oaktsamhet skall bestraffasmed böter eller fängelse samt atl ansvar inte skall ådömasi ringa fall. Oaktsamhet kan vara atlbedöma sora grov exerapelvis när gärningsmannen med hänsyn tillomständigheterna uppenbarligen hade bort inse alt varor raed rilka han tagitbefattning utgjorde sanktionsgods. Bland orasländigheier som kan vara altbeakta kan nämnas all det i ett enskilt fall på grund av pressuppgifter fåranses notoriskt att ett visst parti gods, som har lagrats i en hamn i avvaktanpå vidare transport, är sanktionsgods. Speciella, iögonfallande orasländigheiersora tyder på att raan i ett visst fall har att göra med sanktionsvaror börsålunda föreligga, för att oaktsamheten skall kunna bedöraas som grov. Någonsträngare undersökningsplikt avses inte. En person som i ingår avtalom leverans av en vara till utlandet skall inte behöva närmare undersöka vartvaran är avsedd alt slutligt levereras, om inte särskilda omständigheter lyderpå alt varan är avsedd att införas lill blockerad stal (jfr prop. 1969: 78 s.52). Huruvidaringa fall skall anses föreligga får bedömas frärast med hänsyn till i vad mångärningen i del enskilda fallet motverkar de aktueUa sanktionernas allmännasyfte. torde emellertid en gärning få bedömas sora ringa, även ora deni och för sig kan raotverka detla syfte, t. ex. 0111 del rör sig om en leveransav livsmedel och leveransen tillgodoser från humanitära synpunkter behjärtansvärdaändaraål. Kommillénhar framhållit, all ansvar för överträdelse av förbud enligt 38 § i vissutsträckning bör kunna inträda vid fall av underlåtenhet alt handla. bör utgångspunkten därvid vara alt en underlåtenhet bör bestraffas soraaktivt handlande, om den ler sig lika straffvärd som sådant handlande.Exportföreningen ra. anser att detta inte lorde böra gälla generellt. Denav koraraittén åberopade grundsatsen torde enligt dessa remissinstanser gällaendast vid vissa effekldelikt. Jagdelar i princip den uppfattning som har kommit till uttryck i remissyttrandet.Förbud enligt 38 § orafattar väsentligen bara sådana förfaranden sonisvårligen kan tänkas koraraa till stånd utan positivt handlande. Som koraraitténockså torde ha raenat kan däremot underlåtenhet att ingripa ibland bedömas sompositivt handlande, t. ex. om någon som utövar kontinuerlig ledning av en verksaraheturaktlåter att ingripa raot företeelser i verksamheten som innefattaröverträdelse av förbud (jämför lagrådels uttalande i prop. 1969: 78 s. 84).. Koraraitténhar sora exerapel nämnt hl. a. att ett aktiebolag i , som har etlbestämmande inflytande över Maj:ts proposition nr 1971 etlutländskt bolag, underlåter att försöka se till att dotterbolaget upphör raeden verksamhet sora strider raot sanktionslagstiftningen. m.fl. har i anslutning härtiU anmärkt, alt enbart del förhållandet att ett bolaghar ett bestäraraande inflytande över etl annat bolag inte kan föranleda attbolagsledningen i moderbolaget skall anses som gärningsinan beträffandehandlingar sora företas inora dotterbolaget. Jag vill i och för sig intebestrida riktigheten av detta påstående. Sora framgår av vad jag harpåpekat kan emellertid de styrande i moderbolaget, ora de kontinuerligt utövarledningen av dotterbolagets verksarahet, anses skyldiga att försöka tillse attförfaranden sora strider mol sanktionslagstiftningen upphör i dotterbolaget.Vad härvid och i liknande situationer skäligen kan begäras får, som koraraitténhar uttalat, bero av orasländigheterna i det särskilda fallet. Jaghar tidigare (avsnitt 8.1.5) nämnt, all jag ansluter raig till koramitténsförslag atl raedverkansreglerna i 23 kap. inte skall varatillämpliga vid överträdelse av förbud som meddelats med stöd av FN-lagen. Enregel härom har tagits in i andra stycket av förevarande paragraf. Som jagockså har anfört i den aUmänna motiveringen kommer enligt raitt förslag inteheller försök, förberedelse eller stämpling lill brott att kunna bestraffasenligt den nya lagen. Enligtkoraraitléförslaget skall i fråga oni den nya lagens tillämplighet i rummet deallmänna reglerna i 2 kap. gälla. Som jag har anfört i denallmänna motiveringen (avsnitt 8.1.5) biträder jag detta förslag. Dettaresultat uppnås utan att någon bestämmelse i ämnet tas upp i lagen. Jag vill idetta sammanhang erinra om vad jag har uttalat i den aUmänna motiveringen däromatl i det enskilda sanktionsfallel förbudsbestäniinelser-na kan utformas påsådant sätt att utomlands begångna gärningar helt eller delris faller utanförtillämpningsområdet. Härigenom kan man i praktiken uppnå samma effekt somgenom generella regler om inskränkningar i svensk domstols behörighet. Dessaparagraf er innehåUer regler om förverkande på grund av brott mot den nyalagen. Paragraferna motsvarar 11 och 12 §§ koramitléförslaget resp. 9 och 10 §§Rhodesialagen. Koinniitténhar föreslagit förverkanderegler sora överenssläninier med 9 och 10 §§Rhodesialagen, vilka i sin tur har 36 kap. 1 och 2 §§ soraförebild. Enligt exportföreningen ra. bör förverkande inte kunna ske rid andra brolt än sådana som har begåtts uppsåtligen. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 93 emellertidatt raöjlighet till förverkande bör finnas också vid oaklsarahels-brott,särskilt raed hänsyn lill alt förverkanderegler på förevarande område kan antasha en stark brottsförebyggande effekt. Som koinmittén harföreslagit bör de även inora specialstraffrätten i allmänhet tillämpligabestämmelserna i 36 kap. 4 och 12 §§ i fråga ora vera förverkandefår riktas raot resp. vem förverkad egendom skall tillfalla gälla också påförevarande oraråde. 1enlighet med det anförda har 12 och 13 §§ departementsförslaget med en mindrespråklig ändring utformats i överensstämmelse med 11 och 12 §§ koraraitléförslaget. Paragrafeninnehåller en regel ora särskild åtalsprövning rid brott raot FN-lagen.Paragrafen motsvarar 13 § koramitléförslaget och 11 § Rhodesialagen. Rhodesialagen innehållerill § en bestäraraelse ora särskild åtalsprövning vid brott raot lagen. Enligtdenna bestäraraelse får åtal för sådant brott väckas endast efter förordnandeav Kungl. Maj :t eller den Kungl. Maj :t bemyndigar. 1 13 § kommiltéförslagethar tagits upp motsvarighet till denna bestämmelse. Kommilléns förslag i dennadel har godtagils av remissinstanserna. Med hänsyn lill FN-lagens speciellanatur finner också jag att en ordning med särskild åtalsprövning bör gälla. Sorakoramiltén har föreslagit bör prövningen ankomma på Kungl. Maj :t eller den Kungl.Maj :t bemyndigar. I den mån denna delegationsrätt utnyttjas bör bemyndigandelämnas riksåklagaren. Genora kravet på särskild åtaisprövningkan åtal underlåtas bl. a. när lagföring skulle te sig stötande. Vidåtalsprövningen bör hänsyn kunna las till atl en handling, som enligt sanktionslagstiftningenär förbjuden, i det enskilda fallet kan vara ursäktlig. Sådan kan situationenvara t. ex. om en svensk medborgare har varit bosatt i den statsom är utsålt för sanktioner och där ägnat sig åt handel med varor som omfattasav sanktionerna. Detsamraa torde i undantagsfall också kunna gälla t. ex.beträffande svensk raedborgare som utomlands i annan stat än den blockeradehar vidtagit någon åtgärd sora inte är straffbar enligt sanktionslagstiftningenpå orten raen väl enligt den svenska lagen. Del kan även tänkas fall då svenskmedborgare utomlands kan vara skyldig, exerapelvis enligt rekvisitions- eller förfogandelagstiflningpå orten, att vidta åtgärd som är förbjuden enligt den svenska sanktionslagstiftningen. Några reraissinstanser haruttryckt farhågor för alt möjligheterna att underlåta åtal komraer atlutnyttjas alllför restriktivt. Bedriver en svensk medborgare affärsverksamhet iannat land, som enligt vad han har skälig anledning anta, lojalt deltar i FN:ssanktioner, bör han enligt dessa remissinstanser regelmässigt inte åtalas, omhan handlar i enlighet raed det lan- 94 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Enligt min niening kan ett sådant fall sora reraissinslanserna nämneribland vara sådant att åtal inte bör väckas. Det är emellertid inle möjligt atlgöra några generella uttalanden om i vilka situationer åtal bör underlåtas. ParagrafeninnehåUer en bestämmelse om avvisning i vissa fall av utlänning. Paragrafenmotsvarar 14 § kommiltéförslaget och 12 § Rhodesialagen. I 19§ utlänningslagen har bland grunderna för avrisning under punkt 6 upptagits detfallet att det i lag eller raed slöd av lag har meddelats bestämmelse omavvisning med anledning av resolution, som har antagits avFNrs säkerhetsråd.Enligt 12 § Rhodesialagen kan avvisning ske av utlänning, som skäligen kanantas ha hemrist i och ha begått eller avse att begå handling som slåri strid mot förbud enligt Rhodesialagen. Bestäraraelsen är föranledd avbindande beslut i en av säkerhetsrådels Rhodesiaresolutioner. I 14§ koramitléförslaget har tagils upp en bestäraraelse, enligt vilken Kungl. Maj:tfår förordna alt utlänning som skäligen kan antas ha hemvist i blockerad statoch ha begått eller avse att begå sådan handling som står i strid raot förbudenligt 38 § kan avrisas i den ordning som föreskrivs i utlänningslagen. Sorajag har anfört i den allmänna inotiveringen (avsnitt 8.1.4) bör i FN-lagen tasin en bestämmelse som gör det möjligt för Kungl. Maj:t att meddela föreskriftom avvisning i den ordning som föreskrivs i 19 § utlänningslagen. En sådanbestämmelse har tagils upp i förevarande paragraf. Bestämmelsen överensstämmermed 14 § kommiltéförslaget. Enligtden föreslagna bestämmelsen får endast handlingar som har vidlagils efter detatt förbud, meddelat med stöd av FN-lagen, har trätt i kraft föranledaavvisning (jfr prop. 1969: 78 s. 58). Bestämmelsen kan å andra sidan i principtillämpas oberoende av var handlingen antas ha ägt rum eller komraa alt äga ruramen en förutsättning är givetvis atl handlingen står i strid mot förbud somgäller enligt den svenska FN-lagen. Däremot krävs inle alt utlänningen också ärunderkastad svensk domstols behörighet. Jagföreslår att FN-lagen träder i kraft . Lagens giltighetstid börinte begränsas. Rhodesialagenbör upphöra att gälla rid FN-lagens ikraftträdande. I samband därraed bör Kungl.Maj :t med stöd av FN-lagen meddela de bestämmelser om sanktioner mot Rhodesiasom behövs för att ersätta Rhodesialagen. Somhar uttalats i prop. 1970: 62 med förslag om fortsalt giltighet av lagen (1966:158) angående utvidgad tillämpning av lagen Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 95 (nr299) om förbud i vissa fall raot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m. m.och av lagen den 21 raars 1940 (nr 176) raed vissa besläramelser ora fraktfart raedsvenska fartyg bör lagen upphöra att gälla i samband med all FN-lagen träder ikraft. Eftersom lagen gäller endast till utgången av (SFS 1970: 107),behövs inte någon särskild bestämmelse om dess upphävande . 1följande avsnitt kommer jag att föreslå alt ta upp frågan om tillämpning avden nya lagen i vad avser meddelade Rhodesia-sanktioner.