prop · FU03114 · 1971-12-31 00:00:00 — Föreskriften har närmasttillkommit på begäran av den italienske delegaten för atl göra del möjligt förItalien alt ratificera konventionen trots visst krav i den italienskagrandlagen. 3.Gällande svensk rätt m. m. 3.1Beivrande av brott som begåtts utomlands Allmännabestämmelser om i vilken utsträckning svensk straffrätt kan tillämpas i frågaom brott som har begåtts utom riket finns i 2 kap. BrB, som har rubriken. Med "svensk lag" avsessvensk strafflag i vidsträckt mening, dvs. både BrB och straffbestämmelser iandra författningar. Enligl2 § första styckel är svensk lag tillämplig och svensk domstol behörig alt dömabeträffande brott som svensk medborgare har begått utom riket. Detsamma gällerbeträffande brolt som utiänning med hemvist i har begått utomlands.Del har överlämnats åt rättstillämpningen all bestämma humvida en person skallanses ha tagit hemvist här i riket. Endasl om bosättningen har vissstadigvarande karaktär, anses hemvist föreligga. Iparagrafens andra stycke föreskrivs, alt vissa andra kategorier utlänningar,som har begått brott utom riket, faller under svensk straff-rättslig domsrätl.Efter svensk lag och vid svensk domstol kan sålunda dömas utiänning, som eflerbrottets begående har blivit svensk medborgare eller har tagit hemvist här ilandet, utlänning som är medborgare i annat nordiskt land och finns här ellerutiänning som över huvud finns i riket, om det straff som kan följa på brottetenligt svensk lag är fängelse . En förulsällning för alldessa utiänningar skall faUa under den svenska jurisdiklionen är dock atl denbrottsliga gärningen inte var fri från ansvar enligl lag som gällde pågärningsorlen. Den omständigheten atl ell brott som har begåtts utomlands ärpreskriberat enligl gärningslandets lag, när lagföring för brottet är aktuell iSverige, utesluter emellerlid inle svensk domstols behörighet. 15anges ell anlal specialfall, i vUka svensk domstol är behörig atl dömautlänning även i annat fall än som anges i 2 § för brolt som har begåttsutom . Utlänning kan sålunda dömas här i landet och efler svensk lag, ombrottet har förövats på svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av densom var befälhavare eller tillhörde besättningen på ell sådant fartyg. Ävenutlänning som har begått brott på område, där avdelning av krigsmakten befannsig, omfattas alltid av den svenska domsrällen. Om han inle var krigsman,gäller delta endast om avdelningen befann sig på området för annat ändamål änövning. Har utiänning utomlands förövat brott mol , svensk medborgareeller svensk menighet, inrättning eller sammanslutning eUer mot annan utlänningsom hade hemvist i , kan han dömas här enligt svensk lag, även omförutsätlningarna enligt 2 § inle föreligger. Slutligen är utiänning som harbegått folkrältsbrolt helt generellt underkastad svenskdomstols straffrättsliga behörighet. I en lill avlämnadprop. 1971: 92 föreslås delsamma gälla utlänning som har begått sådan gärningsom i ett i samma proposition inlaget förslag lill ny straffbestämmelse föreslåsfå benämningen kapning av luflfartyg. Enligt5 § får åtal för brott, som har förövats utom riket, i regel inte väckas annatän efler förordnande av Kungl. Maj:l eller den som Kungl. Maj:t har bemyndigatdärlUl. särskUt åtalsförordnande får åtal dock väckas, om brottet harförövats 1) på svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavareneller någon som tillhörde besättningen på sådani fartyg, 2) av krigsman påområde där avdelning av krigsmakten befann sig eller 3) av svensk, dansk,finsk, isländsk eller norsk medborgare mol svenskt intresse. Medslöd av bl.a. 5 § har Kungl. Maj:l i Kungl. brev tUl RA (1964:892) bemyndigatRÄ att meddela ålalsförordnande bl.a. för brott som har förövats i ,, eller eUer på fartyg eller luflfartyg, som går i reguljärtrafik mellan dessa länder, samt för brott som har förövats utomlands av svenskmedborgare eller utlänning med hemvist i . Om det finns anledningdärtiU, skall frågan om åtals väckande hänskjutas tUl Kungl. I 2 kap. BrB reglerassåledes omfattningen av svensk domstols behörighet alt enligt svensk lag dömaför brott som har begåtts utom . Men dessa regler anger endast den yttreramen för den straffrättsliga jurisdiktionsrätten. En fömtsättning förtillämpningen av 2 kap. BrB är, all det föreligger ett brott enligt syensk lag.Det beror framför allt på innehållet i brottsbeskrivningama i de särskUdastraffbestämmelserna om sådani brolt kan anses föreligga. I allmänhet inne-,håller slraffbeslämmdserna inle något krav på all gärningen för alt varastraffbar skall vara begången inom landet eUer på annat sätt ha anknytningtill . I stor utsträckning måste de svenska straffbestämmelserna ocksåtolkas så all de gäller även brott som begås utomlands. För flertalet brott iBrB, t. ex. brotten mot person enligl 37 kap. och förmögenhelsbrollen enligl810 kap., finns uppenbarligen inte någon begränsning i förhållande till 2kap. Vid andra brott Ur det tydligt att en begränsning måste göras, ävenom uttrycklig föreskrift saknas. Ämbetsbrotten i 20 kap. BrB kan sålunda inlebegås av annan än den som är svensk tjänsteman, liksom endast en sådantjänsteman anses kunna vara föremål för brott mot tjänsteman enligt 17 kap. 15§§ BrB. Straffbestämmelser rörande näringsrältsliga förseelser ochordningsförseelser anses i regel inle gälla utanför . Så är fallet medansvarsbestämmelserna i t. ex. affärstidslagen och lotteri förordningen samt16 kap. 14 § BrB om dobbleri. Imånga fall är det dock mera ovisst vilket geografiskt tillämpningsområde enstraffbestämmelse har. Sådan ovisshet råder bl. a. i fråga om tillämpningen avväglrafikförfallningarna, som med något undanlag saknarföreskrifter i delta avseende. Straffbestämmelserna inom trafik-rätlen hartidigare i regel ansetts gälla endast för brott som har begåtts inom Sverige.Straffrättskommittén nämnde "de vanliga trafikförfattningarna" somexempel på specialsttaffrällsliga bestämmelser, vilkas gUtighet var begränsadtill gärningar som har begåtts här i landet (SOU 1953: 14 s. 436). Men därefterhar utvecklingen i rättspraxis gått i sådan riktning alt de flestabestämmelserna i lagen (1951: 649) om straff för vissa ttafikbrott (TL) haransetts tillämphga på brott som har begåtts utom . Högsla domstolen (HD)har sålunda dömt för vårdslöshet i trafik utomlands enligt 1 § första stycketTL, rattfylleri enligt 4 § 1 mom. och s. k. smilning enligl 5 § samma lag (NJA1960 s. 430 samt 1961 s. 507 och 596). Däremot har åtal mot svensk medborgareenligl 4 § 2 mom. TL för rattonykterhet vid förande av bil utom riket ogUlats.Bestämmelsen om straff för rattonykterhet har därvid antagils vara avsedd attgälla endasl gäming som begås inom . I domskälen har HD betonat allbestämmelsen bär mycket av ordningsföreskriftens prägel och all motsvarighet iallmänhet saknas i utländsk lagstiftning (NJA 1967 s. 409). 2 § rältegångsbalken (RB) finns en särskUd forumregel för brott som harförövats utomlands. Enligt denna bestämmelse upptas åtal för brott som harförövats bl. a. på ort utom riket av den domstol där den misstänkte skall svarai tvistemål i allmänhet eller av domstolen i den ort, där han har gripits ellereljest uppehåller sig. Allmänt tvistemålsfomm är enligt huvudregeln i 10 kap.1 § RB domstolen i den ort där svaranden har sitt hemvist. Med hemvist avseshär mantalsskrivningsorten. Maj:t kan förordna om avsleg frånforumregeln i 19 kap. 2 §. Atalför brott som har förövats utom kan väckas här på framställning avmyndighet i gärningslandel. Lagföring här i landet för etl utomlands begångetbrott kan ske, även när brottet har kommU till svenska myndigheters kännedom påannat sätt. För brott som har begåtts här i landet kan det i vissa fall bliaktuellt att begära lagföring i annat land. Så kan fallet vara 1. ex. närgärningsmanen har hunnit lämna landet innan lagföring har skett och utlämningför brott inle kan ske. Förfarandet vid framställning om lagföring i annat landhar inle reglerats i författning. Inom förekommer i ganska stor utsträckningatt åtal för brott, som har begåtts i ett land, väcks i del land där denmisstänkte vistas. Därvid har utvecklats en praxis alt åklagarmyndigheternaskriftväxlar direkt med varandra. De högsla åklagarmyndigheterna i de nordiskaländerna ingick ett samarbetsavtal om lagföring i annatnordiskt land än del där brottet har förövats. I avtalet, som anknyter tilltidigare praxis, anges efler vilka grundel åklagare bör pröva i vilket landlagföring bör ske saml regleras frågor om innehållet i framställning omlagföring i annat land, vilka handlingar som därvid skall bifogas, vUka myndigheter som sänder ochmottar sådan framställning saml om ålerkaUelse av åtagande ellerframställning. Avtalet är i sin svenska version intaget i RA:s cirkulär C 65den . Framställningom åtal i utomnordiskt land för brott som har begåtts här i landet görs pådiplomatisk väg via RÄ. Även åtalsframslällningar från ulom-nordisk myndighettill svensk myndighet går över utrikesdeparlemenlel. I cirkulärC 34 har RA meddelat vissa anvisningar rörande begäranom åtal i annat land. 35 kap. BrB innehåller regler om borlfaUande av påföljd pågrund av preskription. 16 §§ innehåller regler om åtalspreskription och 711§§ regler om preskription av ådömd påföljd. Enligt 1 §förhindras åtalspreskription genom all den misstänkte häktas eller får del avåtalet inom tid som anges i paragrafen och som varierar beroende på brottetssvårhetsgrad. Preskriptionstiderna är följande: Preskriptionstid Svårastestraff som kan följa på brottet 2 är fängelse i högst 5 » »men ej över 2 år 10 » »men ej över 8 år 15» » över 8 år 25 » » på livstid Med ullrycket straff som "kan följa på" brottetavses i BrB all inle endasl straffskalan för det särskilda brottet skallbeaktas utan även allmänna bestämmelser som vidgar eller minskar skalan, t.ex. ålerfalls-regeln i 26 kap. 3 § BrB. I paragrafen finns också en bestämmelseom preskription vid s. k. ideell konkurrens, dvs. när en handling innefattarflera brott. För sådant fall föreskrivs all påföljd kan ådömas för allabrotten, så länge påföljd kan ådömas för något av dem. 12 finns en särskild preskriptionsregel för ämbetsbrotteni 20 kap. 14 §§ BrB, Den kortaste preskriptionstiden för sådani brott är femår. I 3 § finns bestämmelser om preskriptionstiden i de falldå häktning eller åtal inle leder lUl dom. 4 § anger utgångspunkten förberäkning av preskriptionstiden. Enligl 5 § kan preskriptionstiden förlängas i vissa fallnär den brottslige begår nytt brott, medan preskriptionstiden för etl tidigarebrott ännu löper. Denna särreglering gäller endasl svårare brott. I paragrafenföreskrivs alt om någon, som har begått brolt på vUkel kan följa svårarestraff än fängelse , förövar nytt brolt inom preskriptionstiden för detförsta brottet, preskriptionstiden för båda brotten räknas från dentidpunkt då del senare brollel begicks. gäller endasl om fängelse kan följa även på del senare brottet. Begår den brottslige ytterligarebrolt, på vilket fängelse kan följa, får bestämmelsenmotsvarande tillämpning. 16finns bestämmelser om absoluta preskriptionstider. Dessa tider kan inleförlängas enligl 5 § och är även oberoende av om häktning har skell eller åtalhar delgetts den brottslige. Enligt paragrafen får påföljd i intet fall ådömas,har förflutit från brottet. Kan inle fängelse över två årfölja på brottet, är den absoluta preskriptionstiden dock endast femlon år. Ådömdaböter bortfaller enligl 7 § från del domen vann laga kraft, ominle ansökan om böternas förvandling har delgetts den bötfällde.Paragrafen reglerar också verkan av den dömdes död. I sådant fall bortfallerböterna utom i vissa undantagsfall. Förådömt fängelse gäller enligt 8 § fem olika preskriptionstider i en stigandeskala som har graderats efter det ådömda straffels längd. Tiderna räknas fråndagen för lagakraftvunnen dom. Preskription hindras genom all straffet börjarverkstäUas inom preskriptionstiden. Följande uppställning visarpreskriptionstiderna för ådömt fängelse. 10» 6 mån, eUer mera men inte över 2 år 15» men inte över 8 år 20 » visstid över 8 är Ikapitiets därpå följande två paragrafer finns bestämmelser om preskriptionstidensberäkning vid avbraten verkställighet av fängelse , 9 §, samt ompreskription av ungdomsfängelse och internering, 10 §. 11 § slutiigeninnehåller en hänvisning tUl lagen (1948: 449) om disciplinstraff för krigsmän. 4.Nordiskt lagstiftningssamarbete och nordisk rätt 4.1 Beivrande av trafikbrottsom begåtts utomlands övriga nordiska länderna är rättsläget på Irafikslraffrättens område istorl sett detsamma som i , Trafikreglerna anses således i allmänhetvara territoriellt begränsade. För vissa trafikbrott har man gjorl undantag irättspraxis. I , och har sålunda det egna landelsbestämmelser om körning i alkoholpåverkal tiUstånd till-lämpats även närkörningen har ägt mm utomlands. Den norska motsvarigheten lill den svenskabestämmelsen om vårdslöshet i trafik har också ansetts tillämplig på körningsom har skett utom . Redaninnan Irafikbrottskonventionen öppnades för undertecknande förekomöverläggningar på deparlemenlsplanet mellan representanter från samtliganordiska länder utom i avsikt atl söka effektivisera samarbetet inomNorden i fråga om beivrande av utomlands begångna trafikbrott och atlharmonisera lagstiftningen på della område. Efler konventionens tillkomst haröverläggningarna också avsett de lagstiftningsåtgärder som kunde krävas förtillträde lill konventionen. Vidöverläggningarna har man enats om all del inom bör genomföras en i sakensartad lagstiftning om beivrande av trafikbrott som har begåtts utomlands.Denna lagstiftning skall lUl sitt innehåll anknyta lill konventionensbestämmelser. På grund av väsenlliga olikheter i den laglekniska uppbyggnadenav ländemas Irafiklagstiftning har man emellertid inle funnit del möjligt allinföra formellt likformiga regler inom . De nordiska länderna bör enligtöverenskommelsen reglera sill inbördes förhållande på grundval av dengemensamma lagstiftningen och inle med slöd av konventionen. Man bör alltsåmed slöd av art. 27 avge förklaring all konventionen inle skall tillämpas inomNorden. Vid överläggningarna har man också kommit överens om alt länderna böri samma utsträckning utnyttja de möjligheter all göra förbehåll molkonventionen som anges i bilaga II till konventionen. Pådenna punkt har man nått enighet om atl de nordiska länderna inte bör anslutasig till art. 6 om preskription och del III om verkställighet. Vid överläggningarnahar man varit ense om att den gemensamma nordiska lagstiftningen om straff förtrafikbrott utomlands om möjligt bör träda i krafl i de olikanordiska länderna och all dessa också bör ansluta sig till konventionensamtidigt. Sedandepartementsöverläggningarna avslutats, har i genomförts lagstiftningsom slår i överensstämmelse med den ståndpunkt som antogs vid överläggningarna.Lagstiftningen gör det möjligt för all ratificera konventionen. I 69 §fasrdselsloven finns allmänna bestämmelser om straff för den som bryter mollagens föreskrifter eller mot föreskrifter som här meddelats med slöd av lagen.Genom lag har i en ny paragraf i faärdselsloven, 69 a §,införts bestämmelser om ansvar för trafikförseelser som är begångna utomlands,I 69 a § första stycket faerdselsloven har sålunda föreskrivits atl de allmännaansvarsbestämmelserna i 69 § samma låg äger tiUämpning också på handlingar somhar begåtts utomlands. Därvid anges dock att de begränsningar skall gälla somföljer av 7 och 10 §§ borgerliga straffeloven. Hänvisningen lill dessaparagrafer innebär bl. a. krav på all handlingen skall ha begåtts av personsom är medborgare i nordiskt land eller är bosall i sådani land och allhandlingen skall vara straffbar också enligl gärningslandets lag. Hänvisningeninnebär också atl påföljd för brollel skall bestämmas enligl dansk lag men altstraffet inte får bli strängare än del straff som kunnat följa enligtgärningslandets lag. Vidarefår ansvar inle ådömas när åtal mot gärningsmannen för handlingen har ogillatsi gärningslandel, när ådömt straff för handlingen har verkstäUts eller närpåföljd för brottet har bortfallit enligl gärningslandets lag. Enligl69 a § andra stycket fserdselsloven skall bestämmelsen i första stycket ägamotsvarande tillämpning på den som, utan atl överträda någon dansk föreskrift,i , , eller bryter mot där gällande trafikregler avvisst slag. De trafikregler som därvid anges är desamma som finns förtecknadeunder punkterna 47 i konventionens bUaga I. Tredjestyckel i samma paragraf ger justitieministern fullmakt alt förordna, altandra stycket skall gälla även överträdelse som har begåtts i utomnordisk stal.Bestämmelsen gör del möjligt för att ratificerairafikbrottskonventionen. I fjärde stycket slutiigen sägs, alt fterd-selslovenssärskUda regler om behandlingen av skadeslåndsfrågor i trafikmål inle skallgälla brott som avses med den nya paragrafen. Enliglövergångsbestämmelserna träder 69 a § i kraft först efter beslut avjustitieministern. IFinland krävs särskild lagstiftning för tillträde av konventionen. Sådanlagstiftning torde inle vara att vänla inom den närmasie tiden. Dennorska veglrafikloven innehåller bestämmelser (32 §) sombemyndigar regeringen atl meddela föreskrifter om atl brott mol utiändskatrafikregler kan bestraffas enligl den allmänna norska straffbestämmelsen förtrafikbrott. En förulsällning för all sådana föreskrifter skall kunna meddelasbeträffande gärningar, begångna i ulom-nordisk stal, är atl överenskommelsedärom har träffats med denna stal. Administrativa föreskrifter enligt 32 § harännu inte meddelats. , som har i uppdrag atl behandla frågor om enhetlignordisk lagstiftning på straffrättens område, log 1964 upp frågan ompreskription. Kommitténs överläggningar i ämnet har, som tidigare nämnts,resulterat 1966 avlämnat belänkande (NU 1967: 15). Beträffandeåtalspreskription har kommittén först behandlat frågan humvida preskription börske efler gärningslypens straffmaximum eller efter det straff som gärningenförskyUer i del särskilda fallet. KommU-tén har förordai den ordning som gälleri , och , dvs. att preskriptionstiden bestäms avstraffskalans maximum. I fråga om preskriptionstiderna har man enats om all iden nordiska lagstiftningen använda de norska och svenska fristerna sommönster och har sålunda föreslagil all preskriptionstiderna inom börvara, två. fem,tio, femlon och . Den sista lidsfristen bör avse brott för vilketstraffet är livstids fängelse. Kommillén har i detta sammanhang förklarat, är medveten om alt fullständig likformighet i fråga om åtalspreskriptionvid likartade brott inle uppnås, även om samtliga länder i läggerstraffmaximum till grund för beräkning av preskriptionstiden och inför sammapreskriptionstider. Del finns ändå skillnader mellan länderna i fråga omstraffarter och straffskalor för de olika brotten. Samma gärning kan därföräven i fortsättningen preskriberas i ett land men vid en annantidpunkt i något av de andra länderna. Dessa olikheter kan, betonar kommittén,endast undanröjas genom en gemensam nordisk revision av straffskalorna för deolika brotten. Kommillénhar också övervägt frågan om åtalspreskription vid flerfaldig brottslighet.Det har därvid rått enighet inom kommillén atl man i de nordiska länderna böransluta sig liU den princip efter vUken preskriptionsreglerna är utformade iSverige. Om flera brolt har begåtts genom flera olika handlingar, s. k.realkonkurrens, bör sålunda varje brott bedömas för sig ipreskriptionshänseende. Har flera brott begåtts genom en handling, ideellkonkurrens, bör den längsta preskriptionstiden gälla. Kommittén har konstaterati fråga om realkonkurrens atl den svenska regeln om framskjuten utgångspunktför preskriptionstiden vid upprepad grövre brottslighet (35 kap. 5 § BrB)saknar motsvarighet i de andra nordiska strafflagarna. Kommitténhar också ullalat sig om preskriptionstidens början och ompreskriptionsavbrolt. Man har varit ense om all preskriptionstiden bör räknasfrån den dag då brottet begicks eller från den tidpunkt då en viss verkaninträdde, om sådan verkan är en förutsättning för alt påföljd skaU kunnaådömas. Vidare har kommittén konstaterat betydande rältsolikheler i fråga ompreskriptionsavbrolt mellan , och , å ena sidan, ochFinland och , å den andra. Enligl den danska, isländska och norskaregleringen avbryts preskriptionstiden redan när fömndersökning inleds. Ifinsk och svensk rält läggs preskriplionsavbroltet tUl etl senare stadium,nämligen häktning eUer delgivning av åtal. Enligl kommitténs uppfattning gårdet inle att nå en enhetlig lösning i della avseende. Isamband med frågan om preskriptionsavbrolt har kommittén också behandlat vUkenverkan ett uppehåll eller avbrott i påbörjad handläggning av målet bör ha.Kommittén har inle gjort någon rekommendation i denna del ulan endasl liksomi fråga om preskriptionsavbrott konstaterat atl det råder olikheter iländernas lagstiftning på denna punkt. undersökt reglerna om enskilt åtal och åtal efter angivelse avmålsäganden. Därvid har man konstaterat, att det i samtiiganordiska länder utom finns bestämmelser med särskild preskriptionstidför sådan lalan. I finns en sådan lidsgräns endast vidvåldtäklsbrollen. Det framgår av betänkandet att övriga länder enats om enenhetiig tidsfrist, , för enskilt åtal. Beträffandepreskription av ådömt straff finner kommillén del särskilt angeläget atl skapaenhetliga regler på delta område. Likformiga regler skulle nämligen fåbetydelse för det nordiska samarbetet i fråga om straffverkställighet. Inomkommillén har man enats om elt system med differentierade preskriptionslider ien stigande skala. Därvid har man använt de finska, norska och svenska reglernasom förebUd. Kommillén har föreslagil följande regler för vanligtfrihetsstraff. ej över 1 är mer än 1 är men ej över 4 är men ej över 8 år viss lid över 8 år kan det i varje land finnas behov av särregler för andra typer avfrihetsberövande sanktioner. Förådömda böter bör enligt kommillén i princip som i gälla en treårigpreskriptionstid. Från dansk, finsk och. norsk sida har man dock ullalat sigför en längre preskriptionstid eller möjlighet till förlängning vid störrebötesbelopp. I fråga om avbrott i preskriptionstiden för ådömda böter har maninom kommillén, med undanlag för , varit ense om alt preskription skulleavbrytas endast genom rättslig åtgärd för indrivning eller för verkställighetav förvandlingsstraff. Beträffandeböter har kommittén slutligen övervägt frågan om inverkan av gärningsmannensdöd. Del har varit enhällig uppfattning inom kommittén all böter inte bör kunnaådömas eller verkställas efter dödsfallet. Kommillénhar även behandlat frågan om preskription vid konfiskation. Denna del avbetänkandet har för svensk del legat liU gmnd för de gjorda ändringarnai förverkanderegler (prop. 1968: 79, ILU 1968: 33, rskr 1968:229). Pågrundval av kommitténs betänkande genomfördes i ny lagstiftning omstraffrättslig preskription. Man följde därvid i huvudsak kommitténs förslagtill enhetiig reglering. De tidsfrister som kommittén rekommenderade förpreskription av åtal och ådömt straff har sålunda införts i den danskastrafflagen. Undanlag har dock gjorts för brott för vilket stadgaslivstidsstraff och för dom på sådant straff. I sådana fall kan, liksomtidigare, preskription inte inträda enligt dansk rätt. Enligl den nya danskalagstiftningen preskriberas ådömda böter Preskriptionstiden för böter är dock . Delhar vidare införts en allmän regel om atl straffrättslig påföljd över huvudtaget inte kan verkställas efler den dömdes död. För ådömt ungdomsfängelse ochför "sikkerhedsforvaring" har införts samma regler som gäller iSverige för motsvarande påföljder, nämligen fem resp. . I har frågan omslraffrällslig preskription behandlats i den av det finska justitieminislerietlillsalla nordiska straffrällskommissio-nen. lämnade kommissionenell betänkande i ämnet (kommillébelänkande 1968: Al), som innehåller förslaglill ny lagstiftning om preskription. Denna har utformats helt iöverensstämmelse med nordiska straffrältskommilléns rekommendationer i defrågor i vilka del har rått enighet inom kommillén.