prop · FU03123 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag vill understryka vikten av att ridutarbetande av ifrågavarande normer som bör avse såväl belysningstekniskafrågor som frågor om anordningarnas placering och utförande i övrigt harnära samråd med expertis på trafiksäkerhetsområdet och berörda tekniskafackområden. Omvägbelysning räknas som väganordning, blir väghållaren skyldig att Maj:ts proposition nr 1971 svaraför driften och de därmed förenade kostnaderna. 1 princip bör sådanakostnader, liksom andra driftkostnader, berättiga till statsbidrag när detgäller allmänna vägar eller för den allmänna samfärdseln nödiga gator somkommun är väghållare för. Som de sakkunniga funnit bör dock hamöjlighet att med hänsyn till vad tillgängliga resurser medger bestämma attstatsbidrag till viss vägbelysning skall utgå bara för anläggningskostnadernamen inte för driftkostnaderna. Omvänt bör i statsbidragsärende den bedömningenkunna göras, att bidrag skall utgå enbart för driftkostnaderna. Statsbidragtill driftkostnaderna för vägbelysning, som kommun anordnat på egen bekostnadpå allmän väg eller för den allmänna samfärdseln nödig gata, bör dock enligtmin mening beviljas med restriktivitet. Statliga medel bör i första hand satsaspå ny eller förbättrad vägbelysning. Endast i särskilda fall bör enöverflyttning av kostnaderna för befintliga anläggningar ske från kommuner tillstaten. Under alla förhållanden bör för statsbidrag i nu ifrågavarande fallkrävas att trafikleden är sådan, att bidrag till anläggning av vägbelysninghade kunnat utgå enligt förut angivna riktlinjer och attbelysningsanordningarna uppfyller av fastställda normer. Desakkunniga föreslår också en möjlighet att med statsbidrag få till stånd enhöjning av kvaliteten på vägbelysning, som anordnats på allmän väg genomsamhälle av annan än väghållaren. Enligt detta förslag skall , omsynnerliga skäl föreligger, kunna bevilja ett särskilt upprustningsbidrag medhögst av kostnaden för förbättring av belysningsanordningarna till den avvägverkets normer bestämda standarden. Upprustningsbidrag skall medföraskyldighet för mottagaren att i fortsättningen driva belysningsanordningarnapå tillfredsställande sätt och att, om denna skyldighet eftersatts, betalatillbaka bidraget med ränta. Desakkunnigas förslag om särskilt upprustningsbidrag kan enligt min mening ispeciella fall vara det från ekonomiska och andra synpunkter lämpligaste sättetatt åstadkomma vägbelysning av tillfredsställande kvalitet. De riktlinjer förbidragsgivning som de sakkunniga föreslagit kan jag i princip ansluta mig till.Det bör understrykas att bidrag av nu ifrågavarande slag endast bör utgå isynnerligen angelägna fall. Jag föreslår att möjlighet öppnas att beviljasärskilt upprustningsbidrag för vägbelysningsanordningar i enlighet med vadjag har anfört . Om detta förslag godkänns av , kan Kungl. Maj :tmeddela de föreskrifter som behövs. Desakkunniga föreslår att i den nya väglagen tas upp regler till skydd motstörande sken från fasta ljuskällor på och intill vägen. Sålunda föreslåsskyldighet för annan än väghållaren att söka tillstånd tillanordnande av fast ljuskälla inom vägområdet eller inom ett avstånd av 12 meterfrån vägområdet, om ljuskällan inte är av typ som är godkänd av Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 121 vägverket.Vidare föreslås att annan än väghållaren inte någonstans utan länsstjTelsenstillstånd skall få inrätta fast ljuskälla, vare sig inomhus eller utomhus, somkan avsevärt påverka ljusförhållandena för trafikanterna på väg. I fråga ombefintliga ljuskällor föreslår de sakkunniga att , om det är avväsentlig betydelse för trafiksäkerheten, skall kunna förbjuda användningen avfast ljuskälla som inrättats av annan än väghållaren inom vägområdet eller idess närhet. I stället för att meddela förbud skall kunnaföreskriva att ljuskällan får användas endast sedan den ändrats på föreskrivetsätt. Väghållaren skall enligt förslaget vara skyldig att ersätta ägarenvärdet av anordning som blivit förbjuden eller kostnaden för föreskrivenändring. Liksomflertalet remissinstanser delar jag de sakkunnigas principiella uppfattning atti väglagstiftningen bör föras in bestämmelser som reglerar rätten att haljuskällor i närheten av väg och som ger möjlighet till ingripande mot sådanaljuskällor som är störande för trafiksäkerheten. När det gäller utformningen avden nya regleringen i väglagen om ljusanordningar har jag kommit till sammauppfattning som några remissinstanser, nämligen att reglerna bör kunna görasenklare än vad de sakkunniga har tänkt sig. Till att börja med står det klartatt inom själva vägområdet inte får förekomma anordning som är till olägenhetför samfärdseln på vägen. En generell bestämmelse till skydd för självavägområdet finns redan i AVL och har också föreslagits av de sakkunniga. Jaganser att en sådan bestämmelse bör tas upp i den nya väglagen och att denockså bör avse ljusanordningar. Motde sakkunnigas förslag att det skall krävas tillstånd för uppsättande av varjefast belysningsanordning inom från vägområdet har remisskritik riktatsfrån flera synpunkter. Sålunda har anmärkts att sådan tillståndsplikt skulleföra för långt. Vidare har framhållits att avgörande för uppkomsten av störandeeffekter inte bara är ljuskällans avstånd från vägen utan också, och främst,sådana faktorer som ljuskällans storlek och intensitet. Jag finner dessasynpunkter vägande. Enligt min mening bör det eftersträvade syftet att hindrastörande ljuskällor utmed väg kunna nås genom ett allmänt förbud, utformat så,att det omfattar ljusanordning som är anbringad intill vägområde och sommenligt påverkar ljusförhållandena för trafiken på vägen. Förbudet bör avsesådana ljusanordningar oberoende av det avstånd från vägområdet på vilketanordningen är anbringad och oberoende av om den är uppsatt inomhus ellerutomhus. Utformas bestämmelsen i enlighet härmed, träffar den mot förbudetsvarande tillståndsplikten endast från trafiksäkerhetssynpunkt olämpliga iförsta hand bländande ljusanordningar. Ä andra sidan blir det klart attockså sådana ljusanordningar faller under förbudet som inte kan sägas varafasta anordningar i den bemärkelsen att de är fast anbringade men som ändågenom sin beskaffenhet är till men för trafiken på vägen. Maj:ts proposition nr 1971 Desakkunnigas förslag att skall kunna ingripa mot befintligaljuskällor, om det är av väsentlig betydelse för trafiksäkerheten, och därvidantingen meddela förbud eller föreskriva ändringsåtgärder, kan jag ocksåansluta mig till i princip. Att ingripande kan ske mot anordningar, som kommittill stånd i strid mot det av mig förordade förbudet i VägL eller trots atttillstånd vägrats av , är klart. Sådana ingripanden bör skehandräckningsvägen. Det bör emellertid också vara möjligt att vidta åtgärder ifråga om ljusanordningar som kommit till stånd på lagligt sätt men som likvälmenligt påverkar ljusförhållandena för trafiken. Det kan vara fråga omanordningar som har satts upp innan förbudet i VägL blev gällande i och medlagens ikraftträdande eller på grund av att ny väg byggts eller befintlig väglagts om i ny sträckning. Det kan också vara fråga om anordningar som hartillkommit med vederbörligt tillstånd av . Ingripande motanordning som kommit till på lagligt sätt bör ske i den formen attlänsstyrelsen meddelar föreläggande om vidtagande av erforderliga åtgärder föratt förebygga eller begränsa anordningens menliga effekt på trafiksäkerheten.Sådant ingripande bör medföra att ägaren blir berättigad till ersättning förskada, som kan motsvara värdet av anordning som blirit onyttig eller kostnadenför föreskriven åtgärd. De regler omljusanordningar som enligt vad jag nu har anfört bör tas upp i den nya väglagenbör samordnas med motsvarande föreskrifter i byggnadsstadgan (1959: 612) (BS).Detta bör ske genom att från reglerna i väglagen undantas anordning inomområde med stads- eller byggnadsplan. Härigenom kan undvikas dubbelprövning hos i ärende angående byggnadslov och hos iärende angående tillstånd enligt väglagen. Med den nu angivna ordningen kommerväglagens bestämmelser i princip att gälla, förutom på landsbygden, inomområden med fastställd generalplan eller utomplansbestämmelser. Enligt 52 och70 §§ BS har visserligen byggnadsnämnd befogenhet att ingripa mot olämpligaljusanordningar inom dylika områden. Några kompetenskonflikter torde dock intebehöva uppkomma, om i ärende om ljusanordning inom sådant områdeinhämtar yttrande från . om sådant samråd kanmeddelas i administrativ ordning. Desakkvinniga föreslår att arbetsplan även i fortsättningen skall upprättas förvarje vägbyggnadsföretag. Arbetsplan skall enligt förslaget liksom nu inormalfallet utställas och fastställas. Det skall dock ocliså i fortsättningenvara möjligt att underlåta utställelse och fastställelse av arbetsplanen ivissa fall. Denna möjlighet föreligger nu i fråga om förbättringsarbete ellermindre omlägguingsarbete som inte kan antas lända till förfång för berördafastighetsägare eller nyttjanderätts- eller servitutshavare. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 12 sakkunnigaföreslår en ordning som innebär att varken utställelse eller fastställelsebehöver ske, om arbetsplanen avser endast förbättring eller omläggning avbefintlig väg. Som ytterligare villkor för ett sådant förenklat förfarandeanger de sakkunniga att det inte får vara fråga om omläggning av väg i nysträckning och att mark inte behöver tas i anspråk för företaget eller attsamtliga berörda sakägare skriftligen medgett ianspråktagande. Desakkunnigas förslag om arbetsplan har i allt väsentligt godtagits avremissinstanserna. Jag delar uppfattningen att arbetsplan alltid bör ligga tillgrund för byggande av väg. I detta sammanhang är detskäl a! I något beröra dels frågan om gränsdragningen mellan byggande av vägoch andra vägarbeten, dels vissa terminologiska frågor. Till byggande av vägräknas i 4 § AVL anläggning av ny väg samt omläggning och förbättring avbefintlig väg. Förutom byggande av väg ingår enligt 3 § AVL i väghållningunderhåll av väg. Av 5 § AVL framgår att väg genom underhåll skall hållas i ettför samfärdseln tillfredsställande skick. De sakkunniga föreslår i fråga om nunämnda bestämmelser endast den terminologiska ändringen, att begreppetunderhåll av väg ersätts med drift av väg. Gränsdragningen mellan byggande avväg och då närmast förbättring av väg, å ena sidan, och drift av väg, å denandra, berör de sakkunniga inte. Att till byggande av väg skall hänföras anläggningav ny väg är utan vidare klart. Men också vissa åtgärder i fråga om befintligväg bör liksom nu räknas till byggande av väg. Som jag kommer att utvecklanärmare i det följande anser jag att till denna grupp av åtgärder bör förasomläggning av väg i ny sträckning, ombyggnad av väg och förbättring av väg.Åtgärder för att hålla väg i ett för samfärdseln tillfredsställande skick böri enlighet med de sakkunnigas förslag sammanfattas under begreppet drift avväg, som alltså bör ersätta det i AVL brukade begreppet underhåll av väg.Åtgärder som avser förbättring av väg och åtgärder som avser drift av vägligger naturligtvis nära varandra. Jag vill dock stryka under att det ipraktiken inte får bli beroende av tillgången på medel under de olika anslagenhuruvida en åtgärd utförs som förbättring av väg eller som drift av väg.Avgörande bör enligt min mening i stället vara arbetets karaktär. Tillförbättring av väg bör räknas åtgärder som har till syfte att höja en vägsallmänna standard på ett varaktigt sätt. Jag avser att föreslå Kungl. Maj :tatt i VK föra in en bestämmelse av denna innebörd. Ilikhet med de sakkunniga anser jag det väsentligt att arbetsplan i normalfalletblir föremål för utställelse och fastställelse. Den möjlighet till granskningav arbetsplanen som fastighetsägare, myndigheter och andra får genomutställelseförfarandet är av största vikt för att enskild rätt och allmännaintressen skall kunna tas till vara. Vid fastställelseprövningen somockså i fortsättningen bör ankomma på statens vägverk eller, om väg- Maj:ts proposition nr 1971 verkethar annan uppfattning i ärendet än , Kungl. Maj:t görsmot bakgrund av bl. a. vad som kommit fram under utställelseförfarandet encentral bedömning av företagets lämplighet från teknisk, ekonomisk och allmänsynpunkt. Fastställelseprövningen ersätter i fråga om byggande av allmännavägar den tillåtlighetsprövning som skall ske enligt miljöskyddslagen i frågaom miljöfarlig verksamhet. Med hänsyn härtill finner jag det uppenbart attinskränkningar i utställelse- och fastställelse-förfärandet, vilka med tanke påväghållningens effektivitet i ocii för sig kan te sig önskvärda, bör komma ifråga bara i sådana fall där enskilda och allmänna intressen ändå kan beaktas itillbörlig omfattning.. Dylika inskränkningar bör därför, som de sakkunnigahar anfört, inte tillåtas i fråga om arbetsplan som avser anläggning av ny vägeller omläggning av väg i ny sträckning. När det gäller arbetsplan som avserendast ombyggnad eller förbättring av väg bör utställelse- ochfastställelseförfarande kunna underlåtas under förutsättning antingen att markutöver den som redan hör till vägen inte behöver tas i anspråk eller attberörda fastighetsägare och innehavare av nyttjanderätt eller servitutsrättskriftligen medgett att mark tas i anspråk. Ytterligare fall, då inskränkning iutställelse- och fastställelseför-färandet bör få ske, återkommer jag till idet följande. Till sådana fall bör enligt min mening inte få räknasvägbyggnadsföretag bara därför att medel ställs till förfogande avarbetsmarknadsstyrelsen. Utställelse och fastställelse av arbetsplan har tillsyfte att skydda enskilda och allmänna intressen. Att ett företag finansierasav och att ett sådant företag avarbetsmarknadspolitiska skäl kan vara av brådskande natur är omständigheter sominte motiverar undantag från eljest gällande krav på utställelse ochfastställelse av arbetsplan för företaget. Nämnda omständigheter bör däremotbeaktas rid planläggningen av vägbjggnadsverksamhe-ten, så att det blir möjligtatt ulan onödig tidsutdräkt genomföra från sysselsättningssynpunkt önskvärdaarbeten. Jag utgår ifrån att ett nära samråd äger rum mellan arbetsmarknadsstyrelsenoch i detta syfte. Desakkunniga föreslår ett system med arbetsplan i två led. Först skall kunnaupprättas en förberedande arbetsplan, som visar vägens sträckning i höjdled ochsidled, i huvudsak de områden som skall tas i anspråk och den huvudsakligaomfattningen av planerade anordningar. Denna arbetsplan skall fastställas.Vägbyggnadsförelaget skall emellertid inte få påbörjas förrän slutligarbetsplan färdigställts. Detta andra, kompletterande led skall inte behövautställas eller fastställas i den mån denna del av arbetsplanen inte för sittgenomförande kräver något tvångsförvärv av vägräit utöver vad som möjhggjortsgenom fastställelse av det första ledet. Även när fullständig arbetsplanfastställts och vägarbetet påbörjats skall ordningen med arbetsplan i två ledkunna användas, om det uppstår behov av utvidgning eller jämkning avarbetsplanen. Den kompletterande planen skall inte be- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 125 hövautställas eller fastställas om något nytt tvångsförvärv av vägrätt inte äraktuellt. De sakkunnigas förslag omarbetsplan i två led, som fått ett positivt mottagande av remissinstanserna,anser jag mig kunna biträda. En uppdelning av arbetsplanen bör kunna medförabetydande tidsbesparingar när det gäller stora vägbyggnadsföretag. Sådanaföretag kan avse anläggning av ny väg eller omläggning av befintlig väg i nysträckning. Arbetsplanens första led bör enligt min mening benämnasförberedande arbetsplan och det senare ledet kompletterande arbetsplan. Som desakkunniga har föreslagit bör förberedande arbetsplan alltid utställas ochfastställas. Av den förberedande arbetsplanen bör därför framgå vilken marksom behöver tas i anspråk. För företagets genomförande i övrigt nödvändigauppgifter bör dock få redovisas bara i huvuddrag. Den förberedande arbetsplanenbör möjligt fullständigas i sistnämnda avseenden genom enkompletterande arbetsplan. Jag delar de sakkunnigas uppfattning attkompletterande arbetsplan inte skall behöva utställas eller fastställas, omplanens genomförande inte förutsätter tvångsförvärv av mark utöver vad sommöjliggjorts genom fastställelse av den förberedande planen. Detta innebär attutställelse och fastställelse kan underlåtas i samma fall som jag har angett idet föregående i fråga om arbetsplan som avser endast ombyggnad eller förbättringav väg, nämligen det fall att någon ny mark över huvud taget inte behöver tasi anspråk och det fall att sådant ianspråktagande skriftligen med-getts avberörda fastighetsägare och innehavare av nyttjanderätt eller servitutsrätt.Jag ansluter mig också till de sakkunnigas förslag att vägbyggnadsföretagbeträffande vilket ordningen med arbetsplan i två led tillämpats inte skall fåpåbörjas förrän den kompletterande arbetsplanen har upprättats och, om detbehövs med hänsyn till ytterligare tvångsförvärv av mark, fastställts. Systemetmed arbetsplan i två led ligger till grund för de sakkunnigas förslag att, ombehov av en utvidgning eller jämkning av arbetsplan för ett påbörjat men ejfärdigställt vägbyggnadsföretag uppkommer, kompletterande arbetsplan skallkunna upprättas och att den senare arbetsplanen inte skall behöva utställaseller fastställas, om något nytt tvångsförvärv av mark inte är aktuellt. Jagansluter mig också till detta förslag. Den föreslagna ordningen bör dock enligtmin mening kunna användas inte bara, som de sakkunniga har föreslagit, närändringsbehov uppkommer i fråga om en fastställd arbetsplan utan också närändringsbehovet avser en arbetsplan som, enligt vad jag har angett, inteutställts eller fastställts. Enförutsättning för att utställelse och fastställelse av arbetsplan skall kunnaunderlåtas bör i samtliga de fall som jag nu har nämnt enligt min mening varaatt, om ytterligare markförvärv för vägen är nödvändigt, avrikelserna frånvägens tidigare sträckning endast är av mindre omfattning. Maj:ts proposition nr 1971 Omläggningav väg i ny sträckning förutsätter alltid utställelse och fastställelse avarbetsplanen. Arbetsplanen för ett påbörjat omb3'ggnadsarbete bör inte utanutställelse och fastställelse kunna ändras så, att det i praktiken blir frågaom en omläggning i ny sträckning. Att något tvångsförvärv av mark inte behöverske bör alltså inte vara tillräckligt för att utställelse eller fastställelseskall få underlåtas i sådana fall. Ifråga om kompletterande arbetsplan har de sakkunniga uttalat att, oiii sådanarbetsplan förutsätter tvångsförvärv av ytterligare mark, erforderlig del avplanen kan bli föremål för utställelse och fastställelse. Planen skall alltsåinte behöva utställas och fastställas i sin helhet, om tvångsförvärv av mark äraktuellt endast på något vägavsnitt. Jagdelar i princip de sakkunnigas uppfattning. Någon enstaka markfråga, som intekan lösas genom överenskommelse med berörda sakägare, bör inte få medföra atthela arbetsplanen skall gå till utställelse och fastställelse och attföretaget inte kan påbörjas på något avsnitt förrän planen fastställts genombeslut som äger laga kraft. Av detta följer emellertid inte att utställelse-och fastställelseförfarandet bör begränsas till att avse endast den markbeträffande rilken tvångsförvärv skall ske. En sådan begränsning avförfarandet kan i många fall på ett oljckligt sätt kringskära möjligheternatill en allsidig bedömning vid fastställelseprövningen. Det är därför enligtmin mening av vikt att, när endast en del av en kompletterande arbetsplan görstill föremål för utställelse och fastställelse, denna del bestäms så, attalternativa lösningar inte försvåras genom investeringar i vägbyggnadsarbetenpå övriga vägavsnitt. Vad jag nu har anfört har till-lämpning också påarbetsplan som avser endast ombyggnad eller förbättring av väg och påarbetsplan som innefattar endast ändring av arbetsplan för ännu ej färdigställtvägbyggnadsföretag. Enligtgällande regler skall arbetsplan upprättas med sådan noggrannhet, att planenkan följas i sin helhet utan annat än oväsentliga jämkningar. Av denna regel,som är upptagen i 15 § VSt, anses följa att väghållaren har rätt tilltvångsförvärv inom ramen för vad som kan anses vara oväsentlig jämkning avmark utanför vad arbetsplanen uttryckligen anger. Som de sakkunniga i stortsett utan invändning från remissinstanserna har utvecklat, bör möjligheten attgöra oväsentliga avvikelser från arbetsplan bibehållas. Sådana avrikelser kan,trots att all tänkbar omsorg har lagts ned på arbetsplanen och den föregåendeterrängundersökningen, vara ofrånkomliga på grund av exempelvisofullkomligheter i mätningstekniken och svårigheter som beror påmarkförhållandena. Det skulle föra för långt att göra varje detalj justeringberoende av att en ny arbetsplan upprättas och eventuellt utställs ochfastställs. Är det fråga om en oväsentlig avvikelse från arbetsplanen bör denfå göras utan denna omgång. En bestämmelse härom har, såsom påpekats underremissbehandlingen, sin plats i VägL. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 127 stämmelsebör enligt min mening kompletteras med en föreskrift av innebörd att, omoväsentlig avvikelse från arbetsplan har skett i fråga om den mark som enligtplanen skulle tas i anspråk för vägen, arbetsplanen skall justeras så snart detär möjligt. Genom en sådan justering klarläggs hur mjcket mark som har tagits ianspråk för vägen. Av vad jag har anförtframgår att en avvikelse från arbetsplan bör få göras bara om den äroväsentlig. Visar det sig nödvändigt att frångå en arbetsplan i störreutsträckning, skall först en ny arbetsplan för en del av företaget ellerföretaget i dess helhet upprättas och, beroende på omständigheterna, utställasoch fastställas. Frågan vilken avvikelse som skall anses som oväsentlig måste,såsom de sakkunniga har anfört, avgöras frän fall till fall. Innebär avvikelsenatt mera mark än vad som tidigare planerats måste tas i anspråk, blir markensvärde och den ökning av intrånget i fastighetsägarens och annans rätt somianspråktagandet medför avgörande för bedömningen. Anledningen till avrikelsensaknar enligt min mening betydelse i förevarande sammanhang. Jagframhöll inledningsris i detta avsnitt att arbetsplan alltid bör upprättas förvägbyggnadsföretag. Behov av arbetsplan kan emellertid uppkomma också isamband med drift av väg. Ett vägmärke, exempelvis en orienteringstavla, ellerett skyddsräcke kan behöva sättas upp på mark intill den som ingår ivägområdet. En utvidgning av vägbanan som tjänar till busshållplats kan behövages en lämpligare utformning och mark som inte hör till vägområdet måste tas ianspråk härför. För sådana och liknande till drift av väg hänförliga fall börupprättas arbetsplan som utvisar vilken mark som skall tas i anspråk och förvilket ändamål ianspråktagandet skall ske. Arbetsplanen utgör samtidigtförutsättningen för förvärv av vägrätt. Även frivilliga upplåtelser av vägrättskall, som jag redan har antytt, ske i överensstämmelse med arbetsplan.Föreligger i dessa fall skrifthgt medgivande till ianspråktagandet, börutställelse och fastställelse av arbetsplan för drift av väg liksom i frågaom arbetsplan som avser endast ombyggnad eller förbättring av väg kunnaunderlåtas. Är tvångsförvärv av vägrätt aktuellt, bör arbetsplan för drift avväg gå till utställelse och fastställelse enligt samma regler som gäller förarbetsplan för vägbyggnadsföretag. Vadde sakkunniga har anfört om vägs tillkomst genom beslut av vattendomstol(6.2.5) har godtagits rid remissbehandlingen och föranleder ingen erinran frånmin sida. 15.1.6Vägrätt m. m. Desakkunnigas förslag i denna del innebär att institutet vägrätt skall bibehållasoch att vägrätt skall kunna komma till stånd på i huvudsak Maj:ts proposition nr 1971 de befogenheter vågrätten normalt skall ge väghållaren. sammasätt som enligt gällande rätt. I fråga om förvärv av vägrätt genom frivilligupplåtelse föreslår de sakkunniga dock den ändringen att upplåteisen skall ståi överensstämmelse med arbetsplan. De sakkunniga föreslär vidare attväghållarens befogenheter skall utvidgas.