prop · FU03100 · 1971-12-31 00:00:00 — Någon rält till ersättning för sådan inställelse föreligger inleför personundersökare. RÅframhåller alt utvecklingen av kriminaliteten en oavbruten ökning av antaletbegångna brott och en tendens mol svårare och mera komplicerad brottslighet gör del nödvändigt att utnyttja tillgängliga resurser för brottsbekämpning påbästa möjliga sätt. För detta ändamål bör i första hand olika ralionaliseringsålgärdervidtas i syfte alt såvitt möjligt förenkla handläggningsformerna utan alteftersätta säkerheten. Det kan också finnas anledning alt av processekonomiskaskäl underlåta lagföring i större omfattning än som f. n. är möjUgl. Också kriminalpoliliskaskäl kan anföras till stöd för ytterligare begränsningar av åtalsplikten. Lagföringframstår ulan tvivel stundom som meningslös eller rent av skadlig från kriminalpolitisksynpunkt. är del tydligt all åtalsunderlåtelse bör framstå som etlundantag för atl inte respekten för laglydnad skall äventyras och allgarantier måste finnas för en så enhetiig rätlstiUämpning som möjligt. EnligtRÅ bör möjligheterna atl underlåta åtal enligt 20 kap. 7 § första stycket 1 RBnågot vidgas. Bestämmelsen förefaller vara alltför restriktiv i sin nuvarandelydelse. En lagändring har aktualiserats av de ökade insatserna för bekämpandeav narkotikabrottslighet men anses önskvärd även med tanke på andra former avkriminalitet. RAnämner atl praxis under inflytande av motivultalanden kommit att präglas avsträng återhållsamhet. Beslut alt underlåta åtal meddelas i mindre än 10 000fall . Instilulel har därför inle någon större betydelse från kriminalpolitiskeller processekonomisk synpunkt. Även om nuvarande lydelse av bestämmelsenknappast tvingar till så stor restriktivitet som tillämpas i praxis, är detinte lämpligt att i avsevärdmån vidga tillämpningen utan alt detta sanktioneras av lagstiftaren. EnligtRÅ:s mening bör åklagaren kunna besluta att inte väcka åtal så snart åtalsunderlåtelseframstår som lämplig med beaktande av såväl vad som krävs för den misstänktes tillrällaförandesom hänsyn till allmän laglydnad. En mindre restriktiv tillämpning börmöjliggöras genom atl del nuvarande kravet, alt det skaU vara uppenbart atlannan påföljd än böter inte skulle komma all ådömas, tas bort. Bestämmelsenskulle förslagsvis kunna erhålla den lydelsen att åklagaren kan underlåta åtalom del kan antas, all i händelse av lagföring annan påföljd än böter inteskulle komma alt ådömas, och den misstänktes lagföring ej är påkallad ur allmänsynpunkt. Särskiltnär det gäller förhållandevis unga personer bör enligt RÄ åtal i stor omfallningkunna underlåtas för narkotikabrottslighet, som inskränker sig lill alt denmisstänkte innehaft narkotika för egen förbrukning. Åtalbör kunna underlåtas även för överlåtelse av narkotika, om det gällt enobetydlig kvantitet och skett i samband med konsumtion av narkotikan. En lagföringi sådana fall kan nämligen ha direkt skadliga verkningar frånindividualpreventiv synpunkt. Om åtal kan underlåtas i dessa fall, torde vidarepolisen lättare få fram sådana uppgifter som behövs för att spåra langarna. Beslutanderättenbör enligl RÄ liksom förbehållas vissa åklagare och tillsyn utövas avstatsåklagarna och RÄ. 3.2Kommunförbundets och riksåklagarens framställning och RÄ hemställer om en allmän översyn av gällande bestämmelserom åklagares rätt lill åtalsunderlåtelse beträffande lagöverträdare . I skrivelsen anförs bl. a. atl reglema om åtalsunderlåtelse mol ungalagöverträdare i stort sett har varit oförändrade sedan tUlkomsten av 1944 årslag om eftergift av åtal mol vissa underåriga. och i synnerhetunder senare år har de förutsättningar, på vilka nämnda regler har utformats, iflera hänseenden förändrats. Samhällets sociala barna- och ungdomsvård har undergåtten stark utveckling, såväl i materiellt som i personellt avseende. I synnerheti de medelstora och större kommunerna görs betydande insatser av såvälförebyggande som rehabiliterande natur, ofta i nära samverkan med skolan, denpsykiska barna- och ungdomsvården, polis och åklagare. En allmän målsättning ifråga om rehabiliteringen är atl såvitt möjligt undvika institutionsplaceringav ungdomar. I stället satsar kommunerna i starkt ökande omfattning på vårdoch behandling i öppna former, fosterhem, ungdomshem, skolplaceringar ochliknande. Ocksåinom skolans ram har möjligheterna all komma till rätta med barns och ungdomsanpassningssvårigheter vidgats avsevärt , bl. a. genomtillkomsten av skolpsykologer och skolkuratorer. Genom de ökadebehandlingsresurserna har åtgärder som bygger helt på frivillig medverkan frånden unge och dennes anförvanter kunnat ges allt större utrymme. Som exempelnämns placering på ungdomshem eller i folkhögskolor, liksom ekonomiska slöd-och saneringsåtgärder av olika slag. Det blir också allt vanligare atlungdomar, som är föremål för barnavårdsnämndens uppmärksamhet, ulan formelltåläggande förmås upprätthålla kontakt med nämndens tjänstemän för att få hjälpmed olika praktiska problem. I många fall kan hjälp- och stödåtgärder av berörtslag i rehabiliteringshänseende anses väl motsvara såväl formell övervakningsom omhändertagande för samhällsvård. Rehabiliteringsålgärder, som utformasunder medverkan av den unge själv och med hans samtycke, lorde vara ett bättremedel alt få den unge all i fortsättningen föra elt laglydigt leverne än ålgärdersom inrymmer moment av tvång. Motbakgrund av det anförda föreligger anledning atl överväga en vidgning avområdet för åklagares rätt till åtalsunderlåtelse beträffande ungalagöverträdare. SärskUt bör övervägas sådan ändring av dessa regler altinformella praktiska hjälp- och stödåtgärder av den karaktär som har antytts,liksom varning och samtal med den unge, kan bedömas som sådan uppfostringsåtgärd,som berättigar åklagaren all underlåta åtal. Vidåterfall efter beslut om åtalsunderlåtelse sker f. n. vanligen åtal, om inte barnvårdsnämndenskärper sitt ingripande mot den unge. I en sådan situation kan lagföring ochskärpning av ingripandet stundom försvåra eller motverka vårdorganelsmöjligheter atl rehabilitera den unge. Nuvarande praxis får anses slå i överensstänunelsemed lagstiftarens intentioner sådana dessa har kommit tUl uttryck iförarbetena. Även frågan om ny åtalsunderlåtelse vid återfall av den som ärföremål för rehabiliterande åtgärder inom barnavårdens ram bör därförövervägas vid en revision av lagstiftningen. bör beaktas nyligenföretagna undersökningar av barna- och ungdomskriminaliteten samt den negativapåverkan en lagföring av de unga eventuellt kan få. JOanhåller atl till prövning tas upp frågan atl införa rält för vårdnadshavareall få ersättning för inställelse vid domstol för sådant hörande som avses i 9§ lag och 21 kap. 1 § RB. JO hade vid inspektion av en rådhusrättuppmärksammat tillämpningen av bestämmelsen i 9 § lag all den som inlefyllt inle må dömas till fängelse, skyddstiUsyn eller ungdomsfängelse, ominle den som har vårdnaden om honom, där så lämpligen kunnat ske, blivit hördi målet. Viddomstolen användes formulär varigenom vårdnadshavare under rättades om tidpunkten för huvudförhandlingen mot den unge. Det före kom också alt ordet underrättas byttes ut mot kallas. Sådan kallelse till vårdnadshavare förekom inte sällan om de var bosatta i staden eller dess närhet. I många fall underrättades emeUertid vårdnadshavarna endast om målels förekomst och fängelse, skyddstillsyn etc. utdömdes utan att vårdnadshavaren blivit hörd av rätten. I sådana fall hade vårdnadshava ren dock hörts av personundersökaren eller på annat sätt. Som skäl för all inle kalla vårdnadshavare i vissa fall anfördes atl de inte ge nom att kallas borde föranledas lill dryga kostnader, som de inte kunde få ersatta av statsverket. De hade i sådana fall fri valrätt att komma eller inte. Utsagan i personundersökningen var kanske tillräckUg. Del förekom också atl vårdnadshavare i brev lill rälten meddelade vad de ville säga. Från domstolens sida framhöUs, atl den praxis som tUlämpa des hade visst stöd i lagtextens ord om hörande där så lämpligen kunnat ske. ' JO framhåller, altföreskriften om vårdnadshavarens hörande huvudsakligen tjänar intresset allunderlaget för bedömande av påföljdsfrågan skall bli så fullständigt sommöjligt. Det är därför ur principiell synvinkel inle tillfredsställande, alldomstol kan kaUa eventuellt med vitesföreläggande enligt 9 kap. 7 § RB föräldrar eller andra vårdnadshavare alt komma tillstädes, utan att dessa fårrätt till gottgörelse för ekonomiska uppoffringar på grund av Inställelsen.Med den självständiga ställning i förhållande lill vårdnadshavare somungdomarna i regel intar vårdnadshavare torde exempelvis endasl iundantagsfall begagna sig av sin rätt enligl 21 kap. 1 § RB all föra lalan förden omyndige lär inte heller de faktiska processuella förhållandena motiveraalt vårdnadshavare inte har rält till ersättning för sådan instäUelse. Enligl JO:suppfattning talar övervägande skäl för att vårdnadshavare tiUerkänns sådan räll.Beträffande omfattningen av rätlen lill ersältning lorde en jämförelse med vadsom gäller för vittnen ligga närmast till hands. Målsägande som hörs ianledning av åklagarens lalan äger nämligen enligt 20 kap. 15 § RB rätt tillersättning enligl vad om vittne är föreskrivet. 4.1Åtalsunderlåtelse vid mindre allvarliga brott Ipromemorian föreslås en viss utvidgning av åklagarens räll alt underlåta åtalenligt 20 kap. 7 § första stycket 1 RB. Liksom bör som förutsättningför åtalsunderlåtelse gäUa att påföljden skulle ha stannat vid böter, om åtal skell.Den begränsnmg som ligger i alt del skall vara uppenbart all annan påföljd änböter inle skuUe komma all ådömas föreslås däremot utgå. Åklagaren bör få rättatt underlåta åtal, om han medskäl kan anta alt påföljden inle skulle bli annat än böter. Det sagda innebäratt om omständigheterna motiverar det åtal kan underlåtas också därstraffet skulle bli höga böter. FöreUgger någon tvekan om att annat än böterskulle ådömas finns å andra sidan inte fömtsättning för tillämpning av regeln. Underangivna förutsättningar föreslås åklagaren kunna besluta att inte väcka åtal såsnart åtalsunderlåtelse framstår som lämplig med beaktande av såväl vad somkrävs för den misstänktes tillrättaförande som hänsyn tUl allmän laglydnad. Ilagtexten bör anges alt åklagaren äger besluta atl inte tala å brottet om detmed skäl kan antas att i händelse av lagföring annan påföljd än böter inte skuUekomma all ådömas och den misstänktes lagföring ej är påkallad ur allmänsynpunkt. Ipromemorian framhålls i fortsättningen atl det av naturliga skäl är svårt altnärmare ange de omständigheter under vUka åtal bör kunna underlåtas.Innebörden av uttrycket ur allmän synpunkt behandlades under förarbetena till BrB(prop. 1962: 10 del C s. 153). Härvid angavs att bedömningen får ske raedhänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som till omständigheternavid brottets begående. Det framhölls också att sociala hänsyn, exempelvis lUl målsäganden,bör tas. Om åklagaren överväger alt väcka åtal för angivelsebrott utan attangivelse skett, bör uppenbarligen skälen för att målsäganden inte angettbrottet till åtal beaktas. Närdet gäller möjligheterna alt underlåta åtal för narkotikabrott har iförarbetena lill narkotikastrafflagstiflningen underslrukits att samhäUetsingripanden måste anpassas så att de inle motverkar ulan understöder ansträngningamaatt erbjuda vård ål vårdbehövande missbrukare (prop. 1968: 7 s. 107, 112, 118).En missbrukare kan dra sig för att söka vård av rädsla för påföljd förnarkotikabrott, även om påföljden endasl skulle bli böter. För den somunderkastat sig vård för sitt missbruk kan lagföring och dom få negativaeffekter på hans inställning till vården. Samhällets ansträngningar atl geerforderlig vård kan på delta sätt komma alt kollidera med samhälletsingripanden på slraffprocessuell väg. En utvidgning av rälten alt underlåta åtalenligl 20 kap. 7 § första stycket 1 RB i enlighet med RÅ:s framställning lordekunna bidra till alt vårdbehövande narkotikamissbrukare får erforderlig vård. Ävenom vårdbehov inle föreligger, kan del ibland finnas skäl all underlåta åtalför narkotikabrottslighet. I narkotikastrafflagen är aUt innehav av narkotikastraffbelagt. Syftet härmed är inte alt straffbestämmelserna skall tillämpaspå alla fall av otillåtet innehav. Etl väsentligt skäl för kriminaliseringen avinnehav är alt polisen för alt kunna komma ål den grövstanarkotikabrottsligheten, de olaga överlåtelserna, måste kunna göra ingripandenmot allt olovligt innehav. I många fall är narkotikainnehavet enbart avtillfällig karaktär. Av den som tillhör denna kategori kan emellertid åtal ochdom psykologiskt komma alt uppfattas sometl tecken på att han tillhör gruppen narkomaner. En sådan uppfattning kan geupphov lill fortsall narkotikabruk. Förutom dessa från individualpreventivsynpunkt direkt skadliga verkningar kan lagföring även dra med sig andranegativa verkningar. Den dömde kan bli mindre villig än eljest alt lämnapolisen sådana uppgifter all langaren kan spåras. Motbakgrund av det anförda förordas i promemorian att åtal, särskilt när delgäller förhållandevis unga personer, i betydande omfattning bör kunnaunderlåtas för narkotikabrottslighet som inskränker sig till atl den misstänkteinnehaft narkotika för egen förbrukning. I viss utsträckning bör åtal kunnaunderlåtas även för överlålelsebrotl. Som exempel nämns i promemorian alt densom tillfälligt fått befattning med narkotika bjuder en kamrat all smaka pånarkotikan. I sådana och liknande lindrigare fall av överlåtelse bör åklagarenkunna besluta all inle tala å brottet. För all åtal skall kunna underlåtasmåste dock krävas alt överlåtelsen gällt en obetydlig mängd och skett i sambandmed konsumtion av narkotikan. Någonändring i nu gällande bestämmelser i fråga om åklagares behörighet all meddelaåtalsunderlåtelse enligl 20 kap. 7 § första stycket 1 RB anses inle påkallad.Beslutanderätten bör liksom förbehållas vissa åklagare och tillsynutövas av stalsåklagarna och RÅ. I sammanhanget betonas viklen av alt reglernaom åtalsunderlåtelse tillämpas på sådant sätt som garanterar en så enhetligrättstillämpning som möjligt. 4.2Åtalsunderlåtelse mot unga lagöverträdare Ipromemorian föreslås atl 1 § lag ändras så, atl det klart framgår,all förutsättningar för beslut om åtalsunderlåtelse föreligger, förutom närövervakning eller omhändertagande och därmed jämförliga åtgärder kommer tUl slånd,även dä den unge blir föremål för andra hjälpålgärder, innefattande råd ochstöd, förmaning och varning eller föreskrifter rörande sinalevnadsförhållanden. Även samtal med den unge och frivillig kontakt från hanssida med nämnden bör anses vara sådan åtgärd som möjliggör åtalsunderlåtelse. Denföreslagna ändringen lag innebär alt det i fortsättningen intekommer all föreligga någon skillnad mellan de åtgärder som barnavårdsnämndenhar alt välja mellan och de åtgärder som enligt lag är förutsättningför beslut om åtalsunderlåtelse. Därmed försvinner den olyckliga situation somkan leda lill antingen all barnavårdsnämnden, för all förhindra ell åtal,vidtar en åtgärd som inle i och för sig kan anses motiverad urbehandlingssynpunkt eller alt åklagaren känner sig tvingad all åtala, därföralt barnavårdsnämndens åtgärd enligt barnavårdslagen inte anses som åtgärdenligt lag. Självfalletmåste även i fortsättningen fall förekomma, där åklagaren beslutar om åtal,därför atl han inte är övertygad om att de åtgärder, som barnavårdsnämndenvidtar, är tillräckliga från individual- och all- 2 1971.1 saml. En olikhet kommer nämligen alt bestå såtillvida som barnavårdsnämndenenbart har atl rätta sig efter barnavårdslagens bestämmelser medan åklagarenalltjämt skall väcka åtal, om det är påkallat ur allmän synpunkt. Någonändring anses inte påkallad i detta avseende. Vad som anförts i tidigarelagstiftningsärenden angående innebörden av begreppet "allmänsynpunkt" bör alltjämt gäUa (prop. 1944: 8, 1962: 10, del C s. 153, prop.1964: 10 s. 161). Bedömningen får ske med hänsyn såväl lill brottets arl ochstraffets syfte som lill omständigheterna vid brottets begående. I princip ankommer del på slatsåklagareatl fatta beslut om åtalsunderlåtelse, om svårare straff än böter ärföreskrivet för brollel. Del kunde övervägas om kretsen av åklagare som ärbehöriga alt falla beslut i dessa fall borde vidgas. En viss tidsvinst ihandläggningen skulle måhända göras, om ärendena kunde avgöras i de lokala åklagardistriktenulan all behöva gå vidare till länsåklagaren. Främst med hänsyn lill intresset aven enhetiig rättstillämpning måste det emellerlid anses vara en avgjord fördelalt beslut enligl lag fallas av ell begränsat anlal åklagare. Dennaordning bör därför bestå. Om särskilda skäl föreligger, har RÅ dessutommöjlighet all förordna viss chefsåklagare all pröva frågor enligl 1964 årslag. Beträffandefrägan om ny åtalsunderlåtelse vid återfall i brott framhålls i promemorianall lag, liksom dess föregångare, inle innehåller något direkt hindermol en upprepad åtalsunderlåtelse. I allmänhet väcker emellertid åklagarnaåtal, om någon begår nytt brott efler en åtalsunderlåtelse ochbarnavårdsnämnden inte vidtar en åtgärd som innebär en skärpning. Åklagarnaspraxis i detla avseende lorde slå i överensstämmelse med lagstiftarensintentioner. Medhänsyn till barnavårdens ökande resurser finns del skäl att i störreutsträckning än f. n. låta de barna- och ungdomsvårdande organen svara for ungalagöverträdares lillrällaförande. För atl undvika skadliga psykologiska ochsociala verkningar bör åtal i viss utsträckning kunna undvikas. ärsärskilt fallet när åtal inle leder till andra åtgärder än sådana som kananordnas i samband med åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelsevid återfall bör kunna komma i fråga i flera olika situationer. Om den ungeställts under övervakning efler del första brollel, behöver ett nytt brott intebetyda att övervakningen misslyckats. Man får räkna med all del kan dröja entid innan övervakningen ger fullt resultat. I sådana fall bör enliglpromemorian en förnyad åtalsunderlåtelse inle vara utesluten, underförutsättning alt den åtgärd som vidtagits alltjämt är lämpligast för hans tiUrältaförande. Ävenom nytt brott begås efter så efler den första åtalsunder-låtelsen atlman normall bör räkna med alt vidtagen åtgärd bort ge resultat, bör åtalsunderlåtelsei undanlagsfall kunna komma i fråga. Del nya brottet kan vara en tillfälUghelshandling,som inle bör utesluta ålalsun- derlåtelse.I andra fall kan en samlad bedömning av den unges förhållanden eflerdet atl åtgärden vidtogs visa, all man inle kan vänta sig resultat av denvidtagna åtgärden. I sådana fall finns skäl för åklagaren all kräva altbarnavårdsnämnden prövar en annan och mer ingripande åtgärd mot den unge föralt åtalsunderlåtelse skall kunna komma i fråga. Enligt promemorian bör åtalsunderlåtelsekunna meddelas vid återfall i brolt mindre restriktivt än som sker.Självfallet skall dock åklagarna liksom väcka åtal, om del är påkallatur allmän synpunkt. Ipromemorian föreslås den ändringen lag att bestämmelsen i 1 § unge om inte mera ingripande ålgärder vidtas skall erhålla särskildtillsyn eller sysselsättning ersätts med en mera allmänt hållen förutsättningatt den unge blir föremål för annan hjälp- och stödåtgärd. 4.3Vårdnadshavares rätt till ersättning för inställelse vid domstol Ipromemorian konstaleras, alt det är av storl intresse för domstolarna alt ha ellså fullständigt underlag för bedömande av påföljdsfrågan som möjligt. Inleminst upplysningar från vårdnadshavarna kan vara av stor betydelse i dellahänseende. Som JO framhåller i sin framställning är del ur principiell synpunktotillfredsställande alt vårdnadshavarna saknar rätt atl få ersättning för Inställelse.Vårdnadshavare, som kallas eller efter underrättelse infinner sig tillhuvudförhandling och lämnar uppgifter om den unges förhållanden, bör därför fårätt till gottgörelse för ekonomiska uppoffringar på grund av inställelsen. Ipromemorian föreslås all ersättningen bör beslämmas enligt vad som gäller förvittne. Bestämmelsen bör las upp i en ny paragraf, 21 kap. 11 § RB, saml som ellIredje stycke i 9 § lag. Promemorianbehandlar även persohundersökares rält till ersättning. Det förekommer iblandalt rätlen kallar personundersökaren till huvudförhandlingen. Särskilt när detrör unga lagöverträdare kan det finnas skäl för rätten att med stöd av 9 § i1964 års lag höra personundersökaren. Personundersökaren har i sådana fall intenågon räll till ersättning för sin inställelse. Ipromemorian anförs atl rält lill ersättning inle är av någon självständigbetydelse i de fall där personundersökningen ulförts av skyddskonsulenl,skyddsassistent eller annan som kan inställa sig lill huvudförhandlingen itjänsten eller då personundersökningen utförts av notarie vid domstolen.Personundersökningar utförs emellerlid även av andra. Det anses inle rimligtalt kräva personlig inställelse av dessa, om de inte kan få ersättning förinställelsen. I promemorian föreslås därför, att personundersökare som påkallelse infinner sig vid rätten skall äga samma rätt lill ersättning ochförskott som gäller för vittne. 2t 1971.1 saml. genomall en ny bestämmelse härom införs i kungörelsen (1964: 567) med vissabestämmelser ang. tillämpningen av lagen om personundersökning i brottmål. 5.1Åtalsunderlåtelse vid mindre allvarlig brottslighet Remissinstansernahar i allmänhet tillstyrkt den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdetför åtalsunderlåtelse vid mindre allvarlig brottslighet. Elt parremissinstanser har dock avstyrkt förslaget. JK framhåller, alt mangivetvis kan sätta i fråga lämpligheten av all införa elt omfattande undantagfrån huvudregeln om åklagarens absoluta åtalsplikt med all en störreutredning angående reglerna om åtalsunderlåtelse påbörjas. En bestämmelse somöppnar möjlighet all i stor utsträckning underlåta åtal kan få konsekvenser sominle är önskvärda. Sålunda kan den uppfattningen vinna utbredning allgrundsatsen om allas likhet inför lagen inte längre slår orubbad. Respekten fören lagbestämmelse kan vidare lätt avtrubbas, om överträdelse av bestämmelsenofta följs av åtalsunderlåtelse. Åklagarna ställs inför svåra avgöranden, sommåste grundas på ell material som är skriftligt och mindre fullständigt än detsom ligger till grund för domstolsavgörande. En omedelbar ändring av 20 kap. 7§ första stycket 1 RB kan anses motiverad, endasl om det föreligger ettpåtagligt behov att genast vidga åklagarens befogenhet alt underlåta åtal. RÅ:shänvisning till ökningen av antalet brott, tendensen lill mera kompliceradbrottslighet och nödvändigheten av atl tillgängliga resurser förbrottsbekämpning utnyttjas på bästa möjliga sätt är värd allt beaktande. Detkan inle anses rationellt eller lämpligl all rättsväsendet under en lid medknappa resurser i stor omfallning nödgas ägna sig ål all beivra brott, förvilka behovet av lagföring kan anses ringa. RÅ understryker alländringen möjliggör en mera nyanserad bedömning och etl bättre tillvaratagandeav tillgängliga resurser för slraffrälls-skipning. Även JO finner förslagel välmotiverat och tillstyrker dess genomförande. Samarbetsorganet föråtgärder mot ungdomsbrottsligheten anser atl lagföring i många fall ter sigopåkallad från både allmän- och individualpreventiv synpunkt. Själva upptäcktenav brollel och den därav följande polisanmälan kan innebära en tillräckligreaktion. Mol bakgrund av ökningen och slruklurförskjulningarna i denbrottslighet som myndigheterna har all hantera framstår det som orationelltatt använda rälls-vårdsresurser till atl beivra en stor mängd mindrebrottslighet, framför allt mindre egendomsbrott, troligen utan att respektenför rättsordningen därigenom påtagligt främjas. FöreningenSveriges slatsåklagare ser RÄ:s ändringsförslag närmast som en framställning omändring av stadgandets motiv. Departementspromemorian tillgodoser väl deltaönskemål såvitt avser svårighetsgraden av den brottslighet som föreslås kunnakomma i fråga för åtalsunderlåtelse. I detla hänseende uttalas bl. a. atlåklagare bör få rätt alt underlåta åtal även där straffet vid lagföring skullebli höga böter.