prop · FU03118 · 1971-12-31 00:00:00 — Fritidsbebyggelsen undergåremellerlid enUgl vad utredningen anför en fortskridande standardhöjning. Vidbedömningen av om tätbebyggelse föreligger bör därför hänsyn tas till dennafortskridande standardhöjning, Detla innebär alt som tätbebyggelse bör ansesinte bara sådan samlad bebyggelse som nödvändiggör särskilda anordningar förtillgodoseende av gemensamma behov utan också sådan bebyggelse, som på grundav standardhöjning på det befintliga byggnadsbeståndet kan förväntasnödvändiggöra sådana anordningar. Enligt utredningen bör hänsyn tas inte bara lill befintligbebyggelse vid bedömning huruvida viss bebyggelse innefattar tätbebyggelseeller inte utan även tiU bebyggelse som är att förvänta inom den närmasteframtiden. Även om en sådan tiUämpning av 6 § BL inte är oförenlig medlagstiftarens intentioner så har den dock kommit till användning i mycketbegränsad utsträckning för fritidsbebyggelsens del. Remissyttranden över frilidsutredningens förslag Flera remissinstanser understryker att utredningensförslag i huvudsak endasl är en kodifiering av gäUande rätt. anser att elt sådant förtydligande inle i och för sig ärpåkallat. Övriga remissinstanser anser emellertid i aUmänhet alt eltförtydligande är angeläget. Sålunda anför dåvarande altutredningens förslag nära ansluter till den rältsuppfallning och rättspraxissom får anses vara allmänt förhärskande. Enligl styrelsens mening är detföreslagna förtydUgandel av begreppet välbehövligt. Även om många svåratolkningsfrågor kvarstår anser styrelsen dock att den föreslagna kompletteringenav 6 § är etl steg i rätt riktning. Några remissinstanser, däribland lantmäteristyrelsen,ifrågasätter om inle del föreslagna tillägget gör tätbebyggelsedefinitionen merdiffus än tidigare och pekar på de svårigheter som föreligger all bedöma delsbehovet av gemensamma anordningar, dels vilka anordningar som avses och vilkenomfattning dessa skall ha för atl tiUmätas betydelse. SAF och anser atl den föreslagna utvidgningen av 6 § BL inte ärmotiverad. Lantmäteristyrelsen delar i och för sig utredningensuppfattning alt en vidgning av lätbebyggelsebegreppet bör ske såvitt avserfritidsbebyggelsen men anser atl en reform av hela begreppet är önskvärd.Styrelsen framhåller alt lokalisering och planläggning av lälbebyggelseomräde iväsenlliga avseenden är ell översiktiigl problem men all de översiktligaplansynpunkterna inte beaktas på grund av all kravet på detaljplanering endaslär knutet lill behovet av gemensamma anordningar. EnUgt styrelsen torde kravetpå detaljplan för tätbebyggelse kunna i huvudsak anknytas till aktuell ochväntad bebyggelses omfattning och täthet. Utredningensförslag att i lälbebyggelsedefinitionen uttryckligen skuUe anges att även sådansamlad bebyggelse som kunde förväntas nödvändiggöra särskilda anordningar förtillgodoseende av gemensamma behov skulle anses utgöra tätbebyggelse lämnasutan erinran i samtliga remissyttranden. Förslaget tillstyrks utlryckUgen avSvea hovrätt, bostadssiyrelsen, , ,statens naturvårdsnämnd, länsstyrelserna i , , ,, , , , , ,, och , expropialionsulredningen. (ej enhälligt). Flertaletav dessa remissinstanser Uksom i saml tillstyrker alt i lagtexten införs del av utredningen som ellförtydligande betecknade tiUägget alt förväntad bebyggelse skall beaktas vidbedömande huruvida viss bebyggelse är all hänföra till tätbebyggelse. Någraremissinstanser framför dock invändningar mot delta förslag, Exproprialionsutredningenanser alt etl sådani tillägg i lagtexten kan leda till mindre önskvärdakonsekvenser vid tolkningen av vad som enligl 1 § 16 expropriationslagen(1917:189) skall förstås med mark som inle är tätbebyggd. Sålunda lorde manenligt utredningen bl, a. kunna komma alt vänta sig invändningar från exprop-rialernassida om alt obebyggd mark med hänsyn till viss belägenhet bör anses somtätbebyggd, eftersom tätbebyggelse med hänsyn till rådande brist på lämpligbyggnadsmark inom kommun är all förvänta inom överskådlig tid, Samma synpunktförs fram i det yttrande som ÖÄ inhämtat från . Kammarkollegietsamt länsstyrelserna i , och pekar på desvårigheter som föreligger alt på ett entydigt sätt bedömauppkomsten av framtida bebyggelse, Lanlmäteristyrelsen anser atl denna ändringinte endast utgör en precisering av gäUande rätt utan får ses som en sakUgändring i väsentiigt avseende. Styrelsen framhåUer alt del annars inle skullevarit nödvändigt att i JDL och FBLS föreskriva atl väntad tätbebyggelse skaUbeaktas. När mark tas i anspråk för bebyggelse berörs i allmänhet åtskiUigtfler än de som äger eller nyttjar marken eller den nya bebyggelsen. Ofta innebären sådan åtgärd ingrepp i en för många människor värdefull fritidsmiljö. Delgäller t, ex. bebyggelse vid stränder och inom andra markområden som användsför rörligt friluftsliv. Vidare nödvändiggör ofta nybebyggelse samtidigtåtgärder av del allmänna för t. ex. vägar eller andra gemensamma anordningar eUerför samhäUsservice av annat slag. Användning av mark för bebyggelse binderockså UtveckUngen . Bebyggd mark kan inte ålerstäUas i ursprungUglskick ulan stora kostnader. Del är med hänsyn liU del anförda angelägel att frågorna ivad mån och i vilka former bebyggelse skall komma tiU slånd så långt möjligt bUrbedömda med beaktande av aUa berörda medborgargruppers intressen. För att detskall kunna ske måste bebyggelse ofta föregås av planläggning under samhäUeUgledning, BL som innehåUer de grundläggande bestämmelserna om fysisk planeringvilar på denna förutsättning. Lagen ställer sålunda upp som principiellt kravför att bebyggelse skall få komma till stånd alt marken vid planläggningprövats från allmän synpunkt lämpad för ändamålet. Vid tillkomsten av BLbegränsades emellerlid kravet på planläggning till sådan bebyggelse i fråga omvilken de allmänna synpunkterna ansågs ha särskild tyngd. Sådan bebyggelsebetecknades som tätbebyggelse. Utanför detaljplanelagt område får byggnadslov inleges för tätbebyggelse. Om särskilda skäl föreligger kan dock dispens medges avlänsstyrelsen eller, efter delegation, av . Annan bebyggelse än tätbebyggelse kallas glesbebyggelseoch kan komma tiU stånd utan föregående bedömning genom planläggning av dessändamålsenlighet från allmän synpunkt. Vissa begränsade möjligheter att regleraglesbebyggelse med stöd av BL och BS finns dock, bl, a. genom utomplansbeslämmelser.Genom föreskrift i fastställd generalplan kan vidare område helt undantas frånbebyggelse. Slutiigen kan bebyggelseförbud ulfärdas med slöd av BL. Störremöjligheter lill reglering av glesbebyggelse ger om slrandskydd,skydd för landskapsbilden och naturreservat. Förbuden mot glesbebyggelse enligldessa lagar är i allmänhet förknippade med rält lill ersättning av statsmedelför skada till följd av förbudet. Den ökade konkurrensen om mark och angelägenheten atttrygga en god miljö talar för att det krav som BL ställer upp på att bebyggelseskall föregås av planläggning är alllför begränsat med hänsyn till dagensförhållanden och att i stället krav på planläggning i någon form ifortsättningen bör ställa upp oavsett om fråga är om lät- eller glesbebyggelse.I direktiven tUl bygglagutredningen (K 1969:55) sägs sålunda att övervägandeskäl talar för att i princip aU bebyggelse bör föregås av planläggning.Utredningen prövar alltså frågan om att införa ett sådant genereUtplanläggningskrav, 1 anslulning härtiU gör naturvårdskommittén (Jo 1971:21) enöversyn av nuva- rande skyddsformer enligt NVL och de ersättningsregler somär knutna , lantmäteristyrelsen och planverket har iskrivelse lill Kungl, Maj:t anfört alt nuvarande ordning medför svåraölägenheter genom alt oreglerad glesbebyggelse uppkommer. Sådan bebyggelse hUid-rarlångsiktig planering för ändamålsenUg markanvändning och bebyggelsestrukturoch innebär ofta slöseri med mark och naturvärden. EnUgt de tre verkens meningär del påkaUat att, fram till dess att lagstiftning på grundval av bygglagulredningensarbete kan träda i krafl, snara ålgärder för atl komma liU rätta med dessaförhållanden vidtas, 1 en inom verken upprättad promemoria verkspromemorian föreslås därför en provisorisk lagstiftning med krav på atl viss översiklUgplanering skall ha skett för att glesbebyggelse skall få komma till slånd.Remissinstanserna instämmer i aUmänhet i förslagels syfte men en stor gruppremissinstanser avstyrker förslagel. Dessa remissinstanser anför bl. a. altinnebörden av del föreslagna nya planinstilutet är oklar och att svårigheterkan uppstå vid samordning av de nya reglerna med andra regler i BL och NVL. Dethar också framhållits att resurser f. n, saknas för att tillgodose ellgenerellt planläggningskrav. Jag delarde tre verkens och remissinstansernas uppfattning alt snara ålgärder för altkomma liU rätta med problemen är påkallade. Med hänsyn till remisskritikenfinner jag emellerlid att den av verken anvisade metoden härför inte börväljas, I stället bör nu vissa begränsade reformer, i huvudsak inom ramen för uppbyggnadenav nuvarande lagstiftning, övervägas. Därvid bör aktualiseras ett förslag avfritidsutredningen all justera BL:s definition av lätbebyggelsebegreppet isyfte all få till slånd en mer enhetlig och något strängare tiUämpning avplanläggningskravet. Vidare bör övervägas vissa ändringar i BL och BS i syftebl. a. att förbättra möjligheterna atl kontrollera tillämpningen ochefterlevnaden av gällande bestämmelser. Slutligen bör tas upp ett förslag avnaturvårdsverket om vidgat strandskydd enligl NVL, som vUal i avbidan päberedningen av verkspromemorian. Jag kommer i del följande all lägga fram förslag lill ålgärderi dessa hänseenden. 1 fråga om vidgat slrandskydd har samråd skell med chefenför . De åtgärder som jag kommer alt förorda lorde, trotsatl de har begränsad räckvidd, liU stor del tillgodose syftet med förslaget iverkspromemorian. De synes inte heller föregripa kommande överväganden pågrundval av förslag från bygglagulredningen och nalurvårdskommillén. Avsiktenmed förslagen är aUlså självfallet inte atl de skaU ersälta genomgripandereformer på grundval av kommittéernas arbete. Byggnadslagstiftningens förbud mol tätbebyggelse på marksom inle vid detaljplanläggning funnits vara lämpad för ändamålet är etlviktigt instrument atl hindra uppkomsten av olämpUg bebyggelse. hur detla instrument skaU verka är det innehåll som ges ållätbebyggelsebegreppet. Enligl 6 § BL förslås i lagen med tätbebyggelse sådansamlad bebyggelse som nödvändiggör särskilda anordningar för tillgodoseende avgemensamma behov. Tätbebyggelse får komma lUl stånd bara under förutsättningatt genom plan visats att marken är lämpad för sådan bebyggelse. Dennadefinition tolkas av byggnadsnämnder, länsstyrelser och i sista hand Kungl, Maj:ti ärenden om byggnadslov och dispens från BL:s planläggningskrav. Definitionentolkas också av domstolar och faslighels-bUdningsmyndigheler ifastighetsbildningsärenden och av länsstyrelser och domstolar i mål om ersältningmed anledning av beslut enhgt bl, a. NVL. Praxis vid tillämpningen av lätbebyggelsebegreppet ärmycket växlande. Med en stark generalisering kan sägas att praxis hos Kungl, Maj:tinnebär alt tätbebyggelsebegreppet ges en mer vidsträckt innebörd och alldärmed plankravel ges en större räckvidd än i praxis i allmänhet hos myndigheteroch domstolar, OUkheterna i praxis yttrar sig främst däri att större ellermindre hänsyn tas till framtida behov av gemensamma anordningar eller lillframtida bebyggelseutveckling. Del är givetvis olillfredställande all praxis i dennafråga är starkt skiftande. En tillämpning varigenom lätbebyggelsebegreppet gesen snäv innebörd är ägnad att motverka en önskvärd planmässighet vid utnyttjandetav viktiga delar av landets markresurser. Det är enligt min mening angelägel atlmer aUmänl få tiU stånd en tiUämpning av planläggningskravet som så långt detär möjligt beaktar också framlida behov och krav. Att hänsyn skall las till framlid? behov av gemensammaanordningar och tiU framtida bebyggelseutveckling vid prövningen av frågan omviss bebyggelse är att hänföra till tätbebyggelse har slöd i förarbetena tillBL. anförde i sill inledningsvis omnämnda, avgivnabelänkande att den delvis framåtsyftande innebörd som lagrummet torde ha bordekomma till mera tydligt uttryck i lagtexten. Utredningen föreslog därför enuttrycklig föreskrift dels all lill tätbebyggelse skall hänföras också sådansamlad bebyggelse som kan väntas nödvändiggöra särskilda anordningar för tUlgodoseendeav gemensamma behov, dels atl vid prövning huruvida tätbebyggelse föreliggerhänsyn skall tas också till bebyggelse som är att vänta inom nära föreståendelid. Utredningens förslag tiUslyrktes nästan genomgående av remissinstanserna.Enligt mm mening skulle den av utredningen föreslagna lydelsen av tätbebyggelsedefinilionenpå etl väsentligt bättre sätt än nu gällande lagtext återspegla vad som enligtmoderna planeringsprinciper bör betecknas som tätbebyggelse. Jag förordardärför all tätbebyggelsedefinilionen ändras i huvudsakUg överenstämmelse medutredningens förslag. Anledning saknas dock alt, som utredningen föreslagit,begränsa tidsperspektivet vid bedömningen av om bebyggelse är all vänta tiUnära föreslående tid. All bebyggelse som kan förutses någorlunda säkert börenligt min mening beaktas. Med den lydelse av tätbebyggelsedefinilionen som jag sålundaförordar bUr det till en början klart alt vid bedömningen av behovet av särskUda anordningar för tillgodoseende av gemensamma behov hänsynskall las lill behov av fortgående standardhöjningar inom befinlUgt bestånd avbyggnader. Alt sådana anordningar inle anses behövas för viss bebyggelsebehöver inle betyda att de kan undvaras på . Behovet av gemensammaanordningar måste bedömas med utgångspunkt i en standard som är så hög all denkan antas fyUa skäliga krav under överblickbar lid. Därmed är givelvis intesagt alt dessa anordningar måste byggas ut genast. Det måste emellertid utredasatl del går alt göra det . Finner man vid denna prövning alt gemensammaanläggningar behövs, skaU alltså tätbebyggelse anses föreUgga, Frågan ivad mån bebyggelse är att vänta måste avgöras med hänsyn lill omständigheternai det särskUda faUet, Man bör därvid utgå från hur bebyggelseutvecklingen skuUebli om inga ingripanden i reglerande syfte sker. Tendensen till koncentrationav nybebyggelse kring tätorter är därvid av särskilt intresse. Del lorde medfog kunna hävdas all bebyggelse i aUmänhet kan väntas inom ett områdeåtminstone från varje tätort av någon betydenhet. Intill meraexpansiva tätorter gäller naturligtvis detsamma även på större avstånd,särskilt där tendenser föreUgger till sådan bebyggelse vars tillkomst ärberoende av tätortens existens och utveckling. Behoven av gemensammaanordningar i form av vägar, parkområden, vatten- och avloppsanläggningar o, d.är särskilt framträdande inom sådana randzoner. Därför bör i princip allbebyggelse där betraktas som tätbebyggelse oavsett om marken är bebyggd eUerinte när fråga uppkommer om nybebyggelse. Också översiktliga planer bör i vissafall anses ha samma effekt, även om de inte upprättats enUgl BL:s bestämmelser.Försiktighet måste emellerlid iakttas när det gäller atl beakta översiklUgplanering i delta sammanhang. För alt man med någon grad av säkerhet medledning av översiktlig planering skall kunna säga alt bebyggelse är att vänlabör en plan vara långt framskriden och avsedd att lämUgen snart ligga tillgrund för detaljplanering. En översiktlig plan kan å andra sidan utvisa att äventätbebyggelse i vissa fall kan tillåtas utan detaljplanering. En sådanomständighet kan i det enskilda fallet beaktas vid eventueU dispensprövning.Som jag skall beröra i det följande måste dock restriktivitet iakttas vid ensådan bedömning, Elt gott mått på i vad mån bebyggelse är alt vänta inom etlområde är frekvensen av ansökningar om byggnadslov och avstyckningar. Av praxisgår inte alt på elt klart och entydigt sätt utläsa vUken betydelse som lagts ini uttrycket "samlad bebyggelse". Enligt min mening bör uttrycket itveksamma fall tolkas med utgångspunkt i de principer som gäller för fysiskplanläggning. Detta innebär all till samlad bebyggelse hänförs bebyggelse somär belägen inom elt område med sådana egenskaper atl del utgör en lämpUg enhetför sammanhängande delaljplanläggning eller, i vissa faU, generalplanläggning.Större avseende bör alltså fästas vid del planmässiga sambandet meUanbyggnaderna än vid avståndet mellan dem. I fråga om t. ex, skärgårdsbebyggelsemedför delta betraklelsesäll atl frågan huruvida tätbebyggelse föreUgger oftamåste bedömas med hänsyn tiU förhållandena på flera öar sammanförda tillgrupper. Frågan om behovet av anordningar för gemensamt behov har,som torde ha framgått av del anförda, viss betydelse redan för bedömningen avvad som skall förstås med samlad bebyggelse men har därutöver självständigbetydelse för prövningen av frågan om den samlade bebyggelsen skaU anses somtätbebyggelse. SjälvfaUetmåste behovet av gemensamma anordningar bedömas med hänsyn dels liUbebyggelsens ändamålsenliga funktion, dels lill de standardkrav som allmänt stäUseller kan väntas bU ställda i dessa avseenden. Ofta ligger numera tyngdpunkteninte enbart på vägar samt vatten- och avloppsanordningar, vilka vid tiUkomstenav BL nämndes särskUt som exempel på gemensamhelsanordningar, utan stor viktmåste fästas också vid t. ex. parkområden, båt- och parkeringsplatser samtbadplatser. Gemensamma anordningar är inte aUlid belägna i omedelbar anslulningtill bebyggelsen. Båt- och parkeringsplatser på fastlandet kan I, ex, ofta varanödvändiga för all bebyggelse på öar skaU kunna komma lill stånd. Viss typ avbebyggelse kan kräva följdinvesteringar eUer på annat sätt påverka planeringeninom stora områden trots all bebyggelsen består av bara enstaka byggnad elleranläggning. Del kan vara fallet med t, ex, nöjes- och motionsanläggningar,skidliftar o,d, samt flygplatser och motorsporlbanor, vilka kan anses ha etlmed bebyggelse på mycket stort avstånd gemensamt behov av anordningar, t, ex;vägar eller parkområden, EnUgl 107§ BL skall genom kommunens försorg byggnadsplan upprättas i den mån sådan planbehövs för reglering av bebyggelsen på viss ort. Som förutsättning härför gäUeratl tätbebyggelse uppkommit eUer alt sådan bebyggelse kan väntas uppkomma inomnära föreslående lid. Den föreslagna ändringen i 6 § BL föranleder att den i107 § BL angivna begränsningen av tidsperspektivet vid bedömningen av ombebyggelse är att vänla bör utgå. Jag förordar därför en sådan ändring. Liksomhittills bör emellerlid gälla alt detaljplan inle får ges större omfattning änall den kan förväntas bli genomförd inom nära föreslående lid (12 och 13 §§ BS).Den förordade ändringen i 107 § BL medför sålunda varken vidgad skyldigheteller vidgad befogenhet alt planlägga mark för bebyggelse som kan väntasuppkomma först på . Ändringen medger däremot alt byggnadsplan kanupprättas på ell tidigare stadium än som f, n, är möjligt såvitt avser sådanabyggnadsföretag som tillsammans med på tillkommande bebyggelseinnefattar tätbebyggelse. Jag har redan framhålUt all lätbebyggelsebegreppet harbetydelse vid prövningen av fastighelsbildningsärenden och mål om bl, a, ersältningmed anledning av förordnande enligt NVL, Enligl FBL, som träder i krafl den 1januari 1972, får inom område, som inle delaljplanelagls men där tätbebyggelseuppkommit eller är alt vänla , faslighelsbUdning inte skeom fastighetsbildningsålgärd skulle försvåra områdets ändamålsenUga användning,föranleda olämpUg tätbebyggelse eller motverka lämplig planläggning av området.Förordnanden enligt NVL utlöser i vissa faU, som jag skall utveckla närmare idet följande, rält liU ersättning av statsmedel för skada tiU följd avförordnandet. prövningen av fråga om räll tiU ersättning blir gränsenmellan tätbebyggelse och glesbebyggelse ofta avgörande. Den tillämpning av lätbebyggelsebegreppetenligl BL som jag har förordai i det föregående bör givetvis bU vägledande ävenvid sådan prövning som jag har nämnt . Däremot bör den föreslagna tillämpningen inte få någonbetydelse för tolkningen av begreppet tätbebyggt område i 44 § BL, Detlabegrepp är väsentUgt snävare än begreppet tätbebyggelse och dess tUlämpningsområdeavses inte bU vidgat genom den föreslagna ändringen. En justering motsvarande den som jag förordai av 107 § BLbör ske av 3 kap, 3 § och 5 kap. 3 § FBL. Frågan härom torde få anmälas i annatsammanhang. Det Ugger i sakens natur att bestämmelsen om dispens fråntätbebyggelseförbudet - vUken för dispens förutsätter att särskilda skälföreligger - skaU tiUämpas restriktivt. En stor restriktivitet iakttas ocksåredan, i vart fall hos Kungl, Maj:t i statsrådet. Den ändring av tätbebyggelsedefinitionensom jag har förordat och motiven för denna ändring markerar ytterUgare attdispens bör vara en ren undantagsföreteelse. Dispensgivning bör sålunda t, ex, inlefå leda lill att ett bebyggelseområde, för vilket detaljplan borde haupprättats, blir utbyggt utan föregående detaljplanering. Kontroll av tillämpningen och efterlevnaden m. m. Föreskriftertill förekommande av tätbebyggelse Enligt 87 § BL kan Kungl. Maj:t meddela de föreskriftersom behövs tiU förekommande av tätbebyggelse inom område som inte ingår istadsplan eller byggnadsplan. Sådana föreskrifter får inte avse bebyggelse förjordbrukets, fiskets, skogsskölselns eUer därmed jämförUgt behov. Syftet med 87 § BL är - som framgår av förarbetena till BL(prop, 1947:131 s. 264) - i första hand att ge Kungl, Maj.t befogenhet attmeddela sådana generella föreskrifter till förhindrande av tätbebyggelse ulan föregäendedetaljplanläggning som intagits i 56 § BS, dvs. bestämmelser innebärande bl,a. att byggnadslov inte får ges till nybyggnad, som skuUe innefattatätbebyggelse, inom icke detaljplanelagt område. Räckvidden av 87 § BL lordedock inte vara begränsad tUl vad som har sagts. Med stöd av denna paragraftorde Kungl, Maj:t även kunna meddela särskilda bestämmelser för atl ytterUgaresäkerstäUa atl tätbebyggelse inte uppkommer inom visst område. En tänkbar sådanbestämmelse är föreskrift att nybyggnad inom visst område inte får ske utantillstånd. Den justering av BL:s tätbebyggelsedefinition som jag harförordat i det föregående innebär en viss vidgning av lätbebyggelsebegreppetoch medför att lagtextens ordalydelse kommer alt bättre motsvara det innehåUtätbebyggelsebegreppet bör ha enUgt moderna planeringsprinciper. Del lordeemellertid vara realistiskt att räkna med möjligheten att ändringen inte genastskaU medföra avsedd effekt på alla nivåer. Behov kan därför uppslå av särskUdaföreskrifter för vissa områden för atl hindra att byggnadsföretag, sominnefattar tätbebyggelse, vid byggnads- lovsprövning bedöms som glesbebyggelse. Enligt min meningbör 87 § BL tiUämpas för sådant ändamål. som avses lorde böra fäformen av byggnadsförbud för visst område, t. ex. förbud att inom områdetuppföra nybyggnad för bostadsändamål, från vilket förbud dispens i allmänhetbör kunna meddelas av länsstyrelse eller, efter delegation, av ,87 § BL, som är avsedd som komplement till BL:s tätbebyggelseförbud, kanemellertid inte anses medföra befogenhet att hindra glesbebyggelse. Beslut ombyggnadsförbud förutsätter därför en prövning av bebyggelsesituationen inomområdet. Först om man vid denna prövning finner att ytterligare bebyggelse inomonirådet skulle innefatta tätbebyggelse, kan byggnadsförbud meddelas. Eftersommarkägaren redan genom bestämmelserna i 5 § BL och 56 § BS i princip harbetagits möjligheten att nyttja mark utanför detaljplanelagt område förtätbebyggelse, kan han inte anses gå miste om någon bebyggelserätt genom förbudav ifrågavarande slag. Som jag tidigare nämnt påverkas inte heller rätten tUlbebyggelse för jordbrukets m, fl. näringars behov av föreskrifter enligt 87 §BL, För att någon tvekan inte skall råda om möjligheten att tiUämpa87 § BL på det sätt som jag nu har förordat bör ett förtydligande tillägg införasi lagtexten. Jag förutsätter att den utredning som kan behöva föregåbyggnadsförbud enUgt den nya lydelsen av 87 § BL i allmänhet skaU verkstäUasav .