prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — Om faran för bevisförsämring är betydande, kan det istället vara ett skäl för atl forlsälla handläggningen. Pågrund av del anförda bör i 17 kap. 5 § RB las upp en bestämmelse av denlydelse som kommittén föreslagit. Den föreslagna bestämmelsen blir tiUämpligockså för överrätterna. Del möter sålunda inle hinder för hovrätt atl meddela meUandomöver t. ex. en invändning om preskription när målet i dess helhet fullföljtseller atl i samband, därmed återförvisa målet. Det är emellertid uppenbart allvinsterna med mellandom minskas om inle redan underrätten begränsar sinhandläggning lill viss mellandomsfråga. Enligt18 kap. 14 § andra stycket RB skall rätlen meddela beslut angåenderättegångskostnaden, när rätten avgör målet. Har mellandom meddelats gäller altbeslut i fråga om rättegångskostnaderna skall meddelas först i samband medmålels slutliga avgörande (se processlagberedningens belänkande s. 243). I defall då mellandomen inle innebär att målet avgörs ger målels fortsattahandläggning rätlen tillfälle att senare besluta i kostnadsfrågan. Avgörsmålet genom mellandom, får frågan om rättegångskostnad las upp när mellandomen,i förekommande fall efter fullföljd, vunnit laga krafl. När mellandom efterfullföljd prövats av högre rätt, har den högre rätten enligt 18 kap. 15 § andrastycket RB att avgöra kostnadsfrågan i vad avser den fullföljda talan.Parterna kan emellertid vid kostnadernas slutliga reglering göra gällande dekostnader som varit förenade med den fuUföljda lalan. 2.9.6Måls avgörande utan huvudförhandling i överrätt Enligtgällande rätt skall överrältsprocessen i princip vara muntlig. Möjligheter finnsdock atl avgöra mål på handlingarna. Genomgående gäller all huvudförhandlinginte behövs för prövning, som inte avser själva saken. Vidare kan mål avgöraspå handlingarna i vissa fall då utgången är självfallen och en förhandlingdärför framstår som onödig. är i tvistemål fallet vid medgiven elleruppenbart ogrundad vadetalan. I brottmål får målet avgöras på handlingarna, omåklagaren för lalan lill den tilltalades förmån eller den tilltalades talan biträttsav motparten. I viss utsträckning kan huvudförhandling underlåtas också närmålet kräver en mera ingående prövning. Detla gäller emellertid endasl ihovrätt. Bestämmelserna härom lar bl. a. sikte på mål som rör mindre värdeneller ringare påföljder. I 50 kap. 21 § andra styckel RB föreskrivs sålundaall, om målet endasl rör pengar eller 1971: 45 108 sådantsom kan uppskattas i pengar och värdet av del som den fullföljda lalan gälleruppenbart inle uppgår till , målet får avgöras ulanhuvudförhandling, om inle båda parterna begärt sådan förhandling. Beträffandebrottmålen meddelas motsvarande regler i 51 kap. 21 § andra stycket RB. Utöverdenna möjlighet all avgöra bagalellmål på handlingarna finns en sådanmöjlighet beträffande tvistemål, i vilka det är fråga endast omrättstillämpning. Bestämmelsen om detla återfinns i 50 kap. 21 § Iredje styckel,där del föreskrivs atl mål, i vUka det är fråga om endasl rättstillämpningen,på båda partemas begäran får avgöras ulan huvudförhandling, om hovrätten finneruppenbart all sådan inle behövs. Närdet gäller processen i HD är möjligheterna atl avgöra mål ulan huvudförhandlingformellt mycket små (55 kap. 12 § RB). Genom den i princip obligatoriskatillståndsprövningen, som alllid sker på handlingarna, begränsas dock antalethuvudförhandlingar i HD starkt. Ganskasnart efter den nya ikraftträdande visade del sig att denmuntliga hovrättsprocessen ställde sig åtskilligt dyrare än den tidigareskriftliga processen. rältegångskommitlé fick lill uppgift altöverväga i vilka fall huvudförhandling i hovrätt skuUe kunna underlåtas ulanfara för rättssäkerheten. 1953 avgivna belänkande föreslog kommitténbl. a. förutom höjning av värdegränsen för tvistemål till nu gäUande belopp att i disposiliva tvistemål huvudförhandling på båda pariemas begäran skullekunna underlåtas, om hovrätten fann uppenbart atl sådan ej fordrades.Förslaget kom inle alt genomföras. Domslolskommitténföreslår , främst av processekonomiska skäl, alt möjligheterna att i överrällavgöra mål ulan huvudförhandling vidgas. Till en början föreslås all dennuvarande värdegränsen för avgörande av mål ulan huvudförhandlingi hovrätt höjs till . Kommittén, som anser atl rältegångskommitlénsnyssnämnda förslag i och för sig är tilltalande i flera avseenden men inte vUlföra fram det på nytt, föreslår vidare alt huvudförhandling, oavsett Ivisleföremåletsvärde, skall kunna underlåtas om ej båda parterna begär sådan förhandling,under förutsättning all den fullföljda lalan avser endast storleken av yrkatbelopp och alt tvist ej råder om de omständigheter som ligger lill grund förprövningen. I fråga om brottmål förordas ingen ändring i gällande bestämmelser.För HD föreslås samma regler som för hovrätt. Remissinstansernahar i allmänhet ställt sig positiva lill kommitténs förslag och betonat behovetav enklare handläggningsformer i överräll. Flera remissinstanser villemellertid gå längre än vad kommittén föreslagit. De förordar i stället enlösning efter de riktlinjer som rättegångskommittén förde fram. Förslagel attge HD samma möjlighet som hovrätt atl avgöra mål på handlingarna har allmäntansetts välmotiverat. 1971: 45 109 Underde som nii varit i tiUämpning har det visat sigfinnas behov av att vidga utrymhiet för skriftligt förfarande i överräll. Iåtskilliga tvistemål framstår huvudförhandling i överrätt som onödigttidsödande och kostsam. En ökad användning av skriftiigt förfarande i överrällskulle på ett verksamt sätt bidra lUl alt hålla processkostnaderna nere. Medden starka förankring som munl-lighetsprincipen nu har i rättegångsordningenfinns det enligt min mening inle heller anledning befara all ökade möjlighetertill skriftligt förfarande i överrält skulle missbrukas. Del finns sålundastarka skäl för en reform som både för hovrätternas och HD:s del medför ökademöjligheter alt avgöra mål på handlingarna. För hovrätternas del bör de ökademöjligheterna till skriftligt förfarande endast gälla tvistemålen. I fråga ombrottmålen bör, som kommittén föreslagit, inle göras annan ändring av gällandebestämmelser, än att de för hovrätt gällande reglerna skall avse också HD. En höjning av värdegränseni 50 kap. 21 § andra styckel RB är uppenbarligen befogad redan med hänsyn tillpenningvärdeförändringen , då del nuvarande beloppet infördes. Enren anpassning lill penningvärdels utveckling skulle emellertid medföra altbeloppet höjdes till endasl . De undersökningar domstolskommilténföretagit är visserligen begränsade men visar alt en höjning av värdegränsentill skulle avsevärt öka utrymmet för skriftiigl avgörande i målsom rör endast pengar eller sådant som kan uppskattas i pengar. På grund av detanförda bör värdegränsen inte sättas . Av praktiska skäl kandet vara lämpligt att anknyta värdegränsen till basbeloppet enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring. Basbeloppet är f. n. Jag föreslåratl värdegränsen i 50 kap. 21 § andra stycket RB i princip bestäms till delbelopp som motsvarar basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Under remissbehandlingenhar anförts atl skriftlig handläggning av bagatellmålen borde göras beroende avinitiativ från parterna. En sådan ordning skulle emellertid enligt min meningkunna medföra, att möjligheten inte kom till användning i avsedd utsträckning.Nuvarande ordning bör därför behåUas. Liksom nu bör sålunda huvudförhandlingkunna underlåtas även om en av parterna begärt förhandling. Även om den nu föreslagnaändringen genomförs, kommer ålskilUga mål, vilka ofta med fördel skulle kunnaavgöras på handlingarna, alt lämnas utanför möjligheterna lUl skriftligt förfarande.Inle minst gäller della underhållsmålen. Genom alt del i dem är fråga omperiodiskt återkommande betalningar överskrids vanligen basbeloppet.Domstolskommiltén har föreslagit all huvudförhandling, oavsett Ivisleföremåletsvärde, skall kunna underlåtas om ej båda parlema begär sådan förhandling, underförutsättning atl den fullföljda lalan 1971: 45 HO avser endasl storleken av yrkat belopp och all tvist ejråder om de omständigheter som ligger till grund för prövningen. En sådanbestämmelse skulle få etl relativt begränsat tillämpningsområde. Kravet att de lillgrand för prövningen liggande omständigheterna skaU vara oslridiga lordesålunda i allmänhet inle vara uppfyllt. Det finns därför enligt min mening skälall söka andra lösningar. Åtskilligaremissinstanser har uttalat sig för en mera allmän utvidgning av möjligheternatill skriftligt förfarande i överrält. Från flera håll har därvid del av 1951års rältegångskommitlé framlagda förslagel ansetts utgöra en lämplig lösning.Även enligt min mening finns del åtskilliga skäl för en sådan ordning som den rättegångskommitténföreslagit. Kostnadema för den muntiiga hovrättsprocessen är ofta avsevärda.I disposiliva mål har parterna obegränsade möjligheter all själva bestämma övertvisleföremålel och över hur en tvist mellan dem skall slitas. Det framstårdärför som rimligt all parterna ges större inflytande på handläggningsformen ihovrätt. Det finns enligt min mening åtskilliga mål som redan på förhand kanbedömas som lämpliga för all avgöras på handlingarna, ulan alt del därför ärfråga om mål där vadelalan är uppenbart ogrundad eller om en ren rättstiUämpningsfråga.Jag syftar på mål där del i hovrätt inle sker någon bevisupptagning och därbevisomedelbarheten alltså saknas. Vissa andra mål lämpar sig genom sin art förskriftiigt förfarande, t. ex. vissa redovisningsmål. Givetvis måste del beaktasatt inte några skäl av mera allmän karaktär lägger hinder i vägen för en sådanordning. Jag tänker närmast på faran för atl grundprinciperna för överrättsförfarandetmera allmänt blir åsidosatta och risken på att en återgång sker tiUskriftligt förfarande. Som jag har framhåUit får dock riskerna förmissbruk inle överdrivas. En fömtsättning för avgörande på handlingarna idispositiva mål enligt den ifrågasatta ordningen är emellertid att hovrättenfinner det uppenbart all huvudförhandling inle erfordras. I della krav liggeren tillräcklig garanti mot all den skriftiiga processformen missbrakas. Pågrund av det anförda bör i 50 kap. RB tas in en regel av innebörd, altdispositiva tvistemål på båda parternas begäran får avgöras på handlingarna,om hovrätten finner uppenbart all huvudförhandling ej fordras. Som nämnts bör den föreslagna bestämmelsen avse endast disposilivatvistemål. Den kan antas få betydelse i exempelvis mål om underhållsskyldighetmellan makar vid hem- eller äktenskapsskiUnad. Mål om underhåll lill barn kansägas inta en särställning med hänsyn lill all avtal omsådan underhållsskyldighet visserligen är bindande för den underhållsskyldige men däremot enligt 7 kap. 7 § förstastycket FB inle för barnet. Allmänna processuella grundsatser för dispositivatvistemål är emellertid i regel tillämpliga beträffande sådan underhållstalan(jfr. lagrådets yttrande i prop. 1969: 124, s. 152). Den utvidgade möjligheten lillskriftlig handläggning av dispositiva mål bör med hänsyn härtill bli 1971: 45 111 tillämpligockså på mål om underhåll till barn. En sådan ordning är också önskvärd frånden synpunkten alt talan om underhåll till make och barn ofta förekommer isamma rättegång. 3.1Förslaget till lag om ändring i Somanförts i den allmänna motiveringen föreslås all den särskilda omröslningsregelni 3 kap. 7 § RB upphävs. De vanUga majorilelsreg-lerna i 16 kap. 3 § och 29kap. 3 § RB blir då i stället tUlämpliga. I 16 kap. 3 § tredje stycket och 29kap. 3 § Iredje stycket finns hänvisning tUl 3 kap. 7 §. Dessa hänvisningar fårsamtidigt utgå. Somen följd av atl revisibUisreglerna och nedsättningsskyldigheten avskaffasföreslås att 54 kap. 12 och 1719 §§, 55 kap. 2 § samt 56 kap. 2 § upphävs. Enligtparagrafen i dess nuvarande lydelse skall tre ledamöter av HD dellaga ibehandlingen av dispensfrågor. Fler får inle dellaga. I departementsförslagethar, i enlighet med vad jag närmare utvecklat i den allmänna motiveringen,införts möjlighet atl i samband med partiellt prövningstillstånd hålla fråganom utvidgning av tillståndet öppen i avvaktan på utgången av målet i den deldet upptagils till prövning. Det vore under sådana omständigheter opraktisktalt låta dispensprövnings-avdelning slutligt avgöra den vilandeförklarade fråganom prövningstillstånd. Enligt den föreslagna lydelsen skall den frågan istället avgöras av de ledamöter som prövar målet. Paragrafeni den föreslagna lydelsen stämmer överens med domslolskommitléns förslag.Utformningen av det vidgade mellandomsinslilutet har utförligt behandlats i denallmänna motiveringen. Iparagrafen har införts bestämmelsen om materiell processledning vidförberedelse i tvistemål. Bestämmelsen, som behandlats utförligt i den allmännamotiveringen, överensstämmer i sak med vad kommittén föreslagit. Bestämmelsenhar tiUämpning också på skriftlig förberedelse. Ändringeninnebär tUl en början all den nuvarande värdegränsen för tvistemål, 1 500kronor, höjs och anknyts till basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmänförsäkring. Anknytningen har skett till del basbelopp som gällde den dagunderrättens dom meddelades. 1971: 45 112 1tredje stycket införs den nyheten atl skriftlig handläggning av dispositivamål blir möjlig när båda parterna begär del och hovrätten finner uppenbart atlhuvudförhandling inte behövs. Bestämmelsen, som kan antas få användningsärskilt i mål om underhåll till make eller barn, har ingående behandlats i denallmänna motiveringen. Iparagrafens tredje stycke har i nära överensstämmelse med 55 kap. 13 § RBinförts föreskriften, alt part inte får i hovrätten åberopa omständighet ellerbevis som inte tidigare förebragts, med mindre han gör sannolikt alt han inlekunnat åberopa omständigheten eller beviset vid underrätten eller han eljesthaft giltig ursäkt all ej göra del. I den allmänna motiveringen anges exempelpå fall då giltig ursäkt får anses föreligga. Bestämmelsen får i likhet medföreskrifterna i 43 kap. 10 § och 55 kap. 13 § RB i praktiken begränsadbetydelse i indispositiva mål. I dessa gäller all rätten oberoende av parternaskall vidta behövliga åtgärder för alt målen skaU bli tillförlitligt utreddaoch riktigt avgjorda. Hovrätt kan därför inle lämna obeaktade nya omständighetereller bevis som försumlig part åberopar först i hovrätten, om de är avbetydelse i målet. Ändringsdispens,inlressedispens och allmän dispens har i enlighet med vad tidigare anförts inlenågon motsvarighet i departemenlsförslaget medan prejudikaldispensen ges eltutvidgat innehåll som en ny dispensgrand införs. Enligt den senareskall prövningslUlslånd kunna meddelas om del föreligger synnerliga skäl tillprövning, såsom all grund för resning föreligger eller domvilla förekommiteller alt målels utgång i hovrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseendeeller grovt misslag. I fråga om den närmare innebörden av dispensgrunderna fårjag hänvisa lill vad jag tidigare anfört. Detnuvarande andra styckel har flyttats lill 11 § som bestämmelsenanpassats till den där föreslagna föreskriften om möjlighet att begränsaprövningstillstånd till viss del av hovrättens avgörande. Påsätt närmare utvecklats i den allmänna motiveringen har i deparlementsförslagetinförts möjlighet för HD alt begränsa prövningstillstånd tUl all gäUa viss delav del överklagade avgörandet eller en s. k. relevant omständighet.I samband därmed blir det möjligt att vilandeförklara fråga om eventuellutvidgning av det begränsade prövningstillståndet. Bestärhmelserna har införtsi ell nytt första stycke. Andrastycket har anpassats lill möjligheten att begränsa prövningstillståndet.Tredje stycket, som motsvarar nuvarande 10 § andra styc- ket, har likaså anpassats till begränsningsmöjlighelen. mån prövningstillstånd inle meddelas och fråga om prövningstillstånd inte vilan-deförklaras,skall hovrättens dom slå fast. När partiellt prövningstillstånd meddelas måsteav beslutet tydligt framgå i vilka delar domen med hänsyn lUl HD:s beslut idispensfrågan inle kan bli föremål för ytterligare prövning och alltså kanverkställas som lagakraftvunnen dom. Del nuvarande första styckel i 11 §, som i första hand rörfrågan om beräkning av molgångsvärdel i visst fall har, sedan revisibUisreglernaavskaffats, ansetts böra ulgå. Även ulan särskild föreskrift skall givetvis gäUaatl beslut, varigenom målet delvis avvisats och som överklagats meddomen, skall beaktas vid bedömningen av dispensfrågan. 54 kap. 13 § Enligt gällande rätt får ändringsdispens eller aUmändispens inle meddelas i anledning av lalan mot beslut om rättegångskostnader. Idepartementsförslaget begränsas dispensmöjligheterna kraftigt. I likhet medkommittén anser jag därför alt anledning saknas alt i fortsättningen behållasärbestämmelsen om talan mol rällegångskoslnadsbeslut. Den föreslås därförupphävd. 54 kap. 14 och 15 §§ Ändringarna i dessa paragrafer hänger samman med atl revisibilisreglernabortfaller. Eftersom del genom avskaffandet av revisibUisreglerna blirutan praktisk betydelse vUken dispensgrund som åberopas, vore det i och för sigmöjligt alt låta bestäramelserna utgå. Dess bibehållande motiveras emellertidav angelägenheten av atl parterna i samband med hovrättens dom eller beslutgörs uppmärksamma på de grunder, som måste kunna åberopas för alt möjlighettill prövningstillstånd över huvud tagel skall stå öppen. Bestämmelsen i andrastycket tredje punkten har däremot fåll utgå. Hovrätts tillkännagivande i fråga som avses i 14 § är iallmänhet bindande. Om revisibilisreglerna avskaffas bör emellertid dettillkännagivande som avses i andra stycket endast ses som en lUlledning för parterna lämnad upplysning om gällande rätt. Som en följd härav fåröverprövningen enligt 15 § första styckel endasl tUlämpning på tillkännagivandenenligt 14 § första stycket. Lagrummet föreslås ändrat i enlighet härmed,varjämte föreslås att 15 § första stycket andra och tredje punkten upphävs. Fråga huruvida hovrätts tillkännagivande är riktigtbehandlas på fullsutten avdelning i vanlig ordning. Anser HD, till skillnadfrån hovrätten, all talan får föras, skall därefter frågan om meddelande avprövningstillstånd prövas i därför föreskriven ordning. 55 kap. 4 § och 56 kap. 4 § Beträffande ändringarna i dessa paragrafer får jag hänvisatill vad jag anfört i den allmänna motiveringen. 55 kap. 12 § I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringeninnebär ändringen atl HD får i huvudsak samma möjlighet som hovrätt att avgöramål utan huvudförhandling. Genom hänvisningen blir nuvarande andra styckelöverflödigt. Liksom nu får pleniavgöranden träffas utan huvudförhandling. 56 kap. 14 § I detta lagrum behandlas besvär över beslut om vägratinträde i eller uteslutning ur detta. Vid sådan lalanföreligger inle någon nedsättningsskyldighet. Paragrafen har ändrats som en följd av att bestämmelsernaom nedsättningsskyldighet föreslagits ulgå. 59 kap. 3 § Ändringen har föranletls av förslaget atl avskaffa nedsättningsskyldigheten. De föreslagna ändringarna i RB föreslås träda i kraft den1 . Tillämpningen av de nya bestämmelserna om fullföljd av talan lillhögsta domstolen och om rättegången där bör som regel bero av tidpunkten förhovrättens dom eller beslut. Har domen eller beslutet meddelats föreikraftträdandet, bör sålunda de nuvarande reglerna i bl. 54 kap. 1015 och1719 §§ om prövningstillstånd saml om nedsättning av fullföljdsavgift ochkostnadsersättning alltjämt tillämpas. Delsamma gäller bestämmelserna i 3 kap,7 § om omröstning i högsta domstolen i tillståndsfrågor saml i 55 kap, 4 § och56 kap, 4 § om innehållet i revisions- och besvärsinlagor. Däremot synes denutvidgade möjligheten till avgörande i högsla domstolen av mål på handlingarnaenligt 55 kap. 12 § böra föreligga även beträffande tidigare fullföljda mål.Även ändringarna i 50 kap, 21 § om avgörande av mål utan huvudförhandling ihovrätt bör gälla oavsett när rättegången där inletts. Vad angår den föreslagna begränsningen i möjligheterna förpart enligt 50 kap, 25 § atl i hovrätt åberopa nya omständigheter och bevisåterverkar ändringen på underrällsprocessen. Den bör därför inte äga tUlämpningpå mål, som anhängiggjorts före ändringens ikraftträdande. De föreslagna ändringarna i bestämmelserna omprocessledning i 42 kap,8 § och om mellandom i 17 kap, 5 § har visserligen samband med nyssnämndaändrade regler angående åberopande av omständigheter och bevis. Sambandet ärdock inle sådant all del finns anledning att göra även tiUämpningen avifrågavarande ändringsförslag beroende för anhängiggörandet av målet.Bestämmelserna bör därför ha avseende på rättegången såväl i nya som i äldremål. 3.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1946: 879) om högsta domstolenssammansättning och tjänstgöring Ändringarnai denna lag har behandlats i den allmänna motiveringen. Genom en särskildövergångsbestämmelse medges alt det enligt lagen högsta tillåtna antalet justitierådfår över.skridas lill dess antalet nedgått lill följd av inträffade ledigheler.Om särskilda skäl föreligger får dock nya ledamöter utses även . 3.3Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1) Enligt212 § sjölagen (1891: 35 s. 1) verkställs utredning och fördelning avgemensamt haveri dvs. haveri som drabbar intressegemenskapen fartyg, frakt ochlast såsom sådan genom dispasch (generaldis-pasch). 1 219 § samma lagföreskrivs att tvist om ersättningsskyldighet som kan åligga försäkringsgivarepå grund av avtal om sjöförsäkring skall hänskjutas lill utredning ochavgörande genom dispasch (partiku-lärdispasch). Dispasch upprättas av dispaschör.Del finns f, n. två dispa-schörer, en i och en i , Dispaschkan enligt 339 § sjölagen klandras hos tingsrätten i den ort där dispaschen ärutgiven. Mot tingsrättens utslag eller beslut i dispaschmål föres enligt 343 §sjölagen talan genom besvär till HD, Prövningstillstånd behövs inle.Besvärsinlagan skall inges till tingsrätten dåutslaget eller beslutet meddelades. Bestämmelserna i 54 kap. 1619 §§ och 56kap. RB om nedsättningsskyldighet och rättegången i övrigt har motsvarandetillämpning vid sådan besvärslalan. Den särskilda besvärsordningen lordefrämst ha föranletls av kravet på ärendenas skyndsamma handläggning. De tillHD fullföljda dispaschmålen är dock myckel få. HD handlade under perioden19591968 endast två dispaschmål. Fullföljdsordningeni dispaschmål kommer i ell annat läge, när hovrätt i praktiken görs tillslutinstans. Något påtagligt praktiskt behov av atl behåUa gällande ordningtorde inte föreligga. Sjölagskommiltén uttalar alt vissa skäl talar för atl dispaschmålenfår följa den vanliga instansordningen, även om den nuvarande ordningen intevarit förknippad med några praktiska olägenheter. Kommittén erinrar i det sammanhangetom all hovrätt numera är tillsynsmyndighet för dispaschör enligt 4§ och 11 § andra stycket stadgan (1911: 113)angående dispa-schörsväsendel. Jag föreslår atl den särskilda besvärsordningenför dispaschmål avskaffas genom ändring i 343 § sjölagen. Talan mol tingsrättsavgörande i dispaschmål får alltså föras genom besvär i hovrätt i vanligordning. För prövning i HD krävs dispens i vanlig ordning. 3.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1926: 326) omdelning av jord å landet 54 kap. 17 och 18 §§ samt 56 kap. 2 § RB innehållerbestämmelser om nedsättningsskyldigheten. Paragraferna föreslås upphävda. Somen följd härav utgår hänvisningen till de angivna lagrummen i 21 kap. 61 §lagen om delning av jord å landet. I enlighet med det anförda har upprättats förslag lill 1) lag omändring i , 2) lag omändring i lagen (1946: 879) om högsta domstolens sammansättning ochtjänstgöring, 3) lag omändring i sjölagen (1891: 35 s. 1), 4) lag om ändring i lagen (1926: 326) om delning avjord å landet. Jag hemsläller, all lagrådels yttrande över lagförslagen inhämtas ge nom utdrag av protokollet. Vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådetsövriga ledamöter hemställt bifaller Hans Maj:t Konungen. Lag om ändring i