prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligt gruppens åsikt uppvisarsvensk förvaltning dock numera en betydligt ljusare bild i fråga orabeslutsmotivering än när JO:s framställning gjordes , Detla betyder inteatt praxis är enhetlig och att beslut motiveras i alla fall där det behövs. Mendet betyder alt stegel lill obligatorisk beslutsmotivering inte är så långtsora och att farhågorna för att delta steg skulle leda lUl för starkbelastning av förvaltningen inte behöver vara så stora sora då. Gruppen anserdet emellertid inte skola döljas alt en obligatorisk motivering av beslut raedrättsverkningar skulle kunna koraraa att drabba enstaka rayndigheterförhållandevis hårt, om inte speciell hänsyn tas tiU dem vid motiveringsskyldighetensutformning. Tankarna går här inte så mycket tiU Maj.-ts proposition nr 1971 deutpräglade fackmyndigheterna, efiersom de oftast inte meddelar beslut medrättsliga verkningar i större omfattning eller om de gör det redan är skyldigaalt motivera besluten, såsora är fallet med lantbruksnämnderna ochlänsbostadsnämnderna, utan till den allmänna förvaltningens rayndigheter,såsom länsstyrelserna, polismyndigheterna, skatte- och tullmyndigheterna,vårdrniyndigbeterna och skolmyndigheterna. För de komraunala myndigheternabetyder däremot skyldigheten atl motivera i allraänhet ingen nyhet. Med enförsiktigt utforraad raotiveringsskyldighet bör enligt gruppens raening deegentliga svårigheterna kunna begränsas tiU inledningsskedet, innan rutiner harutbildats. Genora utbildning och information kan dessa svårigheter mildras ibetydande grad. Med den systematiska efterutbildning sora numera bedrivs bådeinom stals- och kommunalförvaltningen såväl centralt som verks- ellerkoramunvis bör detta kunna lösas utan exlra anstalter. Slutsatsen blir att enregel om obligatorisk beslutsmotivering som är begränsad lill beslut raedrättsverkningar bör kunna genomföras ulan oacceptabel arbetsökning förförvaltningen under förulsättning av elt måttfullt motiveringskrav. Arbetsgruppenfrarahåller att koraraunikationsregeln i 15 § har avfattats med ulgångspunkt iatl beslutet i ärendet går någon part emot. Sarama begränsning bör enligtgruppens åsikt gälla i fråga om bestämmelserna ora beslutsmotivering. Häremotkan visserligen den invändningen riktas framför allt när det gäller beslut ibesvärsinstans att motivering kan vara påkallad av prejudikatsskäl ellereljest med hänsyn till behov av vägledande uttalanden och atl detta gör siggällande också beträffande beslul som inte går någon part emot. De egentligaprejudikatinstanserna finns emellertid inte bland de renl administrativabesvärsinslanserna utan bland förvaltningsdomstolarna, som förvaltningslageninte skrivs för. Vad beträffar behovet av vägledande uttalanden bör man vidarekunna ulgå från alt en instans sora har sådan ställning att den kan vägledaunderordnade instanser, exerapelvis länsstyrelse visavi de kommunala myndigheternaeller central myndighet visavi länsorgan, inte försitter etl tillfälle att geen sådan vägledning i ett besvärsraål genom beslutsmotivering, om det är enändamålsenlig form för vägledningen. Underhandsinformalion är här f. ö. mångengång alt föredra framför information i form av en skriftlig beslutsmotivering. Sådanbehöver därför inte föreskrivas för de ändamål som diskuteras. Gruppenpåpekar vidare, atl en regel om att beslut som går part emot skall motiverasinnebär alt beslut i tvisligl tvåpartsärende alltid motiveras, eftersom det gårendera parten emot. Någon skiUnad bör här inte göras raellan allraän ochenskild part. Också beslut sora går ett allraänt ombud eraot bör raoliveras.Beträffande tolkningen av begreppet »beslut sora går part eraot» hänvisargruppen lill vad den har anföri härom i motiveringen till 15 §. Denföreslagna inskränkningen till slutliga beslut som går part emot KunglMaj:ts proposition nr 1971 481 innebärall det lämnas öppet vad som skall gälla i fråga om andra beslul, framhållerarbetsgruppen vidare. Om behov av motivering av andra slulliga beslul än sådanasom går part emot gör sig gällande på någol förvaltningsområde, kan frågan tasupp till reglering i vederbörande specialförfallhing. Vad gäller beslul underförfarandet finns otvivelaktigt åtskilliga av raer ingripande beskaffenhet sombör motiveras. Frågan lämpar sig dock inte för generell reglering. Också härfår man lita till specialförfattningarna. Beträffande beslul sorainte kan överklagas påpekar arbetsgruppen att JO som etl av de bärande skälenför moliveringsskyldighelen åberopade den enskildes ökade möjlighet att fårättelse. Del kan med hänsyn härtiU ifrågasättas om beslut som inte kanöverklagas skall motiveras. Ej överklagbara beslut med rättsliga verkningarmeddelas framför alll i ärenden för vilka inrättats specialinslanser. Exempelpå administrativa slutinstanser utgör centrala sludieraedelsnämnden,forskningsråden, inskrivningsrådet, värnpliktsnämnden, psykiatriska nämnden ochhyresrådet. Men också t. éx. länsstyrelserna och utgör slutinstanseri vissa ärenden. Det förhållandet atl elt beslut inte får överklagas innebärinte i och för sig att rättelse inte kan sökas. Ofta går del atl få sakenomprövad. Där sådan rältelsemöjlighel finns, föreligger samraa behov avbeslutsmotivering som i fråga ora överklagbara beslut. Men även ora det inteslår någon enda rättelseväg öppen, kan del ändå av hänsyn till förtroendet förrayndighetens objektivitet i och för sig vara påkallat atl beslutet raoliveras.Del kan t. o. ra. göras gällande att den omständigheten att etl beslul inte kanöverklagas gör det särskill angeläget att det motiveras på ett övertygandesätt. Arbetsgruppen stannar därför för att inte föreslå någol undantag frånmotiveringskravet för de ej överklagbara beslutens del. Ifråga om motiveringskravets innehåll påpekar arbetsgruppen att intet beslut fårraeddelas utan objektiva skäl. Uppgiften för en regel om beslutsmotiveringblir att ange i vilken utsträckning dessa skäl skall redovisas. Del blir då avavgörande betydelse för regelns verkningar av vad som läggs in imotiveringskravet. Uppenbart är atl genereUt inte kan stäUäs upp krav på annatän en kortfattad motivering. Det är de springande sakliga och/eller rättsliga punkterna som parten bör ges rätt alt få del av skriftligen i självabeslutet. Är skälen raånga och ligger de så atl säga i bredd, bör det räcka medatl nämna de väsenUigaslé. Men ulgör skälen länkar i en logisk kedja, ställerdet sig svårare att utelämna elt skäl utan att motiveringen blir obegriplig.Atl generelll begära atl förvaltningsbeslut efler förebild av domar skallinnehålla sakframställningar och detaljerade vägningar av partemas yrkanden,argument och bevisning kan av naturliga skäl inte komma i fråga. Mer kan intebegäras än atl myndigheten med några korta satser gör det begripligt för partenvarför beslutet gått emot. Vad som i detta syfte behöver sägas blir iviss raån beroende av hur mycket som redan är känt för parlen. Innebär ettslutligl beslut endasl bekräftelse på ett tidigare med- Maj.ts proposUion nr 30 är1971 delat och motiverat interimistiskt eller preliminärtbeslul, kan raotiveringen helt enkelt beslå i en hänvisning till delta beslutoch till alt intet har frara-korarail sora gett anledning till ändrad uppfattning.Ett rent verkslälUg-helsbeslul kräver ingen annan motivering än en hänvisningtiU det beslut som skall gå i verkställighet. Som motivering kan också hänvisastiU yttranden som avgelts i ärendet och vilka parten fått del av. Utgörbeslutet tUlämpning av allmänna anvisningar eller eljest av en fast, allmäntkänd praxis, bör sora motivering kunna hänvisas till sådana allmänt kända förhållandeneller moiivering kunna underlåtas, om de kan förutsättas vara kända av parten.Dessa synpunkter är tillämpliga framför allt på förbud och påbud raen mersällan på återkallelsebeslut och avslagsbeslul och än mindre på beslut omomhändertaganden och bestraffningar. Beträffande avslagsbeslut idispensärenden och liknande ärenden, där av parten anförda skäl för dispens,uppskov, anstånd e. d. av myndigheten inte funnits vara tillräckliga förbifall, bör det enligt arbetsgruppens raening i regel krävas att som motivredovisas de förhållanden som varit bestämmande för myndighetens värderingar.Del går visserligen inte att se bort från atl många av de värderingar som ägerrum i sådana sammanhang är oåtkomliga för rationell motivering. Man bör alltsåha klart för sig att utrymmet för meddelande av meningsfulla motiv kan varabegränsat. Men i den utsträckning sådanl ut-ryrarae finns bör del kunna begärasatl del begagnas. Sökanden bör orienteras inte bara ora att myndigheten intehar funnit hans skäl tUlräckligl bärande utan också varför. Det går alltid allpeka på en eller flera omständigheter sora fraraför andra har övat avgörandeinflytande på myndighetens ställningstagande. Mot bakgrund av det nu anförda föreslår arbetsgruppen atlhuvudregeln om beslutsmotivering ges del innehållet att slutligt beslut soragår part eraot skall innehålla motivering, som upplyser om de sakliga ochrättsliga bedöra-ningar som väsentligast bestämt utgången (16 § första slyckelarbetsgruppens lagförslag). I fråga om bestämmelsens räckvidd erinrararbetsgruppen om att normbeslut inte omfattas av moliveringskravel på grund avden innebörd partsbegreppel fått i 4 § arbetsgruppens lagförslag. Beslämmelsengäller beträffande beslut i såväl försia instans som besvärsinstans. Enligt arbetsgruppens raening måsle moliveringskravelförses med vissa undantag. Det är nämligen önskvärt att motiveringskravelsräckvidd så långt möjUgt preciseras i själva förvaltningslagen. GruppenframhåUer atl del finns åtskilliga situationer där hänsyn lill allmänna ellerenskilda intressen sekretesshänsyn såväl som hänsynav allmänmänsklig eller annan natur väger så tungt att kravet på en ibeslutet återgiven moiivering bör träda tUlbaka. Inom t. ex. hälsovården och ifråga om allmän ordning och säkerhet fordras ibland blixtsnabba ingripandenlill skydd för allraänhelen eller eljest för allmänt eller enskilt intresse. Närett påbud eller ell förbud måste meddelas utan egentlig betänketid, låter delsig inte alltid göra atl i beslutet Maj:ts proposition nr 1971 483 foga in en skriftlig motivering. Det enda som rayndighetenhinner åstadkomma är kanske en hänvisning till det författnijigsrum på vilketmyndigheten stöder sig. i dröjsraål bör rimligen under vissa förhållandenkunna betraktas som bärande skäl för underlåtenhet att i ett beslut skriva inskälen för ställningstagandet. Även om~ svårighet möter att i beslulel upplysaom de bedömningar som bestämt utgången, bör dessa,i möjligaste mån återges.Arbetsgruppen föreslår med hänsyn härtill alt i lagen tas in en regel atlmoiivering får begränsas eller utelämnas, om del av särskild an ledning är nödvändigt(16 § andrå stycket första punklen). Arbetsgruppen föreslår vidare en regel öm att motiveringinte behöver lämnas, ora beslutet angår tjänstetillsättning, antagning förutbildning, betygssättning, forskningsbidrag eller därmed jäniförbar sak (16 §andra siycket andra punkten). Gmppen framhåller bl. a. att det i fråga omsådana typer av beslul kan vara elt renl värdeomdöme som är utslagsgivande. Närval skall träffas mellan jämbördiga och till synes lika lämpliga tjänstesökande,utser man den av de sökande som man tycker är bäst. På samma sätt väljer raanul del forskningsprojekt man tycker bäst ora från de synpunkter man har attanlägga, när flera jämbördiga projekt konkurrerar öm etl bidrag. Den subjektivavärdering som ytterst blir ntslagsgivande när de rent objektiva kriterierna äruttömda går inte alltid att motivera ralioneUt. Än mindre går det givetvis altge en rationell motivering i de fall där ett val mellan flera personer elleralternativ träffas genora lottning eller sluten omröstning. Det förhållandelalt det sista ledet i beslutsfattandet utgörs av ett irrationellt element, sominte låter sig återge i en motivering, utesluter dock inte att meningsfullaupplysningar kan ges ora de skäl på vilka tidigare led i beslutsfattandetgrundals. I elt tjänsteliUsättningsärende prövas t.ex. i tur och ordning denformeUa kompetensen, »förtjänsten»i dvs. tjänsteårsberäkning o. d., ochsökandens ineriter enligt mer eller mindre reglerade befordringsgmnder. Härblir det närmast fråga om en rättstillämpning, vilken liksom all annan sådanprövning skall vara grundad på redovisningsbara sakskäl. Del är först närbedömningen når fram till lämplighels-prövningen som den kan övergå till sådanren värdering som inte går att objektivt belägga. Enligt arbetsgruppens mening bör motivering också kunnautelämnas, om intet väsentUgt partsintresse eftersatts därigenora. Enundantagsregel med sådan innebörd ingår i 16 § andra stycket Iredje punktengruppens lagförslag. Gmppen understryker att beslutsmotiveringar som är sakligtonödiga är dålig arbetsekonomi, som varken det allraänna eller raedborgarna ärbetjänta av. Man bör emellertid liksom i fråga om kommunikation gå ett steglängre och sätta moliveringsskyldighelen i direkl relation till sakensbetydelse. Om intet väsentligt partsintresse eftersatts, bör myndigheten kunnaunderlåta alt sälta ut motiven för silt beslul. Beträffande gmndema förbehovsbedömningen hänvisar arbetsgruppen lill det sora sagts vid över- Maj-.ts proposition nr 1971 vägandenaom kommunikationsregeln (15 §). Gruppen påpekar alt del nu berörda undantagetfrån moliveringskravel antagligen inte räcker till för alla områden utan atllängre gående undantag av hänsyn lill arbetsmängden o. d. kan behövas i någraspecialförfattningar rörande sakområden med massavgöranden, kortabeslulsfrister eller eljesl pressade arbetsförhållanden. I förvaltningslagenbör emellertid längre gående undantag raed hänsyn till arbetsförhållandena somsådana inte föreskrivas än undantag som ryms inom ramen för rentprocessekonomiska överväganden. I 16 § Iredje slyckelarbetsgruppens lagförslag har tagits in en föreskrift om motivering iefterhand. Arbetsgruppen framhåller atl varje beslut av myndighet skall grundaspå sakligt godtagbara skäl. De föreslagna undantagen från skyldighet attmotivera ett beslut betyder givetvis inte förbud mot alt i själva beslulelupplysa om de skäl på vilka beslutet grundats, om myndigheien så önskar och detkan ske utan att något allmänt eller enskilt skyddsintresse skadas. När enmyndighet underlåUl alt i beslutet ange skälen av hänsyn till parten själv,strider det givelvis inte mol syftet härmed att parten i efterhand vidförfrågan får upplysning om skälen muntligen eller skriftligen. Arbetsgruppenerinrar i samraanhanget bl. a. ora vad TCO anfört om efterhandsmolivering itjänstetillsältningsärenden i sitt remissyttrande över besvärssakkunnigasförslag (SOU 1968:27 s. 186) och om JO:s uttalanden 1968 avgjortärende angående motivering i ärende om forskningsbidrag (JO 1969 s. 311).Genom sådana upplysningar kan de negativa verkningarna av att moiivering intelämnats i själva beslutet i betydande mån neutraliseras. Det synesarbetsgruppen angeläget alt denna möjlighet tas lill vara. Särskill är del avvikl atl så sker när del är sekretesskäl eller grannlagenhelsskäl som föranlettall motiven inte återgetts i själva beslutet. I delta hänseende hänvisargruppen till de principer som ligger till grund för 6 § i dess lagförslag.Gruppen anför vidare all motivering i efterhand bör tillämpas också när skälenuteslutits på processekonomisk grund. Efterhandsmotivering som ersättning förunderlåten samtidig moiivering bör inte föreskrivas som en skyldighet utan barasora en rekomraendation. Gruppen framhåller atl, när motivering i efterhand kantänkas bli aktuell, sådan inte kan lämnas ulan att det är fulll klart, på vUkaskäl beslutet grundas. För kollektivorgans del förutsätter detta att man enatsinte bara om slutet utan också om skälen vid sina överläggningar eller röstat därom,Mol bakgrund av det nu anförda föreslår gruppen all regeln omefterhandsmolivering ges det innehållet alt, om myndighei utelämnat motiveringpå grund som anges i 16 § andra stycket, myndigheten bör i efterhand på partsbegäran upplysa om vad som bestämt utgången, Gmppen anser det inte varanödvändigt att i lagen ta in någon uttrycklig föreskrift om alt sådan begäranskall framställas inom viss lidsfrist. Framställning om beslutsmotivering görsav naturliga skäl ändå i de flesta fall från beslutets meddelandetill dess lagakraftvinnande. KungLMaj.-ts proposition nr 1971 485 Remissyttrandena.Bland remissinstanserna råder enighet om värdet av all bestämmelser ombeslutsmotivering inflyter i förvaltningslagen. I fråga om de föreslagnabestämmelsernas inverkan på myndighelemas arbetsbelastning framhållerstatskontoret atl de invändningar som siats-kontoret tidigare gjort mol altgenomföra en allmän reform om beslutsmotivering bortfaller med hänsyn lill debegränsningar sora gjorts beträffande motiveringskravels räckvidd. Delmerarbete som kan uppslå för myndigheterna lorde inte vara av sådan storlek atldel bör hindra alt reformen genomförs på en gång hos samtliga berördarayndigheter. I allraänhet torde myndigheternas överväganden innan etl beslulfallas som går part emot vara så orafattande, all det knappast kan vara tidsödandealt skriftligen utforraa den raotivering som man ändå har resonerat sig fraratill. En liknande inställning redovisar lånsstyrelsen i . Länsstyrelseni län anser däremot atl man inte kan utesluta möjligheten av attpersonalen på länsslyrelserna måste ökas, ora motiveringar skall skrivas i denutsträckning som förordas. Betydelsen av att den enskilde får kännedom om de huvudsakligaskäl, som motiverat elt beslut som går denne emot, är eraellertid enUgtlänsstyrelsens raening så slor, atl betänkligheterna raot en eventuellarbetsökning för vissa myndigheter inte får inverka avgörande på frågan. SRanser atl de nya bestämmelserna koraraer atl medföra elt betydande merarbeteinom vissa förvaltningsmyndigheter och att ökade resurser krävs i fråga omfrämst kvalificerad personal. Några remissinstanserställer sig allmänt kritiska till de föreslagna reglemas utforraning. Regeririgsrättensledamöter anser att både behovet och lämpligheten av de föreslagnabeslämraelserna kan diskuteras. De påpekar att utvecklingen redan går raotökat beaktande av raotiverings-kravet och att det förefaller ovisst om denföreslagna detaljregleringen i sin helhet är påkallad. De föreslår att försiastyckel ges det innehållet atl, om slutligt beslut går part emot, raotiveringskall lämnas i den mån det erfordras, att av andra stycket bara behålls andrapunkten (beslutet angår tjänstetillsättning etc.) och att i Iredje styckelföreskrivs atl myndighet som utelämnat motivering, där så lämpUgen kan ske, iefterhand på parts begäran bör upplysa om vad sora bestämt utgången.Psykiatriska nämnden förklarar atl den med tanke på de ärenden om intagning på ochutskrivning från sjukhus för psykiatrisk vård som handläggs av nämnden ochandra organ föredrar de regler om beslutsmotivering som föreslogs avbesvärssakkunniga. Visserligen är motiveringsskyldigheten mer allmänt utformadi det förslaget, men del raedger enligt närandens mening större rörelsefrihetän arbetsgruppens förslag, önskemål ora en raer elastisk utforraning avmotiveringsplikten fraraställs också av bl. a. vårnpliktsnämnden ochlänsstyrelsen i . 486 Kungl Maj:ts proposition nr 30 år1971 dar alt reglerna bör få en försiktig utforraning, så atttillräcklig hänsyn tas till taxeringsmyndigheternas stora svårigheter alt medhänsyn till bristande tid samt ärendenas mängd och art åstadkomma uttömmandemotiveringar. Den föreslagna begränsningen tiU slulliga beslut som går part emot godtas i allmänhet ulan närmare komraentarer i remissyttrandena.Svea hovrätt anser det kunna förutsättas att myndighet, när behov verkligenföreligger, motiverar såväl gynnande slulliga beslul som beslut under förfarandel.JO framhåller alt inskränkningen till slutliga beslut som går part emot intekan anses lika naturlig i fråga om motivering som i fråga om kommunikation.Motivering kan ofta vara påkallad i besvärsärenden med hänsyn lill behov avvägledande uttalanden därför att bifall meddelats i slrid mol mening, somuttalats av lägre instans eller remissmyndigbet, eller till nackdel för någonsora inte har partssiällning. Lagen är emellertid inte tillämplig påförvallningsdomslolarna, som är de egentliga prejudikat-instanserna.Eftersom dessa liksom de cenlrala ämbetsverken trots begränsningen i denföreslagna bestämmelsen torde komma att beakta behov av vägledande uttalanden,anser sig JO i och för sig kunna tillstyrka det föreslagna stadgandet. Enligthans mening vore det dock en fördel om till paragrafen lades ett fjärde styckeav förslagsvis följande lydelse: »Slutligt beslut som innebär ändring av lägremyndighets beslut bör även eljest i erforderUg utsträckning motiveras». SRanser det vara synnerligen angeläget all specialförfattningarna kompletterasmed behövliga föreskrifter ora när andra slutliga beslut än sådana sora gårpart emot skall motiveras. Vad gäller beslut under förfarandet säger sig SRhysa full förståelse för svårigheten atl i en .mera generellt avfattadförvaltningslag i detalj reglera de olika moment som kan uppstå underförfarandet. Det är emellertid enligt SR:s mening av synnerlig vikl att vissaställningstaganden och beslut under förfarandet ulföriigt motiveras, t. ex.förord och Ijänsteförslag i tjänstetillsättningsärenden, överåklagaren iGöteborgs åklagardistrikt anser att motiveringskravet i princip bör innefattaen skyldighet för myndigheten atl lämna förklaring till det slulliga beslutetoberoende av om detta går i positiv eller negativ riktning för parlen. Fråndenna skyldighel bör dock lämnas erforderliga undanlag för olika fall- erinrar om alt det inomsjukförsäkringen förekoraraer ett synnerligen stort ahtal ärenden, i vilkaslutligl beslut meddelas muntligen, exempelvis »över disk». Enligt verketsmening bör moliveringskravel rimligtvis inte gälla beslut, som meddelasmuntligen. Detta synes böra. komma till uttryck i lagen eller eljesl, för socialförsäkringensdel, i specialförfattning. Det i 16 § försia stycket uppställda kravel påmotiveringens innehåU diskuteras 1 åtskilliga yttranden. Regeringsrättensledamöter anser det inte erforderiigt att i lagtexten ange vad motiveringenskall innehålla. Kungl.Maj:ts proposUion nr 1971 487 derasmening antyder den föreslagna skrivningen (»motivering, sora upplyser om desakliga och rättsliga bedömningar som väsentligast bestämt utgången») i vartfall orealistiskt höga krav såvitt angår flertalet myndigheter, specielltlokala sådana ulan juridiskt utbildade tjänsteraän. Enligt deras erfarenhet ärdet blott få vanliga förvaltningsmyndigheter utanför kretsen av länsstyrelser,vilkas avslagsbeslul i parisärenden f. n. kan anses uppnå den högaambitionsnivå som den föreslagna formuleringen antyder. I myckel storutsträckning ges även i förvallningsbeslut, sora överklagas i regeringsrätten,raotivering regelraässigt bara genom en intetsägande hänvisning lillomständigheterna i målel eller genom en tämligen stereotyp upprepning avordalagen i den ifrågavarande materiella författningen. advokatsamfundanser del berörda ullrycket böra bytas ut raot det raera vedertagna uttrycket»de skäl, på vilka avgörandet grundas» Ofr 11 kap. 5 § besvärssakkunnigaslagförslag). Enligt mening har den i första stycketföreslagna regeln inte tillräckligt anpassats efler de varierandeförutsättningarna för beslutsmotivering i socialförsäkringsärenden, däravgörandet bygger på skönsmässig bedöraning. Anses stadgandet inte böraformuleras ora med hänsyn härtill, synes för socialförsäkringens del behövaselt särskilt stadgande om beslutsmotivering i specialförfaltning. Någrareraissinstanser diskuterar frågan hur beslul i dispensärenden och liknandeärenden skall motiveras. Lånsstyrelsen i lån, som ansluter sigtill uppfattningen att avslagsbeslut i sådana ärenden som motiv bör redovisa deförhållanden sora varit bestämraande för rnyndig-hetens värderingar, anförvidare.