prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — anser alt lämpliga åtgärder i frågaom slakt, distribution, förädling och marknadsföring av renkött bör kunna verksamtbidra till en förbättring av rennäringens ekonomi. Det föreslagna beloppet fören reklamkampanj, , anser nämnden vara väl anpassat för ändamålet.Liknande synpunkter förs fram av veterinärstyrelsen. Beträffandede sakkunnigas uttalande alt något gränsskydd för renkötl nu inle bör övervägasframhåller statens jordbruksnämnd alt något klart samband mellanimportulvecklingen och de inhemska priserna för renkött inte förelegat. Prisetpå renkött har i stället i stor utsträckning bestämls av andra avgiftsbelagdaköttyper. Nämnden instämmer i de sakkunnigas uttalande. KommerskoUegium delarockså de sakkunnigas uppfattning särskilt som det här är fråga om eninternordisk angelägenhet som i första hand synes böra lösas inom ramen för detnordiska samarbetet. Förslagetrörande omställningsstöd tillstyrks eller lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. De flesta erinringarna avser stödets storlek ochnedtrappningen av beloppen. Maj:ts proposition nr 1971 anserliksom SSR att så länge uppenbara försörjningssvårigheter råder bland derenskötande samerna borde stödformerna, avgångsvederlag och utflyttningsbidrag,kunna utnyttjas. Dessa bör därför inte avvecklas så snabbi som utredningenföreslagit ulan bör gälla tills vidare så länge behov av stöd föreligger.Länsstyrelsen uppskattar den tid under vilken stödformen kan behövas till minst15 år. Viss höjning av de föreslagna bidragsbeloppen anser ocksåvara motiverad, förslagsvis till . Möjlighet börockså finnas att fördela utbetalningen av slödel av tre , när skäl därtill föreligger. Vidare bör undersökas om inle stödet kanutlämnas skattefritt. anser atl storleken avomslällningsstödet bör diskuteras mot bakgrunden av möjligheterna altåstadkomma alternativ sysselsättning. De synpunkter som i övrigtförts fram rörande omslällningsstödet avser betydelsen av att komplettera detlamed sysselsättningsskapande åtgärder. Lappväsendet i länunderstryker alt den avgående arbetskraften måste få möjlighet till alternativförsörjning för att det skall vara någon mening med avgången. För desakkunniga borde det enligt lappväsendets mening ha legat nära till hands attöverväga någon form av förtidspensionering för äldre renskötare, somdefinitivt måste lämna sin hävdvunna näring. räknarmed att behovet av sysselsättningsfrämjande åtgärder, bl. a. i form av beredskapsarbeten,kommer alt föreligga även . SSRmenar att kontakterna mellan samerna, som utgör en förutsättning för en starksamekultur, inte kan upprätthållas, om den renskötande befolkningens antal gårned alltför starkt. En särskild undersökning av samekulturen och de för dessstärkande erforderliga åtgärderna bör genomföras. Beträffande förslaget omalt inlösa egnahem även bör omfatta renskölar-bostäder på ofri grund, m. m.framhåller alt verksamheten med inlösen av bostadsfastighelbör bedrivas i huvudsaklig överensstämmelse med de grunder som gäller förinlösen av egnahem i allmänhet. Ifråga om förslaget alt inrätta ett företagsregister för rennäringen delarstatistiska centralbyrån de sakkunnigas uppfattning alt den nuvarande statistikenpå rennäringens område är otillräcklig och tillstyrker därför i principförslagel. Centralbyrån anser emellertid alt del är rationellt och lämpligt omregistreringen av rennäringsföretagen samordnas med registreringen avlantbruksföretagen, dvs. alt centralbyrån åläggs all svara föruppgiftsin-samling och registerföring. En sådan organisation anses också liggai linje med statsmakternas principbeslut att den offentligastatistikproduktionen i möjligaste mån bör koncentreras till centralbyrån. Förslagetatt inrätta ell kataslrofskadeskydd för rennäringen möts i allmänhet positivtav remissinstanserna. i anser dock, medhänvisning till renantalels variationer, att katastrofskadeersätt-ning endast isällsynta fall kommer att utfalla. Det är vidare tveksamt om KungLMaj:ts proposition nr 1971 83 kostnadernaför skyddet står i rimligt förhållande lill nyttan av detta, om årligobligatorisk renräkning måste genomföras. Skadeinventeringen bör kunnaförenklas väsentligt. Kammarkollegiet anser all den föreslagna självrisken ärför liten i betraktande av den ofullständiga kunskapen om den naturligaavgångens storlek, renräkningarnas bristande tillförlitlighet, etc. Kollegietifrågasätter om skyddet inte bör utformas som elt skydd mot förluster av meraallvarlig art, dvs. alt självrisken bör sältas avsevärt högre. Statistiskacentralbyrån har inget alt erinra mot att skadeskyddet inom rennäringen gesden principiella utformning som föreslås i belänkandet, men har vissasynpunkter när det gäller detalj uppläggningen. Länsstyrelsernai och saml m. fl. anser atten förstärkning av rennäringsfonden inte bör ske genom att lill fonden föraöver den ersättning på . för varje rovdjursdödad ren som utgår tilllappbyarna. framhåller alt förslaget omkataslrofskadeskydd under förutsättning att en tillförlitlig ordning föråterkommande renräkningar kan genomföras synes vara lämpligt ur många synpunkter.SSR anser att formerna för samernas medverkan i finansieringen avkataslrofskadeskyddet bör övervägas ytterligare. 8.Rennäringens regionala och centrala administration Sedanslutet av finns en särskild statlig organisation, lappväsendet, somhar hand om administrativa göromål i samband med rennäringen. Lappväsendetstillkomst är att söka bl. a. i behovet att reglera förhållandena mellannomader och bofasta samt att ordna renskötselns inre angelägenheter. 68, JoU 13, rskr 238) beslutade att lappväsendet skall sorleraunder lantbruksslyrelsen när det gäller handhavandet av rennäringsfrågor. Iövrigt är lappväsendet inordnat i länsorganisationen. Lappväsendetspersonal har utökats i olika omgångar. Den nuvarande personalorganisationenframgår av följande sammanställning. Maj:ts proposition nr 1971 Härutöverförfogar länsstyrelserna över vissa medel för tillfällig personal. Förstekonsulenterna och assistenterna är stationerade i residensstäderna med kontori anslutning till länsstyrelsernas ämbelslokaler. Instruktörerna är tillhuvudsaklig del fällarbetande och stationerade på olika platser inomrenskötselområdet. Huvuddelen av de nämnda tjänstemännens ar-betslid ägnas ätadministrativa frågor. Rådgivningsverksamhet bedrivs i endast obetydligomfattning. Dencentrala handläggningen av frågor som rör rennäringen ankommer pålantbruksstyrelsen. Vid handläggningen skall styrelsen i erforderlig utsträckningsamråda med vederbörande länsstyrelse. Det åligger lantbruksstyrelsen bl. a.alt i samråd med andra myndigheter planlägga rådgivningen i frågor som rörnäringens ekonomi, driftsformer och organisationsutveckling. Styrelsen skallcentralt leda denna rådgivning, svara för samordningen inom renforskningen ochi lämplig form låta sammanställa redogörelser för framkomna rön samt förmedladessa till de anställda inom lappväsendet, till sameorganisationerna ochberörda enskilda. står renforskningsstationen styrelsens ledning. Vidlantbruksstyrelsens husdjursbyrå finns inrättad en rennäringssektion, varspersonal beslår av sex personer, varav en överinspektör, en byrådirektör, enförste byråinspektör, en assistent, en kansliskrivare och ytterligare entjänsteman. Sområdgivande organ till lantbruksslyrelsen i rennäringsfrågor av principiellnatur eller eljest av större vikt finns en särskild nämnd, rennärings-nämnden.Denna består av företrädare för samerna. Nämnden skall till styrelsen, andramyndigheter och enskilda avge yttranden i rennäringsfrågor. Nämnden får ocksåhos styrelsen väcka förslag i dessa frågor. Föratt biträda lantbruksslyrelsen i dess befattning med renforskning finns ensärskild vetenskaplig expertgrupp, renforskningsnämnden. Nämnden har tilluppgift att efter samråd med rennäringsnämnden verka för ändamålsenliguppläggning av renforskningens organisation samt dra upp allmänna riktlinjerför forskningen och kontinuerligt följa dess utveckling. Detta sker bl. a.genom prövning av årliga arbetsplaner. Desakkunniga framhåller att renbyarna om de sakkunnigas förslag röranderennäringens lokala organisation genomförs kommer atl få till uppgift allsjälva besluta i åtskilliga frågor, där avgörandet f. n. ankommer pålappväsendet eller på . I gengäld tillkommer på länsplanet vissanya typer av ärenden. De arbetsuppgifter med anknytning till rennäringen som iframtiden kommer att vila på den statliga regionala administrationen indelas itre huvudgrupper, nämligen Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 85 1) ärenden rörande besvär överbeslut av renbys stämma eller av styrelse eller av syssloman (besvärsärenden), 2) ärenden rörande rennäringensfrämjande, såsom angående rationalisering, stöd och rådgivning(näringsärenden) saml 3) ärenden rörande förvaltningenav kronans till renskötsel anvisade fastigheter och om upplåtelse av särskildarättigheter inom renskötselområdet m. m. (fjällförvaltningsärenden). I fråga om besvärsärendenaföreslår de sakkunniga alt skall utgöra första besvärsinstans.Med hänsyn till den föreslagna utformningen av det samhälleliga stödet tillrennäringen förordar de sakkunniga att alla i gruppen näringsärenden ingåendeadministrativa uppgifter på länsplanet flyttas från lappväsendet tilllantbruksnämnderna. Härigenom blir det möjligt att för rennäringens del dranytta av de erfarenheter lantbruksnämnderna förvärvat beträffande jordbruketsrationalisering. Vidare avskaffas den särställning som rennäringen f. n. intargenom alt den gjorts till föremål för en speciell statlig administration. Vad angårfjällförvaltningsärendena påpekar de sakkunniga alt valet av beslulsmyndighetär väsentligt mer komplicerat än beträffande besvärs-ärenden ochnäringsärenden. Detta beror främst på att fjällförvaltningsärendena harbetydelse inte bara för rennäringen ulan också för andra intressen medanknytning lill de vidsträckta områden där renskötsel bedrivs. Sålunda påverkasövriga näringar inom renskötselområdet, exempelvis skogsskötsel, gruvdrift ochturism direkt av besluten i fjällförvallnings-ärendena. Dessa beslut utgörnämligen i många fall en förutsättning för att "de lill lapparnasuteslulande begagnande" anvisade markerna skall få ekonomiskt utnyttjas avandra än de renskötande samerna. Vidare är turismen och friluftslivet i dessatrakter starkt beroende av de jakt- och fiske-upplåtelser som utgör huvudpartenav fjällförvaltningsärendena. Allmänt sett kan framhåller de sakkunniga utan överdrift sägas att dessa ärenden för de tre nordligaste länen har så storbetydelse för länens näringsliv och utvecklingen därav alt ärendena måsteägnas stor uppmärksamhet vid den länsplanering som pågår och som kan antaskomma alt få ökad omfattning . Desakkunniga nämner tre myndigheter, som kan komma i fråga som beslutande ifjällförvaltningsärendena, nämligen domänverket, ochlantbruksnämnden. Efter ingående överväganden föreslår de sakkunniga alllantbruksnämnden bör överta handläggningen av ärendena. Som skäl härföråberopas att dessa i första hand bör bedömas från synpunkten av deras inverkanpå rennäringen. Detta förutsätter bl. a. all beslulsmyndigheten äger godinsikt i renskötselns problem. Elt annat skäl är atl det därvid blir möjligtatt låta de renskötande samerna medverka på besluts-stadiet. Även omfjällförvaltningsärendena anhängiggörs i lantbruksnämnden, kan behandlingen avdem ske på sådant sätt att det slutliga aygörandel Maj:ts proposition nr 1971 avalla fjällförvallningsfrågor som är av större betydelse från planeringssynpunktförbehålls . Sålunda föreslår de sakkunniga att fjällförvaltningsfrågabör hänskjutas till för avgörande, om antingen länsstyrelsensärskilt förbehållit sig avgörandet eller flertalet av rennäringsdelegationensledamöter beslutar om ärendets överflyttning eller representanti delegationen påyrkar överflyttning. Enföljd av de sakkunnigas förslag är att det nuvarande lappväsendet kan upplösas. Delantbruksnämnder som berörs av förslaget är nämnderna i ,och . Frågor som angår rennäringen inom Idrelappby i bör liksom nu är fallet vila på rennäringsmyndigheteni . De sakkunniga finner attvid behandling i lantbruksnämnd av rennäringsfrågor bör de vanligaarbetsformerna tillämpas. Nämnden i plenum skall i huvudsak dra uppriktlinjerna för verksamheten samt besluta i frågor som är av principiellnatur eller eljest bedöms vara av särskild vikt. Beslut i övriga ärenden börfattas av en särskild delegation, kallad rennäringsdelegationen. En sådandelegation bör finnas vid var och en av lantbruksnämnderna i ,och . I delegationen föreslås ingå två av länelsrennäringsutövare. Vidare bör ingå två ledamöter av lantbruksnämnden samtlantbruksdirektören. För att tillgodose behovet av samordning mellanrennäringsärendena, särskilt fjällförvaltningsärendena, och den översiktligaplaneringen av markanvändningen inom länet bör i rennäringsdelegationen äveningå en representant för . Därjämte bör med hänsyn tillomfattningen av de arbeten som genom arbetsmarknadsorganen utförs förrenskölselns främjande ingå en företrädare för länsarbetsnämnden. För atttrygga samordningen med andra myndigheter bör representanter för domänverket,länsbostadsnämnden och kallas till delegationenssammanträden då det förekommer fråga som rör resp. myndighet. De bör intedella i besluten men ha rält att till protokollet anteckna sin mening. Föratt delegationen skall vara beslutför bör enligt de sakkunniga bl. a. krävasatt minst en rennäringsutövare är närvarande. Vid behandling avrennäringsfrågor i lantbruksnämndens plenum föreslås rennäringens bådarepresentanter i delegationen ingå som ledamöter av nämnden. Beträffanderådgivningsverksamheten erinrar de sakkunniga först om alt det till varjelantbruksnämnd är knutna en programnämnd med särskild uppgift alt utarbetalänsprogram för rådgivningen och en fiskeri-nämnd, vars uppgift är atl bl. a.vara rådgivande organ till lantbruksnämnden i frågor rörande fisket. ingår representanter för bl. a. lantbruksnämnden,, länsarbetsnämnden, lantmäteriet, jordbrukets ekonomiskaföreningsrörelse och lantarbelarorganisationen. I fiskerinämnden ingårrepresentanter för yrkesfiskeorganisation, frilids- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 87 fiskeorganisationoch hushållningssällskap saml i de tre nordligaste länen även för domänverketoch lappväsendet. Desakkunniga påpekar att vissa skäl talar för att rennäringen bör vararepresenterad i länsprogramnämnden. Eftersom denna nämnd redan är mycket storfinns det risk för att rennäringsfrågorna kommer i bakgrunden. De sakkunnigaföreslår därför att rennäringsdelegationen även skall handlägga frågor omlänsprogram för rådgivningsverksamheten. Fiskerinämndenhar en sammansättning som möjliggör för de olika berörda intressenasföreträdare bortsett från renägarna att medverka vid en samlad bedömning avlänets fiskeresurser. Då del är angeläget atl även rennäringsulövarna får dellai och påverka planeringen av länels fiskeresurser föreslår de sakkunniga att ifiskerinämnderna i berörda tre län skall ingå en av länels aktivarennäringsulövare. Desakkunniga föreslår alt de ärenden som förs över till lantbruksnämndernahandläggs vid en särskild avdelning för rennäringsärenden. En sådan avdelningbör alltså inrättas i lantbruksnämnderna i de tre nordligaste länen.Rennäringsavdelningen bör lyda direkt under lanlbruksdirektören. De sakkunnigasförslag i fråga om tjänsterna på rennäringsavdelningarna framgår av följandetabell. Tjänst Jämt- Väster- Norr- Avdelningens chef............................................ .... 1 1 1 Förste konsulent ........................................... - 2 Assistent.......................................................... .... 4 4 11 Kansliskrivare ............................................... .... 1 1 1 Övriga biträden................................................ 1 1 2 Desakkunniga anser del uppenbart att lantbruksslyrelsen får hand om den centralaadministrationen av de rennäringsärenden som lantbruksnämnderna handlägger pådet regionala planet. På styrelsen bör det således ankomma att handläggasamtliga näringsärenden och de förvaltningsärenden, som inte på grund av sittsamband med den översiktliga planeringen inom länet hänskjuiits tillvederbörande länsstyrelse för avgörande. Desakkunniga erinrar om att lantbruksnämndernas blivande verksamhet pårennäringens område i huvudsak kommer att avse rationaliserings-, rådgivnings-och förvaltningsfrågor. Befallningen med dessa frågor bör därför bildautgångspunkt även för övervägandena om den centrala administrationen.Lantbruksstyrelsen fär som en huvuduppgift att ge nämnderna ledning och hjälpi deras verksamhet. Vidare krävs en planerings- och iniliativverksamhet i syfteatt effektivisera rennäringen samt arbetet i renbyarna och den regionalaadministrationen. Maj:ts proposition nr 1971 Möjligheternaför lantbruksstyrelsens båda rådgivande organ, rennäringsnämnden ochrenforskningsnämnden, att bidra till rennäringens utveckling har enligt desakkunnigas uppfattning blivit mindre än som torde ha avsetts när de inrättades.Orsaken härtill är framför allt nämndernas alltför ensidiga sammansättning, somförsvårat uppkomsten av sådana fruktbärande meningsutbyten som det bör vara enrådgivande nämnds huvuduppgift att få till stånd. För alt rennäringsfrågornaskall bli belysta från olika utgångspunkter bör enligt de sakkunnigas meningdet rådgivande organet inrymma företrädare för såväl näringen själv som andraberörda intressen. Elt sådant organs verksamhetsområde bör täcka alla rennäringsfrågorsom lantbruksslyrelsen har att behandla. Mot bakgrund härav föreslår desakkunniga alt rennäringsnämnden och renforskningsnämnden ersätts med en nynämnd, kallad rennämnden. Denna bör få till uppgift att som rådgivande organ åtlanlbruksstyrelsen yttra sig i alla sådana rennäringsfrågor som är avprincipiell natur eller eljest av större vikt. exempel på sådana frågornämner de sakkunniga anslags- och medelsför-delningsärenden, rationaliserings-och rådgivningsfrågor, renforskningens försöksprogram, fjällplaneringsfrågor samtfrågor om yrkesutbildning m. m. I rennämnden bör ingå bl. a. tre representanterför de aktiva rennäringsutövarna. Vid behandlingen i lantbruksstyrelsensplenum av rennäringsärende föreslås att en av näringsutövarnas representanteri rennämnden ingår som ledamot av styrelsen. Desakkunniga anser atl rennäringsfrågorna bör även i fortsättningen inomlantbruksslyrelsen handläggas vid en särskild enhet. Med hänsyn lill deutvidgade arbetsuppgifterna bör rennäringssektionen bli en självständigavdelning direkt underställd verksledningen. Desakkunniga påpekar att det är av stor vikt att lantbruksslyrelsen har goda ocheffektiva samarbetsformer med olika myndigheter och institutioner. Framförallt är del dock angeläget alt ett utvidgat och förtroendefullt samarbetekommer till slånd med samernas egna organisationer så alt dessa får motsvarandemöjlighet alt ta initiativ och föra fram åsiktsyttringar som de f. n. hargenom rennäringsnämnden. Ifråga om förslaget att lantbruksnämnderna skall överta handläggningen avfjällförvallningsärendena har landshövding anfört reservation.Lassinantli framhåller bl. a. att uppgifter som ledande statligförvaltningsmyndighet inom länet innebär att har att tabefattning med all sådan administrativ verksamhet och planering som haravgörande betydelse för länels utveckling. planeringsverksamhetomfattar även fjällregionen och är regional myndighet för frågorangående naturvård och jakt. Lassinantli påpekar vidare alt fjällområdenaupptar stora arealer och att de har väsentlig betydelse i länssammanhang,vilket kommer alt öka i takt med turismens väntade intensifie- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 89 ring.Han finner det därför naturligt att länsstyrelserna liksom f. n. bör anförtrosförvaltningen av kronomarkerna ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen.Handläggningen av andra frågor, som avser samernas rättigheter enligtrenbeteslagen, t. ex. deras rätt att enligt gammal sedvana utnyttjarenbetesmarker nedanför odlingsgränsen i samt nedanför lapprmarksgränsen och utanför renbelesfjällen, bör även tillkommalänsstyrelserna. Såväl ställning och erfarenheter som dessresurser i fråga om juridisk sakkunskap medför alt det är lämpligt att länsstyrelsenhandhar dessa frågor. Om de sakkunnigas förslagangående den lokala organisationens rättigheter och skyldigheter genomförs,kommer en del av de tillsynsuppgifter över rennäringen som ankommer på olikabefattningshavare inom den nuvarande lappadministrationen att bortfalla. Omlappväsendet avvecklas i sin nuvarande form, uppkommer enligt Lassinantlifrågan hur de statliga uppgifter skall fullgöras, som hör samman med de irenbetesavtal med och föreskrivna tillsyns- ochverkställighetsuppgifterna. Lassinantli anser det självklart alt länsstyrelseninle kan avhända sig ansvaret för dessa frågor som avser förhållandet tillfrämmande stater. För handhavandet av bl. a. dessa frågor behöver länsstyrelseni lämplig omfattning förstärkas med särskild personal. Desakkunnigas förslag rörande handläggningen av besvär över renbys besluttillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. I stortgäller detsamma beträffande förslaget alt lantbruksnämnderna skall handlägganäringsärendena. Frågan om vilken myndighet som skall handläggafjällförvaltningsärendena har varit föremål för remissinstansernasuppmärksamhet. Kammarkollegiet framhåller alt frågan om överflyttning av dessaärenden till lantbruksnämnderna i första hand bör bedömas från praktiskadministrativ synpunkt. Alt ha fjällförvallningsärendena och rennäringsärendenaskilda åt på olika myndigheter förutsätter i viss mån dubbelorganisation ochbör därför undvikas. Kollegiet har därför i huvudsak inte något att erinra motde sakkunnigas förslag. På sätt de sakkunniga närmare föreslagit anserkollegiet det dock vara lämpligt atl fjällförvaltningsärende, närlänsstyrelsen påyrkar del, skall kunna flyttas över lill föravgörande. Vidare understryker kollegiet vikten av all lantbruksnämnderna,särskilt med hänsyn till fjällförvaltningsärendena, ges en organisationsformsom ger nämnden möjlighet att snabbi fatta beslut. Lantbruksstyrelsenansluter sig i huvudsak till de sakkunnigas förslag. Faslän vissa fördelar kanvinnas genom att rationaliseringsorganet ej skall handha uppgifter av fiskalnatur, anser styrelsen det mest ändamålsenligt Maj:ts proposition nr 1971 atlfjällförvaltningsärendena handläggs av lantbruksnämnderna. Härigenom kanerhållas en önskvärd överblick och samordning av alla frågor som har sambandmed rennäringen. Dessutom kan en viss samordning ske mellanfjällförvallningsärendena och lantbruksnämndernas förvallning av de s. k.fjällägenheterna. Styrelsen erinrar också om att lantbruksnämnderna redan nupå jordbrukets och skogsbrukets områden handlägger ärenden av fiskal natur,t.ex. tillämpningen av jordförvärvs- och uppsiktslagstiftningen. Styrelsen kandärför inte biträda de sakkunnigas förslag all vissa fjällförvaltningsärendenskall hänskjutas till för avgörande. Ett sådant förfarande ledernämligen till oklara förhållanden i fråga om besluts- och besvärsinstanser.Däremot kan det i ärenden, som är av betydelse för den översiktliga planeringeninom länen, vara påkallat att yttranden inhämtas från föreavgörandet. Det kan enligt lantbruksstyrelsens uppfattning förväntas attlantbruksnämnderna vid sina ställningstaganden kommer att beakta deplaneringssynpunkter som därvid kommer fram. Liknande synpunkter förs fram avbl. a. lantbruksnämnderna i och . Länsstyrelseni framhåller att det råder ett mycket nära samband mellannäringsärendena och fjällförvallningsärendena.