prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — a. beaktas allbehovet av en raöjlighet att erhålla anktoritativa förhandsbesked lorde bliraindre raed den nya lagen än enligt Rhodesialagen. Till skillnad från vad somgäller enligt Rhodesialagen avses nämligen raedverkansregler intebli lillänipliga vid överträdelse av förbud sora meddelats raed slöd av dennya lagen och del straffbara området kommer följaktligen all få en skarpare ochsnävare avgränsning än i Rhodesialagen. Inle heller medför ell system medförhandsbesked några fördelar av praktisk art i förhållande till elldispensförfarande genoin att det även raed etl system med förhandsbeskedförutsätts, atl sökanden läranar en fullständig redogörelse för det förfarandeeller den åtgärd som avses med ansökningen. Enligtmin niening föreligger inte tiUräckliga skäl att införa en raöjlighet förenskilda att erhåUa förhandsbesked i frågor ora tillämpning avför-budsbestämmelse som meddelats med stöd av FN-lagen. Den enskildes intresseav ett besked huruvida han utan risk för rätlsiiga påföljder kan vidta en rissåtgärd bör i tillfredsställande utsträckning kunna tillgodoses med hjälp av eltdispensförfarande. Jag är därför inte beredd alt biträda förslaget alt ifullmaktslagen la in en särskild bestämraelse om rätt till förhandsbesked förenskild eller alt inrätta elt specieUt organ med uppgift att avge sådanabesked. Isamband med Rhodesialagens tillkorasl diskuterade dåvarande chefen förjustitiedepartementet frågan vilken verkan de i lagen uppställda förbudenskulle ha på ingångna avlal och övervägde därvid ora en uttrycklig regel omogiltighet av avtal borde införas i lagen. Som skäl för en sådan besläramelseanfördes bl. a. all en sådan regel lagils in i vissa andra lagar sora går ul påatt rättshandlingar av viss innebörd skall raotverkas på grund avoffentiigrättsliga intressen. Som exempel nämndes lag ora kreditspärri anledning av NF-sanktioner. Ilagrådsreraissen angående Rhodesialagen föreslogs en bestämmelse om att avtalskulle vara ogiltigt i den raån det innebar förpliktelse vars fullgörandeskulle strida mot sanktionsförbud. Lagrådet ansåg det emellertid inte varanödvändigt att, vid sidan av förbud mot rissa förfaranden och rättshandlingar,i lagen ta upp en bestämraelse om ogiltighel av avtal och förordade att denföreslagna paragrafen fick utgå. Iöverensstämmelse med lagrådets mening upptogs inte någon bestämnielse avangivet slag i det förslag lill Rhodesialag sora förelades riksdagen.Föredragande departenientschefen förutsatte emellertid att frågan skulleytterligare övervägas i samband raed utarbetandet av en permanent FN-lag. Kommitténhar i sitt förslag till en generell fullraaktslag inte tagit upp Maj:ts proposition nr 1971 någonuttrycklig regel om civilrättslig verkan av avtal sora strider mot ett med stödav lagen meddelat förbud. Komraitténhar motiverat sin ståndpunkt på i huvudsak följande sätt. Anledning saknas alti civUrättsligt hänseende bedöma avtal sora strider motsanktionsbestäiiinieiser efter andra principer än dera sora gäller för a\i;alsom står i strid mot andra straffbelagda förbud. Eftersom i svensk strafflagstiftninginte brukar las upp någon särskild regel om avtals ogiltighel e. d. synes ensådan bestämraelse kunna undvaras även i FN-lagen, sora har straffrättsligkaraktär. Verkan av att avtal strider mot denna lagstiftning får alltså bedömasenligt allmänna rättsgrundsatser. 1 sak torde enligt koramiltén denna verkanbli densarama som ora lagen innehöll en uttrycklig ogiltighetsregel. Remissinstansernahar inte uttalat sig i den aktueUa frågan. Frågan om dencivilrältsliga giltigheten av en rättshandling sora har företagits i strid raotett legalt förhud är omdiskuterad. Sora dåvarande chefen förjusliliedeparteraenlet anförde i samband raed Rhodesialagens tiUkomst tordedet visserligen av allraänna rättsgrundsatser följa att avtal sora strider motlegalt förbud kan vara ogiltigt i sådan del, men det är inte fullt klart ivilka fall sådan ogiltighet inträder utan uttryckligt lagstöd. Somkoinmittén har påpekat följer emeUertid av allmänna rättsgrundsatser attdomstol inte får ålägga någon atl fullgöra en förpliktelse, vilken strider raotförbud i svensk lagstiftning. I detla avseende behövs därför inte någonuttrycklig bestämmelse i FN-lagen. Med hänsyn till att lagen väsentligen går utpå att hindra vissa handlingar torde det frärast vara just frågan ora skyldighetenatt fullgöra förpliktelser i strid raot sanktionsförbud sora får praktiskbetydelse. De övriga problem sora kan uppkomma torde under alla förhållandeninte lämpa sig för en legislaliv reglering utan bör i stäUet få sin lösning irättstillämpningen. Jag förordar därför, alt någon bestämraelse i ämnet överhuvud taget inle tas upp i den nya lagen. I detta sammanhang vill jag f. ö.erinra oni att vissa hithörande spörsmål torde korama all behandlas av densakkunnige som chefen för enligt bemyndigande den 13raars 1970 har tillkaUat för en översyn av de förmögenhetsrältsligageneralklausulerna om otillbörliga avtalsviUkor. Koiiiniillénhar i sitt betänkande tagit upp frågan i vad raån ersättning bör utgå avallmänna raedel till enskild som lider ekonomisk skada till följd av att förbudmeddelats raed stöd av den nya lagstiftningen. Under åberopande främst avsvårigheten att överblicka länkbara skadefall och avgränsa det ersältningsgillaonirådet har kommittén föreslagit att någon laglig rält till sådan ersättninginte bör föreskrivas. Frågor ora ersättning bör enligt komraittén i stäUetavgöras av Kungl. Maj :t på grundval av en skälighets- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 63 prövningi varje särskilt fall. En ledaraot i komraittén har einellertid i enreservation förordat att i lagen tas in en uttrycklig bestäraraelse ora rälttill ersättning för skada som varit oförutsebar och till vilken den skadelidandepå intet sätt kan anses vållande. Flertaletremissinstanser delar koramitténs uppfattning i ersättningsfrågan. par avdessa, bl. a. kommerskollegiura och , anser dockatl det i lagen bör meddelas en uttrycklig föreskrift om möjligheten att fåersättning efter diskretionär prövning av Kungl. Någrareraissinstanser, bl. a. och , anser atl en bestäraraelse ora principiell rätt till ersättningbör tas in i lagen. a. att svårighetenatt avgränsa de fall sora bör medföra ersättningsräll från andra fall inteutesluter att rätten till ersättning för vissa fall lagfästs, t. ex. fall dålagstiftningen ingriper i redan bestående rättsförhållanden. Även i andra fallbör enligt dessa remissinstanser ersältning utgå och beräknas efter skälighet,och en uttrycklig besläramelse härora bör tas in i lagen. Frågani vad raån ersältning av stalsraedel bör utgå till enskilda vid rättsenligaingrepp av olika slag från det allmännas sida, särskilt ingrepp i äganderätteller näringsfrihet, är etl orastritt problem inom den offentliga rätten. Olikaprinciper har korarait till användning vid ingrepp på olika oniråden i frågaora såväl spörsmålet när ersättning skall utgå sora frågan efler vilka grunderersättningen skall beräknas. GenereUt kan för svensk rätts del sägas att dengrundsatsen har tillärapats att rätt till ersättning föreskrivs i fall näringrepp sker i äganderätt eller näringsfrihet och ingreppet innebär ettöverförande på det allmänna av äganderätt eller begränsad sakrätt, t. ex. ridexpropriation. Rätt lill ersättning i större eller mindre omfattning har ocksåföreskririts i en del fall när ingrepp görs i den enskildes raöjligheler atlfritt utnyttja sin arbetskraft. Härvid kan näranas exempelvis lagen (1956: 293)om ersättning ål smittbärare, kungörelsen (1956: 294) om ersättning avstatsmedel i vissa fall vid ingripanden i hälsovårdens intresse och lagen(1959:83) ora allraän tjänsteplikt. Däremot finns inte något exempel pålagstadgad ersättningsrätt för enskilda vid ingripanden som är jämförliga raeddem som kan föranledas av FN-sanktioner. Näringsidkare har sålunda inte rätttill ersältning för förluster på grund av krisregleringar i form av handels-,produktions- eller använd-ningsreglering, import- eller exportförbud ellerbegränsningar i friheten att driva handel eller på grund av andra liknandeinskränkningar i yrkesutövning. Inle heller finns det någon allmänrättsgrundats, enligt vilken rält till ersättning föreligger vid intrång i denenskildes näringsutövning genora genereUt verkande föreskrifter av angivetslag. Enligtmin mening finns det inte någon anledning att inlaga en annan ståndpunkt närdet gäller de ekonomiska följderna av ingripanden med stöd av ensanktionslagsliflning av nu aktuellt slag. Maj:ts proposition nr 1971 degrundar sig på internationellrätlsliga åtaganden eller på en rentintern-rättslig reglering sora betingas enbart av hänsyn till nationella intressenbör således inte inverka på ersättningsfrågans bedömning. Jag är redan av dessaskäl inte beredd att förorda att i den nya lagen las in bestämraelser om rätttill ersättning för förluster i följd av sanktionslagsliftningens lillärapning.Praktiska skäl talar f. ö. också emot en sådan reglering. har konstaterat kan de skador för enskilda som står i samband iiiedlillärapningen av en sanktionslagstiftning bli av mycket skiftande slag ochonifattning. Vid ersättningsfrågans behandling i samband med RhodesialagenstiUkomst uttalade föredragande departementschefen, att det inte är raöjligt attens tillnärmelsevis kartlägga vilka skador sora kan bli aktuella. Dettauttalande avsåg i och för sig bara Rhodesiafallel men måste givetvis, som kommitténhar påpekat, i ännu högre grad gälla i fråga om sanktioner sora riktar sig raotstater med vilka har raera orafaltande ekonomiska och andraförbindelser. Vidare skulle betydande svårigheter inställa sig när det gälleratt faststäUa orsakssainnianhanget mellan en sanktionsföreskrift och enuppkomraen skada och att bestämraa skadans orafallning. Det sagda gäller ävenora nian sora komraittén har varit inne på begränsar enersättningsbestämmelse till att gälla endast vissa fall vari den enskildesersättningsbehov framträder raed särskild styrka, som exempelvis när någon harlidit skada på grund av att ett sanktionsförbud hindrar honom från attfullfölja ett redan ingånget avtal. En sådan avgränsning avtillärapningsoinrådet skulle dessutom fraraslå som ganska godtycklig och itillämpningen kunna leda lill resultat sora ter sig slurap-artade och iblandstötande. Jag vill slutligen också påpeka all raan såvitt bekant inte i någotannat land har gett sig in på en lagreglering av hithörande ersättningsfrågor. Altnågon lagfäst ersättningsrätt för förlusler raed anledning av ingripandenenligt den nya lagen inte införs innebär givetvis inte hinder raot att enenskild skadelidande vänder sig till statsmakterna raed en begäran oragottgörelse. Men det får då i varje särskilt fall prövas av Kungl. Maj :t ochriksdagen ora och i vad mån det kan finnas skäl att låta skadelidande fåersättning av statsmedel för lidna förluster. Jagövergår nu till att behandla de forraella förutsältningarna för FN-lagenstUlämpning, dvs. frågan om eller i vad mån medverkan bör krävas föratt den nya lagens sanktionsbestäminelser skall kunna sättas i lillärapning. Maj :t, i den mån det påkaUas med anledning av besluteller rekoraraendation sora har antagits av säkerhetsrådet, utan riksdagensföregående medverkan få förordna ora lillänipning av lagens bestämmelser. Förordnande förfaUer emellertid enligt kommitténs Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 65 förslag,om det inle inom en raånad eller, om riksdagssession ej pågår, inom en raånadfrån början av näslkoraraande session underställs för prövning avfrågan huruvida det skall bestå och om inte förordnandet gillas av riksdageninom från det underställningen har skett. Eltpar remissinstanser näringslivets Irafikdelegalion och Sverigestrafikbilägares riksorganisation anser atl vid såväl bindandebeslut som rekommendationer bör medverka, innan lagen sätts i tiUärapning.Vissa andra remissinstanser anser alt föregående samtycke alllidbör krävas i rekommendationsfallen och i allmänhet också vid bindande beslut.Sålunda anser komraerskollegiura, att raan bör kunna avslå från alt hörariksdagen innan förordnande ora tiUämpning av lagen meddelas endast vid sådantbindande beslut av säkerhetsrådet som har lillkoramit under tid då riksdageninte är samlad. Enligt exportföreningen ra. är samtycke iefterhand tilräckligt bara i fall då bindande beslut av säkerhetsrådetföreligger och beslut i förhand inte ulan synnerlig olägenhet kanavvaktas. godtar koramitténs förslag i fråga om sättet förriksdagens medverkan vid bindande beslut men anser atl förordnande omtiUärapning av rekommendation inte bör få träda i krafl förrän det har gillatsav . Såvittgäller frågan om raedverkan vid genomförande av bin dande beslutinstämmer jag i vad kommittén har anfört om betydelsen av alt harmöjlighet till snabba och omedelbara ingripanden på det nationeUa planet. Mankan för dessa fall hävda, atl det i princip alllid innebär synnerlig olägenhetatt behöva avvakta en riksdagsbehandling, som under alla förhållanden måste blirelativt tidskrävande. En sådan ordning skulle i enskilda fall kunna äventyrasanktionernas effektiva genomförande. Jag anser det därför inte vara lämpliglatt begränsa Kungl. Maj :ts befogenhet atl utan föregående saratyckeförordna ora lillänipning av lagen med anledning av bindande beslut omsanktioner till fall då sådani samtycke inte utan synnerlig olägenhet kanavvaktas. Det sagda gäller även för de fall då etl sanktionsbeslut avsäkerhetsrådet har antagits under pågående riksdagssession. I det sammanhangetvill jag särskilt peka på de svårigheter som kan uppstå ora rådets besluttillkomraer mot slutet av en riksdagssession. Som framgår av vad jag nu haranfört finner jag i likhet raed kommittén att Kungl. Maj :t utan undantag börfå befogenhet att verkställa rådets bindande sanktionsbeslut utan riksdagensföregående medverkan. Jag återkonimer strax till hur önskemålet om medverkanfrån sida kan tillgodoses även inom ramen för en sådan ordning. Närdet gäller rekommendationsfallen kan vissa skäl anföras mot att Kungl. Maj :tfår befogenhet att utan föregående samtycke av förordna omtillämpning av FN-lagen. Orsaken till att säkerhetsrådet, i stället för altfatta ett bindande beslut om en sanktionsåtgärd, bara har rekoraraenderatåtgärden kan vara alt starka motsättningar i resolutionsfrå- 5 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 ganhar rått inom rådet. Sådana motsättningar kan också leda till att rekommendationernai större utsträckning än de bindande besluten får en oklar och svårtolkadutforraning. Med hänsyn härtill och till atl även rekommenderade sanktionerkan innefatta mycket långtgående ingrepp i den enskildes rätt raed risk försvåra ekonomiska konsekvenser för honom kan det synas rimligt att iförväg får pröva om eller i villien omfattning FN-lagen skaU tillämpas medanledning av rekommendationer. Som jag anfört ianslulning till motiveringen för att lagen bör avse också säkerhetsrådelsrekomraendationer är det dock angeläget atl vårt land kan snabbt verkställaäven rekommenderade sanktioner. Erfarenheterna från Rhodesiafallet ger belägghärför. Anser man sålunda att i princip bör genoraföra ävenrekommendationer om sanktioner, bjuder konsekvensen all vi också tillser attvår lagstiftning tillhandahåller instrument som möjliggör ell effektivtgenoraförande av sådana resolutioner. Om förutsättningarna för lagenslillärapning inle är likartade vid bindande beslut och rekoramendationer, kandetta leda till att elt genomförande av bindandesanklionsbestäranielser inle kan ske. Del kan nämligen länkas alt ett effektivtgenomförande för vårt lands vidkoraraande av vissa obligatoriska åtgärder i enresolution är beroende av ett genomförande av de friviUiga åtgärdersora rådet i samraa resolution har upp-raanat till. Det kan också inträdakomplikationer lill följd av atl del ibland kan vara tveksamt om en rissresolutionsbestäramelse är obligatorisk eller frivillig. Slutligen vill jagerinra om de garantier för alt en rekoraraendation inte ges etl oriraliglvidsträckt innehåll sora ligger i storinaklernas tidigare berörda vetorätt isäkerhetsrådet. Jagansluter mig därför till koraraitténs förslag atl Kungl. Maj :t bör få fullmaktatt oraedelbart förordna om lillärapning av FN-lagen också ire-koinmendationsfallen. En sådan ordning hindrar givelvis inle atl Kungl. Maj:t i fråga om såväl bindande beslut sora rekoraraendationer i undantagsfallinhäralar saralycke i förväg, när detla är påkallat av särskildaskäl och låter sig göra utan större tidsutdräkt. Komraerskollegiumhar påpekat att sanktionsåtgärder från vårt lands sida kan komma i strid meddel s. k. , sora har tillträtt. Med anledning härav villjag erinra om att enligt artikel 21 i detta inte skall hindramedlem att vidta åtgärder i överensstämmelse med sina förpliktelser enUglFN-stadgan i syfte att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Del kanockså näranas atl FN-sladgan innehåller en bestäraraelse, enligt vilkenraedleraraarnas förpliktelser enligt stadgan i händelse av konflikt meUansådana förpliktelser och medlemmarnas förpliktelser enligt annaninlernalionell överenskommelse skall äga företräde (artikel 103). De nu berördabestäraraelserna i resp. torde visserligen enligt sinordalydelse gälla endast bindande beslut av säkerhetsrådet. I praxis tordeeraeUertid en säkerhetsrådets rekoramenda- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 67 ekonomiska sanktioner jämställas med elt bindande beslut i vad avserförhållandel till . Ävenora sålunda Kungl. Maj :t vid såväl bindande beslut som rekommendationer avsäkerhetsrådet skall kunna förordna om tillämpning av lagen ulan föregåendegodkännande bör, i enlighet med vad koniinitlén har föreslagit, etlförordnande av Kungl. Maj :t om fullraaklslagens lill-lämpning inte blibestående, om det underställs och sederraera godkänns avriksdagen. En sådan ordning överensstäraraer raed vad som i andraberedskapslagar i aUraänhet gäller rid krigsfara, där behov kan uppkoraraa avraycket snabba ingripanden. Sora koraraittén har föreslagit bör underställningi princip ske inom en raånad för förordnandet och riksdagensgodkännande ha läranats inora från underställandet. Nären säkerhetsrådets resolution ora sanktioner helt eller delris har återkallatseller eljest förfallit, skall Kungl. Maj :t enligt koraraitténs förslag varaskyldig atl så snart del kan ske i motsvarande raån upphäva förordnande oraFN-lagens tillämpning eller föreskrift sora meddelats med stöd av förordnandet.Jag biträder i likhet ined reraissinslanserna komniitténs förslag i denna del. Götahovrätt och exportföreningen ra. har föreslagit, alt förordnande oralillärapning av FN-lagen bör vara tidsbegränsat. Jag kan hålla raed ora allvissa skäl talar härför. De faktiska förhållanden sora har föranlett säkerhetsrådetalt antaga en resolution ora sanktioner mot viss stat kan snabbt förändras,vilket kan påkalla en begränsning av sanktionerna på det nationella planet.Sådana förändringar kan också leda till att innehåUet i en resolution bör gesen annan tolkning . Med hänsyn till de allvarliga konsekvenser förden enskilde sora förbud enligt den föreslagna FN-lagen har kan det anses varaav intresse all får raöjlighet alt kontinuerligt pröva huruvidaförutsättningarna för lagens tillämpning allljäral föreligger och altförordnandet inle har en vidsträcktare omfattning än sora behövs . Äandra sidan måste beaktas att en tidsbegränsning av tillänipningsför-ordnandenaraedför alt Kungl. Maj :l blir skyldig alt före utgången av den för varje gångfastställda giltighetstiden underställa frågan om förlängning avförordnandets giltighetstid, även ora någon förändring inle har skett i denbakoraliggande resolutionen eller i de förhållanden som har föranlett denna.Delta kan raedföra praktiska olägenheter sora inle uppvägs av motsvarandefördelar. Vidare vill jag erinra om atl FN-lagen enligt departeraentsförslagelger Kungl. Maj :t rätt alt sätta lagen i tillämpning endast i den mån det ärpåkaUat av någon säkerhetsrådels resolution. Avdenna bestäraraelse och av den föreslagna skyldigheten för Kungl. Maj:latt upphäva förordnande eller föreskrift eller rekoraraendation omsanktioner har förfallit följer, all Kungl. Maj :l så snart Maj:ts proposition nr 1971 ändradeförhållanden påkallar del är lagligen skyldig alt justera sitt förordnandeeller sina tillärapningsföreskrifter. Detla i förening raed gällande regler ochgrundsatser om statsrådens konstitutionella och paiiaraentariska ansvar tordeerbjuda betryggande garantier mot atl sanktionslagstiftningen utnyttjas på ettorikligt sätt. Del bör också påpekas alt självfallet har möjlighetatl vid sin prövning av frågan om FN-lagen får tillämpas i vissa fall beslutaalt godkännandet av lagens tillärapning skall vara begränsat till viss tid.Denna raöjlighet kan utnyttjas bl. a. ora del finns särskild anledning räknamed att de faktiska förhållandena bakom FN-resolutionen snart koramer attförändras. Av betydelse i detla sammanhang är slutligen också de nyagrundlagsbestäramelserna om riksdagsutskottens initiativrätt, vilka utgör ettbetydelsefullt korapleraent till de enskilda riksdagsledamöternas merbegränsade möjligheter att motionsvägen få till stånd initiativ från riksdagenssida. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag inte tillräckliga skäl föreliggaatl biträda det av några reraissinstanser framförda förslagel alt i FN-lageninföra bestämmelser om alt Kungl. Maj :ls förordnande ora till-lärapning avFN-lagen skall vara tidsbegränsat. Någon uttrycklig föreskrift ora riksdagensraöjlighet att i enskilda fall tidsbegränsa sill raedgivande till FN-lagenstillämpning behövs inte. Ienlighet med del anförda har inora upprättats förslagtill lag om vissa internationella sanktioner. Förslagel torde få fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 4. Rörandelagförslagets närmare innehåll rill jag ytterligare anföra följande. Ienlighet raed kommitténs förslag har den nya FN-lagen benämnts "Lag oravissa internationeUa sanktioner". Lagförslaget orafattar feralon paragrafer.I 1 § anges förutsätlningarna för lagens tillämpning. 2 § innehåUer vissadefinitioner och 36 §§ bestäraraelser om vilka förfaranden och åtgärder somkan förbjudas i fråga om varor av olika slag. I 7 § ges möjlighet all förbjudakapitalöverföringar till blockerad stat och i 8 § möjlighet att förbjudakommunikationer med sådan stat. 9 § innehåller en dispensregel. I 10 upptas enregel om förhållandet mellan förbud enligt lagen och ingångna avtal. 1114 §§innehåller ansvarsbestämmelser m.m. I 15 § slutligen har tagils upp en regel ommöjlighet lill avrisning av utlänning i vissa fall. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 69 1§ Paragrafen anger i första stycket de raateriella förutsältningarna förtill-lärapning av lagens bestäraraelser. Andra stycket reglerar förfarandet närlagen skall utnyttjas, och tredje stycket innehåller en föreskrift om upphävandeav förordnande om sådan tillämpning. Paragrafen motsvarar 1 § kommitléförslaget. Enligt1 § första stycket i koramitténs förslag skall Kungl. Maj :l under vissaförutsättningar kunna förordna all befogenhet som avses i 39 och 14 §§ vilkamotsvarar 38, 10 och 15 §§ i departeraentsförslagel skall tillkomraa Kungl.Maj :t. Koramiltén rille med denna formulering klart uttrycka att förfarandetför att bringa lagens bestämmelser i tillämpning består av två led: först skallKungl. Maj :t tillägga sig lagens befogenheter att meddela föreskrifter,därefter skall den raateriella regleringen ske. Enligt min mening bör deninledande bestäramelsen ange atl vissa efterföljande bestämmelser i lagen kansällas i tillärapning av Kungl. Maj:t under förutsättning atl detta ärpåkallat av en av antagen resolution om sanktioner.Bestämmelsen i första stycket av förevarande paragraf i departeraentsförslagelhar utforraats i enlighet härmed. Enligtförevarande bestämmelse får tillärapningsförordnande meddelas endasl i den raåndel påkallas raed anledning av resolution sora har antagils av FN:ssäkerhetsråd.