prop · FU03180 · 1971-12-31 00:00:00 — I övrigt bör 12kap. 10 och 11 §§ FBL äga motsvarande tiUämpning på inskrivningsmyndighetenshandläggning av ärendet. Närdet gäller fordringar som utan inskrivning besvärar fast egendom gäUer enligt12 kap. 7 § FBL att dessa automatiskt flyter ut i den fastighet som nybUdas vid sammanläggning. Detsamiua ansesböra gälla vid fastighetsbildning som sker genom legalisering. Genom den nu föreslagna regleringen bör det enligtpromemorian praktiskt taget alltid bli möjligt att vid äganderättsutrednings-eller legaUseringsförrättning ordna upp tillkrånglade inskrivningsförhåUanden.Om detta någon gäng inte låter sig göra, torde man kunna räkna med att ensanering kommer till stånd när de vid förrättningen nytiUkomna fastighetemaskall läggas upp i fastighetsbok. Någon motsvarighet till det nuvarandesvårtolkade villkoret för legalisering att inte "hinder eljest föreliggerpå grund av inteckningsförhållande" bör därför inte tas in i den nyalagen. Beträffande förslaget på denna punkt ärmeningarna delade bland remissinstanserna. Förslaget tUlstyrks eller lämnas utan erinran av bl. a.kammarkollegiet, bankinspektionen, lantmäteristyrelsen, Sverigesadvokatsamfund och . Lantmäteristyrelsen och Sveriges lantmätareföreninguttalar att promemorieförslaget i ifrågavarande avseenden innebärändamålsenliga lösningar och att bestämmelserna i och LL till skydd för fättig-hetshavareinte har haft någon reeU uppgift att fylla, eftersom rättighetshavamasställning i verkligheten förbättras genom den sta-bUisering av fastighetsindelningensom äganderättsutredning och legalisering innebär. i Kopparbergslän uppger att de mycket omfattande erfarenheterna fränförrättningsverksamheten i länet också motiverar den slutsats om behovet av oskadlighetsprövning,som redovisas i promemorian. I avstyrkande riktning uttalar sig . , , jordbrukskasse förbund. Föreningen mellan ombudsmännenhos landshypoteksinstitution och allmänna hypoteksbank. Sveahovrätt finner det påkaUat att behälla oskadlighetsprövningen i allt fall i denomfattning som den har i LL. Som exempel pä att inteckningshavare kan utsättasför risker vid legaUsering av komplicerad sämjedelning anför hovrättenföljande. Ägaren (A) av vissa kvotdelar i fastigheterna 1 : 1 och 1 : 2 hargenom sämjedelning fått sina kvotdelar utlagda så, att han ej har fått någonmark inom 1 : 1. Hans kvotdel i 1:1 är särskUt intecknad och inteckningen harmeddelats efter sämjeddningen. Kreditunderlaget utgörs i verkligheten av sämjelotteninom 1 : 2. Vid exekutiv försäljning av kvotdelen i 1 : 1 är köparen bunden avsämjedelningen och kan aUtså bara räkna med att disponera A:s sämjelott inom 1: 2. Efter legaUsering kommer inteckningen emeUertid att kvarstå i denfastighet som bildas av mark frän 1 : 1, iexemplet kallad 1 : 101, och besvära den intecknade kvotdel av 1 : 1 som ingåri 1 : 101. D'äremot kommer A:s 'ägolott, kallad 1 : 102, inte att besväras avandra inteckningar än sådana som är beviljade i 1 : 2, varifrån marken kommer.Vid exekutiv förs'äljning föreligger i detta läge inte längre någonsämjedelning som är bindande för ny ägare och förs'äljningen kommer aUtså attavse den i 1 : 101 ingående, intecknade kvotdelen av 1: 1. Enligt hovrättenhar med andra ord kreditunderlaget växlat genom legaUseringen. Sveahovrätt framhåller vidare den risk för rättighetshavarna som föreligger vid legaliseringav sämjeägoutbyte. Som hovrätten anfört i annat sammanhang (avsnitt 5.3.2) är sämjeägoutbyteni allmänhet inte dvilrättsligt gUtiga och medför då sakrättsligt ingen ändringi inteckningshavarnas ställning. Den bortbytta marken svarar även efter bytetför inteckning i den fastighet varifrån marken kommer. Skulle sämjeägoutbytelegaliseras som arealförvärv svarar den nybUdade fastigheten primärt förinteckning i stamfastigheten. Legaliseras det däremot som ett ägoutbyte medfördetta att kreditobjektet påverkas genom att fastigheternas markinnehavförändras. Inågra yttranden tas upp vissa speciella frågor om rättighetshavar-nas StäUning.Svea hovrätt ger uttryck ät den uppfattningen att det inte är nödvändigt attgöra rättighetshavarna till sakägare vid förrättning enligt den nya lagen.Överlantmätaren i påpekar att ägolott som genom avstyckningutbryts från samfälld mark på grund av bestämmelserna i 6 kap. 16 § andrastycket JB enklare kan ingå i sammanläggning än ägolott som utbryts frånsamfälld mark genom åtgärd enligt den föreslagna lagen. Anledning synes enligtöverlantmätaren föreligga att i nämnda bestämmelser i jämställa de bådaslagen av ägolotter. Föredraganden.Den i promemorian förda argumentationen till stöd för oskadlighetsprövningensslopande bygger uppenbarligen på förutsättningen att privat jorddelning somkan bli föremål för legalisering har civilfättslig giltighet. Med dennautgångspunkt synes några bärkraftiga invändningar inte kunna riktas motpromemorieförslaget. Med anledning av det exempel som anfört isitt remissyttrande vill jag påpeka att inteckning, som beviljats i kvotdel avfastighet men i realiteten besv'ärar sämjelott, efter legaliseringen givetvisskall överföras till den fastighet som motsvarar sämjelotten. Detta gäller varesig det är fråga om enkel eller komplicerad sämjedelning. Någon ändring avkreditunderlaget synes inte kunna uppkomma i sådana fall. Ifråga om komplicerade sämjedelningar och sämjeägoutbyten har gjorts gäUande attde inte genereUt är civUrättsligt gUtiga (se i Svensk lantmäteritidskrift1954 s. 379). Även om jag inte känner mig helt övertygad om hållfastheten i detresonemang som ligger till grund fördenna uppfattning, anser jag mig inte i detta sammanhang böra ge tUl kännanågon bestämd mening i frågan. Den torde i stället böra överlämnas åträttspraxis. En legalisering av privat jorddelning som inte har civilrättsliggiltighet kan onekligen i vissa fall ha menliga verkningar för innehavare avpanträtt eller annan rättighet. I dessa fall framstår en oskadlighetsprövningtill förmån för sådana rättsägare som motiverad. Vad som anförts ledertill att oskadlighetsprövning bör ske vid legalisering av kompliceradsämjedelning och sämjeägoutbyte men inte i andra fall av legalisering. Debestämmelser som behövs för detta ändamål torde kunna utformas efter mönster av2 § LL. Villkoret i denna paragraf att hinder mot legalisering inte får möta pägrund av inteckningsförhällande bör emellertid av skäl som redovisats i promemorianinte överföras tUl den nya lagen. I de fall dä komplicerad sämjedelning eller sämjeägoutbytekan konstateras ha civilrättsUg gUtighet bör det utan vidare kunna konstaterasatt någon skada för rät-tighetshavama inte kan uppstå. Även eljest torde oskadlighetsprövningensom regel leda till samma resultat. övriga förslag somframlagts i denna del av promemorian har inte mött någon erinran vidremissbehandlingen. Även jag ansluter mig till dem. I detta sammanhang böruppmärksammas vissa regler i JB och FBL om inteckningsansvar för fastighet somavstyckats från samfälld mark. I 6 kap. 16 § andrastycket JB föreskrivs att, om samfäUighet eller viss ägovidd av samfällighet avstyckas, den avstyckade fastigheten inte svarar för inteckning i stamfastighet. Denna bestämmelse gäller endast för det fall att avstyckning har skett enligt FBL. 10 kap. 2 § andra stycket FBL uppställer vissa viUkor för att sådan avstyckning skall få ske. Om fastighet som har del i samfälligheten svarar för intecknmg, får avstyckning ske bara under förutsättning att ett belopp, som enligt fastighetsbildningsmyndighetens bedömning motsvarar värdet av fas tighetens andel i styckningslotten, har inbetalats till myndighet som Kungl. Maj:t har bestämt. Avstyckning fär emellertid ske utan sådan inbetalning, om borgenärer som har panträtt i fastigheten medger det. Besväras fastigheten av gemensam inteckning, krävs för avstyckning samma medgivanden av rättsägare som för relaxation enligt 22 kap. II § JB. Slutligenföreskrivs att medgivande inte fordras frän sådan rättsägare för vilken avstyckningen väsentligen är utan betydelse. Vis sa övergångsbestämmelser till 6 kap. 16 § andra stycket JB finns i 5 § sista stycket och 8 § sista stycket JP, Enligt dessa äger 6 kap. 16 § andra stycket JB motsvarande tiUämpning på fordran på ogulden köpe skUling med företrädesrätt enUgt 11 kap. 2 § äldre JB samt på rätt till avkomst eller annan förmån av fast egendom som har upplätUs före nya balkens ikraftträdande. Att fordringsinteckning som har bevil- Prop,1971:180 72 jatseller sökts före nyssnämnda tidpunkt skall anses som en enligt nya balkenbeviljad eUer sökt inteckning följer av 23 § JP. överlantmätareni föreslär nu att 6 kap. 16 § andra stycket JB ändras så, attfastighet som bildas genom legalisering av arealöverlåtelse från samfälld mark j'ämsfäUsmed fastighet som bildas genom avstyckning från sådan mark. Jag instämmer i attett sådant jämställande bör komma till stånd med hänsyn till de likheter som iövrigt föreligger mellan de båda formema av fastighetsbildning. Detta föratsätteremellertid också en sakrättslig prövning vid legalisering av arealöverlåtelselikartad den som enligt 10 kap. 2 § andra stycket FBL skaU föregå avstyckningfrån samfäUd mark. Jag anser därför att 10 kap. 2 § andra stycket FBL och 6kap. 16 § andra stycket JB bör göras tiU-lämpliga även vid legaUsering avarealöverlåtelse från samfälld mark. En bestämmelse härom bör tas upp i lagenom äganderättsutredning och legalisering. Avskäl liknande dem som anförts bör vidare i den nya lagen införas enbestämmelse om att den i avsnitt 3 behandlade lagen om avstyckad fastighetsansvar för vissa fordringar skall äga motsvarande tiUämpning vid legaliseringav arealöverlåtelse. Bestämmelseni 6 kap. 16 § andra stycket JB gäller som nämnts tidigare endast för det fallatt avstyckning har skett enligt FBL. För fall då fastighetsbUdning har skett eidigtäldre lagstiftning har s'ärskUda bestämmelser meddelats i lagen (1970: 997) omupphörande av inteckningsansvar i fastighet som har bUdats av samfälld mark,vilken träder i kraft . I 1 § första stycket nämnda lagföreskrivs att fastighet, som har bildats av samfälld mark genom avsöndringeller genom avstyckning enligt 19 kap. lagen (1926: 326) om delning av jord ålandet, enligt 1 kap. 3 § eller 5 kap. lagen (1917: 269) om fastighetsbUdningi stad eller enligt lagen (1930: 99) om delning av fastighet vid ändring irikets indelning m. m., inte efter sista inskrivningsdagen svarar förfordringsinteckning i stamfastighet, om inte inteckningen förnyas efteranmälan. Detta gäller dock bara om marken före avsöndringen eller avstyckningenhörde till fastigheter med i övrigt skilda ägor. Bestämmelserna om upphörandeav inteckningsansvar äger enligt paragrafens andra stycke motsvarandetillämpning på fastighet som har bUdats genom att område frän samfälld mark harsammanlagts med fastighet eller fastighetsdel. Förnyelseanmälan skall enligt 2§ göras hos inskrivningsmyndigheten senast på sista inskrivningsdagen år 1976.Anmälan kan göras av borgenär som har panträtt på grand av inteckningen ellerav sådan fastighetsägare eller fordringshavare, vilkens medgivande enligt 22kap. 11 § JB fordras för relaxation. Somtidigare antytts företer legalisering av arealöverlätdse i flera avseendenlikheter med avstyckning och även med avsöndring. Det torde f. n, förekommaåtskilliga fall där inteckningsförhåUandena i fas- tighetsom har bildats av samfälld mark genom legalisering av areal-överlåtelse enligtÄUL eller LL är i stort behov av sanering men där en sådan är svårgenomförbaroch kostnadskrävande på grund av det stora antalet fastigheter som har del iden samfällda marken. Det torde Utan överdrift kunna sägas att ett preklusionsförfarandeenUgl den ifrågavarande lagen är i minst lika hög grad påkallat i legaUseringsfallensom i de faU vUka nu faUer inom lagens tUlämpningsområde. Jag föreslår därföratt lagen blir tUlämplig också när fastighetsbildningen skett genom legaliseringav arealöverlåtelse. Detta bör ske genom en ändring i 1 § första stycket ilagen. Jag återkommer härtill i avsnitt 6. Paragrafeninnehåller bestämmelser angående förordnande om äganderättsutredning. Promemorieförsläget.I förhållande till gällande rätt föreslås i promemorian den ändringen att deti första hand skall ankomma pä i StäUet för överlantmätaren attmeddela förordnande om äganderättsutredning. Beträffande anledningen härtillhänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 5. Bortsett från vissaredaktionella jämkningar överensstämmer paragrafen i övrigt med 1 § ÄUL. I detta sammanhangframhålls i promemorian vikten av att det område som äganderättsutredningenskall avse blir tUlräckligt noggrant preciserat i förordnandet. Även om detofta måste bli alltför omständligt att fäkna upp beteckningarna på allafastigheter som skall omfattas av utredningen, bör området anges pä ett sättsom gör att det lätt kan identifieras. Formuleringar som "all gatumarkinom X-stad" bör således inte användas. Remissyttrandena.Lantmäteristyrelsen anför att bestämmelsen att initiativ tillförrättning enligt lagen skaU ha formen av ett förordnande skiljer sig frånbestämmelserna i om officialinitiativ tillfastighetsreglering, enligt vilka det inte behövs något särskUt förordnande.Det räcker där med att hän-vänder sig tiUfastighetsbildningsmyndigheten. Enligt lantmäteristyrelsens mening talarövervägande skäl för att initiativ till äganderättsutredning eUer legaliseringsker med tillämpning av samma förfarande som vid fastighetsreglering. Föredraganden.Bestämmelserna i förevarande paragraf har överförts från 1 § ÄUL utan annansaklig ändring än att initiativrätten beträf- fandeäganderättsutredning tillagts i stället för överlantmätaren. Jagfinner inte tillräckliga skäl föreligga att frångå förslaget attinitiativrätten skall utövas genom särskilt förordnande. Paragrafeninnehåller de grundläggande bestämmelserna om handläggningen aväganderättsutredning. Den motsvarar närmast 2 § och 5 § andra stycket ÄUL. Promemorieförslaget.Enligt första stycket i promemorieförslaget skall äganderättsutredning liksom f.n. ske vid förrättning. Förrättningen skall handläggas av samma myndighet somenligt FBL handlägger frågor om fastighetsbildning i allmänhet, dvs. fastighetsbUdningsmyndigheten.TiU stöd för sistnämnda förslag åberopas i promemorian de skäl som redovisats iden allmänna motiveringen (avsnitt 5. Föratt underlätta samordningen med den reguljära fastighetsbUd-ningsverksamhetenbör enligt promemorian förfarandet vid äganderättsutredning också i övrigtgestaltas i största möjliga överensstämmelse med förfarandet vid fastighetsbUdningsförrättning.Därför hänvisas i andra stycket till en rad bestämmelser i 4 kap. speciella karaktär medför att inte alla bestämmelser idetta kap. kan göras tiUämpliga på äganderättsutredning, utan vissa särbestämmelsermåste meddelas. Skulle de aktuella bestämmelserna i stå imotsatsförhållande tUl dessa särbestämmelser, skall givetvis de sistnämnda tUlämpas. De vidäganderättsutredning tiUämpliga bestämmelserna i 4 kap. FBL är, påpekas det ipromemorian, de som rör fastighetsbUdningsmyndigheten (17 §§), god man ochombud för sakägare (12 och 13 §§), skyldighet att hälla sammanträde medsakägarna och plats för sådant sammanträde (14 § första och fjärde styckena),protokoll och akt-bUdning (16 §), omröstning, avfattning och meddelande avbeslut (17 §), kallelse och delgivning (1823 §§ och 24 § första punkten), förrättningsavslutande och inställande (2931 §§), kostnadsfördelning (33 §), sakkunnig,tolk, syssloman, hantiangning och rätt att beträda mark m. m. (3438 §§), vUandeförklaring(39 §), verkan av att fastighet övergått till ny ägare (40 §) samt rättelse avbeslut m. m. (42 §). Remissyttrandena.Svea hovrätt ifrågasätter om hänvisning i paragrafens andra stycke bör sketill 4 kap. 30 § andra stycket FBL, eftersom inga nya gränssträckningarbestäms vid förrättning enligt den nu ifrågavarande lagen. Ett utvisande av nyagränssträckningar enligt angivna bestämmelse i FBL kan lätt leda tillmissförstånd hos sakägarna, som kan förledas att tro att gränserna kring demed förrättnings- beslutetavsedda nya fastighetema blivit lagligen bestämda genom förrättningen. Lantmäteristyrelsen anserdet lämpligt att hänvisningen till FBL utvidgas tUl att avse också 4 kap. 28 §,som handlar om karta och beskrivning. I sådant fall bör besfämmdsen om karta i25 § i promemorieförslaget utgå. Föredraganden.Svea hovrätts anmärkning beträffande hänvisningen till 4 kap. 30 § andrastycket synes befogad. Jag föreslär därför att hänvisning sker endast tillförsta stycket av nämnda paragraf. F.n. är upprättande av karta obligatoriskt vid såväl äganderättsutredning som legaliseringsförrättningenligt 8 § tredje stycket ÄUL och 7 § andra punkten LL. Föreskrifter ombeskrivning över de ändringar i fastighetsindelningen som blir resultatet avförrättningen saknas dock i båda lagarna. Enligt 4 kap. 28 § FBL behöver kartainte upprättas, om fastighetsbildningen kan genomföras ochförrättningsresultatet åskådliggöras utan karta, medan beskrivning skallupprättas, om inte förrättningsresultatet ändå framgår med tiUräcklignoggrannhet av förrättningshandlingarna. Videnklare äganderättsutredningsförrättningar kan det ibland framstå som onödigtatt upprätta karta. A andra sidan kan det i vissa fall vara påkallat att uppfattabeskrivning över de ändringar i fastighetsindelningen som sådan förrättningleder tUl. Jag delar därför lantmäteristyrelsens uppfattning att en hänvisningockså till 4 kap. 28 § FBL bör tas in i andra stycket av förevarande paragraf.Vid sådant förhällande kan som styrelsen påpekat 25 § i promemorieförslägetutgå. Genomdenna paragraf bereds fastighetsbildningsmyndigheten möjlighet att dela uppdet område, som förordnandet om äganderättsutredning avser, på fleraförrättningar. Frånsett ett par redaktionella ändringar överensstämmerparagrafen med 4 § ÄUL. Paragrafeninnehåller bestämmelser om fastighetsbildningsmyndighetensutredningsskyldighet. Motsvarande bestämmelser finns f. n. i 3 § ÄUL. Iförsta punkten fastslås att inte bara äganderättsförhåUandena utan också inskrivningsförhällandenaskall utredas vid förrättningen. Enligt 3 § ÄUL behöver inskrivningsförhällandenautredas bara i den mån de kan ha betydelse för äganderättsutredningen. Attlagfartsförhållandena så gott som aUtid har sådan betydelse ligger i sakensnatur, men såvitt avser gravationsförhållandena innebär den nu föreslagnaregeln en iförhåUande till ÄUL utsträckt skyldighet för förrättningsmyndigheten. Somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5. 4) torde dock redan numestadels göras en omfattande inteckningsutredning. Den nya bestämmelsen synesdärför i praktiken inte innebära någon större förändring. Utredningen angåendeinskrivningsförhållandena måste givetvis ske i nära samarbete medinskrivningsmyndigheten. Paragrafeninnehåller bestämmelser om kungörelse och kallelse till första sammanträdet. ÄULhar motsvarigheter till bestämmelserna i 5 § första och tredje styckena. Promemorieförslaget.Av det förhällandet att 2 § andra stycket hänvisar tUl 4 kap. 14 § förstastycket FBL men ej till andra stycket i samma paragraf framgår enligtpromemorian att sammanträde med sakägarna är obligatoriskt vidäganderättsutredning. Första stycket i förevarande paragraf reglerar hur förstasammanträdet under förrättningen skall kungöras och hur kännedom omförrättningen alltså skall spridas. Fö-rebUder till reglerna har hämtats frånbestämmelserna om kungörelsedelgivning i 17 § delgivningslagen (1970: 428)samt från 1 § första stycket lagen (1942: 117) med vissa bestämmelser om kungörandei kyrka m. m. och 1 § första stycket kungörelsen (1970: 469) om kungörande ikyrka. Sistnämnda båda författningsrum, som är tillämpliga i fråga om bl. a.förrättningar enligt JDL, innebär att kungörelse om förrättningssammanträde istället för att uppläsas i kyrka skall hällas tillgänglig hos kommunstyrelseni vederbörande kommun och att meddelande om tUlhandahållandet och omkungörelsens huvudsakliga innehåll skall anslås på kommunens anslagstavla.Detta förfaringssätt synes väl lämpat också för äganderättsutredning. Medhänsyn till sådan förrättnings vittgående och extraordinära rättsverkningarbör meddelande om kungörelsen dock dessutom införas i lämplig tidning. Härmedavses den eller de tidningar som kan antas ha störst spridning bland sakägarna.Ingenting hindrar att en större förrättning kungörs i Post- och InrikesTidningar, men denna bör aldrig ensam v'äljas för kungörandet. Att personliga kaUelserdessutom skaU sändas tUl samtliga kända sak-'ägare följer av den i 2 § gjordahänvisningen till 4 kap. 18 § FBL. Okända sakägare kallas givetvis endast genomdet angivna kungörelseförfarandet. Enligt andra stycket ipromemorieförslaget skall i kungörelsen och kallelserna anges vUket område somberörs av förrättningen. Också här gäller, understryks det i promemorian, attområdet bör anges så noggrant att var och en kan utläsa om förr'ättningen angårhonom. Vidare skall sakägarna liksom f. n. genom kungörelsen och kallelserna underrättasom vad de bör iaktta för att bevaka sin rätt vid förrätt- Slutligen skall upplysning lämnas omäganderättsutredningens rättsverkningar i legaliserings- och lagfartshänseende. Beträffande utformningen av det meddelande som enligtförsta stycket skall anslås pä kommunens anslagstavla och införas i tidningsägs i promemorieförslaget bara att det skall ange kungörelsens huvudsakligainnehåll. Meddelandet bör, påpekas det i promemorian, pä ett enkelt ochkortfattat sätt ge information om förrättningens omfattning och dess syfte.Ibland kan det vid mindre förrättningar vara enklast att sj'älva kungörelsenanslås och införs i tidning. framhåller att kungörelseoch kallelse rörande första sammanträdet enligt 5 § tredje stycket ÄUL skallinnehålla upplysning bl. a. om att sammanläggning i samband med förrättningenkan ske mot ägares bestridande. Motsvarande upplysning bör enligt hovrättenlämnas också i fortsättningen. Överlantmätaren i anser att det medhänsyn till kommunernas storlek efter kommunsammanslagningarna inte är tUlräckligtmed anslag pä kommunens anslagstavla. Enligt överlantmätarens mening börkungörelse om förrättningen anslås på lämplig plats inom eller i närheten av förfättningsområdet. Med anledning av vad anförthar i paragrafens andra stycke tagits in en föreskrift att kungörelse ochkallelse skall innehåUa även upplysning om att enligt 12 § fråga om sammanläggningkan tas upp vid förrättningen. Eftersom meddelande om kungörelse skall införas i lämpligtidning och personlig kallelse tillställas varje känd sakägare, anser jag detinte nödvändigt att föreskriva skyldighet för fastighetsbildningsmyndighetenatt anslå kungörelsen på plats inom eller i närheten av förrättnings-området.Myndigheten är dock givetvis oförhindrad att anslå kungörelsen ellermeddelande därom både på kommunens anslagstavla och pä annan plats, om detanses lämpligt. Paragrafen innehåller föreskrifter om första sammanträdet. Frånsett vissa redaktionellaändringar är paragrafen likalydande med 6 § ÄUL. Av hänvisningen i 2 § till 4kap. 17 § FBL följer att sådant föreläggande som meddelas enligt förevarandeparagraf skall läsas upp för sakägama vid sammanträde. Någon bestämmelse häromhar därför inte tagits upp i förevarande paragraf. Av samma skäl som anförts vid 5 §föreslår överlantmätaren i att föreläggande skall anslåsinte på kommunensanslagstavla utan pä plats som fastighetsbildningsmyndigheten efter sakägamashörande bestämmer. Föredraganden.Om föreläggandet anslås på kommunens anslagstavla, torde kännedomen omföreläggandet få större spridning än om det bara anslås på plats inom eller inärheten av förrättningsområdet. I övrigt kan hänvisas till vad jag har anförtvid 5 §. Idenna paragraf meddelas bestämmelser om den fortsatta behandlingen av anmäldaäganderättsanspråk. Paragrafen motsvarar 7 § första och andra styckena ÄUL ochde ändringar som föresläs är bara av redaktionell natur. Iparagrafen görs visst undantag från bestämmelserna i 6 och 7 §§.