prop · FU03164 · 1971-12-31 00:00:00 — Den föreslagna omläggningen kommerenligt UME:s bedömande sannolikt att medföra någon minskning av justerarnasarbetsuppgifter. verksamhet bör även i fortsättningen iprincip vara självfinansierande.I stort sett anser dock att samma personalstyrka som f. n. kommer attbehövas. Det anses dock inte osannolikt att justerarpersonalen kan minskasnågot. Fråganom justeringsväsendets organisation och lokalisering aktualiseras även isamband med den beslutade utflyttningen av MJV:s mynt-och medaljtUlverkning tiUEskilstuna (prop. 1971: 29, InU 1971: 15, rskr 1971: 196). framhåller attdet administrativa sammanförandet av avdelningen för mått och vikt med statensprovningsanstalt bör ske som utflyttningen av mynt- ochmedaljtillverkningen. Riksprototypen för kilogrammet, som förvaras hos MJV,bör enligt överföras till provningsanstalten. Detav framlagda förslaget till rättsUg reglering av mätning och vägning i formav en ramlagstiftning lägger åtskUUga nya befogenheter påjusteringsmyndigheten, som innebär utvidgningar av dess arbetsuppgifter.Sålunda kommer en del av den beslutsverksamhet med föreskrifter om justeringensom nu sker på departementsplanet att förläggas till den centralajusteringsmyndigheten. Handläggningen av justeringsfrågor får därigenom en iviss mån annan karaktär än f. n. a. kan svårbedömda avvägningsfrågor avbetydelse för allmänheten och näringslivet uppkomma. Vid dessa kanjusteringsmyndigheten få beakta synpunkter som inte har omedelbar anknytningtill myndighetens ämbetsområde utan måste inhämtas från andra myndigheter ochfrån företrädare för konsumenter, handel och industri. finner att justeringsmyndighetenbör ges möjlighet tiU kontinuerligt samråd med företrädare församhällsintressen som berörs av myndighetens beslut. När det gäUer avgörande avsärskilda frågor, bl. a. giltighetstid för justering av vågar och vikter,fordringar för godkännande av mätningsredskap, justerbarhet hos redskap ochmedgivande av undantag från justeringsbestämmelserna, föreslår därför attföreträdare för olika samhäUsintressen knyts till den centralajusteringsmyndigheten. Ledamöterna bör utses av Kungl. Maj:t ochomfatta representanter för industri, handel och konsumenter. Enmöjlighet att överbrygga den rådande splittringen på det metrologiska områdetär enligt att låta vissa metrologiska frågor beredas av särskUtsakkunniga. föreslår att ett metrologiskt råd med huvudsakligen rådgivandefunktioner inrättas. Ett sådant råd skulle kunna verka för en samordning inomdet mättekniska området och för en effektiv kontakt mellan olika nationella ochinternationella organ. Huvuduppgiften bör vara rådgivning, men rådet bör ävenkunna förmedla mättekniska uppdrag för olika praktiska behov och ge anvisningarom var reproducering av metrologiska enheter och kalibrering av mätredskap kanutföras. Som andra uppgifter för rådet nämner UMEatt följa utveckUngen på det metrologiska området och samla och förmedlainformationer om m'ättekniska resurser och specialkunskaper inte bara i Sverigeutan även utomlands, bl. a. inom de intemationella organen för mått och vikt iParis. I rådets verksamhet skulle vidare ingå bl. a. att överföra definitioneroch erfarenheter om måttenheter på svenska förhållanden. Som ett särskUtområde där rådets medverkan skulle vara påkallad nämner tillämpningen ochgenomförandet av SI. Det bör handha definhionerna avenheterna och lämna förslag till fastställande och reproducering av sådanaenheter. Irådet bör finnas representanter för industri, näringsliv, mättekniskainstitutioner och laboratorier samt högskolor och universitet. Administrativtbör rådet knytas till det statUga organ som främst svarar för metrologiskafrågor. Denna myndighet bör också utgöra rådets kansli. Det bör enligt ankomma på den myndighet som har att ansvara för handläggningen avmetrologiska frågor att avge förslag hur rådet närmare skall organiseras. Metrologiskacentralanstalter finns inte heller i de övriga nordiska länderna. anser detinte otänkbart att ett internordiskt samarbete i frågor som h'änger samman medcentralanstalternas verksamhet skulle medföra fördelar, t. ex. genom enfördelning mellan länderna av metrologisk verksamhet på vissa områden. Resursersom närmar sig de större ländernas skulle kanske därigenom kunna skapas. Avslutningsviserinrar om att utredning (I 1970: 14) för samordnad forskning den21 till chefen för industridepartementet överlämnat betänkandet (DsI 1970: 2) Samordnad teknisk forskning med bl. a. förslag om samordnande avresurserna för metrologin. I betänkandet föreslås åtgärder för att skapa enmetrologisk verksamhet i . Verksamheten föreslås fördelad på olikaorgan, som skall utnyttja befintliga personella och materiella resurser. Vissacentrala funktioner skall utövas av ett mätcentrum, knutet till styrelsen förteknisk utveckling. I organisationen ingår ett antal riksmätplatser för olikamåttenheter. Vid sidan härav föreslås att en nationalkommitté för metrologiinrättas för att fungera som ett rådgivande organ för mätcentrum. Kommitténskall ge råd i fråga om riksmätplatser, förändring av måttsystem, Sverigesrepresentation och ståndpunkt vid internationella metrologiska konferenser, m.m. framhåller att dess förslag utom såvitt gäller ledningen för denmetrologiska verksamheten i huvudsak stämmer överens med de förslag somframlagts av utredning för samordnad forskning. Det föreslagna sammanförandet av justeringsväsendet medstatens provningsanstalt tillstyrks eller lämnas utan erinran avremissinstanserna. Behovet av en samordning av de nuvarande institutionellaresurserna vitsordas aUmänt. Man anser att en lämplig kalibreringsverksam-hetkan byggas upp med provningsanstalten som central förvaltningsmyndighet. Förslaget att till justeringsmyndigheten knyta ett organmed företrädare för olika samhällsintressen har inte heller mött erinran.Konsumentinstitutet finner det värdefullt med ett sådant organ eftersom i övrigt innebär förändringar som berör såväl producenter,distributörer som konsumenter. om inrättande av ett metrologiskt råd för samordning inom mätteknikenoch för internationella kontakter har i allmänhet godtagits avremissinstanserna. Vissa av de hörda myndigheterna och organisationerna anseremellertid att rådet bör kopplas samman med den nationalkommitté för metrologisom föreslagits av utredning om samordnad forskning. Dennauppfattning har bl. a. statens provningsanstalt. förordar tillskapande av en nationalkommitté med ansvar under Kungl. Maj:tför internationellt representativa och nationeUt prioriterande uppgifter. och förfysik föreslår att, eftersom större delen av sakkunskapen inom metrologinfinns representerad hos nationalkommittén, i stället fÖr ett råd inrättas ennämnd hos denna. Ingenjörsvetenskapsakademienpåpekar att det tidigare föreslagits att ochIngenjörsvetenskapsakademien skulle bUda en nationalkommitté för metrologi, somskulle verka för samordning, underlätta kontakten mellan olika nationella ochinternationella organ och även vara kontaktorgan för den internationella byrånför mått och vikt i . föreslår att möjligheterna att sammanförarådet och nationalkommittén utreds. När det gäller synpunkter på rådets funktion ochsammansättning anser och att rådet bör knytasnära den primära kontrollinstitutionen. universitets matematisknaturvetenskapligafakultet betonar att rådet bör ha nära kontakt med ochIngenjörsvetenskapsakademien. Förenade fabriksverken och SAF m. fl. betonar vikten avatt rådet uppfattas som fullt objektivt och får en sådan sammansättning att riskenför snedprioriteringar meUan oUka fackområden kan undvikas. Flera renussinstanser föreslår också representation irådet för de tek- niskahögskolorna och samt vissa branschforskningsinstitut,fotogrammetrin, geodesin (vetenskapen om jordytans uppmätning), industrin m. m. del remissyttranden berörs behovet av tillräckliga resurser förprovningsanstaltens nya uppgifter. MJV framhåller att en frivillig justeringsverksamhetfordrar såv'äl goda tekniska och personella resurser som en god marknadsföringav dessa. MJV anser det rimUgt att staten tillhandahåller även sådan utrustningsom viktvagnar för provning av stora vågar. Med en god utrastning finns detenligt verkets uppfattning stora möjUgheter att få den icke justeringspliktiga mått-ochviktverksamheten att anlita justeringsmyndighetens tjänster och därigenom hållaen god standard. Det är vidare angefäget att justeringsmyndigheten får möjlighetatt studera förhållandena inom hela den legala metrologin såsom den vanligendefinieras i internationella sammanhang. Ekonomiskt inneb'är detta att denkostnadstäckning som karakteriserar justeringsverksamheten inte längrekan uppehållas. Verket förutsätter emellertid att nödvändiga ekonomiskaresurser ställs till justeringsmyndighetens förfogande för information omförhållandena inom i första hand den del av metrologin som ligger tUl grundför ekonomiska anspråk. OcksåIngenjörsvetenskapsakademien framhåller nödvändigheten av attprovningsanstalten redan från början ges resurser för rådgivning och assistanstill näringslivet i metrologiska frågor och i frågor som har anknytning tilljusteringsverksamheten. Provningsanstalten bör aktivt marknadsföra denfrivilliga redskapskontroll som krävs för att ge kvalitetskontrollen i tiUverkningsledetstadga och anknytning till offi-cieUt godkända kalibreringsnormer. Vidbedömningen av en fortgående förstärkning och utbyggnad av kalibreringsresursernamåste tas hänsyn till forsknings- och utvecklingsarbetet. Statensprovningsanstalt understryker att en satsning på ökade kollektiva resurser ärangelägen. Liknande synpunkter framförs av och tekniskafakulteten vid tekniska högskolan. Möjligheternatill internationell och nordisk samverkan beträffande kalibreringar som intekan utföras i påpekas av bl. a. , matematisk-naturvetenskapligafakulteten vid och tekniska fakulteten vid . Högskolan framhåller att begränsade finansiella resurser inom vartoch ett av de nordiska länderna torde omöjUggöra uppbyggande av nationellaprovningsinstitutioner av sådan tyngd att certifikatgivningen får ur industriellsynvinkel önskad effekt. Högskolan föreslår att officiella nordiska kontaktertas på ett tidigt stadium för en eventuell utbyggnad av statensprovningsanstalt till en nordisk provningsinstitution. Någraav remissinstanserna tar upp s'ärskUda frågor i anledning av överförandet avjusterings väsendet till statens provningsanstalt. MJVkommer den beslutade utflyttningen till att medföra svårigheter för denmetrologiska verksamheten. Verket anser att frågan om flyttningen ånyo börövervägas. Också tekniska fakulteten vid tekniska högskolan framhållersvårigheterna att organisera ett samarbete inom olika mättekniska områden, omden centrala förvaltningsmyndig heten flyttas till . I fråga om övergångsskedetframhåller MJV att genomförandet av den nya lagstiftningen medtillämpningsföreskrifter och sammanförandet av justeringsmyndigheten medstatens provningsanstalt fordrar en avservärd arbetsinsats på myndighetsplanet.Uppbyggnaden av den ändrade justeringsverksamheten bör enligt verkets meningföregås av ändringen av myndighetstillhörighet. Någon samtidig ändring av dendirekt med justeringsverksamheten sysselsatta personalen och dess arbetsuppgifterbehöver inte ske. Det särskilda organet med företrädare för samhället bör trädai funktion på ett tidigt stadium för att kunna ge synpunkter påtillämpningsföreskrifterna redan innan dessa trätt i kraft. 5 Departementschefen 5.1 Inledning En offentUgmått- och viktkontroll finns sedan gammalt i de flesta europeiska länder.Kontrollen är i allmänhet uppbyggd på likartat sätt men har olika räckvidd. Ivissa länder har lagstiftningen till syfte att skydda allmänheten mot undermåloch avser huvudsakligen mätning som sker i handeln. Med mätning avser jag häroch i det följande också vägning, om annat inte följer av sammanhanget. I endel länder omfattar kontrollen även mätning i samband med myndighetsutövning. Kontrollenkan också tiUgodose andra syften, t. ex. skydd för personlig säkerhet ochhälsa. Enligt den svenska lagen (1934: 162) om mått och vikt (LMV) skall iprincip justerat redskap användas vid all mätning som sker i handel och statligverksamhet för att ligga tiU grund för ekonomiskt anspråk. Detta innebär dockinte förbud mot försäljning av varor efter mått eller vikt utan föregåendemätning av varorna utan endast att om mätning sker, måste de redskap somanvänds vid mätningen vara justerade. Ännuvid lagens tillkomst försiggick huvudparten av detaljhandeln påtraditionellt sätt med uppmätning av varor i kundens närvaro. Försäljningen avvaror i färdigförpackat skick hade då en förhållandevis liten omfattning.Numera dominerar försäljningen av färdigförpackade varor helt när det gäller dagligvarorna.Av Uvsmedel som kostnadsmässigt uppgår tUl omkring 1/3 av genomsnittsfamUjenskonsumtion torde närmare 90 Vo försäljas i färdigförpackat skick. Påmotsvarande s'ätt saluförs i stor utsträckning andra dagligvaror, bl. hygieniskapreparat, rengöringsmedel och färger. Åtskilliga skäl talar för att denna förs'äljningsformkommer att utvecklas ytterligare, eftersom den visat sig ha väsentligafördelar framför lösviktsförsäljningen för både handeln och de enskUdakonsumenterna. Manhar sålunda enligt min uppfattning anledning räkna med att försäljningsformenmed färdigförpackade varor kommer att prägla detaljhandeln under lång tidframöver. Den äldre formen av handel med mätning och vägning av varor ikundens närvaro torde sannolikt komma att begränsas till vissa specialaffäreroch butiker där t. ex. färskvaror som kött, fisk och frukt säljs vid särskildadiskar. Man bör dock komma ihåg att den distributionstekniskautvecklingen sker snabbt och nya förs'äljningsformer kan uppkomma. Enstrukturomvandling sker också i andra avseenden genom en utveckling mot alltstörre butiker och varuhus. Totalt sett har antalet butiker minskat kraftigt.Under perioden 19631969 upphörde sålunda omkring 23 000 butiker. Antaletverksamhetsställen inom detaljhandeln har uppskattats tiU omkring 54 000 år1970. Varuhusens andel av den egentliga detaljhandelns omsättning uppgick år1969 till omkring 20 "to. Denna marknadsandel beräknas öka, varvid denkraftigaste utbyggnaden kan väntas ta formen av stormarknader. EnUtveckUng mot större och färre enheter sker också inom partihandeln.Verksamhetsställen med anställda inom partihandeln minskade med omkring 3 000under åren 19631969. Är 1970 beräknas partihandeln ha haft omkring 9 000sådana verksamhetsställen. Självfallethar den nuvarande lagstiftningen haft en stor funktion att fylla i den aUmännahandeln och inom näringslivet i övrigt. De ändrade konsumtionsvanorna och denfortlöpande strukturomvandlingen liksom utvecklingen på det mättekniska områdethar emellertid medfört en förskjutning i fråga om de krav som bör ställas påen rationell utformning av en lagstiftning om mått och vikt. Det kan sålundamed fog göras gällande att konsumentskyddet trätt alltmera iförgranden som behovet i övrigt av lagreglering på mått- ochviktområdet minskat i betydelse. Den förskjutning som sålunda ägt rum ställersamtidigt krav på en delvis annan form av kontroll framför allt i detaljhandeln.I det följande kommer jag att först ta upp dds denna fråga, dels frågan omomfattningen av den framtida redskapskontrollen i handeln och på andra områden.Härefter behandlas vissa frågor rörande den framtida utformningen avverksamheten på det metrologiska området och slutligen berörs frågan om enanpassning till det internationella måttsystemet SI. Medhänsyn främst till den omdaning som skett och som alltjämt pågår inom detaljhandeln har utredningen om metrologiska enheter ()i sitt betänkande (SOU 1971: 18) Mått och vikt och flertalet remissinstansersom yttrat sig över betänkandet anfört att LMV är ändamålsenlig.Lagens huvudsyfte att främja en riktig mätning i affärstransaktioner och Uknandeverksamhet torde numera tUl stor del kunna åstadkommas på andra vägar ängenom reglering i lag. Mestadels ligger det i alla parters intresse attmätningen är riktig. Konkurrens och risk för skadlig publicitet utgör därvidbidragande orsaker till att korrekta mätningar sker utan att lagbestämmelserbehöver åberopas. På ett område har utvecklingen emellertid medfört att mått-och viktlagstiftningen inte längre ger samma skydd som . Jag syftar härpå konsumentområdet, där försäljningen av varor i konsumentförpackningar heltförändrat dagligvarahanddn. Den enskUde kunden kan inte längre som vid lösviktsförsäljningköpa en vara och genom mätningen, som sker i hans närvaro, själv kontrolleraatt vägningen utförs på en justerad våg och att han verkligen får den uppgivnamängden. Konsumenten är sålunda i fråga om mängdinnehållet i konsumentförpackningari stort sett hänvisad tUl att Uta på att mängduppgiften på förpackningenverkligen är riktig. Mått- och viktiagstiftningen har sålunda delvis satts urspel. a. företagsekonomiska och konkurrensmässiga skäl torde företagen självaofta ha en tillfredsställande intern kontroll av innehållsmängden iförpackningarna. Några undersökningar av offentlig myndighet om uppgiven ochverklig mängd i konsumentförpackningar som framställts i fabriksledetöverensstämmer har emellertid inte gjorts. De begränsade undersökningar somunder gjorts i och avsäg livsmedel som förpackats ibutiksledet. Enligt dessa undersökningar förekom åtskilliga avvikelser fråndet pris som rätteligen skulle ha tagits ut. Även om säkra slutsatser inte kandras av dessa undersökningar, anser jag det dock från konsumentskyddssynpunktvara motiverat att införa särskild kvantitetskontroll i fråga om färdigförpackadevaror. UMEföreslår en lagstiftning som innebär möjlighet att genom stickprov komma tillrätta med kontrollproblemet vid konsumentförpackningar. förordar härvidett system med stickprovsundersökningar, utförda av en offentlig myndighet.Undersökningarna, som avses skola ske kontinuerligt, skall enligt förslagetgälla alla varuförpackningar som är försedda med uppgift om vikt eller volymoch skall kunna företas både i detaljhandeln och hos tillverkare, importör, förpackareeller grossist. Förslagetom stickprovskontroll har vunnit allmän anslutning vid remissbehandlingen.Några remissinstanser har visserligen satt i fråga om inte kostnaderna forstickprovsundersökningarna kommer att bli för stora. För egen del anser jag, ilikhet med och övervägande antalet remissinstanser, att en tUlfredsställandelösning när det gäller att skyddaallmänheten mot saluförande av oriktig rnängd i konsumentförpackningar erhållsgenom stickprovsvis gjorda kontroller. Sådana kontroller kan göras selektivtoch anpassas efter rådande behov. I flera fall torde redan möjligheten av atten kontroll kan ske medföra att företagen ägnar särskild uppm'ärksamhet åt m'ätningenvid förpackningstUl-fället. Den publicitet som kan följa vid avvikelser istörre omfattning från den rätta mängden torde också ha en positiv effekt iförevarande avseende. Omfattningenav stickprovskontrollen torde få bli beroende av de aktuella förhållandenainom förpackningsledet och handeln i övrigt. Med hänsyn härtill och tillbehovet av en smidig kontroll bör det överlämnas åt kontrollmyndigheten attnärmare bestämma hur undersökningarna skall bedrivas. Hurkostnaderna för dessa undersökningar skall täckas får prövas tillsammans medövriga kostnader för vederbörande myndighets verksamhet. UMEanser att uppgiften att leda och låta utföra stickprovsundersökningarna börkopplas samman med andra konsumentskyddsåtgärder. I samband därmed erinrar UMEom att konsumentutredningen lagt fram förslag om inrättande av ett centraltkonsumentverk, till vUket skulle knytas vissa regionala och lokala enheter. Omdenna organisation genomförs bör enligt ges resurser föratt ta hand om stickprovskontrollen. Remissinstanserna har i allniänhet interest invändningar mot UME:s förslag i denna del. Några instanser har emellertidfunnit det lämpligare att lägga uppgiften på statens pris- och kartellnämndeller att ansvaret fördelas så att livsmedelsförpackningar kontrolleras avlivsmedelsverket och övriga förpackningar antingen av statens pris- ochkartellnämnd eller av den av föreslagna myndigheten. Konsumentutredningensförslag om inrättande av ett konsumentverk bereds f. n. inomhandelsdepartementet. Innan beredningen slutförts bör slutlig ställning intetas till frågan vilken myndighet som skall svara för stickprovskontrollen. Jagavser att senare anm'äla denna fråga. Ilivsmedelslagen (1971: 511) föreskrivs märkning i fråga om färdigförpackatlivsmedel. Märkningen skall innehålla uppgift om bl. a. livsmedlets nettovikteller nettovolym vid förpackningstillfället. För övriga färdigförpackade varor g'ällerdock inte sådan m'ärkningsplikt. Några remissinstanser anser att obligatoriskmärkningsskyldighet borde införas för aUa slag av konsumentförpackningar. Jagkan inte ansluta mig till denna uppfattning. Varusortimentet utanförlivsmedelsområdet är varierande. Många förpackningar säljs inte efter måtteller vikt. I stor utsträckning förekommer dessutom redan nu på frivillig vägen märkning av andra varuförpackningar än livsmedel. Denna utveckling kanväntas fortsätta. I likhet med utredningen finner jag därför inte an- ledningatt i detta sammanhang förorda en utvidgad märkningsplikt. har som altemativ tillstickprovskontrollen av varuförpackningar övervägt en offentlig kontroll av deredskap som kommer tiU användning i förpackningsledet men ansett att en sådanåtgärd skulle kräva en väsentlig utbyggnad av redskapskontrollen med ökadekostnader för det allmänna. Även om en sådan utbyggnad kom till stånd skulledet dessutom enligt UME:s mening vara tvivelaktigt om kontrollen skulle blieffektiv. Enligt UME:s uppfattning skulle också ett krav på att redskapen itillverkningsledet skall vara justerade kunna hindra en önskvärd rationaliseringinom industri och handel. I flera remissyttranden föreslås dock som ett led ikonsumentskyddet att redskap som används i tiUverkningsledet fortfarande skallvara underkastade obligatorisk justering. Jag ansluter mig till LTME:suppfattning och vill sålunda inte förorda en utbyggd obligatorisk kontroll avredskapen inom förpackningsledet. En kontrollmöjlighet somredan nu formellt står konsumenten till buds är att på inköpsstället själv mätavaran. Enligt LMV skall sålunda justerade mätnings- och vägningsredskap finnasatt tUlgå på allmän försäljningsplats för uppmätning eller uppvägning av devaror, som saluförs. Konsumenterna har inte i någon störreutsträckning kontrollerat sina inköp på detta sätt, sannolikt beroende på attbestämmelsen varit helt okänd för dem. föreslår att särskUda kundvågar ifortsättningen skall finnas i livsmedelsbutikerna men anser inte attmotsvarande kontrollmöjlighet obligatoriskt skall finnas inom övriga områdenav detaljhandeln. Kundvågarna skall enligt vara uppställda så att köparensjälv utan svårighet kan kontrollera vikten både av konsumentförpackningar ochav varor, som vägs upp i hans närvaro. Vågarna skall vara justerade och ha ettför ändamålet lämpligt utförande. Enligt förslaget skall undantag kunna medgesfrån skyldigheten att hålla kundvåg, t. ex. i fråga om kiosker. Förslaget hari allmänhet tillstyrkts av remissinstanserna. Vissa instanser tvivlaremellertid på att kontrollmöjligheten kommer att utnyttjas i större omfattning.I flera remissyttranden framhålls att undantag från skyldigheten att ha kundvågbör göras för den mindre detaljhandeln. Synpunkter framförs också påsvårigheten för kunderna att rätt använda vågar med kompUcerad konstruktion. För egen del anser jag attkonsumenten aUtjämt bör ha möjlighet att själv kontrollera vikten av den varahan köper såvitt gäller Uvsmedel, som, enligt vad jag sagt, svarar föromkring 1/3 av genomsnittsfamiljens konsumtionskostnader. Härtill kommer, som UMEframhållit, att varusortimentet i livsmedelsbutikerna är sådant att detpraktiskt går att kontrollera en väsentlig del av varorna på våg. Jagtillstyrker därför förslaget att justerade kundvågar skall finnas ilivsmedelsbutikerna. Skyldigheten att tillhandahålla kundvåg kan emellertidinte gälla vid alla