prop · FU03114 · 1971-12-31 00:00:00 — Omman ger konventionens hemvistbegrepp denna innebörd kan enligl promemoriansägas, alt de allmänna reglerna i 2 kap. BrB om svensk slraffrällslig kompetensär så vidsträckta att de t. o. m. går utöver kon-ventionsålagandena. Dessabestämmelser uppfyller sålunda konventionens krav och behöver inte ändras. 2 andra punklen i konventionen är dubbel straffbarhel en förutsättning förlagföring i hemvislslaten. Bestämmelsen innebär enligl promemorian inle alldomstol i konvenlionsstat skulle vara förhindrad att döma lill ansvar förutomlands begånget väglrafikbrolt, när dubbel straffbarhel inle föreligger. Avbestämmelsen följer däremot alt konvenlionsstat inte kan åberopa konventionensbestämmelser som grund för en framställning om lagföring eller verkställighet ifall då gärningen inle är straffbar både i del egna landet och i hemvislstalen,I promemorian uttalas all innehållet i artikeln i och för sig inle kräverlagstiftning. Isvensk rätt saknas en genereU bestämmelse om att del för lagföring i Sverigeför gärning som har begåtts utomlands krävs all gärningen är straffbar pågärningsorten. Sådani krav uppställs endast med vissa undantag när brollelhar begåtts av utlänning utan hemvist häi i landet (2 kap. 2 och 3 §§ BrB). Delkonstateras i promemorian atl de nuvarande reglerna om svensk domstolskompelens sålunda medför alt svensk medborgare eller utlänning med hemvist iSverige med slöd av den föreslagna lagen kan dömas till ansvar för brott mol TLäven när gärningen var straffri i del land den begicks. Sådana situationerlorde = enligt promemorian uppkomma endast i fråga om brott mol 4 § 2 mom. TL(rattonykterhet). Det betonas all åklagaren kan beakta sådani förhållande vidden särskilda åtalsprövning som skall göras enligl 2 kap. 5 § andra stycketBrB. Ätal för rallonyklerhel kan sålunda underlåtas, om dubbel straffbarhetinle föreligger. Idetta sammanhang hänvisas till all del i promemorian läggs fram förslag ocksålill ändring av 2 kap. 5 § BrB. Denna ändring innebär all kravet på särskildåtaisprövning las bort i fråga om brott som har begåtts i annat nordiskt land.Åklagare blir således i princip skyldig att föra talan om ansvar förrattonykterhet, förövad i annat nordiskt land, även i de fall då gärningsorlensaknar en motsvarande straffbestämmelse. I promemorian påpekas också, att detf. n. pågår lagstiftningsarbete i syfte all inom vinna störreenhetlighet beträffande lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott. a. har iDanmark lagts fram ett kommilléförslag om införande av en motsvarighet till densvenska bestämmelsen om rattonykterhet. Enligt promemorian kan man inom ennära framlid vänla sig bättre överensstämmelse mellan de nordiska ländernasIrafiknyklerhetslagsliftning. Därigenom minskar riskerna för all berördasituationer skall uppkomma. Den praktiska betydelsenav atl svensk rätt inle upprätthåller något generellt krav på dubbelstraffbarhel antas bU ringa på förevarande område. I promemorian uttalas likväl i och för sig skulle kunna överväga att i den föreslagna lagen förain en bestämmelse om atl ansvar får ådömas med slöd av lagen endasl omgärningen vid liden för dess begående var straffbar enligl lag som gällde pågärningsorlen. Man finner dock atl en sådan bestämmelse skulle innebära ennyhet och elt principiellt ställningslagande på ell snävt avgränsat område lillell problem som har betydligt större räckvidd. Del framhålls också all del fören svensk ratifikation av konventionen inle krävs all vi lar ställning lillfrågan om dubbel straffbarhel. Även i övrigl saknas enligl promemoriananledning all i della speciella sammanhang la upp frågan i hela dess vidd. Närdet gäller eventuella ändringar i processlagstiftningen behandlas först art. 4i konventionen. Enligl denna artikel ålar sig hemviststaten att granska varjeframställning om lagföring och att därefter vidta åtgärder enligl dess egenlagstiftning. I promemorian uttalas all konventionsslat således inte ärskyldig att låta begäran om lagföring resultera i åtal ulan dess myndigheterkan t. ex. lägga ned förundersökningen eller besluta atl inle väcka åtal.Konventionen anses i denna del inte kräva någon ändring i den svenska processlagstiflningen. När framställning omlagföring har skett, får gärningsstalen enligl arl. 5 inle längre vidtaåtgärder för lagföring mol gärningsmannen. Gärningsstalen får tiUbaka dennaräll, om hemvislslaten meddelar all den inle har vidtagit någon åtgärd med anledningav framställningen. Rätten återfås också, om gärningsstalen återkallarframställningen på grund av senare inträffade omständigheter och återkallelsensker innan förhandling i målet har inletts i första instans i hemvislslaten. Desvenska straffprocessuella reglerna är enligl promemorian förenliga medkonventionsförpliktelsema enligt art. 5. Del finns visserligen inga bestämmelsersom reglerar överföring av åtal för brott som har begåtts här i landet till delland där gärningsmannen har sill hemvist men heller ingenting i lagstiftningeneller rättstUlämpningen som hindrar förfaran-del. Enligl promemorian fåråklagaren anses ha uppfyllt sin åtalspUkl enligl 20 kap. 6 § RB genom en sådanåtgärd (jfr RA:s cirkulär C 34). Del hänvisas vidare lill regeln i 45 kap. 1 §Iredje stycket RB om all nytt åtal inte får väckas mot den tiUlalade förgärning, för vilken han redan slår under åtal. I enlighet med grunderna fördenna bestämmelse lorde svenska åklagare i praktiken anse sig förhindrade atlhär i landet väcka åtal, när åtal för samma brott har väckts i annat land eftersvensk åklagaresbegäran om lagföring där. Del föreslås, att närmare bestämmelser elleranvisningar med anledning av innehållet i arl. 5 meddelas i administrativ ordningav riksåklagaren. Art.6 i konventionen innehåller regler om beräkning av preskriptionstiden förtrafikbrott, när framställning om lagföring har gjorts enligl konventionen. Ikonventionens bilaga II ges möjlighet för konventionsslat all göraförbehåll mol artikeln. Konventionens preskriptionsregler innebär bl.a. atttiden för åtalspreskription skall börja räknas i hemvislslaten först från dendag då framställningen om lagföring las emot. Enligl promemorian kan en sådanregel knappast godtas från svensk synpunkt. Del kan inle anses förenligt medsvensk kriminalpolitik all förlänga tiderna för åtalspreskription beträffandetrafikbrotten. bör därför göra förbehåll mot arl. 6 i enlighet med denöverenskommelse som träffades vid de nordiska departementsöverläggningama. 15 regleras vilka myndigheter som skall sända och la emct framstäUning omlagföring. Enligl huvudregeln skall framställning,'ir gå genom ländernasjustitiedepartement. Enligl promemorian bör den direkta skriftväxling som förekommermellan åklagarmyndigheterna i användas även i de fall som avses. Närdet gäller framställningar lill eller från utomnordiska stater föreslås ipromemorian all i enlighet med tidigare praxis sänder och lar emotsådana framställningar på diplomatisk väg. Den fortsatta skriftväxlingen anseskunna ske direkt mellan vederbörande åklagarmyndigheter. Del föreslås sålundaatt anmälan om dessa avvikelser från arl. 15 skall göras lill Europarådelsgeneralsekreterare i enlighet med art. 15.4. Delkrav som arl. 17 ställer på konventionsslat all lämna annan konvenlionsstaträttshjälp i brottmål uppfyller enligt promemorian redan genomnuvarande lagstiftning. Bestämmelserom förfarandet vid överföring av trafikmål bör enligt promemorian för Sverigesdel meddelas i administrativ ordning. Konventionens regler om t. ex.framställnings innehåll och underrättelser om vidtagna ålgärder bör beaktas.Beträffande samarbetet inom anses del lämpligl all man förfar i enlighetmed den praxis som har utbildats i fråga om överföring av brottmål i allmänhetfrån ett nordiskt land lill ell annat. Ifråga om rätlegångskoslnader bygger konventionen (arl. 22 och 23) på principenall varje konventionsslat lar ut kostnader för förfarandet i sin stal enliglinterna regler. Kostnader som drabbar staten kan inle begäras ersatta av annanstat. Principen atl rättegångskostnader skall stanna på den stat i vilken deuppkommit anses i promemorian stämma överens med svensk räll. Bestämmelserna i31 kap. RB om återbetalningsskyldighel för den dömde ger inle möjlighet fördomstol atl ålägga den dömde all utge ersältning för rättegångskostnad som haruppkommit i annan stat. Konventionen föreskriver emellerlid inle någon för- pliklelseför hemvislslaten alt på gärningsstatens begäran av den dömde uttaga ersättningför rättegångskostnad som har uppkommit i den senare staten. Artiklarnasinnehåll anses således inle föranleda någon lagstiftningsåtgärd. 5.2Särskild åtalsprövning vid brott som begåtts utomlands Iskrivelse till Kungl. Maj:t har RÄ hemstäUt om ändring avBrB:s regler om särskUd åtalsprövning vid brott som har begåtts utom Sverige.Atal för sådani brott får enligl huvudregeln i 2 kap, 5 § andra stycket BrBväckas endasl efter förordnande av Kungl. Maj:t eller den som Kungl. Maj:t harbemyndigat att väcka åtal. I paragrafen anges vissa fall när åtalsförordnandeinle fordras. Bland undantagen kan nämnas brott som har förövats på svenskt fartygeller luftfartyg eller av svensk, dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgaremol svenskt intresse. Åtalsregeln skiljer inle mellan brott som har förövats iannat nordiskt land och brott som har begåtts i land utanför . Kungl.Maj:l har dock med utnyttjande av sin delegationsrätt i 2 kap. 5 § BrB - den18 bemyndigat RÄ att förordna om åtal för brott som har förövatsi , , eller eller på fartyg eller luftfartyg ireguljär trafik mellan dessa länder. I nyssnämnda skrivelse har RÄ föreslagil,att åtal i dessa fall skall få väckas ulan särskUl förordnande. Skrivelsenavser brott som begås i annat nordiskt land och är inle begränsad all gällaendasl trafikbrott. Antalet framställningar mellan och annat nordisktland om åtal i Irafikmål är enligl uppgift lågt i förhållande till övrigabrottmål. RÅ:sskrivelse har lagils upp till behandling i departementspromemorian. I dennauttalas, alt skrivelsen visar atl framställningar om ålalsförordnande förbrott som har begåtts i annat nordiskt land, ökar i anlal. Framställningarnasynes regelmässigt bifallas av RÅ. Del kan därför vara en onödig omgång atlkräva åtalsförordnande i dessa fall. Föreskriftenom särskild åtaisprövning syftar enligt promemorian till all begränsa denvidsträckta svenska kompetensen enligt 2 kap. BrB i fall då elt ingripande ärmeningslöst eller olämpligt. Politiska överväganden skall också kunna beaktas.Dessutom skall man vid prövningen kunna la hänsyn till om dubbel straffbarhelföreligger. Den straffrättsliga lagstiftningen och rättstillämpningen ärenligl promemorian så likartad i all det knappast finns anledning allupprätthålla krav på särskild åtaisprövning för brott som har begåtts i annatnordiskt land. RÅ:s förslag medför att åklagare inte längre får möjlighet attunderlåta åtal av den anledningen atl dubbel straffbarhel inte förligger. anses atl den harmonisering av lagstiftningen som har skell inom harbidragit till, att del dock i praktiken är så atl en i annat nordiskt land begången gärning för vilken lagföringi kan bli aktuell alllid är straffbar också i gärningslandel. Därföranses det inte vara fråga om någon saklig reform. RÅ:s framställning anges varaföranledd endast av intresset atl undvika åtalsprövningar som i praktiken harvisat sig inle fylla någon egentiig funktion. I promemorian föreslås således all del inte skall krävassärskilt förordnande för åtal för brolt som har begåtts i något av de andra nordiskaländerna eller på fartyg eller luflfartyg i reguljär trafik mellan dessaländer. I enlighet härmed har utarbetats förslag lUl ändring av 2 kap. 5 § BrB.I promemorian påpekas atl den föreslagna lagändringen medför att motsvarandebestämmelse Kungl. brev till RÅ måste ulgå. I promemorian behandlas nordiska straffrältskommillénsöverväganden rörande preskription. Det konstaleras alt kommittén i storutsträckning enats om likformiga regler på detta område. Kommilléns förslagtUl enhetlig reglering har redan lett till ändrad lagstiftning i . Dennya danska lagstiftningen ansluter sig enligl promemorian i huvudsak tillkommiltéförslaget. Det framhålls också, alt man i och har lagtfram förslag lill ändrad lagstiftning på detta område. Dessa förslag följerockså kommitténs rekommendationer. Även från svensk sida bör man enligtpromemorian göra vissa ändringar i preskriptionsreglerna för all följakommilléns rekommendationer. Kommillén konstaterade i sill belänkande all övriganordiska länders strafflagar saknar motsvarighet till regeln i 35 kap. 5 § BrBall utgångspunkten för preskriptionstiden vid grövre brottslighet skjuls upp,när den brottslige begår nytt grovt brott inom preskriptionstiden för del tidigarebrottet. Med anledning härav uttalades i promemorian, all del vid brottsbalkenstillkomst gjordes endast sådana ändringar i preskriptionsreglerna som hadesamband med införande av enhetligt frihetsstraff. Under remissbehandlingen avde förslag från strafflagberedningen (SOU 1953: 17 och 1956: 55) som låg tillgrund för påföljdssystem hade dock ifrågasatts, om det fanns skälall behålla den bestämmelse i strafflagen som senare fick sin plats i 35 kap. 5§ BrB. Föredragande departementschefen medgav i proposilion till BrB all någotmera framträdande behov av bestämmelsen inte kunde påvisas men ansåg inle alldel fanns tillräckliga skäl atl föreslå att den logs bort (prop. 1962: 10 C s.418). I promemorian anförs att det efter detla uttalande intesynes ha inträffat någon omständighet som skulle göra del nödvändigt att behållaen bestämmelse om förlängning av preskriptionstiden vid upprepad grövrebrottslighet. Del anses angelägel alt skapa största möjliga Prop, 1971:114 35 rättslikheti i fråga om preskriptionsreglerna. Det föreslås därför alt regeln i 35kap. 5 § upphävs. För preskription av ådömtfängelsestraff gäller, som förut nämnts, enligl 35 kap. 8 § BrB fem olikapreskriptionstider, nämligen fem, tio, femton, tjugo och . Dentillämpliga liden bestäms av del ådömda straffels längd. Inom nordiskaslraffrätlskommiltén har man enats om elt system för preskription av ådömtfrihetsstraff som i princip stämmer överens med den svenska regeln. Ipromemorian anges atl förslagel för del innebär den ändringen atlpreskriptionstiden sänks frän tio till för fängelsestraff från sexmånader t. o. m. elt år och från femlon lill för fängelsestraff på merän två men inte . Utformningenav preskriptionsreglerna för ådömt fängelsestraff har enligl promemorian inlenågon större praktisk betydelse. Det framhålls som sällsynt all den som hardömts lill frihetsstraff undandrar sig verkslällighet så länge alt straffetblir preskriberat. Enligl promemorian kan några särskilda skäl för all bestämmalidsgränserna vid de olika preskriptionstiderna på det ena eller andra sättetinte anföras. Man finner dock atl hänsyn till del nordiska samarbetet i frågaom slraff-verkslällighel kan kräva enhetliga regler för länderna inom Norden.Kommitténs rekommendationer anses vara en lämplig övergång. Del föreslås därförall den svenska bestämmelsen ändras så atl 35 kap. 8 § BrB stämmer med vadnordiska straffrättskommittén har föreslagil. Trafikmålskommitténhar i sill betänkande Förundersökning övervägt om inle den absolutapreskriptionstid för ådömande av påföljd som regleras i 35 kap. 6 § BrB(eller, om del inle på brollel kan följa fängelse ,femlon år) kan förkortas vid bagalellarlade brott. Kommillén anser det fögaönskvärt atl domstolarna behandlar mål, i vilka endasl böter kan komma i fråga,efler del den straffbelagda gämingen har begåtts. Skälen för lagföringförsvagas snabbare i mål av mindre allvarlig karaktär som bölesmålen. Att.lagfora t. ex. Irafikovarsamhet efler händelsen är enligl kommitténtämligen meningslöst från såväl individual- som allmänpreventiv synpunkt. Delanses också utsiktslöst att åstadkomma övertygande utredning i ell Irafikmål,när lång lid har förflutit från förseelsen. I regel måste domen bli frikännandei brist på bevis. Antalet bötesmål som efter delgivning bUr liggande hosdomstolarna är dock inte så stort. Karaktärenpå de bötesbrott som avses är av skiftande slag. Bland trafikbrotten nämnsvårdslöshet i trafik saml : med visst undantag förseelser mol VTF,trafikförsäkringslagen och aulomobilskalleförordningen. Som exempel från BrBnämns ringa misshandel, åverkan, tagande av olovlig väg, fylleri ochförargelseväckande beleende (3 kap. 5 §, 12 kap. 2 och 4 §§ samt 16 kap. 15 och16 §§). I övrigt nämns vissa exempel från specialstraffrätten (s. 244 och 245). Kommittén finner starkt vägande skäl tala för all denabsoluta preskriptionstiden förkortas när del gäller brott för vilka inle kanfölja svårare straff än böter. Brott med normerade böter som påföljd bör dockundantas, så all deklarationsbrollens ställning i preskriptionshänseende bliroförändrad. När det gäller effekten av en förkortad absolut preskriptionstidi bötesmål nämner kommillén först de fall då utdömande av straff är enförutsättning för att annan förpliktelse skall kunna åläggas i brottmålet, t.ex. aulomobUskalt enligt 14 § aulomobilskalleförordningen och föreläggande vidvite all fullgöra försäkringsplikten enligl 22 § trafikförsäkringslagen.Vidare berörs frågan om konsekvenserna i mål där skadeståndstalan förs och imål där lalan förs om förverkande på grund av brott. Kommillén betonar atl nuberörda frågor aktualiseras , när åtalspreskription inträder enligt35 kap. 1 § BrB. En förkortning av den absoluta preskriptionstiden ansesemellertid öka antalet fall där dessa frågor kan uppkomma. Kommillén anser intedetla vara etl hinder mol all genomföra en förkortning av den absoluta preskriptionstiden.Möjligen kan del vara motiverat av hänsyn lill nämnda verkningar atl intebegränsa tiden alltför myckel. Beträffande preskriplionsgränsen för bölesmålen föreslårkommittén, att den sänks från nuvarande till . Kommillén harövervägt om man bör välja en ännu kortare lid, t. ex. . En treårsgränsskulle dock innebära all rätten endast hade ell år lill sitt förfogande för allavgöra elt bötesmål, om åtal inle väcktes förrän i slutet av den tvååriga lidenför åtalspreskription. En så kort tidsfrist som skulle enligt kommitténöppna möjligheter för misstänkta all komma undan påföljd i mera inveckladebötesmål med lång utredningslid. 6.1 Beivrande av trafikbrott som begåtts utomlands Det grundläggande förslagel i denna del av promemorian,nämligen all skall tillträda om sttaff förvägtrafikbrott och genomföra de lagändringar som behövs för lUlttäde lillkonventionen, har tillstyrkts av praktiskt laget samtliga remissinstanser. Förslaget atl skall göra förbehåll beträffandekonventionens bestämmelser om verkställighet av Irafikmålsdom har tillstyrktsav de flesta remissinstanserna. Bland dessa befinner sig RÅ, överåklagaren iStockholm, länsåklagarmyndigheterna i , och ,de båda hörda hovrätterna, trafiksäkerhets-verket och specialstraffrättsutredningen. Flera remissinstanser framhåller dock behovet av ökademöjligheter att i hemlandet verkställa påföljd för trafikbrott. Deanser del lämpligast och mest ändamålsenligt all trafikbrott bestraffas igärningslandel samt förordar därför en ökad användning av förenklat förfarandeför handläggning av mindre brottmål och hänvisar lill de svenska institutenparkeringsbot, ordningsbot och strafföreläggande. En utvidgad användning avsådana förfaranden anses dock kräva all den påföljd som har förelagts kanverkställas i hemlandet. i , som i princip delaruppfattningen all bör göra förbehåll beträffande konventionensverkslällighetsavsnilt, anser dock all del bör övervägas om inte börtillåta verkställighet av dom på penningböter maxunerade till visst belopp.Länsstyrelsen i finner att frågan om verkställighet av utländskadomar i Irafikmål bör lösas möjligt. i Malmöhuslän är av samma mening och framhåller dessutom alt bör reservera sigmot trafikbrottskonventionens bestämmelser om verkställighet endasl underförutsättning all man tillträder konventionen om brottmålsdoms internationellarättsverkningar. Också polismyndigheten i framhåller betydelsen avall snabbi ratificerar denna senare konvention. finner all konventionen om brottmålsdoms internationellarättsverkningar innehåller etl alllför komplicerat syslem för verkställighet avIrafikmålsdom. De anser inle alt konventionen på elt praktiskt sätt kan lösade särskilda problem som hänger samman med det stora anlal domar som finns påIrafikrättens område. Enligt deras uppfattning bör verkställighetsfrågornaövervägas på nytt. Man bör försöka lösa dessa frågor i samordning med detarbete som pågår inom bl. a. för en harmonisering av Irafikslraffrätlensmateriella regler. i har förordat atl Sverigetillträder konventionen endasl i vad avser verkställighet av utomlands ådömdaböter. Förslageli promemorian alt skall göra förbehåll mot konventionens preskriptionsregleri arl. 6 har inte mött några invändningar från remissinstanserna. Förslageli promemorian all Irafikbroltslagen skall utvidgas att gälla även brott som harbegåtts utomlands har i allmänhet tUlstyrkts. Flera remissinstanser har dockdärvid invänt alt krav på dubbel straffbarhel bör införas. Redogörelsenåterkommer senare lill vad dessa remissinstanser anfört i del sammanhanget.Mol förslagel i övrigl har från några remissinstanser framförts vissaerinringar. Sålunda avstyrker rikspolisslyrelsen, trafikmålskommittén ochsvenska ledamöterna av nordisk väglrafikkommitté all bestämmelsen i 2 § TL görsgenerellt tUlämplig utomlands, eftersom den får anses gälla brott som har karaktärav ren ordningsförseelse. Denna typ av förseelse hör i stället hemma bland deförseelser som räknas upp i 3 § lagförslaget. i länföreslår alt 1 § lagförslaget förtydligas så att det framgår all man vid olovlig körning skall la hänsyn lillde materiella rättsreglerna på gärningsorlen. Promemorieförslaget att straffbestämmelserna i vissa andrairafikförfaltningar skall utvidgas atl omfatta överträdelser av sådanaföreskrifter i gärningslandet som har sin motsvarighet i hartillstyrkts av de flesta remissinstanserna bl, a, RÅ, överåklagaren iStockholm, länsåklagarmyndigheten i , de båda hörda hovrätterna,trafiksäkerhetsverket och i . En del remissinstanser, som i princip tillstyrkerförslaget i denna del, har ifrågasatt om man inle bör utesluta renabagatellförseelser från tillämpningen av svensk trafikstraffrätt på utomlandsbegångna förseelser. i anser del inle ekonomisktförsvarbart all flytta lagföringen av t. ex. parkeringsförseelser från elt landlill ett annat. Länsåklagaren i ger ullryck för liknandeuppfattning. Polismyndigheterna i och distrikt anser allförteckningen över trafikbrott i konventionen bör ses över och alt en delförseelser bör uteslutas från konventionens tillämpningsområde i enlighet . i distrikt anser dock inle atl någonbegränsning behöver göras i fråga om tillämpningen inom . Rikspolisslyrelsen, trafikmålskommittén och svenskaledamöterna av nordisk väglrafikkommitté avstyrker en generell utvidgning avdet geografiska lUlämpningsområdet för andra Irafikförfaltningar än , vars åsikter i stort delas av de båda andra instanserna,anser atl kriminalisering inte bör ske utöver vad som behövs för tillträde tillkonventionen. Kommittén varnar för en inflation i straffbestämmelser ochfinner inle alt det i promemorian har redovisats några skäl för den föreslagnautvidgningen. Processekonomiska hänsyn talar också för en viss restriktivitet.Det lorde enligl kommittén t. ex. nästan aldrig finnas anledning atl överförahandläggning av parkeringsförseelser. Kommittén föreslår sålunda medinstämmande av rikspolisslyrelsen och svenska ledamöterna av nordiskväglrafikkommitté all 2 § utgår helt ur lagförslaget. När det gäUer motsvarighetskriteriet i 2 § lagförslagetanser RÅ, atl problem kan uppslå vid avgörande av frågan om etlmot-svarighelsförhållande föreligger i elt konkret fall, men finner inle kan befara några direkta ölägenheter. Hovrätten för anseratt tolkningssvårigheter kan uppslå och förordar viss reslriklivilel när delgäller tolkningen av rekvisitet "motsvarande förhållande".