prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — För hovrätterna innebärförslagel dels alt den nuvarande värdegränsen för avgörande ulanhuvudförhandling höjs till 5 000 kro- Prop.1971: 45 22 nor, dels atl huvudförhandling oavsett ivisleföremåletsvärde kan underlåtas om inle båda parter begär sådan förhandling underförutsättning att den fullföljda lalan avser endast storleken av yrkat beloppoch all tvist inle råder om de omständigheter som ligger till grund föryrkandet. Möjligheterna till huvudförhandling i HD föreslås bli desamma som ihov rälten. 2.3 Remissyttrandena i sammanfattning Domslolskommitléns förslag har i stort sett fåll ettgynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Beträffande frägan om fullföljdav lalan lill HD har det allmänt framhållits all den grundläggande tanken iförslaget är väl underbyggd och innebär en logisk konsekvens av utvecklingen.I flera yttranden bedöms det som angeläget all HD i högre grad än f. n. fårställning av en prejudikatinslans. Nuvarande förhåUandevis vidsträcktamöjligheter alt få målet prövat i tre instanser anses inte förenliga medintresset av en snabb och billig rättsskipning. En ändring i den riktning somkommittén föreslår anses också motiverad för att arbetskraften i nedrejustitierevisionen och HD skall tillvaratas på ett bättre sätt. Endasl några få remissinstanser har berört frågan om nedrejustitierevisionens framlida ställning. Någon ståndpunkt har därvid iallmänhet inte tagits lill frågan under hänvisning lill all ytterligareutredning bör komma till stånd. Förslagen om förenklad dispensföredragning ochlättnader i fråga om upprättande av föredragningspromemorior har fått ettblandat mottagande. Sålunda har JK, JO, , , hovrättenöver och , hovrätten för och hovrätten för ÖvreNorrland i huvudsak godtagit förslagen medan HD:s ledamöter, nedre justitierevisionen,hovrätten för Nedre och avstyrkt förslagen. En så gott som enhällig remissopinion ansluter sig tillkommilléns avvisande inställning till all införa nämnd i hovrätt. I någrayttranden möter emellertid en annan inställning. Presidenten i hovrättanför sålunda i ell särskilt yttrande att samma skäl som motiverat nämnd ivissa mål i underrätt talar för lekmannainflytande i motsvarande mål i hovrätt.Organisatoriska och liknande praktiska svårigheter får inle hindra en lösningsom i övrigl bedöms ändamålsenlig och värdefull. Lekmannainflytandet i hovrättbör dock få en annan utformning än i underrätt. Lekmännen bör ha individuellrösträtt. Andra ledamöter i samma hovrätt beklagar atl inlelekmannadellagandel i hovrätt utretts förutsättningslöst och anser del inleuteslutet atl lämpliga former kunde finnas för detta. iStockholm anför att nämnd bör finnas i hovrätt åtminstone i grövre brottmål. När del gäller hovrätts domförhet i övrigl är meningarnadelade. Prop.1971: 45 23 mänhet ansluter sig remissinstanserna lill uppfattningenatt iredomar-sammansättning är godtagbar från rättssäkerhetssynpunkt. Detövervägande antalet remissinstanser, däribland JK, RÄ, samtliga hovrätter ochflertalet underrätter, förordar emellertid all nuvarande domförhetsreglerbibehålls. I dessa yttranden betonas alt kraven på hovrätterna skärps om de irealiteten blir sista instans och alt en sammansättning med flera ledamöter ihovrätt än i underrätt medför atl avgörandena i hovrätt framstår som merövertygande både för parterna och domare i lägre instans. ofta återkommandeargument är också atl en minskning till tre ledamöter omöjliggör adjunktion ihovrätt. Ändrade generella domförhetsregler förespråkas av bl. a. presidenteni , några underrätter och RRV. I dessa yttranden anförs atl delinte i första hand är antalet domare som avgör en dömande avdelnings styrkaulan i stället domarnas kvalitet. Utbildningsfrågan är enligt dessaremissinstanser en i sammanhanget sekundär angelägenhet. Några domstolaransluter sig till de reservationsvis framförda förslagen om differentieradsammansättning i hovrätt. Beträffande kommitténs förslag om antalet ordinariedomare, assessorer och fiskaler på hovrättsavdelning anförs allmänt attnuvarande förhållanden är OtUlfredsstäUande och alt en skärpning är nödvändig.Från hovrätterna framhålls dock alt kommilléns förslag inte är praktiskt genomförbartmed hovrätternas nuvarande organisation och personalsituation och atlavvikelse från den föreslagna ordningen måste kunna medges. Förslaget alt inrätta ytterligare lagmansljänstertillstyrks allmänt. I några remissyttranden berörs frågan om överrättssammansättning i vattenmål. I allmänhet tillstyrks en ordning som innebär alttekniker deltar i sådana mål i överräll. De av kommittén framlagda förslagen om förebringande iöverrätt av nya omständigheter eller bevis, processledning, mellandom och målsavgörande ulan huvudförhandling i överrätt har i allmänhet tillstyrkts underremissbehandlingen. 2.4 Fullföljd av talan till HD HD inrättades 1789. Dess ställning som utövare avKonungens domsrätt fastslogs senare regeringsform. Domstolen bestodtill en början av tolv ledamöter. Antalet ledamöter har senare vid olika tidpunkterutökats på grund av en ständigt ökande arbetsbelastning. Ar ökades antaletliU 16, 1897 till 18, 1905 lill 21 och 1909 till 24. Den sistnämnda ökningenskedde i samband med inrättandet av lagrådet, lill vilket överfördes HD:slaggranskningsuppgift. imätlades regeringsrätten, som övertogprövningen av de förvaltningsärenden som tidi- 1971: 45 24 gareankommil på HD. Arbetsbalansen nödvändiggjorde 1935 en provisorisk ökning avantalet ledamöter lill 28. Som tidigare nämnts utgörs HD enligt den nuvarandelydelsen av lagen (1946: 879) om högsta domstolens sammansättning ochtjänstgöring av 24 justitieråd, ehuru Kungl. Maj:l kan bestämma att antaletskall ökas tUl högst 27, om detta föranleds av tjänstgöring i lagrådet. Fullföljd skedde frånbörjan, i tvistemål genom ansökan om revision och i brottmål genom besvär. Enklagande hade all iaktta flera formaliteter, främst atl nedsätta olika belopp.Under 1800-talel lades del fram flera förslag som syftade lill en allmän reformav rättegångsordningen. Inget av dem innehöll förslag om någon väsentiigändring i fuUföljdsräl-ten till HD. övergavs tanken på en allmänreform av rättegångsväsendet och reformarbetet inriktades i stället på villkorenför fullföljd av lalan i överräll. Det första resultatet blev en lag år 1901med regler om fullföljd av talan lill hovrätt och HD. Genom lagen avskaffadesalla för fuUföljd tidigare föreskrivna åligganden för part, utom skyldighetenatl nedsätta s. k. revisionsskilling. I proposition till 1915års riksdag framlade Kungl. Maj:l förslag till vissa ändringar av fullföljdsrätlen. Ändringarna innebar i huvudsak följande: Revisionsskillingen, 150kronor, omvandlades lill en fullföljdsav-gift som skulle nedsättas även vidbesvärslalan. Klaganden skulle dessutom nedsätta ell lika storl belopp lillsäkerhet för den kostnadsersättning, som kunde komma atl tiUerkännas hansmotpart. Talan mot hovrätts avgörande i mål eller ärenden avförmögenhclsrällsUg natur fick inte överklagas, när värdet av vad parlen lappati hovrätten uppenbarligen inte uppgick till (summa revisibilis),och ändring fick inte sökas i hovrätts avgörande av vissa smärre brottmål(poena revisibilis). Dispens från dessa fullföljdsförbud kunde meddelas om delför enhetiig lagtolkning eller rällsliUämpning var av synnerlig vikt atl lalanprövades i HD eller om parlen visade att talans fullföljande skulle hasynnerlig betydelse utöver det mål del var fråga om. Denna dispensprövningskulle handhas av en dispensavdelning inom HD bestående av tre ledamöter. Förslagettillstyrktes av lagutskollet. Det förekom dock flera reservationer. a.föreslogs fullfölj dsförbud i konforma mål dvs. mål som fått samma utgång iunderrätt och hovrätt. Några reservanter menade alt förslaget måste ge intryckav all HD blev en domstol för de rika men inle för folket. Liknande synpunkterframfördes även vid förslagets behandling i kamrar. Trots detmotstånd som lagförslaget sålunda mötte vid riksdagsbehandlingen beslötriksdagen all godkänna lagutskottets utiåtande. Lagstiftningen trädde i kraftden . Isill avgivna belänkande förordade processkommissionen (SOU 1926: 3133)den begränsningen i fuUföljdsrätten till HD, aU talan mol hovrätts dom isjälva saken skulle få grundas endasl på alt hov- 1971: 45 25 rätlenbedömt målet oriktigt i rättsligt hänseende eller atl vid målets behandlingförelupil rättegångsfel. Hovrättens prövning av vad som skulle anses sombevisat angående de faktiska omständigheterna och i brottmål utmätningen avstraff inom stadgad latitud skulle inte få dras under HD:s prövning. HD:suppgift skulle alltså i stort sett begränsas liU alt vara en revisionsinslansöver hovrätterna. De genom lagstiftning infördafuUföljdsinskränkningarna, som koinmissionen fann principiellt fögatilltalande, föreslogs avskaffade. Processkommissionensförslag all begränsa HD:s uppgift till all avgöra rättsfrågor väckte starkremisskritik. Vid behandlingen av huvudgrunderna för en rällegångsreform vid1931 års riksdag avvisade statsmakterna förslaget om en sådan begränsning avHD:s prövning av målen. Processlagberedningenframhöll i sill belänkande med förslag till ny rättegångsbalk (SOU 1938: 43 och44) aU HD:s prövning av dit fullföljda mål i främsta rummet har sin betydelsei fråga om rättsliga spörsmål. TUl skillnad från processkommissionen ville mandock inle atl det skulle ske någon begränsning lill rättsfrågan. I släUetföreslogs vissa bestämmelser som begränsade högsta domstolens möjligheter allpröva sakfrågan. Man föreslog vidare att i mål eUer ärende, som väckts vidunderrätt, talan mol hovrättens dom eller slutliga beslut inte skulle komma underHD:s prövning ulan all HD meddelat parlen tillstånd därtill. Vid behandlingenav sådan fråga skulle HD vara domför med tre ledamöter. Prövningstillståndskulle kunna meddelas endasl på de i lagen angivna grunderna. Som sådanaupptogs dels all del för enhetlig lagtolkning eller rätlstiUämpning var avsynnerlig vikt att lalan prövades av HD eller parlen visade att talansprövning i övrigt skulle ha synnerlig betydelse utöver del föreliggande måletoch dels att del med hänsyn till omständigheterna i målet förekom skäl lillsådan prövning. I förslagets bestämmelser rörande prövningslUlslåndinarbetades de gällande reglerna rörande inskränkningar i fuUföljdsrätten. Isådant tvistemål, där molgångsvärdel icke uppgick till , kundeprövningstillstånd alltså meddelas endast på grund av avgörandets betydelseutöver del föreliggande målet. Detsamma gällde de brottmål, som redan varunderkastade fuUföljdsbe-gränsning. Processlagberedningenräknade med atl prövningstillstånd kunde komma alt meddelas i omkring 30"/o av alla fullföljda mål. Iproposition till riksdag (prop. 1942: 5) logs upp förslag till nyrättegångsbalk i huvudsaklig överensstämmelse med processlagberedningensförslag. Förslagel antogs av efter vissa förtydliganden och visskomplettering. Reglerna om fullföljd till HD togs i huvudsak upp i lag den 23mars 1945 som trädde i kraft . Den nya isin helhet trädde i krafl . Prop.1971: 45 26 ändringar som därefter företagils i fråga omfullföljdslagstiflningen är av formell natur. En utförligare redogörelse om det utrednings- ochlagstiftningsarbete som föregick RB återfinns i betänkandet (s. 19 f). I allmänhet kan underrätts avgörande efter fullföljdunderkastas prövning av hovrätt. Del förutsätts därvid all den som fullföljtlalan är part i målet eller jämställd med part. Överprövning av hovrätt kanvara utesluten på grund av giltig utfästelse atl inle fullfölja lalan eller pågrand av nöjdförklaring. FuUföljdsrätten till HD är däremot inskränkt i fleraavseenden. I fråga om vissa slags avgöranden får talan överhuvudtaget intefullföljas dit. De viktigaste hindren följer dock av bestämmelserna omprövningstillstånd. Del har visat sig nödvändigt all göra långtgående inskränkningari fuUföljdsrätten för all begränsa HD:s arbetsbörda och inrikta dessverksamhet på de särskilda uppgifter som tillkommer den högsta instansen. Mothovrätts dom eller beslut kan lalan fullföljas från det domeneller beslutet meddelades. Sker inle del, vinner avgörandet laga kraft. Talanmot hovrätts dom förs genom ansökan om revision. Hovrätts beslut överklagasgenom besvär. Mot vissa beslut som meddelas i samband med dom förs dock klagangenom ansökan om revision. Bestämmelser om fullföljd av lalan mol hovrätts domoch beslut finns i 5456 kap. RB. Under vissa strängt begränsadeförulsätlningar kan dessutom lagakraftvunna domar och beslut bli föremål föromprövning. Om de särskilda rättsmedel, resning och besvär över domvilla, somdå. används finns bestämmelser i 58 och 59 kap. RB. I del följande lämnas desärskilda rättsmedlen åt sidan. För alt talan mot hovrätts dom eller slutliga beslut efterfullföljd skall få komma under HD:s prövning fordras all HD lämnat den klagandetiUstånd till della. Det sagda gäller inle lalan som i mål om allmänt åtal försav RÄ, JK eller JO. Enligt 7 kap. 4 § RB är RÅ allmän åklagare vid HD. EnligtRÄ:s instruktion skall fullföljd lill HD ske bara om synnerliga skälföreligger för del. Bestämmelserna om prövningstillstånd gäller endast då måleteller ärendet anhängiggjorts i första instans. Vid prövningen av fråganhuruvida prövningstillstånd skall meddelas är HD domför med tre justitieråd. Som tidigare nämnts kan prövningstillstånd enligt 54 kap.10 § RB meddelas om del för enhetlig lagtolkning eller rätlstiUämpning är avsynnerlig vikt, all lalan prövas av HD (prejudikaldispens), om parlen visaralt talans prövning eljest skulle ha synnerlig betydelse utöver del föreliggandemålet (inlressedispens), om anledning förekommer lill ändring i del slut,vartill hovrätten kommit (ändringsdispens) eller om del eljest med hänsyn lillomständigheterna i målet förekommer skäl till talans 1971: 45 27 prövning(allmän dispens). Meddelas ej prövningsliUstånd skall hovrättens dom ellerslutiiga beslut stå fast. Förfrågan om meddelande av prejudikaldispens är del ulan betydelse om del kanantas atl avgörandet kommer att ändras. Del är också likgiltigt om målet rörringa värden. När prejudikaldispens bevUjas saknas i allmänhet prejudikatangående den berörda rättsfrågan. Dispens medges också i vissa fall, omhovrättens avgörande avviker frän ett tidigare prejudikat. Inomdoktrinen råder tveksamhet i frågan, huruvida prejudikaldispens undantagsviskan lämnas när hovrättens dom överensstämmer med ell HD-avgörande. Vad somfrämst åsyftas är de fall då prejudikatet är gammall och omständigheterinträffat som kan föranleda en omprövning av den tidigare valda lösningen. Nära prejudikaldispensenstår inlressedispensen. Också här är prövningen betingad av intressen somligger utanför det ifrågavarande målet. Liksom vid prejudikaldispens spelar delingen roll om del finns anledning lill ändring eller ej. Kravet att talansprövning är av synnerlig betydelse utöver det mål som skall prövas innebärenligt förarbetena inte en rent faktisk återverkan av målets utgång, såsom atten verkställighet av hovrättens dom skulle leda lill alt den lappande parlenkomme på obestånd. Bestämmelsen lar i stället sikte på fall där domen kanlänkas få bevisverkan beträffande framlida processer, I förarbetena nämns somexempel på fall där inlressedispens kan förekomma processer angående skadeståndpå grund av intrång i patenträtt. Rättens uttalande angående patentels beståndoch omfattning kan länkas påverka utgången av framlida processer om sammapatent. Intressedispenser hänför sig ofta till skadeståndsmål, exempel äratl käranden yrkat ersättning för läkarvård med ell mindre belopp och atl hani framtiden kan väntas begära ersättning för framtida men med betydligt störrebelopp (SvJT 1950: 420), Om det utom målet liggande intresset är av ekonomiskart måste enligt reglerna om summa revisibiUs värdet av de intressen som berörsuppgå till . Själva målet kan däremot röra mindre belopp. Det ärinte nödvändigt alt målets prövning är av betydelse för den klagande parlensjälv. Intressedispens kan meddelas exempelvis i ett mål om lönefordran, som ärav betydelse för andra anställda eller i ett mål om fastighetsförhållanden där prövningenfår betydelse för andra fastighetsägare. Denu behandlade dispensreglerna avser intressen som ligger utanför målet i fråga.Ändringsdispens och allmän dispens meddelas däremot på grund avomständigheterna i målet. Gemensamt för dessa två är också atl dispens kanbeviljas endasl om målet är av någon betydenhet. Beträffande mål omförmögenhelsvärden skall vad klaganden förlorat i hovrätten översliga visstbelopp (summa revisibUis) och i brottmål skall påföljden vara av visssvårhetsgrad (poena revisibUis). Prop.1971: 45 28 Ändringsdispens kan meddelas om det finns anledning tilländring i hovrättens domslut. För alt fastslå om så är fallet måste HD om ocksåsummariskt pröva själva sakfrågan. Till skillnad från prejudikal-ellerinlressedispens, som kräver majoritetsbeslut, räcker det för beviljande avändringsdispens alt ett av de tre justitieråden anser all sådan dispens börmeddelas. För avslag krävs sålunda lika många röster som för majoritet ifuUsutten avdelning. Vid bedömningen av utsikterna lill ändring skall iakttasde begränsningar i sakprövningen som följer av alt ålempplagning av vissbevisning får ske endasl om synnerliga skäl föreligger (35 kap. 13 § RB), attnytt bevis i civilt revisionsmål endast i undantagsfall får åberopas i HD (55kap. 13 § RB) saml alt HD i betydande utsträckning är bunden av hovrättensbevisbedömning (55 kap. 14 § RB). Detla begränsar möjligheterna lilländringsdispens, när avgörandet beror på en värdering av muntlig bevisning. Allmän dispens kan förekomma då elt viktigt allmänt ellerenskilt intresse påkallar atl HD prövar målet. I motiven anges som exempel bl.a, atl starkt delade meningar förekommit i de lägre instanserna, atl målet ärav stor social betydelse eller att del rör grovt brott eller betydandeekonomiska värden. Inskränkningarna i möjligheterna all få ändringsdispenseller allmän dispens på grund av de s. k, revisibilisreglerna i 54 kap, 12 § RBinnebär alt part i mål av förmögenhelsrätlslig natur inle kan erhålla sådan dispens,om värdet av vad han lappat i hovrätten (molgångsvärdel) uppenbart inte uppgårlill (summa revisibUis), Molgångsvärdel är beroende på vad parlen förlorat ihovrätten och inte på det belopp som talan i HD gäller. Delta sammanhänger medatt del redan i hovrätten måste vara klart om summa revisibilis föreligger.Hovrätten skall nämligen enligt 54 kap, 14 § andra styckel RB ifull-följdshänvisning ange på vilka grunder prövningstillstånd kan meddelas medhänsyn lill utgången av målet i hovrätten, Molgångsvärdel utgör skillnadenmellan vad parlen yrkat i hovrätten och vad han där till-dömts. Hartvisleföremålel olika värde för klaganden och hans motpart, gäller del värdedet har för klaganden. Hänsyn får inle las lill rättegångskostnad eller räntasom upplupit efter målels anhängiggörande. Revisibilisreglerna tUlämpas intebara när själva processföremålet har förmögenhetsvärde utan också i fall dådel bakom parlens lalan ligger ett ekonomiskt intresse, t. ex. i mål omskyldighet alt beediga bouppteckning eller i mål om skyldighet att avgeredovisning. I fråga om brottmål gäUer liknande begränsningar genomreglerna om poena revisibilis. Ändringsdispens eller allmän dispens får ejbeviljas målsägande, om inte hans lalan avser brott, för vilket är stadgat fängelsei mer än ell år eller avsättning. TUltalad eller vissa honom närslående kaninle få sådan dispens om inte lalan avser sådant brott som nämnts ellerockså annat brott och den tiUlalade dömts till annan påföljd 1971: 45 29 änböter eller ådömts dagsböter ej understigande 60 eller böter ipengar ej understigande eUer blivit fälld tiU vite ipengar till minst nämnda belopp eller för honom beslämts ny minsta lid förinternering eller tillämpats 34 kap. 8 § andra styckel andra punklen BrB. Omdel förs lalan om skadestånd, tillämpas reglerna om summa revisibUisi tvistemål på den delen av målet. Enligt54 kap. 11 § andra stycket RB gäller prövningslUlslånd domen eller det slutligabeslutet i dess helhet om inte klaganden fullföljt talan i endast viss del.Tillståndet gäller också annat beslut som har överklagats i samband med domeneller del slutliga beslutet. Densom vill fullfölja lalan mol hovrätts dom eller beslut skall enligt 54 kap. 17§ RB i allmänhet nedsätta fullföljdsavgift, , saml lika stort belopplill säkerhet för den kostnadsersättning, som HD kan komma atl tillerkännamotparten. Fullföljdsavgiflen har parten rält att efter HD:s förordnandeåterfå, om hans ändringsyrkande helt eller i huvudsakliga delar bifalles. Iannat fall behålls den av statsverket. HD beslutar likaså om och i vad mån delbelopp som nedsatts tUl säkerhet för motpartens kostnadsersättning skall lyftasav klaganden eller motparten. Avgörande blir vad som i domen beslämts omfördelningen av rättegångskostnaderna. Frånnedsättningsskyldighet undantas dels kronan, dels tilltalad som hålls häktad imålet och dels, såvitt avser fullföljdsavgiflen, annan tilltalad som för talani fråga om ådömt ansvar. Härutöver gäller all nedsättning lill säkerhet förkostnadsersättning inle fordras, när enskild motpart inte finns. Denprövning HD har alt företa i anledning av fullföljd avser som förut sagtsmålet i hela den omfattning det förts dit. Både sakfrågan och rättsfrågan skalli princip överprövas. Som tidigare berörts innehåller RB emellertidbestämmelser som innebär inskränkningar i denna princip. Begränsningarna hänförsig dels till parts rätt att förebringa bevisning och dels till möjligheten alländra värderingen av den bevisning som upptagits i lägre rält. Ny bevisning fåri tvistemål enligt 55 kap. 13 § RB förebringas endast om parten gör sannoliktatt han inle tidigare kunnat åberopa beviset eller han haft giltig ursäkt allinte göra det. Rälten att förebringa ny bevisning i HD är genom dennabestämmelse i olika avseenden mer begränsad än i hovrätt. Enligt 35 kap. 13 §RB gäller i fullföljda mål att om vid lägre rätt vittne eller sakkunnig ellerpart under sanningsförsäkran hörts eller syn å stället hållils, det ej ärbehövligt all beviset tas upp på nytt, om inte högre rätt finner del vara avbetydelse för utredningen eller också part yrkar det och upplagandet ej befinnssakna betydelse. I HD får dock sådant bevis las upp på nytt endasl om del finnssynnerliga skäl till della. Med den bestämmelsen skall sammanställasbestämmelsen i 55 kap. 14 § RB atl, om vid huvudförhandling i lägre rättrörande viss omständighet vittne eller sakkunnig eUer part un- der sanningsförsäkran hörts inför rätten eller syn åstället hållits och avgörandet även i högsta domstolen beror av lUllron tillden bevisningen, ändring inle får ske i denna del i hovrättens dom i tvistemåleller i brottmål annat än till den tilltalades förmån, om inle hovrätten,faslän beviset inle tagits upp vid huvudförhandling i hovrätten, gjorl ändringi bevisvärderingen i underrättens dom eller också synnerliga skäl föreligger,all bevisels värde är annat än hovrätten antagit. Begränsningarna i HD:s prövning av sakfrågan är betydligtmindre i brottmål än i tvistemål. I brottmål finns sålunda inte något hinderför införande av ny bevisning och bestämmelserna i 55 kap. 14 § innebär inlenågra begränsningar i fråga om ändring tiU förmån för den tilltalade. De närmare bestämmelserna om förfarandet vid ansökan omrevision eller vid besvär återfinns i 55 och 56 kap. RB. Av särskUl intresse äratl klaganden enligt 55 kap. 4 § RB resp. 56 kap. 4 § RB, för det fall hansöker prejudikat- eller inlressedispens, bör närmare ange de omständigheterhan åberopat till stöd härför. I denna del hänvisas till kommilléns redogörelse ibelänkandet (s. 36 f). Från den officiella rällsslalistiken föreligger följandeupplysningar angående inkomna ansökningar omprövningstillstånd. > I den officiella rättsstatistiken redovisas för tiden19491953 inte ansökningar i besvärsmäl om prövningsliUstånd särskilt utan deingär i tvistemålssiffrorna. I tabellen har detta oaktat gjorts en fördelningav dessa målgrupper.