prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Etl lagfästande av nuvarande oordnade förhållanden skulleallvarligt förnärma motstående intressen utan all det kunnat visas, altändringen är av hög angelägenhetsgrad för renskölseln. Även naturvårdsverketkritiserar förslagel om en utökning av fjällsamernas rätt lill betesland ochanför i huvudsak samma synpunkter som domänverket. Läns jaktvårdsorganisationernai de berörda länen uttalar all förslagel alt slopa skillnaden mellan skogsrenskötseloch fjällrenskölsel innebär att ett större antal samer än skulle fåviss räll lill jakt på privatägda marker. Maj:ts proposition nr 1971 trädaremotsätter sig varje förslag all i fråga om privatägda marker utvidga nugällande betesrätt eller jaktutövningsrätt. i Jämtlandslän erinrar om all del vid tillkomsten av renbeleslag, när uttrycket"efter gammal sedvana" infördes i lagen, inle klarlades vilka områdensom avsågs ha använts för renskötsel på sådant sätt. Det lär inte heller numed säkerhet kunna utrönas vilka markområden som utgör sådanasedvanerätlsområden. Tvist härom kan endast avgöras av domstol. Länsstyrelsenframhåller all stora krav ställs på bevisning om alt sedvanerätt förehgger(jfr NJA I 1967 s. 415). Ilikhet med de sakkunniga och de flesta remissinstanserna anser jag allövervägande skäl talar för alt nuvarande skillnad mellan fjällrenskötsel ochskogsrenskölsel i fråga om renskötselområdels omfattning och belestidens längdupphävs. Eftersom avsikten är att all sådan renbetesmark där renskötsel fårbedrivas årel runt samt, så långt möjligt, mark inom vinterbetesområdet skalldelas upp mellan samebyarna (jfr 5 § departementsförslaget) innebär förslagetingen större förändring i förhållande till nuvarande ordning. De av vissaremissinstanser befarade olägenheterna skall därför inle behöva uppslå.Bestämmelserna om de två olika typerna av renskötsel har alltså gjortsenhetliga i de avseenden som är i fråga. Bland områden därrenskötsel får bedrivas har i 3 § första styckel upptagits dedelar av och som särskilt upplåtils lill renbete.Härmed åsyftas de marker som upplåtits för detta ändamål enligt ämbetsskrivelsefrån saml Kungl. breven den 31december 1888 och . Del bör anmärkas alt någon nedre gräns för deområden där renskölseln sedvanerättsligl förekommer inte kan anges. Enligtförarbetena till renbeteslagen (prop. 1928: 43 s. 69) gäller renbetesrätleninom större delen av utanför lappmarkerna och renbelesfjällen ochdessutom inom vissa områden av . I tvistiga fall förutsättsfrågan om sedvane-rällens tillämplighet bli prövad av domstol på grundval avsådan bevisning som enligt allmän lag krävs för styrkande av urminnes hävd(prop. 1928: 43s. I3 § andra stycket har begreppen renbetesland och renbetcsfjäll bestämls. SSR har såvitt avserbetestidens längd inom vinlerbeleslanden framställt önskemål om en generellförlängning t. o. m. . Jag är inle beredd all utan begränsningarföreslå någon förlängning av betesliden. Jag har emellertid tagit fasta på ettuttalande av domänverket som anser atl tiden för vinterbetel inte bör bestämmasalltför stelt. Jag förordar därför att lantbruksnämnden ges befogenhet atlförlänga vinlerbetestiden såvitt avser kronomark, om del behövs på grund avogynnsamma väderleks-eller betesförhållanden eller av annat beaktansvärt skäl.I fråga om annan Kungl.Maj.ts proposition nr 1971 159 markbör markägarens samtycke krävas för en förlängning. Bestämmelser av detlainnehåll har tagits in i 4 §. Iparagrafen ges en erinran om bestämmelserna i 8589 §§ om koncessionsrenskölsel.Sådan renskötsel kan få äga rum inom vissa områden nedanförlappmarksgränsen. Paragrafernahar motsvarighet i 7 § renbeteslagen och 2 kap. 1 § första tredje styckena och2 § andra stycket i de sakkunnigas förslag. Enligt7 § renbeteslagen skall samerna för renskölselns drivande vara indelade ilappbyar. De trakter där renskötsel får drivas skall fördelasmellan lappbyarna. Det ankommer därvid på all efter hörande av desamer vilkas räll är i fråga fastställa eller ändra gränserna för de områdeninom vilka betesrätt får utövas av de särskilda lappbyarna. För lappby kan iden mån så prövas möjligt och lämpligt i samma ordning fastställas betesområdenmed bestämda gränser även inom de Irakier där samerna får uppehålla sig medsina renar endasl under del av årel. För två eller flera lappbyar kanfastställas gemensamt betesområde. I 6 § första stycketklargörs att för renskölseln skall finnas samebyar som framgår av den allmännamotiveringen. Till 6 § andra och tredje styckena har med vissa jämkningarförts över bestämmelserna i 7 § renbeleslagen om renskötselområdetsterritoriella indelning. Jämkningarna är föranledda av att lappbyarna sompersonsammanslulningar föreslås bli om-bildade till samebyar, uppbyggda påföreningsrällslig grund och med uppgift atl svara för den gemensammarenskötseln inom byns betesområde. I och för sig vore det önskvärt alt låtabyområdesindelningen omfatta inte bara de områden där renskötsel är tillålenåret runt utan också de trakter där renskötsel är tillåten endast mendetla går knappast att överallt genomföra i praktiken. En stor del av markernautnyttjas inte regelbundet ulan endasl med speciella väderleks- ochbetesförhållanden. Del är därför svårt atl avgöra bl. a. vilken av två ellerflera byar som har störst behov av en viss betestrakt. En fullständig indelningav det vidsträckta renskötselområdet skulle dessutom kräva mycket arbete ochstora kostnader. Liksom f. n. gäller föreskrivs därför atl indelningen skallvara obliga torisk endast i fråga om de trakter där renskötsel får bedrivasunder . Frågan när indelning i byområden bör ske av de trakter därrenskötsel får äga rum endasl kan inte besvaras generellt. Del fårbero på omständigheterna i del särskilda fallet. Etl skäl för en sådanindelning kan vara att konkurrens råder mellan olika samebyar om begagnandet avetl visst vinterbetesområde och all del finns risk för atl området skallutnyttjas Maj:ts proposition nr 1971 påett olämpligt sätt. Önskvärt är dock atl vinterbetesområdena i större utsträckningän f. n. reserveras för bestämda bj'ar. Enligt 6 § Iredje stycketkan två eller flera samebyar tilldelas viss betes-trakt som gemensamt byområde.Alt lägga ul viss beteslrakl som gemensamt byområde bör komma i fråga endastundantagsvis och vara föranlett av särskilda skäl. Ett gemensamt betesområdekan nämligen lätt ge upphov till besvärliga intressekollisioner och olämpligtutnyttjande av betesmarken. Enligt 7 § bestämmerlantbruksnämnden i stället för som om indelningen ibyområden. Som framgått av den allmänna motiveringen är tanken den att dennuvarande territoriella indelningen i lappby-områden skall vara den lokalabasen för samebyarna. bör dock i varje särskilt fall undersökaom det går all skapa bättre förutsättningar för en rationell rendrift genomstörre eller mindre jämkningar i den nuvarande gränsdragningen. 7 § andrastycket har utformats med hänsyn härtill. Givetvis måste samebyarna fåtillfälle att göra sina sj'n-punkter gällande på gränsdragningsfrågor ochfrågorna bör om möjligt lösas i samförstånd. Avformella skäl är det lämpligt atl i lagtexten ha en gemensam benämning på delsdet av lantbruksnämnden till gränserna bestämda byområdet, dels de områden sominte omfattas av byindelningen men som begagnas av byn för renbete. Som sådanbenämning används i 8 § uttrycket samebys betesområde. Detla begrepp harbetydelse för betesrätten och för andra rättigheter sominnefattas i renskötselrätlen. Ändamåloch medlemmar 9 och 10 §§ I9 §, som motsvarar 2 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag, anges föremålet församebyns verksamhet. Somframgått av den allmänna motiveringen (11.2) talar näringspolitiska skäl föratt den samverkan i fråga om renskötseln som f.n. äger rum inom lappbyns ramutvidgas. Lappbyarna föreslås bli ombildade till en ny typ av juridiskapersoner, samebyar, med en fastare organisation än lappbyarnas och uppbyggdapå föreningsrällslig grund. Samebynsändamål bör i första hand vara att genoin samverkan mellan alla ägare av renarinom byns betesområde få lill slånd ell rationellt utnyttjande av betesmarkeroch tillgänglig arbetskraft med ett minimum av skadegörelse för Iredje man. Fördetta ändamål bör byn bl. a. handha skötseln av medlemmarnas renar, planera,bygga och underhålla för renskötseln erforderliga gemensamma anläggningar samtbetala och mellan ren- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 161 ägarnafördela utgifterna för renskötseln och för de gemensamma anläggningarna.Sammanfattningsvis sägs i 9 § första stycket alt sameby har till ändamål attför medlemmarnas gemensamma bästa ombesörja renskötseln inom byns betesområde.I 9 § andra styckel anges vad som främst åligger samebyn till fullgörande avdess uppgift. Av skäl som framgår av denallmänna motiveringen bör samebyns ekonomiska verksamhet begränsas lill sådanverksamhet som har direkt samband med renskölseln. Denna begränsning framgårav 9 § Iredje stycket. Samebybildas direkt på grund av lagen. Sin definitiva rättskapacitet får samebyn dockförst sedan registrering skett enligt 39 §. En erinran härom har tagits in i 10§ första stycket. Lappbyarna har f. n. lilluppgift att i förhållande lill statliga och kommunala myndigheter företrädaden inom renskötselområdel bosatta samiska befolkningen. Denna funktion börövertas av samebyarna. Det föreligger också ell påtagligt praktiskt behov avall sameby skall kunna bevaka medlemmarnas gemensamma intressen i frågor sominte direkt gäller den kollektivt bedrivna renskötseln. Så t. ex. vore del avvärde för de enskilda medlemmarna om samebyn gavs rätt atl föra talan i ärendenangående rättigheter av individuell natur såsom i fråga om jakt och fiske.Intressekonflikter kan visserligen uppslå mellan en enskild medlem och samebynmen detta bör ej hindra atl samebyn ges talerätl. En förutsättning är dockgivelvis att medlemmen bevaras vid sin talerätl. Med hänsyn till del nu anfördahar i 10 § andra stycket tagils in en bestämmelse om att samebyn företrädersina medlemmar i ärende som rör renskötselrätten eller medlemmarnas gemensammaintressen inom rennäringen i övrigt. I1 och 2 §§ har angetts den yttre ramen för den personkrets renskötselrätlenomfattar. Förevarande paragrafer anger en inre krets av renskötselberättigade,nämligen de som tillhör sameby. Medlemskap i sameby är liksom f. n. lappbytillhörighetenen förutsättning för utövandet av renskötselrätten inom samebys betesområde.Bestämmelserna i 11 § om automatiskt medlemskap, som motsvarar 2 kap. 5 § i desakkunnigas förslag, har i huvudsak oförändrade överflyttals från 8 §renbeteslagen. 12§, som innehåller bestämmelse om medlemskap på grund av beslut av sameby,motsvarar 2 kap. 6 § i de sakkunnigas förslag och ersätter 9 § renbeteslagen.Den väsenlliga nyheten i jämförelse med 9 § renbeteslagen är att i första handsameby, inte som , avgör om utomstående renskötselberättigadskall få flytta in med sina renar till samebyn. I överensstämmelse med vad somf. n. gäller krävs att sökanden skall vara renskötselberättigad och dessutom haför avsikt alt driva renskötsel inom byns betesområde. Påförslag av de sakkunniga har i 12 § andra stycket tagits in en be- 6 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 stämmelsesom ger möjlighet all, om en sökande av samebyn vägras inträdesom medlem, ändå medge honom inträde under förutsättning alt särskilda skälföreligger. Desakkunniga framhåller alt den rätt alt bevilja medlemskap i sameby som sålundaföreslås tillkomma bör tillämpas med stor försiktighet. Det börkrävas att den renskötsel som sökanden avser att driva inom byn är tillväsentlig nytta för renskölseln i byn och inle medför olägenhet av betydelseför byns medlemmar. Som exempel på fall då dessa krav kan anses vara uppfylldanämner de sakkunniga alt det från rationaliseringssynpunkl är nödvändigt alten sameby får tillskott av renar eller arbetskraft. Jagdelar de sakkurmigas uppfattning all bestämmelsen i fråga bör till-lämpas medstor försiktighet. Risken för atl det nödvändiga samarbetet i en by försvårasom en sökande vinner inträde mot majoritetens önskan är påtaglig. Iförsta stycket, som motsvarar 2 kap. 5 § andra stycket i de sakkunnigasförslag, finns en definition av begreppet renskötande medlem. Av formella skälhar del ansetts lämpligl all ha en särskild benämning på de medlemmar somdriver egen rennäringsrörelse. Definitionen har som skall framgå ifortsättningen betydelse bl. a. i fråga om fördelningen av samebyns utgifterför renskölseln inom byns betesområde. Bestämmelseni andra styckel saknar motsvarighet i renbeleslagen. Bestämmelsen har påförslag av de sakkunniga (2 kap. 3 § tredje stycket andra punklen) tagits uppbl. a. för att förenkla uttagandet av renägarnas bidrag lill samebynskostnader. Del är myckel vanligt atl personer som normalt ingår i renskötandemedlems hushåll make, barn, annan nära släkting eller anställd renskötare har egna renar som sköts tillsammans med familjehusbondens renar. a. atl denne görs ansvarig i förhållande till byn för hushållelshela reninnehav. Bestämmelsen får också betydelse för rösträtten vid bystämmasom i regel utövas efter reninnehavet. Allnärmare ange i vilka fall en person skall anses som renskötande medlem och ivilka fall han skall betraktas som sådan medlems husfolk är svårt. Frågan fårliksom överlämnas åt praxis. Jag vill dock framhålla betydelsen avatl tolkningen av det s. k. husbondebegreppet inle blir alllför snäv. Del lordevara av största värde för samhörigheten och förtroendet mellan medlemmarna ochöverhuvudtaget för arbetet inom byn, atl särskilt de unga samerna får vara medoch avgöra ärenden som är av betydelse för rennäringen inom byn. KungLMaj:ts proposition nr 1971 163 Paragrafenmotsvarar 1 § 3 renbeteslagen och 2 kap. 5 § tredje styckel i de sakkunnigasförslag. Underavsnillet renskötselrättens utövande har i denna och följande paragrafer förtssamman bestämmelserna om de befogenheter som innefattas i renskölselrätten. Dengrundläggande rättigheten i renskölselrätten är betesrätten, dvs. rätten förmedlem i lappby att låta renarna beta inom lappbyns del av renskötselområdel.Betesrätten och den därmed förenade rättigheten alt nyttja marken för olikaanordningar för renskötseln är kollekliv för byns renskötande medlemmar. Iandra avseenden innefattar renskötselrätlen moment av individuell natur såsomi fråga om jakt och fiske. I första stycket iparagrafen ges bl. a. uttryck för principen alt betesrätten på byns betesområdeär samfälld för renägarna inom byn. Stycket har viss motsvarighet i 7 §renbeteslagen där det sägs att betesrätt får utövas av varje lappby för siginom elt särskilt till gränserna fastställt område. Stycket svarar mot 2 kap.3 § första punkten i de sakkunnigas förslag. Det kan anmärkas att ibetesrätten ingår i princip allting som renarna kan födas av såsom gräs, örter,lav, svamp och i vissa fall även lavbevuxna träd som får fällas (se20§). Andrastycket motsvarar 11 § 1 andra stycket b) renbeteslagen och 2 kap. 1 § fjärdestycket i de sakkunnigas förslag. Tredjestycket motsvarar 4 § renbeleslagen och 1 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag.Lantbruksnämndens befogenhet innebär rält all begränsa betesrätten ellerförbjuda betning inom viss del av byns betesområde eller tillsvidare. Paragrafen,som motsvarar 25, 41 och 42 §§ renbeteslagen och 3 kap. 6 och 9 §§ i desakkunnigas förslag, innehåller bestämmelser om rätten atl uppföra stängsel ochbyggnader av olika slag. Bestämmelsernai första stycket om rält att utnyttja renbetesmarkerna för olika anordningarför renskötseln har utvidgats i förhållande till.motsvarande bestämmelser irenbeteslagen. Del är inte ovanligt alt t. ex. renslakterier, som intenämns i renbeleslagen, anläggs i samarbete mellan samer och staten. Med hänsynhärtill har i paragrafen upplagils även sådana anordningar. Som villkoruppställs all anordningen i fråga behövs för renskölseln. Enligt gällandebestämmelser (25 § 1 och 2) görs skillnad mellan olika slag av stängsel. Påförslag av de sakkunniga har skillnaden slo- 164 KungL Maj:ts proposition nr 1971 pats.Första stycket i paragrafen har utformats med hänsyn lill vad som sagts. Andrastycket upptar bestämmelser om renvaklarstugor, kåtor, förvaringsbodar ochliknande som behövs för renskölseln. Bestämmelserna har getts en mera allmänutformning än nuvarande bestämmelser. I sak ansluter de nu föreslagna reglernanära till bestämmelserna om kåtor och bodar i 41 § renbeteslagen. Atlrenvaklarstugor tillagts beror på atl renskölselns arbetsbostäder numera har enbättre standard . Anmärkasbör alt utomplansbeslämmelser och andra bebyggelseregleran-de bestämmelser ärtillämpliga på den bebyggelse som är i fråga. 1722§§ Paragraferna innehåller bestämmelser om rätlen till skogsfång. Gällandebestämmelser om rält till skogsfång (4554 §§) är invecklade ochsvåröverskådliga, beroende främst på att denna rättighet differentierats medhänsyn till markens belägenhet och äganderättsförhållanden samt till arten avden bedrivna renskölseln. Enligt de sakkunniga bör det vara möjligt atl genomföraen betydande förenkling av regelsystemet ulan att för den skull förändra dethuvudsakliga innehållet i samernas nuvarande rättigheter. Samernahar enligt renbeteslagen rätt till skogsfång inom lappmarkerna och pårenbelesfjällen för uppförande, ombyggnad eller underhåll av sluga eller därmedjämförlig bostadsbyggnad. I realiteten är dock rättigheten inskränkt tillkronomark under kronans omedelbara disposition saml all-männingsskogar (45 §).På övrig mark är rättighetens utövning nämligeii betingad av alt vederbörandejordägare eller brukare ger sill samtycke (46 §) och all överenskommelseträffas om betalningen (47 §). Även såvitt gäller kronomark har under senare årskett en viss avveckling av rättigheten på det sättet, att samerna uppbär s. k.rotvärdesersättning i stället för alt de själva tar ut byggnadsvirkel. brev skall emellertid rotvärdesersättning inle utgålill bostadsförelag för vilket har beviljats statligt förbätlringslån förnybyggnad eller ombyggnad. Samerna kan i stället erhålla ränlefri slående delav förbätlringslån med . högre belopp än övriga kategorier som kankomma i fråga för förbätlringslån. Desakkunniga föreslår att rätten att ta virke till avlöses genomalt statligt stöd tillförsäkras de renskötande samerna vid uppförande ellerförbättrande av sådana byggnader. a. förordas att i bostadslånekungörelsen(1967: 552) införs en bestämmelse av innebörd att av bostadslån, som utgårtill medlem av sameby, elt belopp om högst . skall utgöra ränlefristående del. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 165 SSRmotsätter sig att rätlen att ta virke till familjebostad avvecklas och åberoparatt rättigheten fortfarande utnyttjas inom stora delar av renskötselområdel.Bostadsstyrelsen hävdar på anförda skäl alt del inger starka betänkligheter attsom de sakkunniga föreslår föra in en särskild bidragsform ibostadslånekungörelsen. Jagär inle beredd atl mot SSR:s bestridande förorda att rätten till skogsfång förfamiljebostad avvecklas. Liksom gäller f. n. bör det vara möjligt all utbytarättigheten mot rotvärdesersättning eller viss förmån' när bostadslån beviljas.Rotvärdesersältningen utgår f. n. från lappfonden. Motsvarande bör gälla iframtiden. Iövrigt har bestämmelserna om skogsfång utformats i huvudsaklig överensstämmelsemed de sakkunnigas förslag. 17 §motsvarar 45 och 46 §§ renbeteslagen och 3 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag.Förstatredje styckena avser rätten atl inom lappmarkerna och pårenbetesfjällen tillgodogöra sig skogsprodukter. De nuvarande skiljaktighelernamellan marker ovanför och nedanför odlingsgränsen, mellan marker under allmänoch enskild disposition samt mellan fjäll- och skogsrenskötsel har i överensstämmelsemed de sakkunnigas förslag i princip slopats. 17§ fjärde stycket avser rälten lill skogsfång inom sedvanerättsområdet, dvs. påde trakter utom lappmarkerna och renbetesfjällen där betesrätt föreligger. Deregler om rätt till skogsfång som gäller för fjällsamerna inom dessa områdenhar gjorts tillämpliga även på skogssamerna. Ienlighet med de sakkunnigas förslag har i 17 och 18 §§ departementsförslagetföreskrivits att skogsawerkningsrätten får utövas endasl inom den egna bynsbetesområde. I 19 § görs, också i enlighet med de sakkunnigas förslag, eltavsteg från denna princip. 20 § motsvarar 50 § renbeteslagen och 3 kap. 4 § i desakkunnigas förslag. 21 § föreskriver skyldighet församerna alt i vissa fall utge ersättning för virke. Liksom enligt 47 §renbeteslagen görs skillnad mellan marker under allmän och enskild disposition.Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag. Om parterna inte kanenas om ersättningen, bör som f. n. gäller en värderingsman kopplas in.Eftersom ersättningen inte alltid kommer att gälla obetydliga belopp, bör somvissa remissinstanser framhållit värderingsmannens uppgift inte vara attslutligt avgöra tvisten. Hans uppgift bör vara att söka förlika parterna. Enbestämmelse härom har tagils in i paragrafens tredje stycke. Kanvärderingsmannen inle ena parterna får ersättningsfrågan prövas av domstol. Maj.-ts proposition nr 1971 22§ motsvarar 51 § första stycket renbeleslagen och 3 kap. 5 § i de sakkunnigasförslag. Sluthgenbör såvitt avser frågan om rälten till skogsfång anmärkas att bestämmelserna i48 och 49 §§, 51 § andra och tredje styckena saml 52 54 §§ renbeteslagen påförslag av de sakkunniga har utmönstrats. Bestämmelserna kan numera undvaras. Paragraferna,som behandlar flyttningsvägar för renarna, motsvarar 21 § och 23 § förstapunklen renbeteslagen samt 3 kap. 7 § och 8 § andra och tredje punkterna i desakkunnigas förslag. Dethar inte ansetts nödvändigt att som de sakkunniga föreslagit närmare ange vilkasakägare lantbruksnämnden skall höra i ärende om flyttningsvägs sträckningeller på vilket sätt vägens sträckning för framtiden skall dokumenteras.Anmärkas bör atl flyttningsvägs sträckning kan förändras även i samband medalt renskölselrätten upphävs eller inskränks med stöd av 26 § eller annansärskild lagstiftning. SSR har bl. a. hävdat attsamerna måste garanteras rätt lill domstolsprövning i frågor som har sambandmed renflyttning. Enligt min mening bör fråga om flyttningsvägs sträckningliksom f. n. avgöras av administrativ myndighet, numera lämpligenlantbruksnämnden. I frågor om intrång i renskötselrätlen, dvs. även i rättenatt flytta med renar mellan olika betesområden, står det samebyn fritt altväcka talan mot den som t. ex. avstängt flyttningsväg eller nedsatt dessframkomlighet. Sådan talan kan gå ut på att återställa vad som rubbats och altersätta skadan. Paragrafen,som innehåller bestämmelser om samernas rält lill jakt och fiske, motsvarar 55§ renbeteslagen och 3 kap. 1 § i de sakkunnigas förslag. Enligt 55 § renbeteslagenhar samerna räll att på ulmark jaga och fiska inte bara på områden där de fårvistas året runt utan också på andra områden inom lappmarkerna under den tidde har rält alt uppehålla sig där. Jakt- och fiskerätten är inle begränsad tillden egna byns område. Av naturliga skäl jagar och fiskar majoriteten avlappbymedlemmarna enbart inom den egna byns område. Del har framkommit altsamerna själva uppfattar det som en överträdelse av en traditionellsämjedelning när samer jagar eller fiskar på en främmande lappbys område. Påförslag av de sakkunniga, vilket tillstyrkts av remissinstanserna, har jakt-och fiskerätten i huvudsak begränsats lill den egna byns betesområde. Somframgår av andra stycket har undanlag från huvudregeln i första stycket gjortsför det fall same för renskiljning eller liknande tillfälligt ändamåluppehåller sig inom annan samebys betesområde. På begäran av SSR har vidare med 14 § lagen (1938: 274) om rätt till jakt som före- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 167 bild tagits upp en bestämmelse om rält för samer i en by alt under vissaförutsättningar jaga rovdjur på mark där jakträtten är förbehållen samer iannan by. Dethar ansetts onödigt all som de sakkunniga föreslagit särskilt ange atl samernaär underkastade vanliga inskränkningar i fråga om nyttjande av jakt och fiske,dvs. alt bestämmelser om fridlysning, förbudslider, fångsisätt o. d. gälleräven för same.