prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Däremot blir avhänsyn till besvärstidsberäkningen delgivning den naturliga formen för atlunderrätta part om ell beslut som gått eraot och som kan överklagas.Den i lagen föreslagna ordningen innebär också att regeringsrättens beslut iallmänhet inte behöver delges. Om beslulel innehåller ett föreläggande somskall iakttas inom en viss lid, bör dock beslutet delges den som föreläggandetavser. beslul som kan överklagas bör innehållabesvärshänvisning. Däremot torde det inte böra föreskrivas att s. k. negativbesvärshänvisning, dvs. besked om att talan inte får föras raot beslutet, skalllämnas i de fall då klagoförbud finns, t. ex, när länsrätt har meddelat beslutom varning i körkortsmål. Ingenting hindrar dock domstolen att i besluteterinra om klagoförbudet. Av kararaarrätts besvärshänvisning bör fraragå ora detbehövs särskilt tillstånd för att regeringsrätten skall pröva talan motkammarrättens avgörande, F. n, gäller i taxeringsmål atl klagande kan isamband med besvär till regeringsrätten påkalla prövning av frågan huruvidakammarrällen lämnat riktigt besked om villkoren ra, ra, för prövningstillstånd.Denna regel är motiverad fraraför alll raed hänsyn till de nu gällande reglemaom summa revisibilis, I det förslag till lag om allmänna förvaltningsdomstolar,sora har remitterats till lagrådet den 20 raars 1970, saknas motsvarighet lillnuvarande regler om sumraa revisibilis (se 36 § förslaget till förvaltningsprocesslag).På grund härav bar jag ansett alt det i förevarande förslag inte behövs någonregel ora rätt att särskilt påkalla prövning av frågan om riktigheten avkammanätts besked angående prövningstillstånd. I enUghet raed del anförda har i ett första stycke i 30 §tagits in föreskrifter ora att beslut, varigenora rätten avgör målet, skalltillställas part genora handling som fullständigt återger beslutet ochskiljaktig memng, där sådan har förekommit, samt att beslutet dessutom skallinnehålla upplysning om vad den skall iaktta som vill anföra besvär över beslutet,I elt andra stycke har föreskrivits alt kammarrättens beslut, om särskilttillstånd krävs för prövning av besvär till regeringsrätten, skall innehållauppgifl härom och om de grunder på vUka sådanl tillstånd meddelas. Kungl.Maj.-ts proposition nr 30 är 1971 589 Paragrafenhandlar om rättelse av oriktigt beslul. Den motsvarar i huvudsak 32 §departementspromemorians lagförslag. Om kammanätten på gmnd av anmärkning eller eljest finner alt utslageller beslut UU följd av skrivfel, missräkning eller annat sådant förbiseendeinnehåller uppenbar oriktighel, skall kararaarrätlen enUgt 30 §kararaarrättsstadgan meddela beslut om rättelse sedan parterna har fålltillfälle all yttra sig. Rättelsen skall antecknas på huvudskriften avutslaget eller beslutet samt, om det kan ske, på utskrift av utslaget ellerbeslutet. Den dag då anteckningen görs skaU anges. Motsvaranderätlelseraöjlighel gäller enligt 91 § taxeringsförordningen för prövningsnämnd. Departementspromemorian.Promeraorians lagförslag innehåller i 32 § en bestäraraelse av innehåll atlförvaltningsdomstol, som genom anmärkning eller eljesl finner alt någoldoraslolens beslut har bUvil oriktigt på grund av felräkning, felskrivning eUerannal uppenbari förbiseende, skall meddela beslut om rättelse, sedan parternahar fått tillfäUe att yttra sig. Enligtpromemorian är frågan om rättelse av fel som bar uppkomrait på grund avuppenbart förbiseende av sådan betydelse all den inte bör regleras genom enhänvisning till RB utan genom en uttrycklig beslämraelse. Denna bör utformas såall den blir samstämmig med motsvarande regel i förvaltningslagen. Någonlidsbegränsning är enligt promemorian inte påkallad, eftersom del är fråga omrättelse av uppenbara orikligheler. Remissyttrandena.Den föreslagna bestämmelsen om s. k. självrätlelse föreslås kompletterad i treremissyttranden. i län sätter i fråga om kommunikationbehövs i de fall då rättelse skaU ske lill skallskyldigs fördel. Enligtlänsstyrelsens mening bör ell tillägg övervägas av innehåll »där delta ej ansesobehövUgt» eller »om del behövs». i föreslårliUägget »om det ej är obehövligt». Kammarrättenanser att förslagel bör kompletteras med en beslämraelse ora att rättelse medangivande av dagen härför skall antecknas på huvud-skrift av beslutet samt, omdet kan ske, på utskrifter av det. Domstolen hänvisar beträffande detföreslagna tillägget lill 17 kap. 15 § RB. Departementschefen.Jag delar den i promemorian uttalade meningen alt lagen bör innehålla enbestämmelse om självrätlelse. Beslämraelsen härom bör utformas iöverensstämmelse med motsvarande bestämmelse i förvaltningslagen (19 §).Härigenom tillgodoses de önskemål som har förts fram i en del remissyttrandenatl part skaU få yttra sig över rättelsen endast om detla anses behövUgt. Någonuttrycklig föreskrift att rätten skall ange dagen för rättelsen på beslutetanser jag inte behövas. Frågan ora hur rättelsen skall dokumenteras börlämpligen lösas i praxis. Ienlighet med det sagda har i 31 § tagils in en bestämmelse om att dom- Maj:ts proposition nr 30 år1971 stolen får rätta beslut, som till följd av skrivfel,räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, och attpart, om del inte är obehövligt, skall lämnas tillfälle all yttra sig innanrättelse sker. Paragrafen handlar om överklagande och motsvarar 33 §departemenlsproraeraorians lagförslag. Belräffande nuvarande ordning hänvisaslill vad sora sägs om överklagbarhet i specialmotiveringen lill 12 §förvaltningslagen. I 33 § promemorians lagförslaghar tagits in bestämmelser av följande innehåll. »Mot länsrätts, länsskatterätts och mellankommunalaskatterättens beslut förs talan hos kammarrätt och mot kammarrätts beslul förslalan hos regeringsrätten. Talan förs genom besvär. Mot beslut, som ej innebär slutligt avgörande av mål, fårlalan föras endasl om rätten därigenom 1, ogillatinvändning om jäv mot någon rättens ledamot eller invändning om att hinderföreligger för talans prövning; 2, avvisat ombudeller biträde; 3, förordnatrörande saken i avbidan på målets slutliga avgörande; 4, förelagt någonalt medverka på annal sätt än genom inställelse lill sararaanträde ochunderlåtenhet att efterkorama föreläggandet kan ådraga denne särskild påföljd; 5, beslutatangående uttagande av förelagt vite eller annan påföljd för underlåtenhet atlefterkomma föreläggande eller angående ansvar för förseelse i förfarandet; 6, förordnatangående undersökning eller omhändertagande av person eller egendom eller omannat undersöknings- eller säkringsmedel; 7, förordnalangående ersättning för någons medverkan vid uiredningen; 8, avslagitbegäran om biträde eller till sådant uppdrag förordnat annan, än partföreslagit, Mol beslut av förvaltningsdomstol, varigenom målåterförvisas till lägre instans, får lalan föras endast om beslutet innefattaravgörande av fråga, sora inverkar på målets utgång.» I lagen bör, framhålls det i proraeraorian, finnas enhuvudregel ora överklagbarheten av skatterätts, länsrätts och kammarrättsbeslul. Från huvudregeln bör göras generellt undantag för beslut, som inteinnebär slutligt avgörande av mål. Dessa bör enligt promemorian i princip intekunna överklagas särskilt utan endast kunna påtalas vid överklagande av detslulUga avgörandet om de anses ha påverkat utgången. Vissa beslul bör dockkunna överklagas särskilt. Dessa bör anges i paragrafen. Kungl.Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 591 Remissyttrandena.Länsstyrelsen i anser att raan vid en jämförelse mellan å enasidan första styckels allmänna bestämmelser om att talan får föras hoskamraarrätten mol länsrätts och skatterätts beslut och å den andra sidan andrastyckets föreskrifter angående de fall då talan får föras raot beslul som inteinnebär slutligt avgörande av mål lätt kan dra den felaktiga slutsatsen atlalla beslut av länsrätt, länsskatterätt och den raellankoramunala skatterättenkan överklagas hos kamraarrätlen. sätter i fråga ora inte itydlighetens intresse före andra stycket borde las in en erinran om alt vissafaU talan inte får föras mot beslut av länsskalterätt. Länsstyrelseni anser att andra styckels inledning bör förlyd-ligas på del visetatt det föreskrivs att talan mot beslut som inte innebär slutligt avgörande avmål får föras särskilt under angivna betingelser. Idet föregående har närants att har föreslagit en hänvisning lill36 kap. 23 § RB i förslagels 23 §. Hänvisningen avser vittnes skyldighet attersätta kostnad som han har vållat genom försumraelse eller tredska.Länsstyrelsen föreslår alt till uppräkningen av de beslut sora kan överklagassärskill läggs beslut angående skyldighet för någon som inte är part attersätta i målet vållad kostnad. Länsstyrelseni pekar på en speciell fråga som har visst saraband med fråganom i vilken utsträckning beslul under förfarandet kan överklagas. I det fallelatt ordföranden i skatterätt eller länsrätt ensam har beslutat att muntligförhandling inte skall hållas antingen självmant eller raed anledning avparts begäran och talan inte kan föras raot beslutet uppkommer enligtlänsstyrelsen frågan om rätten med nämnd vid sammanträde för målets behandlingkan »ompröva» beslutet och förordna ora rauntlig förhandling. Länsstyrelsenanser alt frågan behöver klargöras. Länsstyrelseni frarahåller att det inte kan tas för absolut säkert attendast de typer av beslut under förfarandet som anges i uppräkningen bör varaöverklagbara och att risk finns för att vissa beslut som bör kunna överklagassärskilt glöms bort vid lagstiftningen. Med hänsyn härtill och eftersomerfarenheten ger vid handen alt särskilda besvär över sådana beslul är ytterstsällsynta förordar att 33 § andra stycket utesluts. När etlbeslut under rättegången kan vara tveksamt eller klart går mot parts önskan börrätten alltid kunna meddela besvärshänvisning. Departementschefen.I första siycket anges i enlighet med vad sora har föreslagits i proraeraorianslagförslag besvärsvägen vid fullföljd av talan mot förvaltningsdorastolsbeslut. Som utvecklals i lagrådsremissen den 20 raars 1970 är avsikten attreglerna ora i vilka fall talan raot förvaltningsmyndighets beslut fullföljstill förvaltningsdomstol skall ges i den speciella lagsliftning som reglerarresp. förvaltningsområde och i en lag om behörig-hel för kammarrätt all prövavissa mål. Andrastycket innehåller regler om överklagbarhet. I princip får endast Maj:ts proposition nr 30 år1971 beslut varigenom förvaltningsdomstol avgör måletöverklagas. På grund av föreskrift i specialförfaltning (se 2 § förevarandelag) kan dock gälla att rättens avgörande av målet över huvud taget inte fåröverklagas. När det gäller beslut under förfarandet bör i vissa fallsärskild talan få föras mot beslutet. Dessa fall har angetts genora enuppräkning, som i huvudsak motsvarar vad som har föreslagils i promeraorian.Elt förtydligande har skett i så måtto som det anges att talan mot beslut sominte innebär alt målet avgörs får föras endast i samband raed talan mol besluti huvudsaken utom i vissa uppräknade fall, då lalan får föras särskilt. Till dei promemorians lagförslag angivna besluten som får överklagas särskilt harfogats beslul, varigenom rätten har ålagt vittne eller sakkunnig att ersättakostnad som han har vållat genom försummelse eller tredska. I den mån lag ellerav Kungl. Maj:l beslutad författning för vissl fall innehåller förbud atl överhuvud taget klaga över exempelvis skatterätts beslut gäller givetvis detförbudet på grund av 2 § förevarande lag. Med anledning av vad i haranfört vill jag framhålla all rättens beslut i fråga om målels handläggning kanomprövas av rätlen själv när anledning föreligger till det. I tredje stycket har tagits upp en regel om begränsning iöverklagbarheten för de fall då mål återförvisas till lägre instans. Enmotsvarighet till regeln finns i 54 kap. 6 § RB. Paragrafen behandlar besvärsrätten. Den motsvarar 11 §förvaltningslagen, till vars specialmotivering jag här får hänvisa. Denna paragraf innehåller regler om lill vilken domslolbesvärshandling skall inges och om besvärstid. Den motsvarar i viss mån 34 §departementspromemorians lagförslag. Enligt 96 § taxeringsförordningen skallbesvär till kararaarrätlen över prövningsnämnds beslut ges in eller sändas inlill prövningsnämndens kansli. Om besvären i stället har tillställts kammarrättenutgör del dock inte hinder för målets prövning. Talan mot kammarrättens utslagskall enligt 98 § taxeringsförordningen föras genom besvär sora skalltillslällas . En molsvarande ordning för besvär hoskammarrätten och regeringsrätten är föreskriven i 40 och 44 §§ förordningen omförfarandet vid viss konsumtionsbeskallning. Dock finns inte någon bestämmelseom att besvärshandling får ges in till kammarrätten i stället för tillbeskatlningsmyndighelen. I promemorian förulsälls attförvaltningslagens bestämmelser om lill vilken instans besvär skall ges in ochinom vilken lid besvär skall anföras skall gälla också vid klagan motförvaltningsdorastols beslut. Med den antagna förutsättningen att huvudregelnskulle bli Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 593 altbesvär skall tiUställas den instans sora har fatlat del överklagade beslutethar endasl lagits upp vissa bestäraraelser om de åtgärder sora rätlen skaUvidla när den får en besvärsskrivelse. I34 § promemorians lagförslag föreskrivs i enlighel härmed alt domstolen, närbesvär över förvaltningsdomstols beslut kommer in till den, skall foga sinahandlingar till besvären. Vidare föreskrivs atl rällen, när fråga är ora besväröver länsrätts, länsskatlerälls eller raellankoraraunala skatterättens beslut,skall infordra yttrande över besvären från raotpart, ora sådan finns, och delgeklaganden yttrandet saral bereda parterna tillfälle till ytterligare skriftväxling,om det behövs. Därefter meddelas en bestämmelse om att besvär och övrigahandlingar skall sändas till besvärsinslansen, sedan rätten har fullgjort sinbefattning med målel. Departementschefen.Frågan om till vilken instans besvär skall ges in och om den tid inom vilkenbesvär skall anföras bör få samma lösning som i förvaltningslagen. Jag kandärför här nöja raig med atl hänvisa till vad jag har anfört i motiveringentill 12 § förvaltningslagen. Särskildaregler om fuUföljd av talan från kammarrätt till regeringsrätten 35och 36 §§ Paragraferna handlar om prövningstillstånd i regeringsrätten. Jag hänvisarlill vad jag har anfört härom i lagrädsremissen ora enoraorganisation av förvaltningsrätlskipningen, ra. m. Elt par redaktionellajämkningar har gjorts i förhållande till förslaget i lagrådsremissen. a. regler som begränsar parts raöjlighet att hos regeringsrättenåberopa ny omständighet och nytt bevis till stöd för sin talan. Den har vissamotsvarigheter i 2 och 15 §§ departementspromemorians lagförslag. Departementspromemorian.I 2 § femte styckel promemorians lagförslag föreslås en föreskrift av innehållalt part, för det fall att för besvärs prövning i regeringsrätten fordrassärskilt tillstånd, bör i besvären närmare ange de skäl sora han åberopar tillstöd för sin begäran ora sådant tUlstånd. Med utgångspunkt i ett förslag avförvaltningsdorastolskomrailtén föreslås i 15 § en regel om att part inte ulansärskilda skäl får åberopa nylt bevis hos regeringsrätten i raål, sora harfullföljts från kararaarrätt. Iproraeraorian framhålls att beslämmelsen ora principiellt förbud raot attåberopa nya bevis i regeringsrätten kan tas raed utan större betänkligheter,efiersom den innehåller en betryggande säkerhetsventil. Denna ventil ansesbehövlig särskilt raed tanke på mål i vilka kamraarrätlen har varit försiadoraslolsinslans. PromeraorieförslagetinnehåUer inte någon regel om förbud för part all ändra sin talan iregeringsrällen genom att åberopa ny grund. 594 Kungl Maj.-ts proposition nr 30år 1971 Förslaget alt part i mål sora fiUlföljsfrån kammarrätt inte ulan särskilda skäl skall få åberopa nytt bevis iregeringsrätten tillstyrks uttryckligen av JK och . JKpåpekar alt bestämmelsen behövs med hänsyn bl. a. till regeringsrältenshuvudsakliga uppgift att vara prejudikatinstans. i erinrar om att den i sittyttrande över förslaget tiU lag om skatterätt framhöll att det bordeföreskrivas att part inte får i kammarrätten till stöd för sin talan åberopaomständigheter eller bevis, som inte har förebragls lidigare, om han har kunnalåberopa orasländighelen eller beviset hos prövningsnämnden och det kan antasatt han har underlåtit del i otiUbörligt syfte eller av grov vårdslöshet.Denna föreskrift tog närmast sikte på sådana deklarations- och processmedhjälparesom kan ha intresse av atl processen förlängs. anser atl en sådanbestämmelse behövs för att förhindra att insiansordningen de facto sättsåsido, TCO godlar i princip bestämmelsen men framhåUer alt detbl, a, med hänsyn till alt part i förvallningsprocessen ofta inte företräds avjuridiskt ombud är viktigt alt bestämmelsen tiUämpas mjukt.Prövningsnämndernas motivering av sina beslut är ofta inte tillräckligtklargörande, och den skallskyldige har kanske först genom kammanättens beslutfått klart för sig vad som har brustit i bevisföringen. En raera kritisk inställning har Föreningen . Föreningen påpekar att starka betänkligheter kan anföras raotformuleringen alt part »icke utan särskilda skäl» får åberopa nytt bevis. Någonbetryggande säkerhetsventil kan enligt föreningen inte anas i lagtexten. i lån utgår från all part iskattemål också i fortsättningen skall ha rätt atl åberopa ny grund iregeringsrätten och förutsätter därför atl »särskilda skäl» för att få läggafram nytt bevis skall anses föreligga i sådant fall, Promeraorians ståndpunkt att del inte skall gälla någotförbud att åberopa ny grund i regeringsrätten godtas uttryckligen av och . TCO ser del som någol raycket positivt att det intekommer att införas någon spärr för parts rätt att utvidga eller ändra sintalan. En negativ inställning lill den nuvarande möjligheten attåberopa ny grund för talan i regeringsrätten har JK och regeringsrättens ledamöter. JK anser att del bör övervägas om inte möjligheterna förpart att ändra sin talan i regeringsrätten bör inskränkas väsentligt. Regeringsrättens ledamöter erinrar om allförvaltningsdomstolskommittén i sitt betänkande föreslog en regel i 98 § taxeringsförordningenav innebörd att klaganden endasl om särskilda skäl förelåg skulle få väsentUgenändra den grund som hade åberopats i kammarrätt och atl den bestämmelsen godtogsav regeringsrättens fiesla ledamöter. Ledamöterna påpekar vidare att man inomförvaltningsrättskipningens vida rara inte generellt kan ställa alltför storaanspråk på parts utformning av sin talan. Kungl.Maj:ts proposition nr 30 dr 1971 595 somrimligt att part inom vissa gränser skall kunna ändra sin talan och anförahell eller delvis nya grunder. Vad angår processen i regeringsrätten har dennafråga dock kommit i etl ändrat läge. I det till lagrådet remitterade förslagettill lag om allmänna förvaltningsdomstolar betonas särskill regeringsrättensframtida huvuduppgift som prejudikalinstans. Möjligheterna att få målsakprövade av regeringsrätten har starkt beskurits genom ändrade bestämmelserom prövningstillstånd. Med den funktionsfördelning sora föreslås raellan deolika instanserna torde del knappast vara förenligt alt låta part iregeringsrätten ändra den grund sora har åberopats i karamarrätt. Eltkonsekvent fullföljande av de intentioner som bär upp den förestående reformenmotiverar enligt ledamöternas mening i stället begränsningar i det förevarandehänseendet. Lärapligen bör det, i vart fall för skaltemålen, föreskrivas allgrunden slutligen skall anges i kararaarrätt. En sådan bestäraraelse stårockså i god överensstäraraelse raed det föreslagna principiella förbudel molatt förebringa ny bevisning i regeringsrätten. Departementschefen.Såsom bar föreslagils i departeraentspromemorian bör den, som klagar hosregeringsrätten och inte kan få sin talan prövad utan prövningstillstånd, i sinbesvärshandling ange de skäl som han åberopar lill stöd för sin begäran omsådant tillstånd. Ilikhet med flertalet reraissinstanser ansluter jag raig till förslaget ideparteraentspromemorian, atl part i princip inte skall tillålas all åberopanytt bevis i mål som fullföljs från kamraarrält lill regeringsrällen och ivilket prövningstillstånd fordras. del reraissytlranden tas upp även frågan ora det bör vara tillåtet atlåberopa ny grund i regeringsrällen. För rain del vill jag ansluta raig till detsynsätt som regeringsrättens ledamöter bar gett uttryck åt. Jag anser sålundaalt det är raindre väl förenligt med regeringsrältens tilltänkta funktion somi huvudsak renodlad prejudikalinstans, att domstolen skall beaktasakförhållanden sora part åberopar först i högsta instans. Innebörden avbegreppet grund synes raig eraellertid inte helt klar förförvaltningsprocessens del. Jag föreslår atl raan i stället föreskriver altomständighet som åberopas först i regeringsrätten i princip inte skall beaktas.En sådan regel bör gälla bara i de mål där det krävs prövningstillstånd. Iandra mål lorde del åtminstone f. n. knappast finnas motiv för en raotsvaranderegel. Förbudetmot att beakia nya omständigheter bör inte vara absolut. Inte minst med hänsynlill de många olika typer av mål, som kan förekomma i förvaltningsdomstol, bördel finnas en möjlighet atl ta hänsyn till ny omständighet som åberopas försl iregeringsrätten, när särskilda skäl talar för det. Somframgår av vad jag har anfört i raotiveringen till 28 § är jag f. n. inteberedd att ta ställning till frågan i vad raån kammarrätten skall få beaktaoraständigheter och därtill hörande bevis sora åberopas först där. 696 KungL Maj.ts proposition nr 30 är 1971 IenUghet raed det anförda har i 37 § första siycket tagits in en regel avinnehåll att i raål, där prövningstillstånd krävs, omständighet eller bevis,som klaganden åberopar först i regeringsrätten, får beaktas endasl om det föreliggersärskilda skäl. Vidare har i paragrafens andra stycke föreskriviis attklaganden i besvärshandlingen bör ange de skäl som han åberopar till stöd försin begäran om prövningstillstånd. Iparagrafen ges regler om straff för vissa förseelser i förfarandet och förbrott mol tystnadsföreskrift. De har viss motsvarighet i 5 § departementspromemorianslagförslag. Enligt 22 § kammarrättsstadgan gäller bestämmelserna ora straff i 9kap. RB i tillämpliga delar hos kammarrätten. I nämnda kapitel regleras olikaslag av rätlegångsmissbruk (14 §§), störande av ordningen, otillböriigi uttalande,kränkande av domstolens värdighet (5 §), indiskretion (6 §) ochböteslalituderna (9 §). Departementspromemorian.I 5 § lagförslaget har tagits in en hänvisning tUl 9 kap. 5, 6 och 9 §§ RB. Remissyttrandena.Av den förut lämnade redogörelsen för remissinstansernas allmänna synpunklerpå promeraorians lagförslag framgår alt åtskilliga yttranden innehåller kritikmot de förhållandevis ofta förekommande hänvisningarna till RB. Från någrahåll pekas härvidlag just på bestäraraelserna om straff för förseelser iförfarandet. Lånsstyrelseni län anser atl det kan diskuteras om inte också vad som sägs i 9 kap.14 §§ RB om rätlegångsmissbruk bör äga motsvarande lillärapning hosförvaltningsdomstol. I prövningsnämndsarbetet i länet har, säger ,vid ett par lillfällen sådan processföring förekommit som vid en rättegång ielt tvistemål utan tvivel skulle ha rubricerats som rätlegångsmissbruk. Departementschefen.Inte minst av remissyttrandena fraragår atl del är lämpligare att lagen innehålleregna besläramelser om straff än en hänvisning lill 9 kap. 5, 6 och 9 §§ RB somföreslås i deparlemenlspromeraorian. I enlighet härraed har i 38 § upptagitsbestämmelser som i alll väsentligt motsvarar 9 kap. 5 och 9 §§ RB samt i 39 §bestämmelser som har utformats i huvudsaklig överensslämmelse med 20 §förvaltningslagen. Någotmera påtagligt behov av besläramelser om straff för rätlegångsmissbruk lordeknappasl föreligga inom förvaltningsprocessen. I vart fall bör införandet avsådana regler anstå till dess erfarenhet vurmits av förvallningsprocesslagenslillämpning. Maj:ts proposition nr 30 är 1971 597 Paragrafen handlar om förfarandevile och har vissmotsvarighet i 5 § deparleraentsproraeraorians lagförslag.