prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Oftaåterfinns uttrycket »synnerliga skäl» i en förfaltningsbesläraraelse ochförarbetena till denna brukar exemplifiera eller på annat säll ge ledning förvilka skäl sora är all anse som synnerliga. Del är enligt länsstyrelsensmening föga ändamålsenligt att ge beslutet den fomien att vederbörande sökandeskall ha alt själv skaffa sig kunskap om de bakomliggande motiven föravslaget. Den ärendegrupp, som närmast här haft för ögonen,gäller anstånd med verkställigheten av fribets-straff. En annan sak är attbeslutsmotiveringen ofta kan ges den formen alt de skäl, som sökanden villåberopa för att få anstånd med straffverkställigheten, i huvuddrag återges ireciten. Skulle den fortsatta handläggningen inte tillföra ärendet nya fakta,brukar som motiviéring för elt avslagsbeslut anföra att sökandeninte visat att sådana synnerliga skäl föreligger, som avses i 12 § lagen ombehandling i fångvårdsanstalt. Länsstyrelseni påpekar att det i förvaltningen förekommer en del fall där detmed hänsyn till ärendets art är svårt alt klargörande uttrycka den bedömningsom ligger bakom etl beslul. Som exempel anför bl. a. beslut omåterkaUelse av körkort, när körkortsinnehavare gjort sig skyldig tillrattfylleri eller genom upprepade för- Maj.-ts proposition nr 1971 seelservisat bristande vilja eller förmåga alt rätta sig efter trafikbesläm-melserna.Elt beslut grundar sig i sådant fall på förefintligheten av ett brott eller påen värdering av vad en serie förseelser kan innebära från trafiksäkerhetssynpunkt.Aterkallelsebeslutet bör dock inte lärapligen motiveras på annat sätl än genomen hänvisning till lagrum samt brottet eller förseelserna. Länsslyrelsen anseralt det möjligen är pretentiöst atl i ett sådant fall tala om beslutsskäl menmenar alt grunden för beslutet dock har angivits. Enligt länsslyrelsens meningmåste det i ärenden av berört slag anses godtagbart att förfara på sådant sätt.Samraanfattningsvis anför länsslyrelsen atl slutligt förvaltningsbeslut börinnehålla skälen eller grunden för beslulel, i den raån del anses behövligt medhänsyn till enskilda eller aUraänna intressen. Även i Hallandslän finner uttalandena i betänkandet i denna del vara för långtgående.Länsstyrelsen anser att del beträffande åtskilliga sådana ärenden ärorealistiskt att söka lärana annan motivering än den, alt de åberopade skälenvarit otillräckliga. Situationen i de ifrågavarande ärendena är nämligen oftaden, alt ett klart och uppenbart angivande av syftet med den bestämmelsevarifrån dispens söks ligger redan i själva bestämmelsen. I de fall då skälenför den sökta dispensen angetts av sökanden, kan dessa, om det inte förelegatnågon Ivekan om skälens otillräcklighet, sålunda inte bemötas på annat sätt ängenom en upplysning att de inte motsvarar de krav som författningen uppställerför att ansökningen skall kunna bifallas. vänder sig mol del i betänkandet gjorda uttalandet att ju mersom satsas på kommunikation, desto enklare kan beslutsmotiveringen göras.Beslutsmotiveringen bar, påpekar förbundet, inte bara funktionen att meddelaparten vad som har förekommit i ärendet utan också den betydligt viktigareuppgiften att klargöra vad av ärendets materia som beslutsmyndigheten funnitrelevant och som alltså i första hand skall angripas under besvärsförfarandet.Skulle koraraunikationen ge rätt till förkortad beslutsmotivering, lastasarbetsbördan över på parten som mer eller mindre i blindo måste ta upp allaärendets oraständigheter till behandling vid besvärsförfarandet. Förbundetåberopar uttalandet på annat ställe i betänkandet att »det är de springande sakliga och rättsliga punkterna sora parten bör ges rätt alt få del avskriftligen i själva beslutet». § andra stycket föreslagna undantagen från motiveringsplikten behandlas utöver vad som framgår av det föregående även belräffande enskildheter ireglernas utformning. Enligt raening bör ordet »nödvändigt» iforsla punkten ersättas av ordel »påkallat» raed hänsyn till bestämmelsensinnebörd enligt betänkandet. Lånsstyrelsen i /än föreslår atl orden»är nödvändigt» byts ut mot »uppenbari ej erfordras». Härigenom kan enligtlänsstyrelsens mening de största svårigheterna undvikas beträffandemotivering av t. ex. fastställelse av plan- KungLMaj:ts proposition nr 1971 489 förslagi ärenden enligt byggnadslagen. Också i finnerordet »nödvändigl» vara väl starkt begränsande. En formulering med utgångspunktfrån besvärssakkunnigas förslag (motivering skall lämnas »i den mån det ickeav särskild anledning finnes obehövligt eller olämpligt») är enligtlänsslyrelsens mening all föredra. Därmed erhålls också en godtagbar lösningbelräffande »kverulanlfallen», sora för del medför åtskilligtarbete, eftersom varje klagoskrift anses böra föranleda utredning och beslut,om det inte slår klart atl klagoskriften bara är uttryck för mentalsjukdora.Med del i förslaget intagna principiella kravet på redovisning av såväl sakligasom rättsliga bedömningar, är del enligt mening annars ovisstom raotiveringen vid ogrundade klagoraål kan begränsas till ett konstaterandealt utredningen inte gett stöd för klagomålen. Vadangår det i 16 § andra stycket andra punklen upptagna undantaget för beslut iärenden ora tjänslelillsältningsärenden ra. m. påpekar överåklagaren iGöteborgs åklagardistrikt, att regeln med frångående av vad JO uttalat 1960 torde göra del möjligt att utelämna motivering också omen ansökan i tjänsteliUsättningsärende avslagits på grund av brist i formellbehörighet eller på annan principiell eller eljest allmänintressant grund.Statens avtalsverk ifrågasätter om beslut rörande skiljande från tjänsten, t.ex, genora uppsägning, alllid raåste vara raotiverat. Vid uppsägning kan detmången gång vara ett direkt önskemål från parten att myndigheten inte motiverarsitl beslul och parlen kan ha uttryckligen framhållit delta för myndigheten. ÖBerinrar om alt han i sitt yttrande över besvärssakkunnigas förslag frarahöllatt undantag från raotivéringsskyldighelen borde föreligga bl. a. belräffandebeslul i sekretessbelagda ärenden, beslut från en rayndighet gentemot en annansamt beslut som innebär behörig ledning och fördelning av arbete (order). De iandra stycket föreslagna reglerna kan antas täcka nämnda behov av undantag.Detta bör enligt ÖB:s mening klargöras i särskilda anvisningar ellertillämpningsföreskrifter. Denföreslagna bestäraraelsen om motivering i efterhand godtas av flertaletremissinstanser. anser dock all regeln bör utformassom en skyldighet och inte sora en rekoramendation för undvikande av godtyckeeller tveksamhet från myndigheternas sida. TCO menar att myndighet bör varaskyldig alt motivera i efterhand, om part begär det. , som finner vissa skäl tala för att regeln görs obligatorisk,anser atl frågan om en skärpning av bestäraraelsen bör få bli beroende averfarenheterna av lagens tillärapning. Kammarkollegietbetonar angelägenheten av att efterhandsraolivering får göras kortfattad, helstsom ingen tidsfrist utsatts inora vilken begäran om sådan moiivering skallframställas. Enligt kollegiets mening bör vidare klargöras att lämnandet avefterhandsraolivering givetvis måste begränsas Maj:ts proposition nr 30 år1971 till de fall där det i fråga alltjämt ärraöjligt för myndigheten att rikligt återge den moiivering som låg bakorabeslutet. Eljest kan man riskera efterbandskonslruktioner. Stadsjuristen iStockholm anser alt det bör uppmärksammas att stadgandet om moiivering iefterhand inte innefattar någon arbetsbesparing. Myndigheien torde nämligen sesig nödsakad alt redan i samband raed fattandet av beslul motivera detla föralt ha en raotivering till reds om part senare skulle begära sådan. Regeringsrättensledamöter påpekar att upplysning i efterhand om motivering bör kunna lämnasrauntligen. Några reraissinstanser redovisar en kritisk inställningtill regeln om efterhandsmotivering, Lantmäteristyrelsen anser bestämmelsenvara självklar och därför böra utgå ur laglexten. framhålleratl del för rayndigheterna i många fall är förenat raed svårigheter att lämnaen tillförlitlig efterhandsmotivering till ett beslut. Detta kan bl. a. varafallet när antalet handlagda ärenden är stort eller när förflutitmellan beslutet och begäran om efterhandsmolivering. Den fullständigamotiveringen kan ha fallit i glömska, så alt den motivering som lämnas efteråtblir en ren eflerhandskonstruktion. Har flera deltagit i ett beslul, kan detvara speciellt svårt alt lämna en riktig motivering i efterhand. De olikapersoner som deltagit i beslutet kan näraligen ha haft skilda raotiv för sitlställningstagande men varit eniga om slutet. Om en bestämmelse rörandemotivering i efterhand över huvud tagel skall tas med i förvaltningslagen, börbestämmelsen enligt närandens raening mjukas upp ytterligare, så atl den blirtillämplig endast i fall, där en efterhandsmolivering kan lämnas ulansvårighet. Också i anmäler tveksamhet beträffandebeslämmelsen, särskilt i fråga om belyg-sältning och Ijänstelillsättning.Arbetsmarknadsstyrelsen anser att arbetsgruppens förslag i denna del börbeaktas endast ora de statsanställdas organisationer skulle redovisaövertygande skäl för att förslagets genomförande är önskvärt. Även Sveahovrätt ifrågasätter regelns läraplighel. Enligt hovrättens åsikt är den intenödvändig och kan föranleda lillämpningssvårigheler, Liksora i fråga ora regleringen avkommunikationsskyldigheten diskuteras i en del remissyttranden behovel avundantag i specialförfaltning beträffande motiveringspUklen, Psykiatriska nämndenullalar alt bestäraraelserna ora beslutsmotivering inte bör gälla i ärenden omintagning på eller utskrivning från sjukhus för psykiatrisk vård enligt 1966års lag ora beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. avstyrker alt motiveringsplikten i ärenden enligtutlänningslagen utsträcks ulöver vad som f. n. är föreskrivet i lagen. Underhänvisrung till de betänkligheter belräffande valularegleringsärenden somanförts av valutastyrelsen i dess yttrande över besvärssakkunnigas förslag (SOU1968: 27 s. 187) framhåller fullmäktige i , alt motiveringspliktenvisserligen uppmjukats vä- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 491 sentligli del nya förslaget men i princip alltjämt består. Fullmäktige ansluter sigdärför i denna del lill valulastyrelsens tidigare yttrande. Departementschefen.Frågan om införande av allmänna lagregler om förvaltningsmyndighets skyldighetatt ange skälen för sina beslut har aktualiserats i olika sararaanhang undersenare år. Det torde vara tillräckligt atl erinra om alt JO gjort enfraraställning i äranet och att förslag ora införande av sådana regler vidflera lillfällen väckis i (jfr ILU 1961:8, 1966:17 och 1970:53).Arbetsgmppen har i det nu föreliggande utredningsförslaget gett uttryck ätuppfattningen att bestäraraelser om beslutsmotivering utgör etl omistligtelement i en allmän förfarandelag som syftar lill att stärka den enskildesrättssäkerhet inora den offentliga förvaltningen. Någon avvikande mening pådenna punkt har inte framförts vid remissbehandlingen av förslaget. Deerinringar raot detta sora gjorts av en del reraissinstanser har så gott somuteslutande gällt enskildheter i de föreslagna reglernas utformning. Jag finnerdet med hänsyn härtill uppenbart alt i förvaltningslagen bör ingå regler somslår fast principen om myndighets skyldighet all motivera sina beslul. Reglernabör som arbetsgruppen föreslagit las upp bland lagens särskilda bestäraraelser. Deinvändningar sora tidigare brukat riktas raot införandel av generellabestämmelser om beslutsmotivering har frärast gällt det merarbete förmyndighelema som vänlats bli följden av sådana bestämmelser. Också vidremissbehandlingen av arbetsgruppens förslag har från några håll yppatsfarhågor för alt regler om motiveringspliki skall leda till ökadarbetsbelastning på rayndigheterna. Sora jag bar betonat i den allraännaraotiveringen bör farhågor av detta slag inte överdrivas. Införandet avallraänna regler ora beslutsraolivering innebär strängt taget inte annat än atlman över hela förvaltningen kräver vad som redan faktiskt tillämpas inomåtskilliga områden av denna. De framlagda förslagen lillgenerell lagstiftning i ämnet lorde i sin mån ha bidragit lill alt kravet påangivande av skäl för myndigheternas beslut numera iakttas i avsevärt störreutsträckning . Begränsas moliveringsskyldighelen iförvaltningslagen till vad som riraligen kan begäras av rayndigheterna i detlahänseende, finns det enligt rain raening inte anledning befara atlmyndigheterna härigenom belastas över hövan eller nödgas åsidosätta önskemålenora snabb och effektiv handläggning av sina ärenden. Ifråga ora utforraningen av raotiveringsreglerna har i del nu frara-lagdalagförslagel valls en lösning som i sak till stor del stämmer överens raedarbetsgmppens lagförslag. Med anledning av vad som påpekats vidremissbehandlingen har dock gjorts vissa ändringar beträffande avfattningen avsåväl huvudregeln om motiveringsplikt sora föreskriftema ora undanlaghärifrån. Till dessa ändringar skall jag strax återkorama. Maj.-ts proposition nr 1971 formellthänseende har eftersträvats viss överenstämmelse med föreskriftema omkomraunikation (15 § första stycket). Enligthuvudregeln i det nu framlagda lagförslaget (17 § försia stycket förstapunklen) skall beslul, varigenora myndighei avgör ärende, innehålla de skälsom bestämt ulgången. Moliveringsplikten omfattar sålunda liksom arbetsgruppenslagförslag endast slutliga beslut. Med uttrycket »beslut, varigenom myndighetavgör ärende» åsyftas inte bara avgöranden i sak ulan också beslut om avvisningeller avskrivning av etl ärende. Att motiveringskravet endasl gäller slulligabeslut får inte ses som ell ställningslagande lill frågan i vad mån beslulunder förfarandel bör motiveras. Förvaltningslagens regler representerar somtidigare frarahållits en raini-mislandard i fråga om handläggningen avförvaltningsärenden. Det får således liksom ankomma på rayndigheternaatl, i den raån specialförfattningarna inte innehåller regler i äranet, efleromständigheterna bedöma om motivering bör lämnas också beträffande andrabeslut än slutliga. Ilikhet raed arbetsgruppen anser jag raotivéringsskyldighelen normalt börabegränsas till fall då det slutliga beslutet i ett ärende går part emot. Sompåpekats av torde del kunna fömtsättas att myndighet vid behovmotiverar även gynnande beslut, t. ex. med hänsyn lill vikten av ett vägledandeuttalande av besvärsinstans i viss fråga. I formellt hänseende har iförhållande lill arbetsgruppens lagförslag gjorts den ändringen altbegränsningen till beslut som går part emot flyttats från huvudregeln tillundantagsreglerna (17 § första styckel andra punklen 1). Härmed markeras att delligger i myndighetens hand att avgöra om moiivering bör underlåtas i fall dåbeslut inte går part eraot. Belräffande innebörden av sistnäranda uttryck villjag hänvisa till vad som anförts i molsvarande fråga under 15 § i det nuframlagda lagförslagel. Medanledning av ett påpekande av riksförsäkringsverkel i fråga om beslut soraraeddelas muntligen vill jag framhålla, alt beslämraelserna i 17 § inteinnehåller något krav på alt del skall vara fråga om skriftligen avfattadebeslul. I vad mån bestämmelserna blir tillämpliga på muntliga beslut fåravgöras genom tolkning av reglerna i 3 § om giltighelsorarådet förförvaltningslagens särskilda besläramelser. Meddelas t. ex. ett beslut,varigenom myndighet för enskild bestämmer om en förmån vid sararaanträde införrayndigheten (jfr 20 § delgivningslagen), bör motiveringspliki anses föreligga.En annan sak är all beslutet i sådant fall på grund av särskUda föreskrifterora myndighets dokumenlalionsskyldighet vanligen nedtecknas i skrift förstefteråt. Vad gäller rena »överdiskärenden» vill jag påpeka atl det sannolikt ide flesta fall kommer att vara uppenbari obehövligt att lämna motivering liUell beslut i ett sjukförsäkringsärende (se 17 § första stycket andra punkten1). Den ersättning vartiU den enskilde kan vara berättigad i sådant ärendebestäms merendels efter schematiska grunder och den enskildes yrkande i ärendettorde vanligen gå ut på att Kungl.Maj.ts proposition nr 1971 493 blitillerkänd ersättning med det belopp som han har rätt tUl. Myndighetens beslutkoraraer följaktligen endast undanlagsvis alt gå den enskilde eraot i någotavseende. Skulle så vara fallet, inträder i princip motiveringsskyldighet.Denna kan emellertid som närants fullgöras både rauntligen ochskriftligen. I åtskilliga fall bör det uppenbarligen vara tillräckligt raed enmuntlig upplysning om varför ersällning tillerkänts raed lägre belopp än denenskilde anser sig ha rätt till. Av3 § andra stycket 2 följer alt normbeslut inte orafattas av reglerna ommotiveringspliki, såvida det inte är fråga om beslul med anledning av besvär. I fråga ommotiveringskravels innehåll fordras enligt det nu framlagda lagförslaget attmyndigheten anger »de skäl som bestämt ulgången». Som påpekats avregeringsrättens ledamöter antyder arbetsgruppens lagtext på denna punkt eltlängre gående moliveringskrav (»de sakliga och rättsliga bedömningar soraväsentligast bestämt utgången»). Med den av mig föreslagna formuleringen avsesatl markera atl förvaltningslagen i princip inte uppställer något krav på attförvallningsmyndighelemas beslut skall innehålla detaljerade redogörelser försakförhållandena i ärendena och vidlyftiga resoneraang ora hur dessaförhållanden bedömts rättsligen av myndigheten. Det är soraarbetsgruppen uttrycker det »de springande punkterna» sora skall komma fram imotiveringen. Denna torde därför i etl stort antal fall kunna göras kort. Jagvill i sammanhanget hänvisa till de exempel på avfattning av beslut somlämnats i arbetsgruppens betänkande (s. 202). Somjag har påpekat i det föregående har undantagen från motiveringsplikten gettsen något annan utformning än i arbetsgruppens lagförslag. Syftet härmed är attnågot tydligare än i det förslaget skilja ut de situationer då motivering helteller delvis bör kunna utelämnas. I 17 § första stycket andra punkten 1 (jfr 15§ första stycket andra punkten 1) medges undantag när beslutet inte går partemot eller det eljest är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Delförsia ledet i undantagsbesläramelsen har jag berört tidigare. Det andra ledetär avsett att läcka de fall som åsyftas i 16 § andra stycket tredje punktenarbetsgruppens lagförslag (»intet väsentUgt partsintresse eftersatts»). Ienlighel med detta undantag bör t. ex. besvärsinstans kunna underlåta all lämnaen egen motivering, när den inte finner skäl att göra ändring i elt överklagatoch tillfredsslällande motiverat beslul. Undantageti 17 § första styckel andra punklen 2 stäraracr med en formell jämkningöverens med 16 § andra siycket andra punklen arbetsgruppens lagförslag. Medanledning av vad påpekat belräffande beslul om skiljande avnågon från tjänsten vill jag framhålla, att sådant beslut i princip inte börjämställas med beslul om tjänstetillsättning i fråga om möjligheten atlunderlåta raotivering. Har part i sådanl fall ut- Maj-.ts proposition nr 1971 Iryckligenframställt begäran ora alt raotivering skall uteläranas, lorde eraellertid iregel undanlagsregeln i 17 § första siycket andra punkten 1 bli tillämplig ochskälen av denna anledning kunna uteslutas ur beslutet. Undanlagsbestäraraelsemai 17 § försia stycket andra punklen 3 och 4 motsvarar 16 § andra stycket förstapunklen arbetsgruppens lagförslag. I enlighet med den systematik sora använtsvid formuleringen av undantagsreglerna i 15 § har det funnits lämpligt altdela upp det av arbetsgruppen föreslagna undantaget på två olika regler.Enligt det nu framlagda lagförslaget kan sålunda motivering utelämnas dels omdet är nödvändigt raed hänsyn till privatlivets helgd, enskilds behörigaekonoraiska intresse eller järaförbart förhållande (andra punkten 3), dels oraärendet är så brådskande att del inte finns tid atl utforma skälen (andrapunklen 4). Den förra regeln lar sikte bl. a. på de situationer då det avsekretesskäl framstår som befogal alt inskränka motiveringen. Den senare regelnsyftar på situationer då det krävs ett snabbi ingripande av myndighet ochtiden inte medger all formulera skälen för beslutet. Som jag framhållit vidmotsvarande undantagsregel i 15 § försia stycket andra punkten 4 börmyndighets arbetsbörda sora sådan inte få tas i beaktande vid prövningen av omraotivering skall utelämnas eller inte. Regelnom eflerhandsmotivering i 17 § andra siycket stämmer nära överens medarbetsgruppens förslag (16 § tredje stycket gruppens lagförslag). Den av vissaremissinstanser framförda kritiken har inte övertygat mig om atl regeln börundergå någon väsentlig jämkning. Regeln innebär en rekomraendation lillmyndigheterna alt skriftligen eller muntiigen på parts begäran om möjligtupplysa honom om skälen för ett beslut, när dessa har utelämnats. Någonovillkorlig skyldighet härtill finns sålunda inte. Kan upplysning om skälen avnågon anledning inte lämnas i efterhand, t. ex. därför att parts begäran däromframslällls så sent att det är möjligt atl fulll klart ange vilkaskäl som bestämt utgången i ärendet, föreligger ingen skyldighet förrayndigheten att söka rekonstruera motiven till beslutet. Det ankommer givelvispå myndigheien att ta ställning till vem som i fråga ora lämnande avefterhandsmolivering skall vara behörig att företräda myndigheten. Ifråga om de av en del remissinstanser framförda önskemålen om särskildaundanlag belräffande vissa grupper av ärenden vill jag hänvisa till vad jaganfört i fråga om motsvarande önskemål under 15 §. Paragrafen reglerarförvaltningsrayndighets skyldighet all underrätta part Och annan som saken angårom beslut, varigenom myndighet avgör ärende, och om vad han har altiaktta vid klagan över beslutet. Den motsvarar 17 § Några allmänna författningsbestämmelser om skyl- Maj:ts proposition nr 1971 495 dighet för förvaltningsmyndighet att underrätta part ellerannan som saken angår om innehållet i myndighetens beslut finns f. n. inte. 1specialförfatt-ningama har emellertid i åtskilliga fall meddelats bestämmelserom sådan underrättelseskyldighet, se t. ex. 11 § 2 mom. och 13 § 1 mom. andrasiycket skogsvårdslagen (1948:237), 32 § första stycket lagen omnykterhetsvård, 58 § 1 mom. byggnadsstadgan (1959: 612) och 28 § namnlagen.Bestämmelserna har ibland begränsats till all avse fall då beslut går parteraot, se t. ex. 69 § 1 mom. taxeringsförordningen (underrättelse om avvikelsefrån självdeklaration) . Även omunderrättelseskyldighet inte är föreskriven, är statlig förvaltningsmyndigheti viss utsträckning skyldig alt utan särskild begäran uifärda expeditionrörande beslut, se 18 § expedilionskungörelsen (1964:618). I servicecirkulärethar vidare för statliga förvaltningsmyndigheter meddelals vissa allmännaanvisningar om skyldighel att tillhandagå allmänheten raed översändande avexpeditioner. Enligt första siycket i cirkuläret bör såväl avgiflsbelagda somicke avgiflsbelagda expeditioner, dvs. a. handlingar som innefattarmyndighets beslul, tillställas vederbörande med anlitande av postverket, ominte tillhandahållande i annan ordning begärts eller annat tillvägagångssätt ärsärskill föreskrivet eller påkallat av omständigheterna. Skall avgiftsbelagdexpedition lösas av person som är bosatt på rayndighetens förläggningsorl, bördock i regel expeditionen inte översändas, ora inte begäran framställts därom.Sådan expedition bör inte heller översändas i andra fall, om del med skäl kananlas atl expeditionen inte koraraer att lösas ut. I cirkulärets tredje slyckepåpekas all, om expedition inte översänds, rayndigheten ora raöjligt börunderrätta vederbörande på lärapligt sätl om att expeditionen finns att hämtamol erläggande av den avgift varmed den kan vara belagd. Meddelas föreläggandepå annat sätl än i form av en expedition som översänds till eller delges dendet angår, skall myndig heten enligt femte slyckel första punkten i cirkuläretora möjligt underrätta om innehållet i föreläggandet.