prop · FU03125 · 1971-12-31 00:00:00 — Om barnens ställningstadgas i art. 24. Enligt mom. 1 skall varje barn utan åtskillnad på grund avras, hudfärg, kön, språk, religion, nationell eller social härkomst,förmögenhet eller börd äga rätt till sådant skydd av sin familj, samhället ochstaten, som dess ställning som minderårig kräver. Vidare föreskrivs i mom. 2,att varje barn skall registreras efter födelsen och ha ett namn,samt i mom. 3, att varje barn skall ha rätt att förvärva ett medborgarskap, 25 stadgas rätt och möjlighet för varje medborgare att utan någonåtskillnad på de grunder som omnämnts i art, 2 och utan oskäliga inskränkningara) deltaga i handhavandet av allmänna angelägenheter, direkt eller genom frittvalda ombud; b) välja och bli vald, vid periodiska och hederliga val,förrättade på grundval av allmän och lika rösträtt och hemlig röstning,varigenom garanteras att väljarnas vilja kommer fritt till uttryck; c) fåtillträde på lika villkor till offentlig tjänst i sitt land. Art.26 fastslår, att alla är lika inför lagen och att alla har rätt till samma Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 19 skyddav lagen utan åtskillnad av något slag, I detta avseende skall lagen förbjudaall åtskillnad och garantera alla personer ett likvärdigt och effektivt skyddmot varje åtskillnad på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiskeller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, bördeller ställning i övrigt. Uppräkningen av de rättigheter, som skall skyddasenligt konventionen, avslutas i art. 27, där det utsägs att i sådana stater därdet finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter de, som tillhör sådanaminoriteter, inte skall förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmarav sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egenreligion eller att använda sitt eget språk. De i konventionen upptagnagarantierna för efterlevnaden av dess bestämmelser har utformats på ett annatsätt än som skett i Internationella konventionen om ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter. Denna kontrollfunktion skall utövas av den kommitté förde mänskliga rättigheterna, som skall tillsättas enligt art. 28. Den skallbestå av aderton medlemmar, vilka skall vara medborgare i stater, som biträttkonventionen. Dessa personer skall vara moraliskt högtstående och erkäntsakkunniga på området för de mänskliga rättigheterna. Vidare erinras iartikeln om värdet av att några personer, som deltar i kommitténs arbete, harjuridisk erfarenhet. Kommitténs medlemmar skall tjänstgöra med personligtuppdrag. Medlemsvalet skall enligt art. 29 ske vid hemlig omröstning och varjestat får föreslå högst två personer, vilka båda skall vara medborgare i vederbörandestat. Art.30 föreskriver bl, a att det första valet till kommittén skall äga rum efter dagen för konventionens ikraftträdande, I övrigt behandlarartikeln tillvägagångssättet i samband med medlemsvalet. Själva valet förrättasvid ett av generalsekreteraren sammankallat möte mellan konventionsstaterna iFN:s högkvarter, I art. 31 föreskrivs, attkommittén inte får innefatta mer än en medborgare i en och samma stat, och attval till kommittén skall äga rum med iakttagande av en rättvis geografiskfördelning av medlemskapet och av att olika civilisationsformer och deviktigaste rättssystemen blir företrädda. Mandatperioden för kommitténsmedlemmar skall enhgt art. 32 vara med möjhghet till återval, Ifortsättningen av artikeln anges vissa särregler för det första valet ochvidare stadgas där, att val efter utgången av en mandatperiod skall förrättasenligt tillämpliga bestämmelser i art, 28 31. Omen medlem av kommittén enligt övriga medlemmars enhälliga uppfattning upphörtatt utföra sitt uppdrag av annan anledning än tillfällig frånvaro, skallkommitténs ordförande enligt art. 33 underrätta FN:s generalsekreterare därom.Det ankommer då på denne att ledigförklara den plats, som tidigare innehafts avifrågavarande medlem. På samma sätt skall generalsekreteraren ledigförklara enplats, som innehafts av en medlem Maj:ts proposition nr 1971 somavlidit eller avsagt sig sitt uppdrag. Om mandattiden för den medlem som skallersättas inte utlöper från det platsen ledig-förklarats, skallgeneralsekreteraren enligt art. 34 underrätta konventionsstaterna om attplatsen ledigförklarats. Dessa äger sedan att inkomma medförslag enligt art. 29 för platsens återbesättande. Den fortsatta proceduren ärdensamma som vid val för ny mandatperiod. Medlem av kommittén, som på dettasätt utsetts att bekläda en ledigförklarad plats, skall inneha uppdraget underåterstoden av mandatperioden för den medlem, som tidigare innehaft uppdraget. 35 skall kommittémedlemmarna erhålla ersättning från FN, och enligt art.36 åligger det generalsekreteraren att tillhandahålla erforderlig personal ochövriga hjälpmedel för att möjliggöra för kommittén att effektivt utföra sittuppdrag enligt konventionen. På generalsekreteraren ankommer enligt art. 37även att sammankalla kommittén till dess första möte, medan senare möten skallavhållas som anges i kommitténs arbetsordning. Kommittén skallsom regel sammanträda i eller dess kontor i . 38 skall varje kommittémedlem, innan han börjar fullgöra sitt uppdrag,avge en högtidlig förklaring om att han skall fullgöra sitt uppdrag opartisktoch samvetsgrant. 39 har bl, a, föreskrivits, att kommittén skall vara beslutmässig med tolvmedlemmar närvarande och att den skall fatta sina beslut med en majoritet av denärvarande medlemmarnas röster. Ävendenna konvention innehåller bestämmelser om viss rapporteringsskyldighet förkonventionsstaterna. Dessa skall sålunda enligt art. 40 avge rapporter rörandede åtgärder, som de vidtagit för att genomföra de i konventionen inskrivnarättigheterna, ävensom rörande de framsteg, som gjorts i fråga om åtnjutandetav dessa rättigheter. En sådan rapport skall avges efterkonventionens ikraftträdande för vederbörande stat och därefter närhelstkommittén så begär. Rapporterna skall granskas av kommittén, som kan görapåpekanden i anledning av deras innehåll. Berörda stater har rätt attkommentera sådana påpekanden. Detav kommissionen för de mänskliga rättigheterna ursprungligen framlagdaförslaget till konvention om medborgerliga och politiska rättigheter innehöllbland verkställighetsbestämmelserna även en artikel, enligt vilken en stat sombiträdde konventionen automatiskt accepterade kommitténs behörighet attbehandla en anmälan mot denna stat av annan konventionsstat för att den inteuppfyller sina förpliktelser enligt konventionen. Ett sådant obligatorisktsystem, som för övrigt återfinns i konvention om de mänskligarättigheterna, kunde dock inte godtagas av utskottsmajoriteten som bl. a.hänvisade till att det skulle innebära en otillbörlig inblandning i en statsinre angelägenheter. I stället antogs den fakultativa ordning varombestämmelser intagits i art. 41 och 42. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 21 41 kan konventionsstat när som helst avge förklaring om att den erkännerkommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningar av innebörd att enstat påstår, att annan stat inte uppfyller sina förpliktelser enligtkonventionen. Sådana framställningar skall dock mottagas och prövas endast omde härrör från stat, som avgett en motsvarande förklaring om att den för egendel erkänner kommitténs behörighet. Framställning skall inte heller mottagasav kommittén, om den gäller en stat som inte avgett en förklaring. Omhandläggningen av dessa ärenden stadgas följande. Om konventionsstat anser,att annan sådan stat inte efterlever bestämmelserna i konventionen, skall denskriftligen fästa denna stats uppmärksamhet på förhållandet. Denna stat skallinom efter det att meddelandet mottagits tillställa den anmälandestaten en förklaring eller annat skriftligt uttalande, varigenom ärendetklarläggs. Om så är möjligt och sakligt motiverat skall däri redogöras för deinhemska processreglerna ävensom för rättsmedel, som redan uttömts eller somvid det aktuella tillfället är tillgängliga eller som i fortsättningen kanbegagnas. Skulle ärendet genom en sådan förklaring inte ha reglerats på ett förbåda parter tillfredsställande sätt efter det den anmäldastaten erhöll det ursprungliga meddelandet, kan vardera staten hänskjutaärendet till kommittén genom en anmälan såväl till denna som till den andrastaten. Kommittén kan emellertid upptaga ett till densamma hänskjutet ärendetill behandling först sedan den utrönt, att alla i ärendet tillgängligainhemska rättsmedel tagits i anspråk och uttömts i överensstämmelse medfolkrättens allmänt vedertagna grundsatser. Denna begränsning skall dock integälla om det skulle kräva oskäligt att uttömma rättsmedlen. Omförfarandet inom kommittén gäller, att den vid behandlingen av anmälningarskall sammanträda inom stängda dörrar. Under förutsättning att den finner sigbehörig att behandla en anmälan, skall den ställa sig till berörda statersförfogande för att få till stånd en vänskaplig uppgörelse grundad på respektenför de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, sådana dessainskrivits i konventionen. Kommittén kan anmoda berörda stater att inkomma medkompletterande upplysningar av intresse i sammanhanget. Dessa stater.skallkunna vara representerade, när ärendet behandlas i kommittén, och de skall hamöjlighet att avge muntliga och/eller skriftliga synpunkter till kommittén. efter det att ett ärende hänskjutits till kommittén skall dennaavge en rapport. Om en vänskaplig uppgörelse kunnat åstadkommas, skallrapporten begränsas till en kort redogörelse för de faktiska förhållandena ochden uppnådda lösningen. Om en sådan uppgörelse inte uppnåtts, skall rapportenlikaledes innehålla en kort redogörelse för de faktiska förhållandena mendärutöver skall till rapporten fogas de synpunkter, som berörda stater anförtskriftligen, liksom uppteckningar av de syn- Maj:ts proposition nr 1971 punktersom muntligen framförts av dem. Kommitténs rapport skall delges med berördastater. Detfakultativa garantisystemet enligt förevarande artikel träder i kraft, när tiokonventionsstater avgett förklaringar som sagts. Dessa förklaringarskall av konventionsstaterna deponeras hos FN:s generalsekreterare. Enförklaring kan återkallas när som helst genom anmälan till generalsekreteraren.En sådan återkallelse skall dock inte påverka prövningen av ett ärende, somredan föranlett en anmälan enligt artikeln; inga jtterli-gare anmälningar frånkonventionsstat skall emellertid mottagas sedan anmälan om återkallelse avförklaringen mottagils av generalsekreteraren, om inte berörda konventionsstatavgett en ny förklaring. Art.42 innehåller bestämmelser om förfaringssättet i fall där ett till kommitténenligt art, 41 hänskjutet ärende inte regleras på ett för berörda statertillfredsställande sätt. Under förutsättning av dessa staters samtycke skallkommittén i sådana fall utse en ad hoc, som skall ställasig till berörda staters förfogande i syfte att uppnå en vänskaplig uppgörelsei tvisten. En sådan kommission skall bestå av fem för berörda stater godtagbarapersoner. Om dessa stater inte kan enas om kommissionens sammansättning,helt eller delvis, skall de medlemmar i kommissionen, om vilka enighet inteuppnåtts, utses av kommittén bland dess medlemmar vid hemlig omröstning.Medlemmarna i kommissionen skall tjänstgöra med personligt uppdrag och får intevara medborgare i berörda stater eller i en stat som inte biträtt konventioneneller i en stat som inte avgi\'it förklaring enligt art. 41. Kommissionen skallsom regel hålla sina möten i eller FN:s kontor i men kanhålla dem på andra lämpliga platser, som kommissionen bestämmer i samråd medFN:s generalsekreterare och berörda stater. Omförfarandet inför en gäller, att de upplysningar sommottagits och sammanställts av kommittén skall ställas till kommissionensförfogande. Denna kan även anmoda berörda stater att inkomma med kompletterandeupplysningar. När kommissionen har slutbehandlat ärendet, men under allaförhållanden inte senare än efter det att detta anhängiggjorts hoskommissionen, skall den avge en rapport till ordföranden i kommittén fördelgivning med berörda stater. Om kommissionen inte är i tillfälle attslutbehandla ärendet , skall den begränsa sin rapport till enkort redogörelse för läget i fråga om ärendets prövning. Omen vänskaplig uppgörelse har kunnat uppnås, skall kommissionen begränsa sinrapport till en kort redogörelse för de faktiska förhållandena och den lösningsom uppnåtts. Om en sådan uppgörelse inte kunnat uppnås, skall kommissionen isin rapport redogöra såväl för sina slutsatser beträffande de faktiskaförhållanden, som är av betydelse i tvisten, som för sin uppfattning ommöjligheterna att uppnå en vänskaplig uppgörelse, Rap- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 23 portenskall även innefatta de skriftliga yttranden som avgetts av staterna liksomuppteckningar av de synpunkter som framförts muntligt av dem. De berördastaterna skall efter mottagandet av rapporten underrättakommitténs ordförande, huruvida de godkänner dess innehåll. Vidareföreskrivs, att bestämmelserna i artikeln inte skall påverka kommitténsåligganden enligt art. 41 och att de berörda staterna sinsemellan skall likafördela alla utgifter för medlemmarna i kommissionen enligt beräkningar somverkställs av FN:s generalsekreterare. Denne skall dock vid behov kunna regleradessa utgifter, innan de ersatts av berörda stater. och de förlikningskommissioner, som kan komma att utses, skallenligt art. 43 åtnjuta de förmåner och privilegier samt den immunitet, somtillkommer experter på uppdrag för FN enligt tillämpliga bestämmelser ikonventionen om privilegier och immuniteter för FN, !i4 har fastslagits, att verkställighetsbestämmelserna i konventionen inteskall inverka på förfaranden, som på området för de mänskliga rättigheternabeslutats i eller med stöd av FN:s och fackorganens stadgor och konventioner.Inte heller skall de hindra konventionsstaterna från att anlita andraförfaranden för lösandet av en tvist i överensstämmelse med allmänna ellersärskilda internationella överenskommelser i kraft mellan dem. Avsnittetom verkställighetsbestämmelser avslutas med en föreskrift i art. 45 om attkommittén genom ECOSOC skall tillställa enredogörelse för sin verksamhet. 46 skall intet i konventionen tolkas såsom en inskränkning avbestämmelserna i stadga och stadgorna för fackorganen i de delar dessainstrument anger det ansvar som FN:s olika organ och fackorgan har med avseendepå de spörsmål som behandlas i konventionen. Vidare anges i art. 47, att inteti konventionen skall tolkas såsom en inskränkning av den inneboende rätten hosalla folk att till fullo och utan begränsning dra fördel av och utnyttja sinanaturrikedomar och naturtillgångar. Slutbestämmelsernai art. 4853 överensstämmer med motsvarande bestämmelser i om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Fakultativaprotokollet till Internationella konventionen om medborgerliga och politiskarättigheter. Underbehandlingen av verkställighetsbestämmelserna i förslaget till konvention ommedborgerliga och politiska rättigheter framlades ett förslag om attkonventionen även skulle innehålla en artikel med föreskrifter om individuellbesvärsrätt. Diskussionen av detta förslag visade dock, att ut- Maj:ts proposition nr 1971 skottsmajoriteteninte var beredd att godtaga en sådan artikel, även om förfarandet enligt dennagjordes fakultativt. Däremot kunde majoriteten enas om att intaga bestämmelserom individuell besvärsrätt i ett separat instrument, det fakultativaprotokollet till konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter.Prövningsrätten enligt protokollet skall utövas av den kommitté för demänskliga rättigheterna, som skall tillsättas enligt art, 28 av konventionen. Art. 1 av protokolletstadgar, att stat som biträtt konventionen om medborgerliga och politiskarättigheter och som även biträder protokollet erkänner kommitténs behörighetatt mottaga och pröva framställningar från enskilda personer, som ärunderkastade dess jurisdiktion och som påstår sig ha utsatts för kränkninggenom ifrågavarande stat av någon av de i konventionen angivna rättigheterna.En framställning skall inte mottagas av kommittén, om den avser en stat sombiträtt konventionen men inte protokollet. Om kommittén är behörig enligt art,1 kan en enskild person, som påstår sig ha utsatts för kränkning av någon avde i konventionen angivna rättigheterna och som har uttömt alla tillgängligainhemska rättsmedel, enligt art. 2 göra en skriftlig framställning tillkommittén för dess prövning, I art. 3 föreskrivs, att en framställning skallavvisas, om den är anonym eller om den anses utgöra ett missbruk av rätten attgöra framställning eller om den anses inte kunna förenas med bestämmelserna ikonventionen. En framställning till kommittén, som inte avvisas på någon avdessa grunder, skall enligt art. 4 delges med den stat, som påstås ha kränktnågon bestämmelse i konventionen. Denna stat skall tillställakommittén en skriftlig förklaring eller en klargörande redogörelse för ärendetoch den åtgärd den må ha vidtagit. Enligt art. 5 skall kommittén pröva mottagnaframställningar i ljuset av alla de skriftliga upplysningar, som ställts tilldess förfogande av klaganden och av vederbörande stat. Dock skall en sådanprövning få ske endast om kommittén utrönt att a) samma ärende inte är föremålför internationell undersökning eller reglering i annan form; b) klaganden haruttömt alla tillgängliga inhemska rättsmedel. Det senare skall dock integälla, om rättsmedlens utnyttjande är oskäligt tidskrävande. Vidare stadgas iartikeln, att kommittén vid prövningen av framställningar enligt protokolletskall sammanträda inom stängda dörrar och att den skall delge vederbörandestat och klaganden sina synpunkter. 6 skall kommittén i sin årliga rapport till ikorthet redogöra för sin verksamhet enligt protokollet. Slutligenstadgas i art. 7, att, i avvaktan på förverkligandet av målet för den i FN:sgeneralförsamlings resolution (XV) den 14 december 1960intagna deklarationen angående beviljande av självständighet åt kolonialaländer och folk, bestämmelserna i protokollet på intet sätt skall begränsa denpetitionsrätt, som tillerkänts dessa folk genom FN:s stadga och andra Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 25 internationellainstrument, som tillkommit inom ramen för FN och fackorganen. Slutbestämmelserna i art.814 överensstämmer i det väsentliga med motsvarande bestämmelser i de tvåkonventionerna. Beträffande tillträde till protokollet gäller dock enligt art.8, att endast stat som är bunden av Internationella konventionen ommedborgerhga och politiska rättigheter kan tillträda detsamma. Det träder enhgtart. 9 i kraft efter dagen för depositionen hos FN:sgeneralsekreterare av det tionde ratifikations-eller anslutningsinstrumentet,förutsatt att konventionen däi-vid är i kraft. antog de överenskommelser på de mänskligarättigheternas område för vilka redogjorts, utgjorde detta kulmen påett arbete, som haft sin utgångspunkt i förklaringen i art. 1 av attorganisationens ändamål skall vara bl, a, att åstadkomma internationellsamverkan vid befordrande och främjande av aktningen för mänskliga rättigheteroch grundläggande friheter för alla utan åtskillnad med avseende på ras, kön,språk eller religion, I detta arbete har allmänna förklaring om demänskliga rättigheterna utgjort en av grundstenarna, även om denna förklaringinte är ett rättsligt instrument med bindande kraft. haremellertid många fri- och rättigheter för den enskilde individen redanerhållit fastare former genom att inskrivas i internationella överenskommelser.Dessa har tillkommit främst inom ramen för FN, de båda fackorganen ochUNESCO samt , I , som bevittnat otaliga och i många falltidigare okända kränkningar av de mänskhga rättigheterna, måste det hälsas meddjup tillfredsställelse, att världens nationer nu kunnat enas om att i tvåkonventioner samla de för mänskligheten grundläggande fri- och rättigheternaoch därigenom skapa förutsättningar för att dessa erhåller ett rättsligt skydd. Flertaletbestämmelser i de två konventionerna kan utan svårighet accepteras av Sverige.På några punkter föreligger emellertid inte full överensstämmelse mellansvensk rätt och konventionsbestämmelserna, och det måste i dessa fallövervägas, om lagändring bör ske på svensk sida eller om den bristandeöverensstämmelsen skall föranleda ett särskilt svenskt förbehåll i samband medratificeringen. Ingen av konventionerna innehåller några uttryckligabestämmelser om förbehåll men det torde numera vara allmänt accepterat iinternationell rätt att rätt till förbehåll föreligger, förutsatt att dettainte strider mot överenskommelsens anda och ändamål, Ivissa fall leder en granskning av konventionsbestämmelserna till slut- Maj:ts proposition nr 1971 satsen,att svensk rätt till sin allmänna syftning står i god överensstämmelse meddessa bestämmelser men att man ändå kan hysa viss tvekan om huruvida svenskrätt i alla detaljer uppfyller konventionernas krav. Den bedömning, som isådana fall måste göras, blir i viss mån beroende av vilka allmänna principerman vill lägga till grund för tolkningen av konventionernas bestämmelser.Enligt min mening måste man hålla i minnet, att konventionerna är avsedda atttillämpas på det mondiala planet och således på en mängd olika rättssystem avmycket skiftande art. På grund härav måste konventionsbestämmelserna tolkas så,att de erhåller en förnuftig mening inom ramen för varje särskilt nationellträttssystem. Konventions-staterna får sålunda anses ha en viss rörelsefrihetvid tolkningen och till-lämpningen av konventionsbestämmelserna. Det avgörandeär i många fall om inhemsk rätt till sin allmänna syftning överensstämmer medkonventionsbestämmelserna. Jag kommer att i det följande behandla några fall,där jag mot bakgrimd av sådana principiella överväganden ansett mig kunna konstatera,att svensk rätt får anses motsvara konventionernas krav. För svenskt vidkommande ärdet vidare naturligt att se ratificeringen av de båda konventionerna somytterligare steg på den väg, som redan beträtt genom att ratificera deneuropeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna och den europeiska sociala stadgan. Särskiltkonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter innehåller mångabestämmelser som i det väsenthga överensstämmer med motsvarande bestämmelser iden europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Det rör sig alltsåi dessa fall om fri-och rättigheter, som redan tidigare åtagit sig attrespektera, och några betänkligheter mot att genom en överenskommelse med envidare krets av stater göra motsvarande åtaganden möter uppenbarligen inte. Avtexten i de båda konventionerna framgår, att de fri- och rättigheter sombehandlas i konventionerna inte behöver vara fullt tillgodosedda i nationellrätt för ratificeringen. Enligt art. 2 av konventionen omekonomiska, sociala och kulturella rättigheter förpliktar sig sålunda varjekonventionsstat att utnyttja sina resurser för att säkerställa, att de ikonventionen inskrivna rättigheterna gradvis förverkligas, och enligt art. 16i samma konvention förpliktar sig konventionsstaterna att avge rapporter om deåtgärder som vidtagits och de framsteg som gjorts med avseende på efterlevnadenav de i konventionen inskrivna rättigheterna. Enligt art. 2 av konventionen ommedborgerhga och politiska rättigheter förpliktar sig varje konventionsstat attvidtaga erforderliga åtgärder för att förverkliga de i konventionen inskrivnarättigheter, som inte redan är i kraft, och enligt art. 40 i konventionen skallkonventionsstaterna avge rapporter rörande de åtgärder som de vidtagit för attgenomföra de i konventionen inskrivna rättigheterna och rörande de framstegsom gjorts i fråga om åtnjutandet av dessa rättigheter. Det förhållandet att enlagändring på Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 27 någonsärskild punkt ännu inte hunnit genomföras bör därför inte i och för sig ansesutgöra hinder mot ratificering. Båda konventionerna innehålleri art. 2 föreskrifter om metoderna för genomförande avkonventionsbestämmelserna.