prop · FU031 · 1971-12-31 00:00:00 — I verksamheten skall också ingå att följa och stimulera dentekniska utvecklingen inomsmåskeppsfarten. Rådgivningen blir härigenom det centrala och lånestödetett komplement till denna. Utredningen erinrar om att den enligtsina direktiv haft att överväga, huruvida gmnderna för långivningen iframtiden bör ändras till att överensstämma med de riktiinjer som gäller förföretagarföreningarna. En sådan förening finns i varje län. 1971:1 Bilaga 8 Komimunikationsdepartementet 216 eningar,och medlemmarna är främst företagare inom industri och hantverk,sammanslutningar av sådana företag samt kommuner och landsting. Staten ochvederbörande landstingskommun har tillsammans majoritet i föreningamasstyrelser. Förenmgarnas uppgift är att främjalönsamheten för hantverk och småindustri. Detta sker dels genom rådgivning itekniska och ekonomiska frågor, dels genom kreditstöd främst med medel somstaten ställt till förfogande via statens liantverks- och industrilånefond. Räntanpå lånen är marknadsanpassad. Kreditstöd får endast då synnerliga skälföreligger beviljas, om sökanden kan erbjuda sådan säkerhet, att lån bör kunna utlämnas av enskildkreditinrättning enligt vedertagna bankmässiga grander. I vissa föreningar ärrådgivningen inriktad huvudsakligen på företagare som söker eUer harlån hos föreningen. Andra föreningar har byggt upp en omfattande allmänkonsultverksamhet. Denna del av verksamheten har delvis skett isamverkan med (), f. d. och industri.Tillsynen över låneverksamheten handhas av kommerskollegium. Utredningens förslag beträffandelånefondens framtida verksamhet överensstämmerprincipiellt nära med de angivna riktiinjerna för företagarföreningarnasåväl när det gäller rådgivningen som kreditstödet. Som framgått av den redogörelsenanses de egentliga småfartygen och de s. k. paragraffartygen inte längreattraktiva för svenska redare. Utredningen väntar sig i stället av olika skälen lönsam utveckling och nyetablering inom klasserna strax över bruttoupp till en dödvikt av 2 . Enligt utredningen är det därför inte lämpligt att begränsa den framtidakreditgivningen till fartyg med det högsta dräktighetsmått som nugäller. Om en storleksgräns visar sig behövligbör denna snarare knyta an tUl fartygets dödvikt än till brutto-dräktigheten.En stel gränsdragniing bör dock undvikas. Svårigheten att göra en entydigdefinition av vad söm är småskeppsfart enbart genom bestämning avfartygsstorleken anser utredningen tala för att begreppet småskeppsfart merabör knyta an tiU företaget/rederiet än till fartyget. Vägledande föravgränsningen får. a. vara föratom fartygets storlek och investeringensomfattning möjligheterna att tillgodose kreditbehoven på annat sätt. Utredningen anser, att liksom gällerför det statliga kreditstödet till hantverkoch småindustri lån inte bör beviljas, om sökanden som följd av säkerhetensart kan erhåUa lån från annat kreditinstitut. Större delen av nämndens långivning harhittills skett inom samma risklägen somSvenska och Skeppsfartens sekundär-lånekPLSsa dvs. upp tUl av fartygets värde trots att formella möjligheter funnits tiU lån ur lånefonden intUl av värdet. I samband med en omläggning av verksamheten anser utredningen,att krav 1971:1 Bilaga 8 217 intelängre bör uppehåUas på att lån skaU lämnas mot bästa säkerhet i det beställdaeller förvärvade fartyget. Allmänt bör gälla att lån skall ligga inom avdet värde, till vilket nämnden uppskattar fartyget. Utredningen räknar isammanhanget med att kan fartyg med ett värde upp tUl i varjefaU ca 7 mUj. ifrågakomma för belåning. Det kan inte föratsättas att ensmåredare i form av eget kapital kan svara för av en sådan investering. Inteckning skall liksom vad gäller debåda kassorna kunna belånas också i annatredaren tillhörigt fartyg. Om så visar sig nödvändigt, får fartygsinteckningenförstärkas genom borgen. skall lämna såväl primär- ochsekundärkrediter som krediter i högre riskläge.. Den i det följande föratsattaräntan gör det dock inte attraktivt att låna mot bästa säkerhet hos fonden.Primärlån bör tas i första hand hos . Utredningen har övervägt frågan, om enmaximigräns bör gälla för lån tUl visst fartyg eller viss redare. En sådan har dock inte ansetts börafastställas. Redan den ram lör omfattningen av låneverksamheten som sätts avstorleken av de inflytande amorteringarna 7 å 8 milj. kr. gör en sådan gräns överflödig. Lån över1 milj. kr. synes dock normalt inte böra lämnas. Räntan bör vara fast och Ugga 0,25 %högre än vad sekundärlånekassan skullebetinga sig för lånebeslutet. Det innebär en snedvridning av efterfrågan, om fonden ger likaeller bättre villkor iin sekundärlånekassan. Överräntan är ocksåmotiverad av det om än begränsadesolidariska ansvar låntagarna har för de båda kassornas förpliktelser. Lån skall enUgt utredningen liksom f.n. återbetalas , högst från första lyftningsdagen. Vissamorteringsfrihet bör kunna medges underhögst från första lyftningsdagen och vidare med högst isänder vid behov. Enligt nuvarande bestämmelser får lån till andrahandsköp intelämnas om fartygets ålder överstiger . Denna bestämmelse bör bibehållas.Utredningen har däremot inte ansett sig böra bibehålla kravet, att lån skallvara slutbetalat då sådant fartyg uppnåtten ålder . Amorteringstiden skulle, beroende på fartygets åldervid förvärvet, kunna utsträckas tills fartyget blivit högst . Den nya lånenämndenbör enligt utredningen placeras i , eftersom tyngdpunkten för den mindre skeppsfarten ligger påvästkusten. I finns redan och Skeppsfartenssekundärlånekassa. Det är enligt utredningen önskvärt att nämnden och kassomafår samma lokaler så att utbyte av tjänster kan ske vilket bör förbiUigaserviceverksamheten. För rådgivningsverksamheten i andra delarav landet bör kunna anlita företagarföreningarna. 1971:1 BUaga 8 218 a. företagsekonomiska frågor som kan komma i fråga bör i görligaste månSIFU anlitas. har en mycket liten organisation. Årskostnaden uppgår tiU ca 20 000kr. Ett genomförande av utredningens förslag medför ofrånkomligt ökadeadministrationskostnader. Utred ningen beräknar årskostnaden för statsverkettill . Mot dessa kostnader skall stäUas de ökade ränteintäkter förstatsverket som blir en följd av övergångentiU en marknadsanpassad ränta. Genom att utlåningsverksamheten förläggs tillett högre riskläge kan emellertid kreditförluster uppstå. uppfattning bör dock tillsammantaget belastningen på budgeteninte öka. Mot kostnadema bör därutöver kunna stäUas vissaintäkter i form av konsultarvoden m. m. Utredningens redogörelse för utvecklingen av den svenska småskeppsfartenunder efterkrigstiden, dess betydelsepå transportmarknaden, konkurrensläget, de ekonomiska betingelserna förnäringen och bedömningarna av den sannolikafortsatta utvecklingen i olika hänseendenvitsordas allmänt av de remissinstanser som närmare berört dessa frågor.Sjöfartsverket framhåller att i flera länder i nord- och harsmåskeppsfarten präglats av återkommandelönsamhetskriser. De ekonomiska problemen för näringen har i flera länder varitså stora att statsmakterna funnit nödvändigt vidta stödåtgärder av olika slag,främst i form av finansieringshjälp, såsom lånegarantier, räntesubventionersamt lättnader i skatte- och avskrivningsregler. Åtgärdema från de enskildastaternas sida har ytterligare bidragit till att skärpa konkurrenssitaationensmåfartygsflottpma emellan. Den svenska småskeppsfarten har särskilt undersenare år haft svårigheter att hävda sig iden intemationella konkurrensen. De utiändska fartygens andel avvaratransporterna på har ökat successivt. mindre skeppsfarten lämnar.en redogörelse för sin hittiUsvarande verksamhet och anför bl. a. att nämnden vidlångivningen sökt främja tillkomsten av nya och mer effektiva typer avfartyg inom tonnagegrappen under bratto. Lån har sålunda lämnats förbl. a. kylfartyg, gastankfartyg, specialfartyg för flytande kemikalier samt förfartyg med anordningar för snabbare och säkrare hantering av godset. har vidare av nybyggenaoch av andrahandsköpen från utiändska redare finansierats med hjälp avlån från lånef(Dnden. Rederiföreningenför mindre fartyg anser att det svenska mindre Prop.1971:1 Bilaga 8 219 tonnaget hittUls i och för sig har hävdat sigväl i konkurrensen med andra nordeuropeiska länders fartyg. Här spelar främstkunnigheten i skötseln av transportema en stor roll. Från befraktarhåU har detvid flera tiUfällen också klart uttalats, att man föredrar svenska fartyg, pågrund av den omsorg fartygens besättningar lägger ner på att godset skallkomma oskadat till bestämmelseorten. a. detta har medfört att svenskasmåfartyg har visat sig attraktiva för utländska tidsbefrak-tare. När det gäller behovet av fortsatt stöd åt den svenskasmåskeppsfarten är det stora flertaletremissinstanser ense med utredningen. Statskontoret anför aUmänt att såvittkan bedömas har lånefonden fyllt och fyller alltjämt ett behov. ,statens mindre skeppsfarten och Rederiförehingen för mindrefartyg anför sammanfattningsvis att mot bakgrand av det mindre tonnagetsdirekta och kompletterande uppgifter i landets transportapparat är det ettstarkt samhälleligt intresse att det mindre och medelstora tonnaget bibehållsoch förnyas. Enligt motiverar rådande förhållanden påfraktmarknaden, att statens engagemang beträffande det mindre tonnaget i varjefaU inte reduceras utan kvarstår och om möjligt förstärks. LO understryker ocksåutredningens påpekande att den mindre skeppsfarten även i fortsättningen har enviktig roll att spela. En starkare strakturanpassning krävs dock för attförbättra lönsamheten så att de mindre fartygen kan fylla sin lokalatransportuppgift som komplement till den alltmer koncentrerade fjärrtrafikén. Enligt Svenska sjöfolksförbundetär förekomsten av svenskt småton-nage av väsentlig betydelse inte minst frånkonkurrenssynpunkt i förhållande till den allt mer ökande lastbilstrafiken.Liksom andra remissinstanser anser förbundet det angeläget att stödja näringenäven med tanke på arbetsbristen vid varven. Dessutom, bereds inte bara svenskasjömän utan även transport- och speditionsarbetare sysselsättning. ochhandelskamrarna i , och finner det vara motiverat attstödja den mindre skeppsfarten bl. a. på grand av att den utgör en viktigrekryteringsbas för storsjöfarten. ÖB, ,statens mindre skeppsfarten, transportnämnden.Rederiföreningen för mindre fartyg och hav i sina yttrandenbl. a. också anfört beredskapsskäl för ett fortsatt stöd till den mindreskeppsfarten. ifrågasätter behovet av en framtida stödverksamhet och ärdärmed den enda remissinstans som förordar en successiv avveckling av den nuvarandestatliga kreditgivningen. Verket anser sålunda att ett bibehållande avlånefonden inte förefaller överens- Prop.1971:1 Bilaga 8 Koimmunikationsdepartementet 220 stämma med de trafikpolitiska strävandena istort. Vid konkurrens på lika viUkor mellan de olika trafikmedlen skall intenågon subventionering av sjöfarten förekomma. Vidare anser verket att dendåUga lönsamheten inom den mindre skeppsfarten inte i så stor utsträckningberor på otillfredsställande lånemöjligheter utan har mer fundamentala orsakersåsom konkurrens från stora fartyg, lönemas genomslag i kostnadema på mindrefartyg och landtransportmedlens utveckling. Verket påpekar dock att det vidsitt ställningstagande inte gått in på någon bedömning av social natur såsombeträffande den eventuella uppkomsten av sysselsättningsproblem o. d. , som iövrigt inte har funnit anledning att ta ställning tiU utrednuigens förslag,erinrar om att utformningen av stödet till den mindre skeppsfarten inte får sesisolerad från trafikpolitikens allmänna målsättning. I fråga om inriktningen av det framtida stödetråder i viss utsträckning delade meningar bland remissinstanserna. Utredningens förslag attstödet inom ramen för statens lånenämnds för den mindreskeppsfarten verksamhet bör koncentreras mera tUl rådgivning med kreditstödsom kompletterande möjlighet mottas dock positivt av flertaletremissinstanser, nämligen , , statskontoret,kommerskollegium, transportnämnden, TCO, LO, . Svenska sjöfolksförbundet.Näringslivets trafikdelegation, handelskamrarna i , och Strömma kanal. understrykerutredningens ståndpunkt att rådgivningen åtminstone bör varakostnadsfri. anser att upplysningsverksamheten början bör bedrivas på försök. I fråga omlåneverksamheten uttalar Strömma kanal allmänt attutredningen genomgående endast har tagit hänsyn till lasttrafiken. Lånefondensstadgar utesluter inte långivning för finansie-rig av mindre passagerarfartygmen detta har inte förekommit. Bolaget hävdar att skärgårdsbåtarna utgör ett både bekvämt, snabbt och pålitligt altemativ till den egna bileneller den kollektiva vägtrafiken i våra skärgårdar. Man kräver därför attrederier som bedriver passagerartrafik ges möjligheter att på samma villkor somlasttrafiken ta upp lån för nybyggnation och modemisering. Några remissinstanser somi och för sig är positiva till ett fortsatt stöd åt den mindre skeppsfarten haren uppfattning om organisationsformen eller om utformningen av stödet somskiljer sig både från utredningens förslag och från den nuvarande ordningen.Statens institut för hantverk och industri och Företagareföreningarnas förbundifråga- Prop.1971:1 Bilaga 8 221 sätter sålunda om småskeppsfarten i förhåUandetiU övrig mindre och medelstor företagsamhet är en så speciell näringsgren attdet krävs en särskUd handha rådgivnings- och låneverksamheten fördenna bransch. Dessa instanser anser att nämndens arbetsuppgifter ryms inomföretagarföreningamas ordinarie verksamhetsområde och därför bör kunna övertasav dessa. Liknande synpunkter anförs av , somframhåUer dels att verksamheten skulle vinna på en decentralisering, dels attökade resurser kan ställas tUl förfogande om verksamheten inordnas iföretagarföreningsorganisationen. Kommerskollegiumifrågasätter, om inte ett system med kreditgarantier är att föredra framförnuvarande ordning med direktlån. Garantilån innebär enklare administration ochövervakning samt ger likformighet med övrigt industristöd. En grupp remissinstanserfinner dock omläggningen av stödet åt småskeppsfarten främst när det gäUerkreditgivningen mer eller mindre opåkallad, nämligen ÖB, statens lånenämndför den mindre skeppsfarten, och Rederiföreningenför mindre fartyg. ÖB anser att när utredningen väljer att ändra inriktningenav stödet åt den mindre skeppsfarten förkastar man en mera motiveradövergång tUl ett rent subventionssystem. Någon form av differentierat stöd alltefter storleksklass på fartyg borde utgå för att stimulera redarna attanskaffa fartyg i de mindre storleksklassema. Betydelsen av dessa fartyg somhjälpfartyg i den basorganisationen vid beredskapshöjning och krig ärenligt överbefälhavaren mycket stor. De övriga fraktar att en omläggning i enlighetmed utredningens förslag kommer att medföra att de lånesökande som hänvisasatt täcka hela eller större delen av sitt kreditbehov hos skeppshypotekskassanoch sekundärlånekassan får vidkännas en inte obetydlig försämring av denservice nämnden har lämnat. Snabbheten och smidigheten ihandläggningen av ärendena anses vidare komma att gå förlorad då kassoma ärtvungna att placera lånen på obligationsmarknaden innan definitivt besked kanlämnas den lånesökande. Utredningens förslag atti samband med omläggningen av lånenämndens verksamhet avskaffa den nuvarande övre dräktighetsgränsen. på 500 tonbrutto för lån ur lånefonden harvunnit anslutning hos flertalet remissinstanser, nämligen ,kommerskollegium, statens mindre skeppsfarten,transportnämnden, . Företagareföreningarnas förbund.Svenska bankföreningen. förmindre fartyg, , folks förbundet.Näringslivets trafikdelegation och handelskamrarna i , ochKarlstad. Delade meningar råderdock om hur man i fortsättningen skall definiera begreppet småskeppsfart.Sjöfartsverket, transportnämnden, Sven- 1971:1 Bilaga 8 222 skasparbanksföreningen och anser att fartyg med endödvikt på upp tiU ca bör kunna erhålla kreditstöd. mindre fartyg anser också denna avgräns-ning lämpUg och påpekar att IMCO antagitett förslag till nya skeppsmätningsregler som gör im gällande 500-tonsgräns inaktuell. är av samma uppfattning men pekarsamtidigt på möjligheten att i likhet medde nederländska mätningsbestäm-melsema definiera småfartyg som fartyg som mäterhögst 75 m mellan perpendiklama. redovisaringående nackdelama med nuvarandebrattogräns, som bl. a. hai lett till en onödig begränsning av besättningarnasbostadsstandard, och framhåller att endast en definition som hänför sig tUlfartyget innebär att begreppet mindre skeppsfart helt täcks. Föreningen anser att avgränsningen klart bör framgå avkun-' görelsens text. Liknande synpunkter anförs av ,som pekar på att kassan kan komma att bevilja lån'till fartyg där tveksamhetråder om statens mindre skeppsfarten räknar fartyget tiU mindre eller större skeppsfart: Kommerskollegiumoch statens mindre skeppsfarten anser i likhet med utredningen att kreditgivningen mera bör anknyta till företaget/rederiet än till fartygets storlek. Kollegiet understryker dock vikten av att vid prövning av låneansökande företagsekonomiska betingelsema för investeringen i första hand blirklarlagda. Flera remissinstanser har anförtsynpunkter på utredningens förslag när detgäller villkoren i övrigt för kreditgivning ur fonden. Liksom utredningen är positivt till att lån i fortsättningenges i något högre ris k lägen. Verket påpekar att fonden ' trots de formella möjlighetema ätt ge lån på av fartygsvärdet hittUls i stor utsträckning inskränkt sig till att ge primärkrediter. Även ansluter sigtill detta förslag. Föreningen väntar docken förskjutning mot tertiär långivning ur lånefonden och finner detdärför angeläget att och sekundärlånekassan i samband medomläggningen får tillräckliga resurser för att kunna överta fondenshittillsvarande uppgift som bottenfinansiär. För övrigt skiljer sig en del försäkrinjjsbolags villkor i fråga omrisktäckning, varför föreningen anser att en bestämmelse bör införas iförfattningstexten som anger hur ett fartyg skall försäkras för att kunnabelånas i fonden. Några remissinstanser statskontoret,och statens lånenämndför den mindre skeppsfarten är däremot kritiska mot förslaget att lånskaU kunna lämnas intill mot f. n. nv ett fartygs värde.Statskontoret anser att risken för ekonomisk förlust ökar Prop.1971:1 Bilaga 8 223 i sådant faU. BevUjandet av toppkrediter medsådana risker blir beroende av statens lånenämnds för den mindre skeppsfartenkännedom om låntagarens person och rörelsens utveckling. Riksrevisionsverketanser att om statsmakterna väljer att bibehålla lånefonden bör kravet på attlån skaU lämnas mot bästa säkerhet upprätthållas. Av Sverigesredareförenings yttrande framgår allmänt att föreningen helst ser att de s.k. villkorliga lånen behålles som stödform. Föreningen understryker dessa låns värdeför de medelstora rederiernas möjligheter att modemisera och anser att dennalåneform om möjligt bör ökas. Även statskontoret och statens skeppsfarten förordar en ökad villkorlig kreditgivning. Förslaget att en marknadsanpassad ränta skall tillämpas för lån ur fonden biträds av LO, . Svenska sparbanksföreningenoch Näringslivets trafikdelegation. Trafikdelegationen motiverar sittställningstagande med att den föreslagna räntan undanröjer detsubventionsmoment som ligger i nuvarande räntesättning och inriktarlåneefterfrågan i första hand på de två för skeppsfarten särskilt avseddakassoma. Vissa remissinstanser ärdock kritiska mot en ändring av gällande räntebestämmelser. Statskontoret anseratt detta inte bör ske, såvida inte låneverksamheten omläggs efter de principersom gäller för hantverk och småindustri. Man framhåller att den s. k.normalräntan ligger under marknadsräntan i tider med högt ränteläge men överräntan för likvärdiga lån när ränteläget är lågt. , statens lånenämndför den mindre skeppsfarten. för mindre fartyg och vUl även att normalräntan bibehålls. förordar en fast räntesats av . Utredningens förslagbeträffande amorteringsvillkoren kritiserasockså från vissa håll. Statskontoret, statens mindreskeppsfarten. för mindre fartyg och önskar längre amorteringstid. De två sistnämnda som en lämplig amorteringstid. anserliksom handelskamrarna i , och , att amorteringsfriheteninte bör begränsas till av lånets löptid utan att låntagarensjälv bör få välja vilka han önskar utnyttja denna frihet. Därigenom nåsen bättre anpassning tUl konjunkturförhållandena. Sveriges redareföreningdelar denna uppfattning, medan går ett steg längreoch föreslår tre valfria år för vilka anstånd med återbetalningen kan lämnas. I anslutning tiUutredningens uttalanden om den framtida långivningens omfattning 7 å 8 milj.kr. framhåller flera instanseratt detta är en otillräcklig volym. anser fondens nuvarandeutiåningskapacitet klart otillräcklig och 1971:1 Bilaga 8 Konununikationsdepartementet 224 föratt inte försämra näringens förutsättningar bör fonden förstärkas så att lån på tillsammans minst 25 milj. kr. per årkan beviljas. Den föreslagna lokaliseringen av den utökade lånenämndentill biträds av bl. a.., . för mindre fartyg ochSvenska sjöfolksförbundet.Rederiföreningen anser dock att någon samman-flyttning medskeppshypotekskassan och sekundärlånekassan inte bör ske. Svenskaskeppshypotekskassan är av samma uppfattning och tvivlar på lönsamheten i ensådan åtgärd. Kassans lokaler anses f. n. vara väl avpassade för verksamhetenoch mer än ytterligare en person kan inte beredas plats utan att kostnadernaökar. Invändningar mot enflyttning av statens mindre skeppsfarten till anförs avFöretagareföreningarnas förbund och vUka i ställetönskar en förläggning av verksamheten tUlde befintiiga företagarföreningarna. En sådan decentralisering av verksamhetenskuUe dels underlätta för redarna att utnyttja stödet, dels öka deresurser som kan ställas till förfogande för att genomföra programmet. Det kreditstöd som samhället lämnar denmindre skeppsfarten utgår främst genom lån ur statens lånefond för den mindreskeppsfarten. Fonden inrättades för att underlätta en från allmänna synpunkterönskvärd förnyelse av svenska fartyg med en bruttodräktighet av högst 500registerton. Sedan fondens tillkomst har vUlkoren för långivningen ändrats för attbättre svara mot den mindre skeppsfartens behov och förbättra näringensmöjligheter att hävda sig i en hårdnande konkurrens från utländskt småtonnage. utgår lån ur fonden tUl ny- och ombyggnadsamt anskaffning i andrahand av fartyg med en dräktighet av högst brutto. Endast om särskildaskäl föreligger får dock lån utgå till fartyg över300 ton bratto. Lånebeloppet får uppgå tiU högst av det överenskomnapriset vid nybyggnad och förvärv i andra hand resp. av värdet av fartygetefter ombyggnad. Lånetiden är maximalt . Dock gäller att lån tillandrahandsfönrärv inte får lämnas än tiU dess fartyget nått enålder av högst . Om särskilda skäl föreligger, kan amorteringsfrihetmedges under längst av ett låns löptid. Räntan på utlämnadelån motsvarar statens normallåneränta.Prövningen av kreditansökningar handhas av en särskild nämnd, lånenämndenför den mindre skejipsfarten. Avsikten har sålunda varit att primärtinrikta låneverksamheten på att stödja det egentUga småtonnaget, till vilketvid slutet av 1950-ta-let i huvudsak hänfördes tonnage upp till ca 400 tondödvikt, motsvarande ca bratto. 1971:1 Bilaga 8 225 De efter hand anpassade och förbättradelånevUlkoren i förening med ett successivt ökat låneutrymme har utan tvekaninneburit ett värdefullt stöd åt den mindre skeppsfarten. Utvecklingen hardock medfört, att långivningen tiU fartygom högst bratto som primär målsättning framstått somorealistisk. har intresset från redarnas sida sålundanästan uteslutande inriktats på fartyg nära den övre dräktighetsgränsen 500 tonbratto. Detta har berott dels på förändringar i den mindre skeppsfartensmarknadsbetingelser som verkat i riktning mot ett större tormage, dels bl. a.på vidtagna skärp-nmgar i den sjöfartssociala lagstiftningen.