prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — terligareell beslut, nämligen lokal skattemyndighets debitering av skalt eller avgift pågrundval av taxeringsresultatel. Båda dessa beslutsformer skyddas avstraffbestämmelsen. Detsamma gäller de socialpolitiska arbetsgivaravgifternadär först bestämmer avgiftsunderlaget och därefterfastställer avgiftens storlek. Storlekenav de indirekta skatterna mervärdeskatten och punktskatterna bestäms pågrundval av de uppgifter som de skattskyldiga lämnar i samband med eller i näraanslutning lill betalning av skattebeloppen, I regel rör det sig här inle omnågot formligt fallat beslut utan skatten anses fastställd preliminärt ienlighet med uppgifter som den skattskyldige lämnat i sin deklaration. Enligtden normala ordningen blir ett sådant preliminärt beslut efter en viss lid altanse som slutligt, Hai* deklaration inte avgetts eller framkommer senareomständigheter som föranleder ändring av ett sådant "automatiskt" preliminärt eller slutligt beslut meddelar dockbeskattningsmyndigheten ett faktiskt beslut om skattens eller avgiftensstorlek. Också ett beslut av detta slag kan vara preliminärt eller slutligt.Ett faktiskt slutligt beslut kan meddelas också på den skattskyldigessärskilda begäran. Alla de nu nämnda beslutsformerna ingår i begreppet"beslut i fråga om skatt eller avgift". Viden del beskattningsformer bestäms vanligen skattens storlek i del enskildafallet efter i förväg angivna schablonmässiga grunder. Här avses i första handden preliminära A-skatten enligt UF samt sjömansskatten. Arbetsgivarens ellerredarens inbetalning av verkställda skalleavdrag för anställd eller vilka avdrag görs med ledning av debetsedel eller annan handling och särskiltutfärdade tabeller för skatteavdrag medför således normalt inte någotsärskilt beslut från myndighatens sida. Sådant beslut förekommer dock ibland.Det kan vid revision eller annan undersökning av arbetsgivares lönebokföringvisa sig alt tidigare inbetalningar av anstäUdas skallemedel skett med förlåga belopp. Myndigheten bestämmer då i ett särskilt beslut om storleken av debelopp som rätteligen skulle ha betalats. Därvid kan arbetsgivaren ellerredaren genom att lämna oriklig uppgift söka få myndigheten att beräknaskatteskulden till ett för lågt belopp. Särskilt beslut förekommer också viddebitering av preliminär B-skatt. Denna bestäms oftast ulan särskild prövningmed hänsyn till den skattskyldiges laxering men kan ocksåfastställas särskilt på grundval av de uppgifter som den skattskyldige lämnar ipreliminär självdeklaration. Vidare fattas ett särskilt beslut om storleken avpreliminär skatt vid ansökan om jämkning av skatt ra. Särskilda beslut av deslag sora nu nämnts omfattas i princip av gärningsbeskrivningen. Avdet sagda framgår att handlingen måste ha avgetts altden kan påverka ett kommande beslut i fråga om skalt eller avgift ellermedföra ändring av ett tidigare fatlat beslut av sådant slag. Straffbarhetenhar således inte begränsats till skriftliga meddelanden som inges tillmyndighet i första instans. KungLMaj:ts proposition nr 1971 247 Dethar tidigare framhållits att det brottsliga handlandet skall rikta sig emot ettbeslut rörande storleken av en skall eller avgift. Andra beslut t. ex.anstånd med inbetalning av skatt m. m. omfattas inle av straffbestämmelsen.Arbetsgivare och redare som till uppbördsmyndighet lämnar vilseledande uppgiftvid redovisning av gjorda skatteavdrag något som i regel inte medför särskiltbeslut om skattebetalningens storlek från myndighetens sida kan emellertidunder vissa omständigheter straffas för uppbördsbrott enligt lagförslagets1012 §. Givetvisfaller inte heller en skatteberäkning av någon som inte är myndighet men sompå grund av lag eller författning har att uppträda i myndighets ställe understraffbestämmelsens tillämpningsområde. Det är således inte fråga omskattebedrägeri om oriktig uppgift lämnas till arbetsgivare eller redare, somhar alt uppbära anställdas eller sjömäns skatter. Arbetstagare eller somlämnar oriktig uppgift i sådant sammanhang föreslås i stället liksom igällande rätt bli bestraffade enligt särskilda föreskrifter i UF resp.förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Denavlämnade handlingen skall innehålla en oriklig uppgift. Därmed menas detsammasom i beskattningsförfattningarna uttrycks med "oriktig uppgift" och"oriktigt meddelande". I dessa begrepp ingår inte endast osann utanockså ofullständig uppgift, dvs. ett partiellt förtigande av sanningen. Vad somär oriktigt kan oftast avgöras genom en jämförelse mellan uppgiftema ihandlingen och de faktiska förhållandena. De oriktiga uppgifterna bestårvanligtvis av oriktiga sifferuppgifter i kombination med felaktiga ellerbristfälliga redogörelser för sakförhållanden som har betydelse för myndighetsbeslut i fråga om skalt eller avgift. Men även oriktiga sakuppgifter utanförbindelse med sifferuppgifter omfattas av gärningsbeskrivningen, såsom oriktiguppgift i fråga om civilstånd eller till vilket slag, t. ex. A-inkomst ellerB-inkomst, en inkomst är hänförlig. innehålleren ingiven handling ett yrkande eller en värdeuppskattning, som står i stridmed gällande normer, föreligger inte oriklig uppgift under förutsättning att deobjektiva omständigheterna som yrkandet eller värdeuppskattningen grundar sigpå är fullständigt eller rikligt redovisade. däremot grunderna föryrkandet eller värdeuppskattningen på ett missvisande sätt en oriktig ellerofullständig redogörelse för bakomliggande sakförhållanden kan det bli frågaom ansvar för skattebedrägeri. EffektetLAnsvar för skattebedrägeri inträder först sedan myndighet har påfört någon enför låg skatt eller avgift eller tillgodoräknat någon en skatt eller avgift medför högt belopp. Brottet skall således anses fullbordat dåbeslut fattats om debitering eller kreditering av skatt eller avgift till detallmännas nackdel. Beslutet kan vara preUminärt eller slutligt. Om beslutetvunnit laga kraft spelar i och för sig ingen roll för ansvarsbedömningen.Eftersom skattebedrägeriet är ett effektbrott finns dock an- 248 KungL Maj:ts proposition nr 1971 ledningatt förvänta att den allmänna domstolen avvaktar lagakraftägande beslut ibeskattningsfrågan innan ansvarsmålet avgörs. Närdet gäller gämingar som riktar sig mot beslut i första instans såvitt det rörinkomst- och förmögenhetsskatterna är brottet fullbordat när lokalskattemyndighet underskriver stommen till debiteringslängden, eftersom längdenanses upprättad först . Detsamma gäller övriga skatter ochavgifter som förs upp i debiteringslängden, exempelvis s, k, skattedebiteradarbetsgivaravgift. Beträffande andra skatter och avgifter är brottet fullbordatden dag när debitering eller kreditering skett i det enskilda fallet, I detta sammanhang böruppmärksammas att den som inom behörig tid inger deklaration med oriktiguppgift rörande mervärdeskatt eller punktskatt regelmässigt ådrar sig ansvar förskattebedrägeri så snart som deklarationen inkommit till behörig myndighet,eftersom preliminärt beslut anses fattat i enlighet med denskattskyldiges beräkning av skattens storlek i den ingivnadeklarationshandlingen, I andra fall anses brottet fullbordat först närbeskattningsmyndigheten fatlat ett faktiskt debiterings- ellerkrediteringsbeslut oavsett om detta är preliminärt eller slutligt. Nären handling med oriktig uppgift insänds i samband med besvär över underinstansbeslut eller i anslutning till en pågående eller väntad process i överinstansbör ansvar för skattebedrägeri inträda när debitering eller kreditering skerhos överinstansen eller av särskild myndighet på grundval av sådan instansbeslut. Vanligtvisbör en persons angrepp mot ett och samma beslut ses som ett brott även om dettasker genom avlämnande av flera skriftliga meddelanden, såvida dessa avseroriktig uppgift rörande ett och samma förhållande. Det synes under liknandeförutsättningar kunna uppkomma situationer då avgivande av en handling lillförsta instans och en senare handling till högre instans bör betraktas som ettbrott under den självklara förutsättningen att båda handlingarna rör sammabeskaltningsperiod. I annat fall torde brotts-flerliet böra anses föreligga. Det skatte- elleravgiftsbelopp som undandragits det allmänna genom det felaktiga debilerings-eller krediteringsbeslutet måste kunna bestämmas med visshet eller åtminstonemed till visshet gränsande sannolikhet. Storleken av detta belopp har nämligenavgörande betydelse vid prövningen av brottets svårhetsgrad. Varjebeskattningsperiod skall därvid behandlas för sig. Om exempelvis enskattskyldig till inkomstskatt undanhåller en viss inläkt under elt år men ettsenare år redovisar riktiga inkomster med till-lägg av tidigare undanhålletbelopp, utesluter detta inte ansvar för . Förfarandet kan i ochför sig inle betraktas som frivilligt tillbakaträdande enligt 14 § ilagförslaget. Samma betraktelsesätt skall givetvis anläggas på bokföringsmässigatransaktioner, som oriktigt förskjuter netto- KungLMaj:ts proposition nr 1971 249 vinsti förvärvskällan tidsmässigt sett. Även om gärningsmannen har menat attåstadkomma endast en temporär skattevinst inträder således ansvar förskattebedrägeri. Idetta sammanhang finns det anledning alt något beröra det s. k.kvitt-ningsproblemet. Kvittningsinvändningarfrån den skattskyldiges sida godtas i regel i beskattningsprocessen. Harexempelvis en skattskyldig i sin deklaration utelämnat en viss intäkt får hansåledes i efterhand avräkna tidigare inte utnyttjade avdrag mot denna intäktoch detta oavsett om det föreligger något samband mellan intäkten ochavdragsyrkandet. Självfallet beaktas avdrags-beloppet även till den del detöverstiger den utelämnade intäkten. Enligtgällande praxis i skattebrottmål godtas däremot i efterhand dvs. efterbrottsuppläckten framställda kviltningsanspråk från gärningsmannens sidaendast om del finns ett nära samband mellan de belopp som han önskar fåavräknade mot varandra. Det typiska fallet när avräkning tillåts föreUgger närden skattskyldige i sin deklaration inte redovisat en viss intäkt men inteheller gjort avdrag för kostnader som hänför sig till denna intäktsförvärvande. Det rör sig här inte om någon kvittning i egentlig mening utan omberäkning av elt nettobelopp. Iprincip synes ursprungligen inte framställda invändningar, som medför ettgynnsammare beskaltningsresullat för den skattskyldige och som godtagits ellerkan godtas i beskattningsprocessen, böra beaktas i ansvarsmålet under denförutsättningen att gärningsmannen inte kan misstänkas för att ha haft eltskattebedrägligt syfte genom att först efter brottsuppläckten göra invändningav detta slag. Det sagda innebär att s. k. kvittning i skattebrottmål börbehandlas efter i stort sett samma principer som gäller för de allmänstraffrältsligaförmögenhetsbrotten. Därmed blir den straffrältsMga prövningen av en s. k.kvittningsinvändning en bevisfråga och kommer i bättre överensstämmelse med degrundsatser som gäller inom den allmänna straffrätten på liknandebrottsområden. Orsakssammanhanget.Från objektiv synpunkt krävs slutligen orsakssammanhang s. k. kausalitet mellan den orikliga uppgiften och effekten. Uppgiften skall ha "föranlett"att skatt eller avgift påförs med för lågt belopp eller tillgodoräknas med förhögt belopp. Ansvarför skattebedrägeri kan således komma i fråga endast oriktiga uppgiftenär en tillräcklig förutsättning för ett felaktigt beslut från myndighetens sidai det aktuella fallet. Liksom vid de allmänstraffrältsliga effektbrotten saknardärvid i princip andra faktorer, som kanske inverkat starkare påhändelseförloppet och effekten, egentlig betydelse för ansvarsfrågan. Dennagrundsats bör gälla även om effekten på grund av beskattningsförfarandetsutformning inte står i direkt tidssammanhang med det brottsliga handlandet.Kravet att den oriktiga uppgiften skall orsaka ett fel- Maj:ts proposition nr 1971 aktigtbeslut, som innebär skattevinst för den enskilde, får nämligen inte fattas såsträngt att ansvar skall vara uteslutet om effekten inte inträder . Uppsåtet.I subjektivt hänseende fordras att gärningsmannen har handlat uppsåtligen.Uppsåtet skall täcka samtliga objektiva brottsförutsättningar. Eventuelltuppsåt är tillräckligt. Här föreligger inle någon ändring i förhåUandet tillgällande rätt. Gärningsmannen skallsåledes då han avger handlingen ha vetat att den skulleanvändas till ledning för myndighets beslut i fråga om skatt eller avgift. Hanmåste också ha insett att handlingen innehöll oriktig uppgift. Det måste kunnaantas att full visshet hos gärningsmannen att uppgiften skulle kunna orsakaett felaktigt beslut från myndighetens sida inte skulle ha avhållit honom frånatt inge handlingen i fråga. Däremot är det inte nödvändigt att han har enexakt uppfattning om storleken av det belopp, som genom hans förfarandeundandragits det allmänna. Inte heller behöver han ha fullt klart för sig vilkaskatter eller avgifter sora kommer att påverkas genom hans handlande.Undandragen folkpensionsavgift eller sjukförsäkringsavgift, vilka avgifterbeslutas med ledning av uppgifterna i de allmänna självdeklarationerna, skallsåledes inräknas i de skatte- och avgiftsbelopp, som inte påförts på grund avdet felaktiga beslutet, även om gärningsmannens uppsåt inte är inställt påjust dessa avgifter. Omdet brister i uppsåt i något av de hänseenden som här berörts kan det inte blifråga om ansvar för uppsåtligt brott. Däremot kan det bli möjligt att döma förvårdslös skatteuppgift enligt 8 § i förslaget, Straffbestämmelsenbehandlar skattebedrägeri, som på grund av omständigheterna får anses vararinga. Brottet, som kallas ringa skattebedrägeri, saknar motsvarighet igällande SkSL. Falskdeklarationsbrottet har nämligen inte indelats isvårhetsgrader. Till ringa brott hänförsfrämst gärningar som rör mindre skatte- och avgiftsbelopp. Någon bestämd gränsmot brott av s, k, normal svårhetsgrad kan inte anges. Beloppsgränsen måste bliberoende av förhållandena i det särskilda fallet. Allmänt sett bör dockbeloppsgränsen för åtal enligt denna paragraf ligga avsevärt högre än vad somgäller vid ringa förmögenhetsbrott enUgt BrB. Även andra objektiva omständigheterän beloppels storlek bör beaktas vid avgörandet om brottet är ringa. I likhetmed vad som gäller bedrägeribrott enligt BrB har ringa skattebedrägeri intestraffbelagts på försöksstadiet. Gärningar av typen otjänliga försök, som av eneller annan anledning "passerat" genom beskatlningskontrollen, bördärför kunna hänföras under be- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 251 greppetringa brott trots att det undanhållna skatte- eller avgiftsbeloppet inte ärobetydligt. Avsikten är att bestämmelsenom ringa skattebedrägeri skall tillämpas endast om det är påkallat av särskildaskäl. Detta framgår av åtalsbegräns-ningsregeln i 16 § lagförslaget. Innebördenav denna bestämmelse behandlas närmare i specialmotiveringen till nämndalagrum. Straffbestämmelseni denna paragraf avser skattebedrägeri, som är att anse som grovt. Brottetkallas grovt skattebedrägeri. Som tidigare nämnts har falskdeklarationsbrotteti gällande SkSL inte uppdelats i olika svårhetsgrader. Såtillvida innebär dennastraffbestämmelse en nyhet. Grovt skattebedrägeriskall enligt de i lagrummet angivna kvalifikationsfallen i regel föreligga omgärningen rör verkligt betydande belopp. Härmed menas den skatt eller avgiftsom undandragits det allmänna. Någon beloppsgräns kan inle anges men redanförfattningstexten visar att det måste röra sig om högre belopp än vad somgäller i den praxis som utbildat sig rörande förmögenhetsbrotten i BrB. Denandra kvalifikationsgrunden alt gärningen är av särskilt farlig art syftari första hand på gärningsmannens tillvägagångssätt. Den som använt falskhandling eller vilseledande bokföring kan ofta anses ha företagit en gärningav särskilt farlig art. Föreligger förfalskningsbrott bör det i allmänhet intefinnas anledning att jämsides med ett grovt skattebedrägeri också döma lillansvar för förfalskning. Lämpligen bör dock ett sådant brottsförfarande idomen betecknas som grovt skattebedrägeri medelst förfalskning. Om ocksåförfalskningsbrottet är grovt synes det däremot föreligga en konkurrenssituationmellan förevarande straffbestämmelse och bestämmelsen i 14 kap, 3 § BrB, Slutligen talas ilagrummet om att även annan synnerligen försvårande omständighet kan görabrottet grovt. Därmed menas i första hand väl planlagd skattebrottslighet medmånga personer inblandade. Det kan då finnas anledning att betrakta brottet somgrovt trots att de skatte- eller avgiftsbelopp som undanhållits i och för siginte behöver vara så betydande. Straffbestämmelsenavser ett underlåtenhetsbrott, som är en nyhet för den centralaskaltestrafflagstiflningen. Brottet, som kallas skalles vi n-d e 1, kan sägasutgöra elt komplement till skattebedrägeriet. I det föregående har redogjortsför de principiella skälen för att införa straffbestämmelser för passivitet avdel slag varom här är fråga. Delfinns f. n. inga bestämmelser i för den som underlåter att lämnaföreskrivna uppgifter till beskatlningsmyndighet. Däremot medför sådanunderlåtenhet i allmänhet ordningsstraff, penningböter om högst Maj:ts proposition nr 1971 Bestämmelser av detta slag finns i ett flertal författningar, t. ex. TF,MF, FF och AVGF. Föratt skattesvindel skall föreligga fordras att någon underlåter att avgedeklaration eller därmed jämförlig handling, till ledning för myndighets besluti fråga om skatt eller avgift för honom eller den han företräder. Underlåtenhetenskall vidare orsaka att skatten eller avgiften påförs med för lågt belopp. Somen ytterligare brottsförutsättning krävs att den deklarationsskyldigeförhållit sig passiv med avsikt att därigenom undandra skatt eller avgift. Tillskillnad från skattebedrägeri har straffbestäinmelsen för del passiva brottetutformats som ett brott med s. k. specialsubjekt. Del betyder att endast denuppgiftsskyldige kan dömas som gärningsman. Annan som medverkat tillpassiviteten kan dömas enbart för anstiftan eller medhjälp. Underlåtenheten.Den straffbara passiviteten består i att någon underlåter att avge deklarationeller annan därmed jämförlig handling. Med ut-lr3'cket "annan därmedjämförlig handling" avses en handling, som skall tjäna till ledning förmyndighets beslut i fråga om uppgiftslämnarens skall eller avgift men som i denförfattning som är tillämplig t. ex. AVGF inte benämns deklaration. Underlåtenhetentar sikte på total passivitet. Också den som lämnar enbart muntliga uppgiftertill myndigheten t. ex. vid ell telefonsamtal där han uppmanas att avgedeklaration får anses ha förhållit sig passiv i lagrummets mening. Den sominger en deklaration eller därmed jämförlig handling t. ex. en ej behörigenundertecknad deklaration bör däremot anses ha uppträtt aktivt oavsett om handlingens materiella innehåll är så bristfäl ligt att det inte har kunnat läggas lill grund för myndighetens beslut. I så dant fall får nämligen oriktig uppgift ha lämnats i enlighet med gärnings beskrivningen i 2 § lagförslaget. I begreppet "oriklig uppgift" ingårinte bara osann uppgift utan också ofullständig uppgift, dvs. ett förtigande av sanningen. Fall kan dock tänkas förekomma där den inkomna handlingen getts sådan utformning att den inte går att hänföra till visst skattesubjekt eller innehåller uppenbart orimliga påståenden. Det bör då anses att hand lingens ingivare förhållit sig passiv i lagrummets mening. Underlåtenhet altregistrera sig som skattskyldig omfattas inte av gärningsbeskrivningen. Enregistreringsanmälan avser visserligen bl. a. att underrättabeskaltningsmyndighel om skattesubjektels existens och imderlå-tenheten atlgöra anmälan kan därför indirekt medföra atl skalt undandras. En anmälan avdetta slag bör dock inte betraktas som en handling, avsedd till ledning förberäkning av skatt eller avgift. Vidare bör uppmärksammas att underlåtenhet altavge handling till ledning för beräkning av annans skatt t. ex. kontrolluppgift inte kan leda till ansvar för skattesvindel. Under- låtenhefsbrottet är som tidigare nämnts begränsat till sådan passivitet som KungLMaj:ts proposition nr 1971 253 medföratt uppgiftslämnaren eller den han enligt lag eller annan författning har attföreträda inte påförs någon skatt eller påförs en för låg skatt. Däremot kanden som underlåter att avge kontrolluppgift dömas till ansvar för medhjälp tillskattebrott eller i sista hand enligt speciella straffbestämmelser i vissabeskattningsförfattningar. Brottet är fullbordatförst sedan myndighet fattat beslut om påföring av skatten eller avgiften ellerskulle ha fattat ett sådant beslut om uppgiftsskyldigheten fullgjorts på ettriktigt sätt. Den som lämnat handling avi lagrummet avsett slag först sedan myndigheten beräknat eller bort beräknahans skatt eller avgift bör i princip kunna dömas för skattesvindel enligt dethär föreslagna lagrummet. En förutsättning är emellertid att hans förfarande inleinnefattar frivilligt tillbakaträdande från brott. Effekten.Ansvar för skattesvindel inträder först sedan skatten eller avgiften genom denuppgiftsskyldiges passivitet påförts med för lågt belopp. Såtillvidaöverensstämmer gärningsbeskrivningen med den som gäller för skattebedrägeri.Något tillgodoräknande med för högt belopp kominer av naturliga skäl inte ifråga i nu avsedda fall. I detta saramanhang bör nämnas att försök tillskattesvindel straffbelagts. Den som inger deklaration för . ?ent men dock föreden tidpunkt då myndigheten haft alt beräkna skatten eller avgiften kan ådrasig ansvar för försök till skattesvindel. Om exempelvis den somunderlåtit att deklarera sina inkoraster på skönsmässiga grunder åsätts entaxering som leder till högre skatt än som skulle ha fastställts om en riktigdeklaration hade avgetts, kan det givetvis inte anses atl skallen påförts medför lågt belopp. Fullbordat brott kommer i praktiken att föreligga endast ifall där man kan visa att skatten eller avgiften blivit för låg genomunderlåtenheten alt lämna föreskriven handling. Avsikten.Skatlesvindel har konstruerats som ett avsiktsbrott. Detta innebär alt denuppgiftsskyldige genom sin passivitet skall ha åsyftat att undandra skalleneller avgiften. En omständighet som talar för att sådan avsikt förelegal är t.ex. att en skattskyldig underlåtit att deklarera för en \iss beskattningsperiodoch det senare framkommer att han just haft osedvanligthöga inkomster. Avsikten lorde vidare vara klart uttalad om denuppgiflsskyldige exempelvis i mervärdeskattesammanhang underlåtit attdeklarera under flera beskaltningsperioder och det vid en senareeflergranskning visar sig att han haft omsättning till betydligt högre beloppän vad myndigheterna fastställt genom skönsmässigt fattade beslut. Kan inteavsikt styrkas blir underlåtenheten inte atl straffa enligt skattebroltslagen. Maj:ts proposition nr 1971 Straffbestämmelsenbehandlar skatlesvindel, som på grund av omständigheterna är att anse somringa. Brottet, som kallas ringa skatlesvindel, är en motsvarighet till detringa aktiva skattebrottet, ringa skattebedrägeri. Till ringa skattesvindelhänförs främst mer obetydliga belopp i undanhållen skalt eller avgift. Detbelopp det här är fråga om utgörs av differensen mellan den skatt eller avgift,som hade påförts om uppgiftsskyldigheten rätt fullgjorts och den som påförtstidigare, I del senare inbegrips givetvis också det fallet att någon påföringej skett, I huvudsak bör sammabeloppsgränser kunna tillämpas som vid avgränsningen mellan ringaskattebedrägeri och skattebedrägeri av s. k. normal svårhetsgrad. Liksomringa skattebedrägeri skall ringa skatlesvindel åtalas endast om det ärpåkallat av särskilda skäl. Denna fråga behandlas närmare under 16 §, Försöktill ringa skattesvindel har inte straffbelagts. Straffbestämmelsenriktar sig mot skatlesvindel, som skall anses som grov och motsvararbestämmelsen om grovt skattebedrägeri. Brottet kallas grov skattesvindel. De i lagrummet beskrivnaomständigheterna, som i regel bör medföra att brottet bedöms som grovt,överensstämmer helt med kvalifikationsexemplen i 4 § om grovt skattebedrägeri,och torde här inte kräva någon ytterligare kommentar.