prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — anstalt eller ärende om disciplinär åtgärd inomskolväsendel (se t, ex, 12 kap. 41 § skolstadgan). För att lagens särskilda bestämraelser skall blitillämpliga krävs vidare att myndighets bestämmanderätt utövas i förhållandetUl enskild, I lagtexten uttrycks detta så, att det skall röra sig om enbefogenhet att »för enskild» bestämma om förmåner etc. Eftersom lagens främstaändamål är att stärka den enskildes rättsskydd inom den offentliga förvaltningen,har det inte ansetts nödvändigt att göra lagens särskilda bestämmelserformellt tillämpliga, när offentlig myndighet uppträder som part i ärende hosannan myndighet. Som har påpekats av arbetsgruppen intar emellertid offentligrayndighet ibland samma ställning som en privat fysisk eller juridisk person,t. ex. när staten eller kommun äger fastighel. I sådana fall får myndighetenanses uppträda som »enskild», Lagens särskilda bestämraelser bUr alltsålillärapliga också i ärenden som rör myndighet på angivna sätt. Jag anser detinte vara nödvändigt att belasta lagtexten med ett uttryckligt påpekande härom. Denprecisering av begreppet mjrndighetsutövning som gjorts i det föregående utgårfrån förutsättningen alt rayndigheten grundar sin befogenhet att bestärama förenskild på författning eller på beslut av Kungl, Maj:t eller . Någonuttrycklig erinran härom lorde emellertid inte behöva tas in i 3 §. Det kan isararaanhangel påpekas atl det förhållandet att myndighet tillagts bestäraraanderätti visst avseende i en författning inte alltid är liktydigt raed att det isådant fall är fråga om myndighetsutövning i den bemärkelse sora avses iförevarande paragraf. Som exempel kan nämnas att i 7 § 3 mom.telefonreglementet (1963: 18) fått befogenhet att beträffande telefonabonnemangfastställa tilläggsavgifter för telefonväxlar m. ra. Del rör sig emellertid härora åtgärder sora är att se som led i en affärsverksamhet och inte ommyndighetsutövning i förhållande till enskild. Förvaltningslagens särskildabestämmelser träder alltså inte i tillämpning i fall av berörda slag. Sora jag har framhållit vid 1 § är förvaltningslagentillämplig även i ärenden som handläggs helt muntligt. Detla gäller både lagensallmänna och dess särskilda bestämmelser. I likhet med arbetsgruppen finner jagdel knappast lända till någon nackdel, om den senare gruppen av bestämmelserblir tillämpliga också i ärenden som handläggs formlöst, Reglema i 1420 §§har getts en sådan utformning att de utan praktiska olägenheter kan tillämpasäven i ärenden hos myndigheter, där förfarandet till stor del består idirektkontakter mellan myndighet och allmänhet. Jag anser det därför intenödvändigt raed något undantag beträffande ärenden av nu åsyftat slag. Enligt 1 § första siycket gäller lagen bara vidhandläggningen av ärenden. Vad jag har anfört i det föregående angåendebegreppet myndighetsutövning mot enskild har därför aktualitet endast när detföreligger ett ärende i lagens mening. Som jag har framhåUit under 1 § är detdock svårt att dra Maj.is proposition nr 30 dr 1971 335 en skarp gräns mellan handläggning av ärenden och s. k.faktiska handlingar från myndighets sida, I synnerhet på sjukvårdsområdet kandet råda Ivekan ora när myndighets åtgärd skall anses utgöra etl ärende ochsålunda falla inom lagens tillämpningsområde. Med hänsyn härtill har jag eftersamråd med chefen för i andra stycket av 3 § tagit in enuttrycklig föreskrift om all lagens särskilda bestämmelser inte skalltillämpas i ärende i försia instans, när ärendet avser sjukvård ochmyndighetens beslul inte kan överklagas genom besvär (punkt 1), I fråga omsamordningen av förvaltningslagen med specialförfatlningarna på vårdområdetåterkommer jag vid redovisningen av följdändringar i olikaspecialförfattningar. Begreppet myndighetsutövning mot enskild täcker ävenärenden som avser meddelande av föreskrift lill allmän efterrättelse(norrabeslut). Såsom förutsatts av arbetsgruppen bör dock lagens särskilda bestämraelserinte gälla vid handläggningen av sådant ärende i försia instans. Samma synsättbör anläggas i fråga om ärenden om normbeslul som efter underställning kommerunder högre myndighets prövning, se t. ex. 103 § livs-raedelssladgan(1951:824). När del däremot är fråga om prövning av besvär i ärende omnormbeslul bör de särskilda bestämmelserna gäUa. Undantaget bör enligt minmening komma lill direkl uttryck i lagen genom en särskild regel. En sådanregel har därför tagits upp i 3 § andra stycket (punkt 2). I 13 § andra punkten arbetsgruppens lagförslag ingår ävenelt undantag beträffande ärenden som hör lill den oregleradekommunalförvaltningen. Som framgår av den lidigare redogörelsen är dessaärenden generellt undantagna från förvaltningslagens tillärapningsområde (2 §2). Den av arbetsgruppen berörda frågan om lagens lillämpning i kommunalapersonalärenden avser jag alt återkomma lill vid behandlingen av vissaföljdändringar i kora-munallagstiflningen. Vad slutligen gäller frågan om vilka regler som skallgälla enbart i ärenden som innefattar myndighetsutövning mot enskild bar jagredan i anslutning lill lagens rubrik angett skillnadema mellan detföreliggande lagförslaget och arbetsgruppens lagförslag. Som framgår av vad däranförts har reglerna om tolk, besvärsrätt och inhibition i den nu föreslagnalagen placerats bland de allmänna bestämmelserna (9, 11 och 13 §§). Motsvaranderegler har i arbetsgruppens lagförslag tagits upp bland de särskildabestämmelserna (14, 20 och 21 §§). Orsakerna till denna omflyttning kommer jagatt beröra i specialmotiveringen till resp. paragraf. Härutöver föreligger denskillnaden atl det nu framlagda lagförslagel inte innehåller någon direktmotsvarighet lill reglerna om besluts överklagbarhet i 19 § arbetsgruppenslagförslag (jfr dock 5 § fjärde styckel och 6 § Iredje stycket i det nuframlagda lagförslaget). Denna fråga koraraer jag som tidigare påpekats attberöra vid behandlingen av 11 §. Maj.ts proposition nr 1971 Iparagraferna anges när någon skall anses jävig atl handlägga ett ärende, vilkenverkan jäv har och hur jävsfråga prövas. Bestämmelserna motsvarar 11 och 12 §§arbetsgruppens lagförslag. För slalsförvallningen finns f. n. inte några allmänna regler om jäv.För vissa förvallningsmyndigheler har emellertid meddelals jävsregler ispecialförfatlningarna. Dessa regler är i stort sett av två slag. I en del fallhar reglerna om domarjäv i 4 kap. 13 § RB (reglerna gäller i huvudsak parts-,intresse-, släktskaps-, ställförelrädar-, tvåinstans- och ombudsjäv samt engeneralklausul för andra fall av bristande opartiskhet) gjorts hell ellerdelvis tillämpliga på vissa förvallningsmyndigheler. Exempel härpå erbjuder 37§ länsstyrelseinstruktionen (1958:333). Enligt denna paragraf skallföreskrifterna om domarjäv gälla också den som deltar i handläggningen avärende inom länsstyrelse, om inte ärendet är bara av expeditionen arl. I måloch ärenden av allmän beskaffenhet skall jäv dock inte anses föreligga, därföratt den som deltar i handläggningen har del i saken såsom samhällsmedlem.Andra exempel på hänvisning till RB:s reglering av jävsfrågan finns beträffandeledamot i hyresnämnd i 14 § andra stycket lagen (1968: 349) om hyresnämnd, beträffandeledamot och ersättare i övervaknings-nämnd, kriminalvårdsnämnden,ungdorasfängelsenäranden och internerings-nämnden i 37 kap. 5 § ,beträffande ledamot i marknadsrådet i 8 § lagen (1970: 417) om marknadsråd ra.m., beträffande ledamot i domkapitel och stiftssekreterare i 18 § lagen (1936:567) om domkapitel samt beträffande den som deltar i handläggning av ärendeinom konsistorium vid universitet i 13 § universitetsstadgan (1964: 461). Förvissa andra förvaltningsmyndigheter inom den statliga sekiorn har meddelalsjävsbestämmelser som inte anknyter till RB:s jävsreglering. Sådanajävsbestämmelser finns exempelvis i fråga om ledamot i taxeringsnämnd ochtaxeringsassistent i 62 § 1 mom. taxeringsförordningen (beslämmelserna avsersakägar-, släktskaps-, ställförelrädar- och ombudsjäv). Pågrund av hänvisningar i de författningar som gäller för den specialregleradekommunalförvaltningen, t. ex. i 8 § barnavårdslagen ocb 14 § andra siycketskollagen (1962:319), äger jävsbestämmelsen i 16 § första stycket kommunallagenmotsvarande tillämpning beträffande en rad kommunala organ inom denspecialreglerade sektom. Enligt denna beslämmelse får ledamot av sådant organinte delta i behandling av ärende, som personligen rör honom eller någon honomnärstående som sägs i 4 kap. 13 § 2 RB om jäv mol domare (dvs. antingen någonmed vilken han är eUer varit gift eller är trolovad eller är i rätt upp- ellernedstigande släktskap eller svåger-lag eller är syskon eller är i densläktskap, att den ene är avkomling till den andres syskon eller atl de ärsyskonbarn, eller i del svågerlag, alt den ene äreller varit gift med den andres syskon eller syskons avkomling eller med någon,från vilkens syskon den andre härslararaar, eUer någon till vilken ban på grundav adoption slår i raotsvarande förhållande). Uppräkningen av jävsgrunder i 16§ första stycket kommunallagen är uttömmande (jfr prop. 1953:210 s. 150).Belräffande vissa organ inom den specialreglerade kommunalförvaltningenförekommer hänvisningar lill de jävsbestämmelser som finns i andrakoraraunallagar. I t. ex. 8 § försia siycket hälsovårdsstadgan (1958: 663)hänvisas sålunda inte bara till kommunallagens jävsgrunder utan också tillmotsvarande regel i 17 § första styckel kommunallagen för Slockholm. Vadsom skaU anses gälla beträffande sådana förvallningsmyndigheler, för vilkauttryckliga författningsbestämmelser ora jäv inte bar meddelats, torde intevara hell klart (jfr KILU 1954: 5 s. 4 och 15). I viss utsträckning tordejävsreglema i 37 § länsstyrelseinstruktionen och 16 § kommunallagen tillämpasanalogt. Beträffande rättspraxis i jävsfrågor lorde här få hänvisas tUl SOU1964: 27 s. 139, SOU 1968: 27 s. 119 och RÅ 1969 ref. 7. Verkanav att jäv föreligger är i princip liksora enligt 4 kap. 15 § RB belräffanderättegång att den jävige blir obehörig att vidta några åtgärder i ärendet.Inom förvaltningsförfarandet tillåls emellertid i slor utsträckning atl avsteggörs från denna princip med hänsyn till sakens beskaffenhel och åtgärdens natursamt till kravet på snabbhet och effektivitet. Frågaom jäv anses i förvaliningsförfarandel skola tas upp av myndigheten exofficio. Allmänna regler härom saknas dock. Arbetsgruppen.Arbetsgruppen föreslår alt i förvaltningslagen skall tas in allmänna regler omsåväl de omständigheter som skall anses grunda jäv som verkan av jäv ochprövning av jävsfråga. Jävsgrunderna anges i 11 § arbetsgruppens lagförslag ocbomfattar sakägar-, inlresse-, släktskaps- och ställföreträdarjäv (punkt 1),tvåinstansjäv (punkt 2), ombuds jäv (punkt 3) och en generalklausul för andrafall av bristande opartiskhet (punkt 4). I 12 § upptas regler om verkan av jävoch om prövning av jävsfråga. Arbetsgruppen anger väsentligen följande raotivfcr en aUraän jävsreglering inom den offentliga förvaltningen. Fördem som berörs av beslut inom förvaltningen är det av betydelse att deavgöranden som träffas är malerielll rik! Även del allraänna har inlresseav alt förvallningsrayndighelema är fulll objektiva i sin verksamhei.Allmänhetens förtroende för förvaltningen iir också i myckel beroende av attdet inte finns några grunder för missta mkar ora bristande objektivitet hosmyndigheterna. En av förutsättningama för materiellt riktiga beslut och förallmänhetens förtroende för förvaltningens objektivitet är att myndigheternasbefattningshavare vid avgörandena intar en fulll opartisk ställning.Brottsbalkens kriminalisering av besticltning och tagande av muta ellerotillbörlig belöning utgör en av rältsordninge ns garantier för opartisk handläggning.En annan sådan garanti är de förbud sora finns för tjänstemän att Maj:ts proposition nr 1971 åtasig uppdrag eller ulöva verksamhet som kan rubba förtroendet för deras oväld itjänsten. Straffbestämraelser samt föreskrifter som innefattar mer eller mindrelångtgående förbud mot bisysslor är emellertid inte tillräckliga för att skapafullständiga garantier för en opartisk handläggning av förekommande ärenden.Dämtöver krävs regler om vad som i det särskilda fallet skall iakttas när enmyndighetsperson har så nära anknytning till den sak, som han har atthandlägga, eller till den saken rör att han kan befaras vara ur stånd attopartiskt bedöma saken, dvs. regler om jäv. Frånvaronpå flera förvaltningsområden av bestämmelser om jäv har där raedfört osäkerhetom vilka regler som bör följas när jävsfrågor uppkommer, påpekar arbetsgruppenvidare. kan det konstateras atl de jävsföreskrifter som finns hartillkommit vid skUda tidpunkter och i skilda sammanhang samt att de företerfler variationer än vad som är sakligt motiverat. Även med tanke härpåframstår det som angeläget atl föreskrifter om jäv tas med i en lag medgrundläggande bestämmelser om förvaltningsförfarandet, Ifråga om den specialreglerade kommunalförvaltningen finns enligt arbetsgruppensmening särskilda skäl all se över befintliga jävsregler. För ledamöter avnämnder och andra organ inom denna sektor gäller f. n. inte några andrajävsgrunder än de som föreskrivs i kommunallagen för kommunfullmäktig ochledamot av kommunstyrelse eller annan nämnd som utses enligt kommunallag. Närkommunallagen kom till anfördes som skäl för den lagens jävsbestämmelser, altdet för kommuns fullmäktige och styrelse samt annan nämnd som utsågs enligtkommunallagen inte syntes kunna komma i fråga att efterbilda de regler somgällde för domstolar, ämbetsverk och andra med myndighetsfunktioner utrustadeorgan. Den ställning kommunemas fullmäktige och ifrågavarande nämnder intoggentemot den enskilde var en helt annan än den som tillkom domstolar ochmyndigheter. Fullmäktige och nämnder var kommunmedlemmarnas organ för utövandeav deras självstyrelse och de angelägenheter varmed organen tog befattning varkommunmedlemmarnas egna (prop. 1953:210 s. 150). Dessa synpunkter är enligtarbetsgruppens mening inte tillämpliga när det gäller sådana ärenden rörandeenskilda som handläggs av de i skilda lagar föreskrivna nämnderna förspecialreglerad . Dessa nämnder utövar i stor utsträckningmyndighetsfunktioner av olika slag. Deras beslut i särskilda fall kan ingripadjupt i den enskildes liv och ekonomi. Arbetsgruppen anser att det inte finnsnågon befogad anledning att för dessa nämnders handläggning av ärenden som rörenskilds rätt ställa upp mindre stränga krav på opartiskhet än när det gällerförvaltningen i allmänhet. Arbetsgruppen förordar därför att belräffandeärenden hos de specialreglerade nämnderna samma jäv skall gälla som för denoffentiiga förvaltningen i allmänhet. Lagtekniskt åstadkommes detta enklastgenom att hänvisningarna i specialförfatlningarna till kommunallagamasjävsregler stryks. Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 339 Arbetsgruppenpåpekar vidare att det beträffande kommunaltjänstemännen saknas allmännajävsregler. Enligt gruppens mening är det angeläget att få lill stånd tydligajävsregler för dessa befattningshavare. Inte minst av praktiska skäl bör sammaregler gälla vare sig det ärende tjänstemannen handlägger är etl självstyrelseärendeeller etl specialreglerat ärende. Någon tvekan behöver heller inte råda om attdet i så fall är förvaltningslagens och inte kommunallagens bestämmelser somskall väljas. Med den konstruktion som arbetsgruppen valt för lagenstillämpningsområde inträder den önskade effekten utan vidare, eftersom lagen iprincip gäller i alla kommunala ärenden och någon avvikande jävsordning intefinns föreskriven för tjänstemännen i kommunallagama. Del kan enligtarbetsgruppen inte göra någon skiUnad, om en tjänsteman har att besluta på ennämnds vägnar. De för nämnden gällande jävsreglema kan knappast med denformulering som i allmänhet valts anses tillämpliga. Tillämpningsområdet förjävsbeslämmelsema bör enligt arbetsgruppens åsikt inte begränsas till ärendenom myndighetsutövning mot enskild (förvaltningsrättsliga parisärenden enligtgruppens terminologi). Visserligen gör sig intresset av garantier för opartiskbedömning gällande med särskild styrka i sådana ärenden. För förtroendet förmyndighelema i stort är det dock angeläget med enhetliga och klara jävsreglerockså i andra ärenden, främst sådana som rör enskild. Arbetsgruppen anserdärför atl föreskriftema ora jäv bör ingå bland förvaltningslagens allmännabestämmelser. Vad gäller den närmareutformningen av jävsbestämmelserna framhåller arbetsgruppen inledningsvis attden personkrets, för vilken bestämmelser bör gälla, lämpUgen bör vara så vidatt den innesluter alla dem som lar befattning med ett förvaltningsärende påsådant sätt all de kan tänkas inverka på ärendets utgång vare sig denna utgörsav ett bindande avgörande eller blott ell remissyttrande e. d. Flertaletjävsbestämmelser bör därför bli tilllämpliga inte bara på den som ensam ellertillsammans med andra fattar det avgörande beslutet i ett ärende utan även påden som har ställningen av föredragande eller i annan egenskap deltar iärendets slulliga handläggning samt på den sora hos beslutsmyndigheten har allmedverka i utredningen eller atl framföra synpunkler eller upprätta förslagtill beslut i ärendet. Däreraot bör föreskriftema ora jäv inte gälla personersom endast vidtar åtgärder av rent expeditionen natur, såsom diarieföring,utskrift av besluts-expeditioner, kollationering eller expediering. För attbeteckna den personkrets som skall omfattas av jävsreglema använderarbetsgruppen därför uttrycket »den sora har att handlägga ärende». Härmedavser arbetsgruppen samma personkrets som när det i 11 § försia stycket 2 talasom den som har »tagit befattning med saken». Jävsgrunderna bör enligtarbetsgruppens raening utformas med om domarjäv sora förebild.Härför talar bl. a. det förhållandet att dessa regler har garamal hävd ochredan delvis tillämpas inom förvaltningen. Maj.ts proposition nr 30 år1971 dock inte komma i fråga att flytta över domarjävsreglernai oförändrat skick till förvaltningslagen. Hänsyn måste las lill altförvaltningen har starkt skiftande uppgifter och arbetar under mycketvarierande förhållanden samt att inom förvaltningen slora krav måsle kunnaställas på effektivitet, samordning och snabbhet. Dessa för förvaltningenutmärkande förhållanden gör att bestämmelserna om jävsgrundema måste görasmindre stränga än motsvarande föreskrifter i RB och atl utrymme måste skapasför att kunna bortse från jävssitualioner i vissa fall när beslut måste fattasmycket snabbt eller frågan om opartiskhet inte spelar någon roll. I 11 § första stycket 1 arbetsgruppens lagförslag upptastill en början en motsvarighet lill regeln om parts- och intressejäv i 4 kap.13 § 1 RB. Arbetsgruppen erinrar om att sistnämnda regel skiljer mellan detfallet alt någon har etl rättsligt intresse i saken (»har del i saken»), dvs.kan uppträda som part eller inlervenient, och del fallet atl någon har etlfaktiskt intresse i ärendet (»kan vänta synnerlig nytta eller skada av sakensutgång»), t.ex. är huvuddelägare i etl aktiebolag som uppträder sora part.Samma skillnad mellan parts- och intressejäv bör enligt arbetsgruppens meningkomma till ullryck också för förvaltningsförfarandets del. Jäv bör sålundaföreligga både om saken rör den som har alt handlägga elt ärende och om sakensutgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom. Med att»saken rör honom» bör förstås de fall där han är part eller där han har elt sådantav rättsordningen erkänt intresse i saken att han i någon instans kan uppträdasora part. För dessa fall är det befogat att anse att vederbörande har ettintresse av rätlslig natur i saken. Den orasländighelen atl en sak rör någonsåsom samhällsmedlem eller såsom medlem av en grupp inom samhället bör enligtarbetsgruppens mening inte i och för sig grundlägga jäv. I linje härmed liggerall en person, sora sitter i ell organ i egenskap av särskilt utseddrepresentant för visst intresse, inte enbart på grund av sin ställning soraintresserepresentant bör anses jävig alt ta befattning med ärenden som rörifrågavarande intresse. Arbetsgruppen anser detta framgå av den föreslagnalagtexten och föreslår därför inte någon särskild bestämmelse härom. Arbetsgruppen anser vidare att i 11 § försia siycket 1 böringå en regel om släktskaps- och svågerlags jäv molsvarande föreskrifterna i 4kap. 13 § 2 och 3 RB. Arbetsgruppen påpekar alt förvaltningsmyndigheterna imycket stor utsträckning tillämpar domarjävsreglerna i denna del och alt någotbehov av en allmän begränsning härvidlag inte har framträtt inom förvaltningen.Med hänsyn härtill och då det för allmänhelens förtroende tiU förvaltningsmyndigheternakan vara av värde alt släktskaps- och svågerlags-jäven är lika orafattande inomförvaltningen som inom rättskipningen, föreslår arbetsgruppen atl iförvaltningslagen stadgas att den som har att handlägga ärende är jävig, omsaken rör eller dess utgång kan väntas medföra Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 341 synneriignytta eller skada för någon honom närstående sora avses i 4 kap. 13 § 2 RB. I 11 § första stycket 1arbetsgruppens lagförslag ingår också en regel ora ställföreträdarjäv. Enligtdenna regel skall den som har att handlägga förvaltningsärende vara jävig, omhan eller någon honom närslående, som avses i 4 kap. 13 § 2 RB, ärställföreträdare för någon sora saken rör eller som kan vänta synnerUg nyttaeller skada av sakens utgång. Bestämmelsen motsvarar 4 kap. 13 § 4 och 5 RB. Enviktig skillnad föreligger dock mellan den av arbetsgruppen föreslagna regelnoch nyssnämnda föreskrifter i RB. Enligt RB är domare jävig om han eller någonnärslående som sagls är ledamot av styrelsen för bolag, förening ellerannat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning som är part eller eljeslbar del i saken eller sora kan vänta synnerUg nytta eller skada av dess utgång.Enligt arbetsgruppens mening skulle del för förvaltningens vidkommande föraalltför långt att ställa upp en så omfattande jävsgrund. Inom förvaltningenförekommer nämligen i inte helt obetydlig utsträckning altförvaltningsmyndigheter är representerade i bolags, stiftelsers ochföreningars styrelser för all myndigheterna därigenora skall få insyn i dessasverksamhet och få bättre förutsättningar att handlägga och bedöma ärenden somrör ifrågavarande bolag, stiftelser och föreningar. Del förekoraraer också attmyndighetspersoner förordnas till styrelseledamöter med särskild uppgift atl talill vara vissa allmänna intressen. De fördelar som kan vinnas genora sådanaanordningar skulle kunna gå förlorade helt eller delvis, om en myndighetspersoninom förvaltningen generellt skulle på grund av jäv anses förhindrad all tabefattning med elt ärende hos myndigheten bara på den grund all han är styrelseledamoti bolag, stiftelse eller förening som saken rör. Skäl finns inte heller atlallmänt stadga jäv på den grund att en närstående till den handläggande ärstyrelseledamot. Arbetsgruppen förordar därför, att ingen allmän bestämmelseskall införas om atl medlemskap i etl samfunds eller en inrättnings styrelsemedför jäv när det gäller handläggningen av ärenden som rör samfundet ellerinrättningen. Enligt arbetsgruppens mening behövs inte heller någon regel omall jäv skall föreligga om saken angår bolag, samfund eller inrättning, i varsverksamhet den handläggande eller någon honom närslående har väsentligtintresse. De av arbetsgruppen föreslagna bestäraraelserna ora att jävföreligger för den händelse sakens utgång kan väntas medföra synnerlig nyttaeller skada för den som har att handlägga förvaltningsärende eller någonhonora närstående bedöras vara tillräckliga. Huruvida enligt dessa bestäraraelserjäv föreligger när saken angår sarafund eller inrättning, i vars verksarahethan eller närslående har intresse, blir beroende av hur omfattande hansengagemang i den juridiska personen är och av sakens betydelse för denjuridiska personen. Beträffande den i 11 §första styckel 2 upptagna regeln om tvåinstansjäv diskuterar arbetsgruppenförst om den såsom är fallet med motsvarande Maj.-ts proposition nr 30dr 1971