prop · FU0394 · 1971-12-31 00:00:00 — Vidsjukhusvård utgår ersättning för utgifter i anledning av resor till och frånsjukvårdsinrättningen med högst det belopp som skulle ha utgått om vårdenåtnjutils vid närmasie allmänna sjukhus där erforderlig vård kunnat beredas.Har den sjuke intagits på hemorlssjukhus - varmed avses aUmänl sjukhus somdrivs av den landstingskommun eller kommun inom vars område han är bosatt - ochhar behovet av sjukhusvård uppstått vid vistelse inom sjukvårdsområdet ellerkommun som gränsar därtill, kan dock ersältning utges som för resa tillnärmaste hemortssjukhus. Undantaget medför att ersältningsrälten inte påverkasav alt sjukhus inom främmande sjukvårdsområde är närmare beläget än närmastehemortssjukhus. Utgifter i anledning av återresa efter sjukhusvård ersättsbara tiU den del de överstiger . Kostnaden för återresa får inte beräknashögre än för resa till den försäkrades bostad. Har behovet av sjukhusvårduppkommit utom hemlänel och har den försäkrade därför intagits påsjukvårdsinrättning inom främmande .sjukvårdsområde, får kostnaden föråterresan inte beräknas högre än för resa lill den plats, varifrånintagningsresan förelogs. För den som insjuknat under vistelse i kommun somgränsar lUl det egna sjukvårdsområdet och efter sjukhusvistelsen reser tillsin bostad kan dock reseersättning i del nämnda faUel beräknas på belopp upptill kostnaden för återresa till bostaden från det närmaste hemortssjukhus därvården kunnat beredas (4 §). Förresa utom utgår ej ersättning (4 §). Undantag från denna regel gällerför vissa fall enUgl gränssjukvårdskungörelsen (1962: 390). Kungl.Maj:t har med slöd av bemyndigande i sjukreseförordningen utfärdat kungörelsen(1962: 386) med tillämpningsföreskrifter till sjukreseförordningen. Enliglkungörelsen får ersättning för resekostnader beräknas högst efter del biUigaste,vanUgen förekommande färdsätt som med hänsyn till den sjukes tUlstånd kunnatanvändas. Som sådant färdsätt anses del som medför den lägsta sammanlagdautgiften (2 §). Omresa tUl och från läkare i sin helhet sker inom , , Malmöeller gäller etl förhöjt självriskbelopp på . I dessa fallersätts i gengäld däratöver verkUga resekostnaden oberoende av vilken läkaresom besökts (3 § ). Vidbestämmande av ersättning för utgifter i anledning av resa för sjukhusvårdUkstäUs Spenshults, och , sjukhemmet och sjukvårdsinrättningar med allmäntsjukhus (5 §). Omnågon har inlagils för vård på sjuksluga med enbart deltidsanställd läkare -dock inte på sådan avdelning av sjukstugan som är anordnad som sjukhem - ochflyttas han därifrån liU större allmänt sjukhus inom samma sjukvårdsområde,ersätts utgifterna i anledning av såväl resa lill sjukstugan som resa till detstörre sjukhuset (6 §). Närambulans eller fortskaffningsmedel som går i allmän trafik anlitats beräknasresekostnad enligt gällande taxa. I övrigt beräknas resekostnaden vid resa medbil tiU per kUomeler, vid resa med motorcykel lill per kUomeleroch vid resa med annat färdmedel till belopp som finnerskäligt. Resa med cykel eller moped ersätts inle. Om del med ett och samma fortskaffningsmedelsom inte går i allmän trafik har befordrats flera personer, för vilkaersättning skall beräknas, anses förutnämnda belopp innefatta resekostnadenför alla ersättningsberättigade och fördelas lika mellan dem (7 §). Ersättning utgår förutgift för övernattning när den försäkrade med reguljära fortskaffningsmedel inlekunnat avsluta resan före den dag resan anträlts eller, vid resa lillsjukvårdsinrättning för att erhålla sjukhusvård, före den tidpunkt dåhan kunnat bli inlagen på inrättningen. Ersältning för övernattning utgår ocksånär försäkrad har fått läkarvård under mer än utanför bostadsorten och kvar-slannatpå behandlingsorlen mellan behandlingstiUfällena. I det sistnämnda faUet utgårdock, om den försäkrade hade kunnat tillbringa natten i sin bostad, inle högreersättning än som motsvarar kostnaden för resor fram och åter mellanbehandlingsorten och bostaden, såvida inle övemaltningen på behandlingsorlenenligt läkarens bedömande varit påkallad av medicinska skäl. Ersättning förövernattningskostnader utgår med högst . per natt (8 §). Omförsäkrads ålder eUer tUlstånd påkallar atl anhörig eUer annan följer honom vidbesök hos läkare eller intagning på sjukvårdsinrättning eller återresadärifrån, ersätts även följeslagarens resekostnader. Har försäkrad drabbats avsvårare olycksfaU eUer blivit allvarligt sjuk på avlägset belägen arbetsplatseller under därmed jämförUga förhållanden ersätts även vad den försäkrade fåttutge till följeslagare som gottgörelse för förlorad arbetsförtjänst, dock medhögst . för varje följeslagare (9 §). Sjukförsäkringsutredningenhar företagit en aUmän översyn av de gällande reseersättningsbestämmelserna. Deav översynen föranledda ändringsförslagen avser främst en utvidgning avförsäkringsskyddet atl gälla resor i samband med sjukvårdande behandlingar, enuppmjukning avde remissregler som gäller vid läkarvårdsresor och en höjning och omkonstruktionav den försäkrades självrisk. Utredningen har också föreslagit ändringar i reseersättningsbestämmelsemai åtskilliga andra avseenden. Resekostnaderi samband med sjukvårdande behandlingar m. m. Utredningenhar hafl i uppdrag all överväga en utvidgning av ersältningsrälten till attavse kostnader för resor som inte omfattas av försäkringsskyddet. I enlighethärmed har utredningen behandlat frågorna om ersättning för resekostnader isamband med dels sådan vård eller behandling för sjukdom där vårdkostnadenersätts enligl av Kungl. Maj:t med slöd av 2 kap. 6 § AFL faststäUda grunder,dels distrikls-sköterskevård, dels mödratandvård och dels sjukvård utom riket. Medslöd av 2 kap. 6 § AFL har Kungl. Maj:t faslslälll ersättnings-grunder ikungörelsen (1962: 387) angående ersältning enligl lagen om aUmän försäkringför vissa utgifter för vård eUer behandling i anledning av sjukdom. Dennakungörelse medger rätt till ersättning för vårdkostnaden vid konvalescenlvård,sjukgymnaslisk behandling, viss annan fysikalisk terapi och foniatriskbehandling. I fråga om ersättning för resekostnader i samband med sådan vårdoch behandling erinrar utredningen om alt etl avgörande motiv som tidigareförelegat mot att införa rätt lill resekoslnadsersältning, nämligen altutvidgningen skulle medföra allvarliga kostnadsmässiga konsekvenser för vissasjukkassor med begränsat befolkningsunderlag, numera inle äger sammaaktualitet. Efler den omorganisation av kassaväsendet som skett den 1 januari1962 har nämligen varje försäkringskassa elt län eller motsvarande område somverksamhetsområde. Därigenom har finansieringsföratsällningarna förbättratssåtillvida alt riskutjämningen inom kassan stödjer sig på etl betydligt störrebefolkningsunderlag . Ielt annat avsnitt av betänkandet, som inle berörs i della sammanhang, tarutredningen upp konvalescentvårdens stäUning i ersättningshänseende. Medhänvisning tiU sina överväganden där anför utredningen i resekoslnadsfrågan altom konvalescenlhemmen får den sjukvårdsorganisatoriska och författningsmässigaställning som utredningen föreslagit och som innebär all hem som uppfyUerkraven på sjukvårdsmässig standard antingen ingår i sjukvårdshuvudmännensorganisation eller las upp i Kungl. Maj:ls förteckning som sjukhus, så kommernuvarande sjukresebeslämmelser automatiskt all omfatta resor lill och frånsådan vårdinrättning. Den vård som där meddelas blir nämligen atl anse som sjukhusvård.Rätten till ersältning för resekostnaderna skall emellerlid enligt utredningeninte ses bara som en konsekvens av all hemmen fyller de kvantitativa kraven föratl innefattas i sjukhusorganisationen. Det är i och för sig angeläget, anserutredningen, att patienternas kostnader för resor till och frånkonvalescenthem minskas för atl en önsk- värddifferentiering av vårdklientelel mellan olika vårdnivåer skall främjas.Däremot är utredningen inte beredd att förorda att reseersättning nu införs ifråga om övriga konvalescenthem. I fråga om dessa konvalescenthem harutredningen föreslagit all den ersättning som f. n. lämnas för själva vårdenskall upphöra att ulgå efter en övergångstid. Ifokus för intresset för en utökning av tiUämpningsområdet avseende reseersättninghar, erinrar utredningen, stått resor i samband med sjukgymnaslisk behandUng,den dominerande bland de sjukvårdande behandlingarna. Många patienter tvingasalt avstå från behandling, eller atl avbryta behandlingen i förlid därför att reseutgiflerej ersätts. har tUlkommit andra former av sjukvårdande behandlingar ände, där vårdkostnaden är ersättningsgill enligt gäUande bestämmelser. Utredningenföreslår i annat sammanhang vidgade möjligheter att göra kostnader försjukvårdande behandlingar ersättningsberälligade. När det gällerresekostnaderna i samband med sådana behandlingar anför utredningen att tiUkomstenoch utvecklingen av de ifrågavarande behand-Ungsformema hänger samman med bl.a. alt, efter hand som trycket på sjukvårdsresurserna har ökat, nya vägar harprövats i syfte alt söka avlasta läkarna åtgärder som utan nackdel kan utförasav andra vårdgivare. En stark utbyggnad pågår av de nya behandUngsformerna.Det är viktigt alt oförmånliga resebeslämmelser inle motverkar strävandena lillelt rationellt utnyttjande av sjukvårdsresurserna. Utredningen anser det därförmotiverat all rätten tUl ersältning för resekostnader utvidgas alt gäUa resor isamband med sjukvårdande behandlingar. En sådan utvidgad rätt ter sig särskiltangelägen eftersom vården här oftare än vad som är fallet vid läkarvård harkaraktären av seriebehandlingar. Utredningenföreslår därför att ersättning skaU utges för resekostnader i samband medsådana behandlingar, där räll tUl ersättning för vårdkostnaden enligt gällandebestämmelser föreligger, nämligen sjukgymnaslisk behandling, övrig fysikaliskterapi och foniatrisk behandling. Rätt till resekostnadsersällning föreslåsockså införd vid sådana andra sjukvårdande behandUngar, för vilka rätt tiUersättning för vårdkostnaden kan komma att införas vid ett genomförande avutredningens förslag i den delen, nämligen vård meddelad av arbetsterapeuter, oftal-mologassislenter, psykologer m. fl. Vårdmeddelad av distriktssköterska har lämnats utanför del av utredningenföreslagna nya ersättningssystemet avseende kostnader för sjukvårdandebehandlingar. Utredningen anser emeUertid all starka motiv kan anföras för allkompensera patienterna för reseutgifler som uppkommer i samband med vård hosdistriktssköterska. Här avser utredningen endast den del av verksamheten som gäUersjukvård. Utredningen pekar främst på att distriktssköterskornas sjukvårdandeverksamhet utgör elt alternativ eller komplement tiU tjänsteläkarvården. Somsådant har verksamheten sin största betydelse på landsbygden, där av- ståndensom regel också är stora. Med åberopande av detla och av samma skäl som anförtsför resekostnadsersällning vid övriga sjuk vårdande behandlingar föreslårutredningen atl ersättning utges för resekostnader i samband med sjukvårdandebehandling utförd av distriktssköterska. Ifråga om den närmare utformningen av rälten till ersättning för resekostnadervid sjukvårdande behandlingar anser utredningen all reglerna förläkarvårdsresor bör tjäna som mönster. Utredningen erinrar i detta sammanhangall de personer som meddelar sjukvårdande behandlingar, frånsettprivatpraktiserande sjukgymnasier och några andra mindre grupper, är anställdahos offentUg sjukvårdshuvudman. Den offentiiga vården meddelas i aUmänhet vidsjukhus, men även vid s. k. distriktsmottagningar (vård av distriktssköterska eUerdislriktsgymnasl). Man torde för framliden kunna räkna med att sjukvårdandebehandlingar i ökad omfallning kommer att meddelas vid vårdcentraler eller motsvarandevårdenheter. Eftersom behandlingarna, frånsett sådana som meddelas av dislriktsskölerska,sker efter hänvisning av läkare och i allmänhet i den ordning huvudmannen harbestämt, blir valel av vårdgivare enligt vad utredningen anför mera sällan enfråga för den försäkrade all avgöra. Närdet gäller mödralandvården finner utredningen att frågan om resekoslnadsersältningbör lösas efler samma linjer som frågan om resekostnadsersällning vid landvårdi aUmänhet. Utredningen anser det inle lämpligt all enbart för mödralandvårdenlägga fram förslag om resekostnadsersällning eftersom ett sådant förslag för dellabegränsade område kan verka bindande för en prövning av frågan om resekostnads-ersättningi samband med övrig landvård. Utredningen understryker emellertidangelägenheten av att frågan om resekostnadsersättning vid mödratandvård får ensnar lösning. Enledamot av utredningen är i detta avseende av skiljaktig mening och förordar eltomedelbart införande av rält till ersättning för resekostnader i samband med mödratandvård. Utredningendiskuterar också ell införande av rält till ersättning för resekostnader utomSverige, och finner atl det torde vara ytterst svårt atl bedöma sambandetmellan resor och vård i sädana fall. Bristfällig kännedom om skilda länderssjukvårdsorganisation och kommunikationsför-håUanden omöjliggör i många fallprövning av skäligheten av anspråk på ersättning för resekostnader. Med hänsyntill de problem försäkringskassorna skulle ställas inför finner sigutredningen inte kunna förorda rält till ersättning för sjukresekostnader iutlandet. Somframgår av den inledande redogörelsen för gäUande bestämmelser är rälten tillersättning för resor i samband med läkarvård i princip be- gränsadlill att motsvara kostnaden för resa till tjänsteläkare inom det distrikt, därden försäkrade vistas. Ersättning för kostnaden för resa lUl allmänt sjukhusavsett för vården kan, förutom i vissa fall av trängande vårdbehov, utgå baraom besöket sker efter remiss. Remissen måste i sådant faU vara utfärdad avläkare utanför sjukhuset. Utredningenanför alt det viktigaste syftet med kravet på remiss är alt läkarvårdsresursernautanför sjukhusen skall tas till vara innan de försäkrade söker vård vidsjukhus. Remisskravel innebär emeUertid eh beskärning av den försäkrades möjUgheteralt fritt välja läkare. Hur regeln verkar har inte närmare undersökts. Allmäntkan det emellerlid enligt utredningens mening hävdas all reseersättningsreglernaär av underordnad betydelse för den sjukes val av läkare och all aridraomständigheter är raera avgörande. Försäkringskassorna konfronteras i stör utsträcknmgmed ersättningskrav i faU där den försäkrade trots remissregeln omedelbartsökt vård vid sjukhus. Stark kritik har också riklats mot regeln frånförsäkringskassorna och de försäkrade. Det gällande remisskravelhar, enligt vad utredningen finner vid en genomgång, kommit alt medförabetydande nackdelar i olika hänseenden. Utredningen erinrar om att det ienlighet med principprogram för den öppna vården pågår en omslriUctureringav sjukvårdsresurserna inom landstingskommunerna, sohi innebär en successiv utbyggnadoch differentiering av sjukvårdsorganisationen i syfte atl så rationellt sommöjligt utnyttja vårdresurserna öch på bästa sätt tUlgodose den enskUdes behov.Utredningen menai- atl inriktningen av efterfrågan på sjukvård i första handstyrs och bör styras genorii sjukvårdspoUliska beslut och åtgärder. Del ärenligt utredningens mening angeläget atl göra sjukförsäkringens regler omreseersättning följsamma därvidlag. Efler en diskussion av olika tänkbaralösningar stannar utredningen för ätt förorda en uppmjukning av det nuvarandekravet på remiss för utgivande av högre ersättning än som motsvarar kostnadenför resa lill närmasie tjänsteläkare. Ulanremiss bör enUgl utredningens mening ersättning kunna utgå beräknad på enkostnad som motsvarar kostnaden för resa tUl närmasie allmänna sjukhus därläkarvård meddelas inom del sjukvårdsområde där den försäkrade vistas.Försläget innebär att resekostnadsersällning kan ulgå oavsett vUken läkare somsökts i den mån kostnaden inte överstiger den högsla av å ena sidan kostnadenför resa tUl del närmaste allmänna sjukhuset och å andra sidan kostnaden förresa till tjänsteläkaren. Resekostnadsersättning föraisätts av utredningenockså kunna utgå för läkarvårdsresa till en lägre offenlUg vårdenhet(vårdcentral eller motsvarande för öppen vård avsedd sjukvårdsinrättning) ävenom kostnaden blir högre än för resa till härrhasle allmäima sjukhus ellertjänsteläkare. En föratsättning härför bör dock vara ätt sjukvårdshuviidmannenhar anvisat visst upptagningsområde för vårdenheten och ätt den försäkrade vistasinom delta område. Vidresa för läkarvård vid allmänt sjukhus med specieUt kvalificerad vård kärnsjukhus(centrallasarett) eller regionsjukhus - i de fall sådant sjukhus inte ärnärmaste aUmänna sjukhus, bör enligt utredningen kravet på remiss för vården upprätlhåUasför rält lUl reseersättning. Normall bör som hittiUs hänvisningen utfärdas avläkare men utredningen förordar att, i motsats tUl vad nu tillämpas, ävenremiss av läkare vid det sjukhus där vården meddelas bör godtas. Detla innebärall försäkrad som kallas för återbesök lUl kärn- eller regionsjukhus erhåller resekostnadsersällningulan begränsning. Utredningen föreslår vidare sådan tolkning av begreppethänvisning av läkare atl, om en sjukvårdshuvudman i särskUt fall har medgettatt annan hos honom anstäUd vårdgivare får remittera till kärnsjukhus eUerregionsjukhus, sådan hänvisning godtas. Remiss bör slutligen - i motsats tiUvad nu är fallet - gälla utan tidsbegränsning. För att tillgängligaresurser skaU utnyttjas effektivt föreslår utredningen all försäkrad somhänvisas lUl privatpraktiserande läkare med specialistkompetens skall fåreseersättning beräknad högst efter kostnaden för resa lill närmaste offentiigavårdenhet där specialiteten är företrädd. Med specialistkompetens avserutredningen sådan behörighet som meddelats enUgt kungörelsen (1969: 422) med tiUämpningsföreskriftertill lagen (nr 408) om behörighet all utöva läkaryrket. Utredningenföreslår inte någon ändring i de särskilda regler som gäller i vissa störrestäder och som innebär all ersättning för resekostnad utgår utan begränsning avresans längd och oavsett vilken läkare som konsulterats. Bakomanordningen med självrisk för resekostnader - . vid läkarvårdsresor inomvissa större städer och . i övrigt - ligger, erinrar utredningen, dels detekonomiska motivet alt minska försäkringens kostnader genom att de försäkradesjälva får bära viss del av utgifterna, dels elt av administrativa skälförestavat önskemål all sålla bort resekostnads-ärenden avseende småbelopp frånförsäkringskassornas hantering. Utredningen anser att dessa skäl, av vUka specieUtdet administrativa väger tungt, alltjämt är så bärande alt ett syslem medsjälvrisk bör bibehållas. Utredningen tar emellerlid upp storleken och ulfornmingeni övrigt av självrisken liU omprövning. Utredningenkonstaterar all de nuvarande självriskbeloppen har liU-lämpals alltsedansjukförsäkringen genomfördes . Undersökningar som utredningen gjorlvisar alt t. ex. vid resa med tåg eUer buss bUjellpriset för en resa som år1955 kostade . Självriskbeloppet 4 kr.motsvarade vid'resa med tåg eUer buss kostnaden för en tur- ochreturresa på i det närmasie 5 mU mot innebär alt vad som betraktades som icke ersättningsgillasmåresor numera i stor utsträckning bUr föremål för försäkringskassornashandläggning. Det visar sig också all reseersättning betalades ut vidca vart sjätte läkarbesök mot ca 1965 och ca vart tionde åren1956-1957. Resekostnadsärendena ärenligt vad utredningen finner genomsnillUgt sett mer tidsödande och svårbehandladeän flertalet andra ersättnings-ärenden inom sjukförsäkringen. Utredningenbefarar med den trend som visat sig på resesidan atl den administrativa vinst,som det nya ersättningssystemet för läkarvård i allmän regi - den s. k. sjukronorsreformen- medfört, snart skall gå förlorad. Utredningen finner därför en höjning avsjälvrisken påkallad. För alt åstadkomma en meningsfuU ralio-. naliseringsvinstskulle en höjning lill . Vid avvägningen gentemotönskemålet alt hålla den försäkrades kostnad på en acceptabel nivå harutredningen funnit en sådan höjning vara för kraftig och föreslår en självriskpå . Enligl utredningens uppfattning är det inle motiverat atl bibehålladet särskilda självriskbelopp som f. n. gäller i vissa större städer. Utredningendiskuterar också frågan om ell högkoslnadsskydd i resehänseende. Ett sådantskydd borde enligl utredningens mening helst konslmeras så alt del ger denförsäkrade kompensation enligt vissa förmånhgare gmnder för utgifter för varjesjukresa som företas inom visst kort tidsintervall efter närmast föregående. Ensådan ordning skulle emellerlid nödvändiggöra antingen en individuellregistrering av utbetalade reseersättningar hos försäkringskassoma eller enuppgiftsskyldighet för de försäkrade. Med ledning av tillgängliga uppgifterkan man dessutom enligt utredningen förutsätta atl antalet resekoslnadsersätt-ningarskuUe mångdubblas inom ramen för ett genereUt utformat ersättningssystem.Dessa omständigheter innesluter enligt utredningens mening avsevärda administrativakomplikationer som sannolikt skuUe medföra en sådan fördyring av försäkringenall kostnaden inle skulle slå i rimlig proportion till vad man eftersträvar.Utredningen överger därför tanken på ell högkoslnadsskydd utformat efler dessalinjer. Utredningenriktar i stället in sina överväganden på atl utforma självrisksyslemel underhänsynslagande tUl önskemålen att särskilt skydda dem som har långa reseavståndoch alt få tiU stånd administrativt lätthanterliga regler med möjlighet allbefria kassorna från utbetalning av aUtför obetydliga belopp. En godtagbarlösning finner utredningen i en sådan utformning av självrisken atl den får envillkorlig karaktär. Etl sådant system innebär att reseersättning utgår medbelopp motsvarande hela den godkända resekostnaden, så snart denna uppgår lillminst den fastställda självrisken. Vid det av utredningen föreslagna självriskbe-loppel6 kr. ersätts aUtså hela resekostnaden om den uppgår lill , medanersättning inle utgår om kostnaden stannar under det Utredningenanger atl ett syslem med villkorlig självrisk alltid medför vissatröskelproblem. Del kan exempelvis locka den försäkrade alt avsiktligt väljasin färdväg eller sitt färdsätt så, all resekostnaden kommer atl uppgå tillminst självriskbeloppet. Risken för missbrak bedöms emellertid som obetydUg. Utredningenstannar således för ätt förorda ett villkorligt självriskbelopp på . i frågaom ersältning för resekostnader. Bestämmelsenom beräkning av resekostnad högst efler dét billigaste vaiUigen förekommandefärdsätt, som med hänsyn lill den sjukes tiUstånd kunnat användas, har itillämpningen enligl utredningen som regel lett lill all endast kostnaden föranlitande av reguljärt irafikmedel som buss eller låg godtagils som ersältningsgUl.Ersättningsanspråk avseende annat, dyrare färdsätt - exempelvis taxi ellerprivatbil - föranleder prövning av frågan om den sjukes tUlstånd påkallat sådanifärdsätt. De anvisningar har utfärdat för prövningen har visatsig svåra all tillämpa öch flera försäkringskassor har Uttryckt önskemål omenklare regler. Utredningen konstaterar alten markant övergång från kollektiva trafikmedel till privat bUträfik har skellde och kan väntas fortsätta. 1970 beräknades 87 å avalla persontransporter, uttryckt i personkilomelér, faUa på resor medpersonbil, på järnvägsresor och återstående på bussresor. Den ökade personbilslälhe-lenhar, anförs del, helt naturligt lett till alt privatbil kommit tiU användningi aUt större utsträckning även vid sjukresor. här många nedläggningaröch inskränkningar i den kollekliva trafiken försvårat resor med reguljärafärdmedel. Andelen resor med privatbil av totala antalet sjukresor har för år1968 uppskattats till , motsvarande drygt 1 mUj. Eftersom resamed privatbil med den gällande ersättningen per kilometer i allmänhetställer sig dyrare än resa med reguljärt trafikmedel, måste försäkringskassanpröva behovet av biltransporten. Detta styrks vanligen med läkarintyg. Kananvändningen av privatbU inte anses befogad, måste ersättning för resan räknasut med ledning av kostnaden för anlitande av reguljärt färdriiedel.