prop · FU03180 · 1971-12-31 00:00:00 — Med anledning av denyligen antagna ändringarna i den exekutionsrättsliga lagstiftningen föreslåsvidare en redaktioneU jämkning i 5 kap. 16 § andra stycket FBL. 5 Äganderättsutredning och legalisering Påflera håll i landet men främst inom vissa delar av hindras eUerförsvåras ett ändamålsenUgt markutnyttjande av de oklarafastighetsförhållandena. Oklarheterna har tUl övervägande del sin orsak isämjedelningar och andra privata jorddelningsåtgärder. Sådana åtgärder harinte sällan skett successivt under mycket läng tid. Genom åtgärderna harsambandet meUan den officiella fastighetsindelningen och äganderätten tillmarken brutits, och stor ägosplittring har ofta åstadkommits. Detta har i sintur lett tiU ovisshet rörande äganderätten samt tiU brister ilagfartsförhållandena. Statsmakterna har längehaft sin uppmärksamhet riktad på de nu antydda problemen och sökt att medlagstiftning komma till rätta med dem. Denna lagstiftning inriktades till enbörjan enbart på . Lagen (1962: 270) om äganderättsutredning,lagfart och sammanläggning av fastigheter i vissa fall (ÄUL) gällde sålundaursprungligen endast detta län. Genom en ändring i lagen är 1963 (1963: 122)vidgades dess tUlämpningsområde till hela riket. ÄUL fick sin nuvarandelydelse genom en lagändring är 1970 (1970: 714). ÄUL:s huvudsyfte är attbringa klarhet i ovissa äganderättsförhållanden och avhjälpa brister ilagfartsförhållanden. Lagen har dessutom till ändamål att få tiU ståndöverensstämmelse mellan äganderättsförhållanden och officieUfastighetsindelning. Detta sker genom att sämjedelning och andra privatajorddelningsåtgärder legaUseras, dvs. tiller-känns samma verkan som reguljärfastighetsbildning. Är 1968 tillkom en ny lag med enbart det sist angivnasyftet, nämligen legaUserings-lagen (1968: 578) (LL). Ikraftträdandet av FBLhar aktualiserat ganska omfattande ändringar i ÄUL och LL. De överväganden somhärvid gjorts har resulterat i den tidigare nämnda departementspromemorian DsJu 1971: 17, som innehåller förslag tUl en ny lag om äganderättsutredning och legalisering. Saneringav tilltrasslade fastighetsförhållanden sker enligt ÄUL genomäganderättsutredning. Sådan utredning fär företas beträffande om- radedär äganderätten tiU fastigheter är oviss. Som vUlkor gäller dock att det frånallmän och enskild synpunkt skall vara av väsentlig betydelse att ovisshetenundanröjs, och att åtgärder härför lämpligen bör vidtas i ett sammanhang.Äganderättsutredning får vidare ske beträffande område där fastighetsägarnasaknar lagfart i betydande omfattning. Somframgår av det anförda 'är äganderättsutredning en extraordinär åtgärd. Dettaunderstryks ytterligare av reglerna om initiativrätt. För attäganderättsutredning skall få äga rum krävs sålunda särskilt förordnande. IntUlutgången av fick bara Kungl. Maj:t förordna om äganderättsutredning.Förordnande meddelas numera av överlantmätaren efter samråd med sådanamyndigheter, främst inskrivningsdomaren, vilkas verksamhetsområden berörs avåtgärden. I svårbedömda fall ankommer det dock på lantmäteristyrelsen attförordna om äganderättsutredning. Äganderättsutredningsker vid lantmäteriförrättning. I fråga om område, där fastighetsregister förstad skall föras, verkstäUs förrättningen av den som på grund av tjänst ellerförordnande är behörig att förrätta avstyckningar. I andra fall handläggs denav distriktslantmätaren. Lantmäteristyrelsen kan också förordna annan lämpligperson tUl förrättningsman. Förrättningsmannenskall inleda äganderättsutredningen med att samla in tUlgängliga officiellauppgifter om fastighetsindelningen och äganderättsförhållandena. Vidare skallhan uppr'ätta en sammanställning över lagfartsförhållandena. Dessa behöver dock bara redovisas i den utsträckningsom de har betydelse för utredningen av äganderättsfrågorna. Förrättningen haralltså inte till syfte att bringa fuU klarhet i inteckningsförhåUandena. Förrättningsmannenskall härefter hålla sammanträde med sakägarna. Minst före förstasammanträdet skall kungörelse om sammanträdet anslås på kommunens anslagstavlasamt införas i och ortstidning. Dessutom skallpersonliga kallelser tUlställas sakägarna. Vid första sammanträdet skallförrättningsmannen informera sakägama om utredningens omfattning och ändamål.Sakägarna skall också få ta del av det då föreliggande utredningsmaterialet. Sammantr'ädetskall mynna ut i ett föreläggande för sakägarna att , minst enmånad, hos förrättningsmannen anmäla anspråk på äganderätt till egendom somingår i förrättningsområdet. Föreläggandet skall läsas upp för sakägarna vidsammanträdet och anslås på kommunens anslagstavla. Innebördenav anmälda äganderättsanspråk skall klarläggas av förrättningsmannen. Denneskall vidare upprätta en sammanställning över anspråken och vad som i övrigtkommit fram rörande förhållanden somär av betydelse för äganderättsutredningen. Sammanställningen skall läggas framför sakägarna vid nytt sammanträde. Ienklare faU behöver inte mer än ett sammanträde hållas. Härför fordras dockmedgivande av alla kända sakägare. Pägrundval av den utredning som kommit fram vid sammanträden eller på annat sättskall förrättningsmannen pröva vem som i varje särskilt fall bör anses varaägare till den mark som förrättningen omfattar. Resultatet av denna prövningredovisas i en s. k. äganderättsförteckning. I äganderättsförteckningenskall varje sådan del av fastighet eller marksamfällighet som utgör en särskildäganderättslig enhet redovisas för sig som en ägolott, om uppdelningen avfastigheten eller samfälligheten har skett genom sämjedelning, arealöverlätdseeller liknande åtg'ärd före den 1 juU 1962. Detta gäUer dock inte i den mån fastighetsbUdningi överensstämmelse med delningen medför skada för innehavare av fordran ellerrättighet för vilken fastighet eller del därav svarar ellerinteckningsförhållandena på annat sätt lägger hinder i vägen. En oskadlighetsprövningskaU således alltid ske med hänsyn tUl inteckningshavarnas rätt. Denomständigheten att en del av en fastighet eller samfällighet tagits upp som särskUdägolott i förteckningen har den verkan att den pä privaträttslig väg gjordauppdelningen legaliseras, dvs. godkänns som fastighetsbUdning. Detta innebär isin tur att den efter legaliseringen gällande fastighetsindelningen inte harföregåtts av någon prövning frän plan- och jordpolitisk synpunkt. Legaliseringensrättsverkningar är dock inskränkta bl. a. såtillvida som gräns inte skall ansesvara i laga ordning bestämd. Ombara en del av en ägolott besväras av inteckningar, fär förrättningsmannen medägarens medgivande förordna att med ägolottens upptagande i äganderättsförteckningenskall följa samma verkan som om den inteckningsbdastade delen och resten avägolotten utgjort särskilda fastigheter, som sammanlagts med varandra.Anteckning om sådant förordnande skaU ske i fastighetsboken. Kostnadernaför äganderättsutredningen skall i den mån de inte betalas av statsmedelfördelas mellan sakägarna efter skälighet. Talanmot förrättningen får föras hos ägodelningsrätten på samma sätt som gäller förjorddelningsförrättning i allmänhet. Enligt uttrycklig föreskrift skall besvär,vari klaganden yrkar att han i stället för annan person skall tas upp iäganderättsförteckningen som ägare till viss egendom, anses innefatta yrkandeom bättre rätt till egendomen. avslutande men före fullföljdstidens utgång skalläganderättsförteckningen ges in till inskrivningsdomaren. Denne har att pågrund av förteckningen meddela lagfart för var och en som tagits upp som ägareav fast egendom och som inte tidigare harlagfart på samma egendom. Lagfart skall anses sökt på andra inskrivningsdagenefter det att förrättningen vunnit laga kraft i vad avser den aktuellaegendomen. Som viUkorför att lagfart skall få meddelas gäller bl. a. att egendomen registrerats somsärskild fastighet. Detta betyder att behövliga registreringsåtgärder medanledning av legaliseringen bör ske skyndsamt. Om registrering inte hunnit;skenär lagfartsfrågan prövas, skall lagfartsärendet förklaras vUande. Omtvå eller flera fastigheter enligt äganderättsförteckningen har samme ägare ochinnehas med samma rätt, får de pä förrättningsmannens initiativ sammanläggas tUlen fastighet. Förrättningsmannen skall ta initiativ tUl sammanläggning, omlämpligare fastighetsindelning vinns genom åtgärden. Sammanläggning får dockinte ske mot ägarens bestridande, om inte detta uppenbart saknar fog. skall förrättningsmannen höra sakägama över frågan omsammanläggning och informera dem om åtgärdens innebörd och verkan. Han skallvidare upprätta förslag till sammanläggning och inge detta tilliägodelningsdomaren.Förslaget skall av denne behandlas som en ansökan om sammanläggning. Bestämmelsernai lagen (1926: 336) om sammanläggning av fastigheter å landet är i huvudsak tUlämpUgasåvitt avser förfarandet, den sakrättsliga prövningen samt verkan avsammanläggning. Prövningen skall dock alltid hänskjutas tUl ägodelningsrätten. EnligtLL kan erkännande av privat jorddelning som fastighetsbUdning ske genomsärskild förrättning. I stort sett samma slags privata jorddelningsåtgärder fårlegaliseras enligt denna lag som enligt ÄUL. En olikhet är emellertid att LLinte äger tillämpning pä s. k. sämje-ägoutbyten (se prop. 1968: 127 s. 56 och65). Att märka är att även s. k. komplicerad sämjedelning, dvs. sådansämjedelning som omfattat flera fastigheter, kan legaliseras enligt LL. Imotsats tiU vad som annars gäller skall dock i detta fall ,en oskadlighetsprövningske till förmån för inteckningshavare och liknande rättsägare. Förrättningenligt LL förutsätter skriftlig ansökan från den som äger del i fastighet somdelats. Om det är av betydelse för pågående fastighetsbildningsförrättning attlegalisering sker, får frågan dock prövas utan ansökan. Vidare fåröverlantmätaren förordna att fråga om legalisering skall prövas utan ansökan,om det är av större betydelse från aUmän synpunkt att delningar inom visstområde legaliseras. LL:sbestämmelser om förrättningsman är i sak identiska med ÄUL:s. Förrättningsmannenskall vid legaliseringsförrättning hålla sammanträde med sak'ägarna.Sammanträde är dock inte obligatoriskt, om stridiga intressen meUan sakägareinte förekommer och hinder mot legalisering inte möter. Sammanträde får vidareunderlåtas, om ansökan skall avvisas eller om det är uppenbart att legaliseringinte får ske. Ifråga om kungörelse och kaUelse tUl sammanträdet gäller i stort sett sammabestämmelser som för sammanträde vid äganderättsutredning.Kungörelseföreskrifterna är dock något mmdre rigorösa. a. behöverkungörelsen inte införas i Post- och . Omförfattningen rör komplicerad sämjedelning, är innehavare av inteckning i någonav fastigheterna eller i del av fastighet sakägare vid förrättningen. Sådansakägare behöver dock inte kallas till sammanträde, om det är uppenbart att legaliseringinte kan vara till skada för honom. ÄganderättsförhåUandenainom den delade egendomen skall vid legaliseringsförrättning utredas endast i behövUgomfattning. Detta innebär att utredningen inte skall göras mera omfattande änsom är nödvändigt för att fastslå om delningen är av sådan beskaffenhet attden kan legaliseras eller inte. All utredning som kommer fram vid förrättningenoch som är av betydelse för frågan om delningens innebörd skall emellertidbevaras för framtiden genom att antecknas i förrättningsprotokollet. LLinnehåller i likhet med ÄUL en uttryckUg föreskrift om att legalisering intemedför att gräns anses vara i laga ordning bestämd. Kostnadernaför legaliseringsförrättning skall betalas av sakägarna och fördelas mellan demefter vad som är skäligt, i den män överenskommelse om fördelningen inte träffas.Om förrättning har påbörjats utan ansökan och inte leder till legalisering,skall kostnaderna betalas av staten. Ifråga om fullföljd av talan mot förrättning innehåller LL i huvudsak sammaregler som enligt ÄUL. 5.3.1Sammanförande av ÄUL och LL till en gemensam lag Promemorieförslaget.Det står enligt promemorian utan vidare klart att det också i fortsättningenbehövs särskUd lagstiftning för att man skaU kunna komma till rätta med detilltrasslade fastighetsförhällan-den som råder på vissa håll i landet, främsti . Tillkomsten av JB och FBL, som båda föratsätter att denofficiella fastighetsindelningen stämmer överens med den civUrättsligauppdelningen av marken på olika ägare, gör en sanering av fastighetsförhåUandenaom möjUgt ännu angelägnare . Erfarenhetenvid tillämpningen av ÄUL visar att denna utgjort ett smidigt och effektivtinstrument för att fä tUl stånd den önskade saneringen.Äganderättsutredningsinstitutet bör därför enligt promemorian behällas oföfändrati sina huvuddrag. Vissa åtgärder bör dock vidtas för att ytterligare ökainstitutets användbarhet. Ipromemorian erinras om att man vid tillkomsten av LL utförligt diskuteradefrågan huruvida ett legaliseringsinstitut borde införas vid sidan av reglernaom legalisering 'i ÄUL. Departementschefen fann övervägande skäl tala för att manskulle ha ett sådant institut (prop. 1968: 127 s. 43). Även i promemorian ansesdet vara lämpligt att ha ett institut som är särskilt inriktat på attmöjliggöra legalisering av privat jorddelning. Ipromemorian understryks att det anförda inte innebär att man bör bibehålla dennuvarande uppdelningen av äganderättsutrednings- och legaliseringsinstituten påtvå skUdä lagar. I ÄUL och LL finns flera bestämmelser som är mer eUer mindreidentiska. Det förslag som läggs fram i promemorian innebär att de bådainstituten ytterligare närmar sig varandra i såväl sakligt som formeUthänseende. Ett sammanförande av instituten till en gemensam lag skuUeotvivelaktigt medföra lagtekniska fördelar och även vara ägnat att underlättarättstillämpningen. Några skäl som talar mot ett sådant sammanförande anses intekunna anföras. Enhelt ny lag som ersätter både ÄUL och LL bör därför enligt promemoriangenomföras. Den kan lämpligen kallas lag om äganderättsutredning och legalisering. Dennya lagen anses lämpligen kunna disponeras på det sättet att i olikaavdelningar tas upp särskilda bestämmelser om äganderättsutredning resp. legalisering.För de båda instituten gemensamma bestämmelser föreslås få bilda en tredjeavdelning i lagen. Remissyttrandena.Det i promemorian framlagda förslaget till lag om äganderättsutredning och legaliseringhar i stort sett fått ett mycket positivt mottagande hos remissinstanserna.Flera av dessa understryker fördelarna av att föra samman ÄUL och LL tUl engemensam lag. Från olika håll framhålls att lagtexten är redigt uppställd ochlättläst. Lantmäteristyrelsenvill dock föra integreringen av ÄUL och LL ännu längre än enligtpromemorieförslaget och hävdar att det numera finns skäl att överväga frågan omde materiella villkoren för äganderättsutredning. Styrelsen påpekar att detenligt förslaget gäller mindre stfänga fömts'ättningar för sådan'äganderättsutredning som företas vid legaliseringsförrättning än förfristående äganderättsutredning. Denna skillnad inbjuder till ett kringgåendeav villkoren i 1 § genom att äganderättsutredning verkstäUs inom ramen för legaliseringsförrättning.Styrelsen föreslår att villkoren för fristående äganderättsutredning närmas tUlvUlkoren för sådan utredning i samband med legaliseringsförrättning och attvillkoren i båda fallen får i huvudsak det innehåll som framgår av 21 § promemorieförsläget.En sådan ändring bör enligt styrelsenfå till följd att äganderättsutredning och legalisering arbetas samman tUl ettinstitut. Några överlantmätare förfram invändningar mot redigeringen av lagförslaget. De anser att lagen blir tunglästoch svåröverskådlig för den som skall tiUämpa enbart bestämmelserna om legalisering.SärskUt beror dessa nackdelar pä de mänga hänvisningarna i legaliseringsav-snittetdels tiU bestämmelserna om äganderättsutredning och dels tUl bestämmelser i . Föredraganden.Lagstiftningen på det område som har behandlats i promemorian är mycketangelägen. Ordning och reda i fastighetsförhållanden är i stor utsträckning enfömtsättning för såväl samhällelig som enskUd verksamhet. Setti stort synes promemorians förslag tUl lag om äganderättsutredning och legaliseringerbjuda ett i förhåUande till ÄUL och LL mera effektivt medel att utan riskerfrän rättssäkerhetssynpunkt komma tUl rätta med oklarheter i fräga omäganderätten till fast egendom och att återsfälla sambandet mellan denofficiella fastighetsindelningen och den dvilrättsligt g'äUande uppdelningen avmarken pä olika ägare. Förslaget står också både sakligt och formellt i godsamklang med annan modem lagstiftning på fastighetsrättens område. Somanförs i promemorian torde det även för framtiden vara lämpligt att ha ettinstitut som är särskUt inriktat på att möjliggöra legalisering av privatjorddelning. Det nuvarande systemet med två skilda institut, som vart och etthar sin särskUda huvudfunktion och därav betingade utformning, bör med andraord behällas. De från 1 § ÄUL till 1 § promemorieförslaget överförda materiellavillkoren för äganderättsutredning synes väl avvägda med tanke på deförhållanden för vilka institutet är avsett. Någon fara för att dessa villkorskall kringgås genom att äganderättsutredning verkställs inom ramen för legaliseringsförrättningtorde knappast föreligga. Äganderättsutredning i samband med legaliseringsförrättningfår nämligen enligt 21 § promemorieförslaget inte ske beträffande annanegendom än sådan som skall bli föremål för legalisering vid förrättningen.Promemorieförslagets grundläggande systematik bör sålunda godtas. Ipromemorian framförs den uppfattningen att ett sammanförande till en gemensamlag av alla de bestiimmdser som har till ändamål att undanröja ölägenheterna avprivata jorddelningsåtgärder och som finns i två skUda lagar medförlagtekniska fördelar och är ägnat att underlätta rättstillämpningen. Jag delardenna uppfattning. Med denna utgångspunkt kan man inte undgå att ha en delhänvisningar i lagtexten. Behövliga föreskrifter om handläggningen av de olikaslagen av förrättningar kan meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer. 5.3.2Den nya lagens tillämpningsområde Promemorieförslaget.ÄUL:s tillämpning var ursprungligen territori-eUt begränsad tUl Kopparbergslän. Sedan det konstaterats att fastighetsförhåUandena på flera andra håll ilandet var av motsvarande beskaffenhet som i , upphävdesemellertid denna begränsning genom en lagändring . Också LL är tUlämpligi hela landet. Det saknas enligt promemorian anledning att i territoriellt avseendeinskränka tillämpligheten av den lag som skall ersätta ÄUL och LL. Legalisering enligt ÄULkan ske beträffande alla förekommande former av privat jorddelning. Så är d'äremotinte faUet vid tUlämpning av LL. Denna lag omfattar nämUgen inte sämjeägoutbyten.Detta motiverades vid lagens tUlkomst med att frågan om s'ämjeägoutbyten lämpligenborde regleras i anslutning till lagstiftningen om införandet av JB (prop.1968: 127 s. 56). I 18 § lagen (1970: 995) om införande av nya jordabalken (JP)har därefter införts en bestämmelse om gränshävd. Om fastighetsgräns underminst tjugo är oklandrat hävdats i annan sträckning än den skulle ha enligtlag och om det framgår av omständigheterna att hävden grundats påöverenskommelse som före JB:s ikraftträdande ingåtts meUan 'ägarna på ömsesidor, g'äller enligt bestämmelsen den sträckning i vilken gränsen hävdats. Det är inte möjligt attmed stöd av gränshävdsbestämmdsen i 18 § JP få till stånd en legalisering avalla slags sämjeägoutbyten som är dvilrättsligt giltiga (jfr prop. 1970: 145 s.121 och 123). F. n. kan emellertid varje sådant sämjeägoutbyte legaliseras vidförrättning enUgt ÄUL, om det har ägt rum före den 1 juU 1962. Med hänsyn tillden målsättning som bör ställas upp för den nya lagen är det enligt promemorianobefogat att inskränka möjligheterna till legalisering av sämjeägoutbyten. Ilagen bör d'ärför de typer av privata jorddelningsåtgärder som kan legaliserasanges på samma sätt som skett i ÄUL. I fråga om legaliseringsbestämmdsernastUlämplighet med hänsyn till tidpunkten för den privata jorddelningens tUlkomstmåste det enligt promemorian beaktas att man redan i ÄUL och LL intagit en liberalhållning. Någon anledning att i den nya lagen utsträcka legali-seringsmöjligheternatill sådana dvilrättsligt giltiga och alltjämt bestående delningar som harskett eUer senare kan d'är-för inte anses föreligga. Remissyttrandena.Förslaget att utsträcka legaliseringsinstitutet tUl att omfatta också sämjeägoutbytentillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. ftovrättframhåller dock att flertalet sämjeägoutbyten inte torde vara dvilrättsligt gUtiga.Hovrätten anser att legalisering av sådana s'ämjeägoutbyten bör tiUåtas, om defaktiskt harbestått under någon icke alltför och vid förrättningstillfället aUtjämtrespekteras av markägarna. Den föreslagna lagtexten lägger enligt hovrätteninte hinder i vägen för en sådan tillämpning men ett klarläggande uttalande isaken är erforderligt. förordardessutom att sådana arealöverlåtelser som med civilrättslig giltighet harkunnat ske skall omfattas av dennya lagen. Eftersom sådana överlåtelser inte kan retroaktivt ogiltigförldaras,måste de enligt hovrätten förr eller senare godtas även i fastighetsbUdningshänseendegenom någon form av legalisering. Dessa överlåtelser kan visserligen ofta utgöraen främst frän planpolitisk synpunkt olämplig fastighetsbUdning. Enligtbyggnadslagstiftningen skaU man emeUertid vid upprättande av byggnadsplan tiUseatt planen så långt möjligt anknyter till de beståendeäganderättsförhållandena. På grand härav har ifrågavarande arealfång fåttverkan från plansynpunkt redan i och med äganderättens övergång. Föredraganden.Som anförs i promemorian saknas det anledning att territoriellt begränsa dennya lagens tillämpningsområde. Vid remissbehandlingen har också kommit framuppgifter som tyder på att 'äganderättsutredningsinstitutet inom den närmasteframtiden torde komma till ökad användning på åtskiUiga håll i landet utanförKopparbergs län, där ju ÄUL fått sin ojämförligt största användning. Ipromemorian föreslås den skiUnaden i förhällande till gällande rätt att legaliseringsinstitutetblir tiUämpligt också pä sämjeägoutbyte. Den nuvarande ordningen, enligt vilkenkomplicerad sämjedelning men inte sämjeägoutbyte kan legaliseras enligt LL,synes inte kunna försvaras från logisk synpunkt, eftersom kompliceradsämjedelning i princip kan betraktas som en traditionell sämjeddning efter anddstalav varje i delningsobjektet ingående fastighet i kombination med sämjevis genomfördaägoutbyten. SärskUt med tanke pä att enligt ÄUL legalisering kan ske även av s'ämjeägoutbytesaknas det anledning att i detta sammanhang göra någon som helst skillnadmellan ä ena sidan sämjeägoutbyte och ä andra sidan övriga former av privata jordddningsätgär-der.Lagen bör därför få det tUlämpningsområde som föreslagits i promemorian. Vadangår frågan om behandlingen av sädana arealöverlåtelser som ägt rum undertiden anser jag att man inte i dettasammanhang bör vidta några lagstiftningsåtgärder. I likhet med vad som skeddevid tUlkomsten av JP bör frågan alltså ställas (jfr prop. 1970:145 s. 126). 5.3.3Äganderättsutrednings- och legaliseringsinstitutens allmänna utformning Promemorieförslaget.Prövning av förutsättningarna för legalisering sker f. n. enligt såväl ÄUL som LLi första instans vid lantmäteriförrättning. Erfarenheterna härav är mycketgoda. Med hänsyn härtill finns enligt promemorian ingen anledning att frångåden nuvarande ordningen i fråga om formen för prövning av legaliseringsfrågor. Förrättningarenligt ÄUL och LL handläggs f. n. av distriktslantmätaren eller annanförrättningsman utan biträde av gode män. Enligt FBL skall alla slag avförrättningar handläggas av fastighetsbUdningsmyndigheten. Denna består av enförrättningslantmätare. Dessutom skall två gode män ingå i myndigheten undervissa förutsättningar. Ipromemorian framhålls att legaliseringsfrågor ofta aktualiseras i samband medfastighetsbildningsförrättning. Legaliserings- och fastighetsbildningsfrågornabör då kunna handläggas gemensamt vid en förrättning.