prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Straffbestämmelseni denna paragraf avser brottet v å r d s 1 ö s skatteuppgift, som närmastmotsvarar vårdslös deklaration enligt 2 § SkSL. För att vårdslösskatleuppgifl skall föreligga fordras att någon i handling till ledning förmyndighets beslut i fråga om skatt eller avgift lämnar oriktig uppgift ochdärigenom föranleder fara för att skatt eller avgift påförs med för lågtbelopp eller tillgodoräknas med för högt belopp. Dessutom fordras att gärningenrör betydande belopp. De objektiva brotlsförulsält-ningarna skall vara täcktaav grov oaktsamhet från gärningsmannens sida. Vårdslös skatteuppgift ärett s. k. farebrott. Det skiljer sig såtillvida från skattebedrägeriet att detär fullbordat så snart fara uppstått för att skatteförlust skall inträda fördet allmänna. Den föreslagna brottsbeskrivningen överensstämmer i huvudsak medden som gäller för det oaktsamma san-ningsbrottet vårdslös försäkran i 15 kap.10 § BrB. Det brottsliga handlandet har dock inte begränsats till lämnande avoriktig uppgift i skriftlig försäkran utan omfattar i princip alla typer avskriftliga meddelanden med osant eller KungLMaj:ts proposition nr 1971 255 Däremot har faremomentet begränsats i förhållande till motsvarandemoment vid vårdslös försäkran, som avser fara i bevishänseende. Det skallnämligen här röra sig om fara för felaktigt debiterings-ellerkrediteringsbeslut till det allmännas nackdel. I förhållande till det nuvarandeskattebrottet vårdslös deklaration innebär straffbestämraelsen inte endast att detbrottsliga handlandet utvidgats till oriklig uppgift i alla typer av skriftligameddelanden, ulan också att ansvar inträder oavsett om handlingen röruppgiftslämnarens egen eller annans skalt eller avgift, liksom vidskattebedrägeri. Förtolkningen av den objektiva brottsförutsättningen oriktig uppgift hänvisaslill specialmotiveringen rörande skattebedrägeri. Gärningsbeskrivningarnaöverensstämmer i denna del helt med varandra. Faran.För att ansvar skall inträda krävs som tidigare framhållits att det brottsligahandlandet skall innebära fara för att skatt eller avgift påförs med för lågtbelopp eller tillgodoräknas med för högt belopp. Det måste föreligga ettorsalissammanhang mellan den oriktiga uppgiften i handlingen och faran förfelaktig debitering eller kreditering. Förtolkningen av vad som menas med att skatt eller avgift påförs med för lågtbelopp eller tillgodoräknas med för högt belopp hänvisas till vad tidigaresagts i specialmotiveringen till 2 §. Genom det administrativa sanktionssystemetavses åtskilliga försummelser av den typ som här är i fråga normalt sett inteleda till judiciella påföljder. Avsikten är således all straff skall användasendast i mer kvalificerade fall. Gärningen skall röra större belopp iundandragen skatt eller avgift. Någon bestämd beloppsgräns kan inte anges. Iförfattningstexten föreskrivs all det skall vara fråga om betydande belopp.Gärningar, som f. n. bedöms som vårdslös deklaration enligt 2 § SkSL och rörundandragna skattebelopp , avses i varje fall inte skola ledalill åtal för vårdslös skalleuppgift. "Faran"har beskrivits på liknande sätt som skett beträffande förfalsknings- ochsanningsbrotten i 14 och 15 kap. BrB. Del rör sig här om s. k. konkret fara.Detta innebär att åklagaren måste göra sannolikt atl förhållandena i detaktuella fallet varit sådana att det förelegat en beaktansvärd risk för atlskatt eller avgift skulle ha påförts för lågt eller tillgodoräknats för högt.Detta är en nyhet i förhållande till gällande rätt. Det s. k. ägnadrekvisiteti SkSL anses nämligen uppfyllt så snart det inte är uteslutet att den oriktigadeklarationsuppgiften skulle undgå upptäckt vid beskattningskontrollen. ilagrummets mening skall givelvis inte anses föreUgga förrän handlingen haravgetts llll myndighet. Farebedömningenskall avse förhållandena då handlingen inkommit tillmyndigheten. Därvid bör det för ansvar vara tillräckligt att felet sannoliktinte skulle upptäckas vid en rutinmässig granskning. Maj:ts proposition nr 1971 falletspelar den redovisningsmetod som skall användas av den uppgiftsskyldige,kontrollapparalens utformning, granskningstidens längd och andra liknandeobjektiva faktorer en avgörande roll vid denna farebedömning. Detligger i sakens natur att en oriktig uppgift, som kan avslöjas endast vid engenomgång av bokföring eller andra räkenskaper, så gott som undantagslöstinnebär fara i lagrummets mening. Här bör i första hand märkas oriktig uppgifti mervärdeskattedeklaration eller annan liknande handling med summariskredovisning. Faran för alt det allmänna kommer alt åsamkas en slutligförmögeiihetsförlust är i dessa fall stor. Däremot torde oriktigheter ilöntagardeklarationer av normal typ i många fall inle innebära fara ilagrummets mening. Om den oriktiga uppgiften rör en mer stadigvarandeavlöningsförmån och kontrolluppgift finns hos myndigheten när deklarationenkommer in, sker nämligen rutinmässigt en avstämning mot kontrolluppgiften.Någon fara för skatteundandragande i ett sådant fall torde åtminstonevanligtvis inte föreligga. Delsamma gäller felaktigheter som kan avslöjas redanvid en med normal omsorg företagen granskning av en deklarationshandling, t.ex. felsummeringar och felöverföringar av belopp inom huvudblanketten medbilagor. Den omständigheten att en oriktig uppgift lämnats ora elt förhållandesom kan kontrolleras mot taxeringsavi bör normalt inle heller medföra ansvar. För att ansvar för vårdslös skatleuppgifl skall inträdaraåste samtliga objektiva brottsförutsättningar vara täckta av grov oaktsamhetfrån gärningsmannens sida. De moment som därvid skall beaktas har kommenteratsutförligt i specialmotiveringen rörande del uppsåtliga brottetskattebedrägeri. Här skall endast understrykas att straff i regel bör inträdaom handling med oriklig uppgift kommit beskattningsmyn-dighet till hända genomatt den avgetts av grov oaktsamhet. Har en oriktig handling, som någonframställt för beskattningsändamål, överlämnats till myndighet genom tredjemans försorg utan att denne haft uppdrag atl göra detta, synas datta böramedföra att den förre skall kunna dömas för vårdslös skatteuppgift. Enförutsättning är bl. a. att han exempelvis varit grovt oaktsam genom att intaförvara handlingen på ett betryggande sätt. Begreppetgrov oaktsamhet i lagrummets mening avses föreligga endast om gärningsmannengenoin sitt beleende gjort sig skyldig till oaktsamhet i mer avsevärd mån. Dennuvarande rättstillämpningens tolkning av grov oaktsamhet enligt SkSL, somåtminstone i vissa fall getts en ganska vidsträckt innebörd och fått innefattaolika typer av slarv eller andra försummelser av mindre allvarlig karaktär,skall således inte vara vägledande. Först om gärningsmannen slarvat i högre gradvid upprättandet av en deklaration eller annan handling eller visat en uppenbarlikgiltighet för att sätta sig in i de beskattningsregler som han haft atttillämpa, bör grov oaktsamhet anses föreligga. KungLMaj:ts proposition nr 1971 257 Idenna paragraf föreskrivs att försök till skattebedrägeri, grovt skattebedrägeri,skatlesvindel eller grov skatlesvindel skall straffbeläggas enligtbestämmelserna i 23 kap. 1 § BrB. Någon hänvisning till 23 kap. 3 § BrB, sombehandlar bl. a. ansvarsfrihet vid frivilligt tillbakaträdande från försök,har inte skett. Del har nämligen i 14 § föreslagits en ansvarsfrihetsregel förfrivilligt tillbakaträdande från fullbordat brott utom räkenskapsbrott. Försöklill brott föreligger enligt de allmänna bestämmelserna så snart gärningsmannenbörjat utförandet av brottet men detta ännu inte fullbordats. Utförandet måsteha tagit sig uttryck i aktivt handlande eller underlåtenhet som har ett närasamband med den tilltänkta effekten. Detta samband framträder bl. a. genom ennärhet i liden mellan det brottsliga beteendet och effekten. I annat fall kandet under vissa omständigheter bli fråga om förberedelse. Frågan i vad månförberedelsehandlingar skall kunna medföra straffansvar skall beröras i detföljande. Detallmänna försöksbrottet har konstruerats som ett farebrott och överensstämmersåtillvida med exempelvis vad som gäller för förfalskningsbrotten ochsanningsbrotten i BrB. Ansvar för försöksbrott inträder när det föreliggerfara för att gärningsmannens handlande skall leda till brottets fullbordaneller sådan fara endast på grund av tillfälliga omständigheter varit utesluten. Straffetför försöksbrott får underskrida det lägsta straffet för det fullbordadebrottet. Slraffminimum för försök är en månads fängelse om lägsta straffet fördet fullbordade brottet är . I annat fall kan försöksbrottet ioch för sig bestraffas med böter även om böter inte ingår i straffskalan förfullbordat brott. Straffminimum är därvid allmänt bötesminimum enligt reglernai BrB. Genom dessa vida strafflatituder ges således möjlighet alt anpassastraffet till bl. a. den fara som anses föreligga för brottets fullbordan. Härskall i fortsättningen några synpunkter anföras på de allmänna försöksbestämmelsernastillämpning inom skattebrottens område. Gränsdragningenmellan fullbordat brott och försök torde knappast komma att medföra någrasvårigheter för den praktiska rättstillämpningen. Som tidigare framhållits ärde uppsåtliga skattebrotten skattebedrägeri och skattesvindel fullbordade ioch med att myndigheten har fattat beslut om påföring av skatt eller avgifteller skulle ha fattat sådant beslut om uppgiftsskyldigheten fullgjorts inomrätt tid. Däremotsynes det ibland kunna bli vanskligt alt avgöra när den s. k. försökspunktenhar uppnåtts. Enligt allmänna regler föreUgger ju försöksbrott först dågärningsmannen påbörjat utförandet av den gärning, som omfattas avbrottsbeskrivningen rörande det fullbordade brottet. Allmäntsett torde försökspunkten vid brottet skattebedrägeri ha upp- 9 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 nåttsförst när handlingen med den oriktiga uppgiften insänts eller ingetts tillbehörig myndighet. Försökspunktenvid brottet skattesvindel torde vara uppnådd när tiden föruppgiftsskyldighelens behöriga fullgörande löpt ut. Närdet gäller alt bedöma om fara i de allmänna försöksbestämmelsernas mening kananses ha förelegat synes bl. a. följande synpunkter kunna ge en viss ledning. Farebedöraningenvid försök till skattebedrägeri bör i stort sett kunna ske efter sammaprinciper som redovisats i specialmotiveringen till brottet vårdslösskatteuppgift enligt 8 § lagförslaget. Vidförsök till skattesvindel torde fara för brottets fullbordan i allmänhet kunnaanses föreligga om risken för att myndigheten genom den skattskyldigespassivitet förbigår hans existens är påtaglig. Har exempelvis en skattskyldiglill mervärdeskatt eller punktskatt inle låtit registrera sig hos myndighetenuppslår redan därigenom en uppenbar risk för alt hans försummelse attdeklarera kommer att leda till att någon skatt över huvud taget inte påförs.Samma betraktelsesätt kan anläggas på arbetsgivare som underlåter att ingearbelsgivaruppgift till , om han intedebiterats sådan avgift. Ärdäremot den skattskyldiges existens känd för myndigheten blir nästa moment ifarebedömningen all uppskatta sannolikheten för all skattedebitering iavsaknad av uppgifter från den skattskyldige inte kommer att ske eller kommeratt ske med för lågt belopp genom ett på skönsmässiga grunder fattat beslut.Denna bedömning måste bli beroende av omständigheterna i det särskilda fallet.Är det så all myndigheten ändå kan förväntas ha fullgoda insikter om de relevantaekonomiska förhållandena torde i allmänhet ansvar för försök inte böra komraa ifråga. Ett sådant fall kan t. ex. föreligga när myndigheterna genomkontrolluppgifter har fått erforderUg kännedom om en löntagares inkomster. Straffbestämmelsenriktar sig mot den som underlåter att till uppbördsmyndighet avge föreskrivenhandling avseende redovisning av skatt eller avgift, som innehållits för annan,eller i sådan handling lämnar oriktig uppgift och därigenom föranleder faraför att skatten eller avgiften ej tillgodoräknas eller tillgodoräknas medorätt belopp. De nämnda brotlsförutsäll-ningarna skall vara täckta av uppsåtfrån gärningsmannens sida. Brottet,som kallas oredlighet med uppbördsuppgift, saknar direkt motsvarighet igällande rätt. Skälen för denna nya straffbestämmelse har redovisats i denallmänna motiveringen. Medden utformning som vårt nuvarande beskattningssystem har träffarstraffbestämmelsen arbetsgivare och redare, som är skyldiga att för det allmännasräkning uppbära och inbetala anställdas (sjömäns) skatter. KungLMaj:ts proposition nr 1971 259 beskrivningenhar utforraats så atl också den som handlar på den uppgiftsskyldiges vägnar t. ex. en kamrer i ett företag eller en befälhavare på ett fartyg i principkan straffas som gärningsman. Det aktiva handlandet ochpassiviteten har beskrivits på liknande sätt som motsvarande moment istraffbestämmelserna för skattebrotten. I övrigl kan hänvisas lill denföreslagna nya lydelsen av 55 § och 56 § 34 mom. UF samt till 14 § 2 mom,förordningen om sjömansskatt, som innehåller de grundläggande bestämmelsernaom skyldighet alt redovisa innehållen skatt. Ansvarinträder endast om del brottsliga beteendet föranleder fara för att skatteneller avgiften dvs, den skatt eller avgift, som innehållils vid utbetalningav lön lill den anställde tillgodoräknas den skattskyldige med orätt belopp.Den fara det här är fråga om är av s. k, konkret slag. Det skall alltså i detsärskilda fallet ha förelegat en verklig risk för att uppbördsmyndighetenskall komma alt godta den lämnade uppgiften. Avdet i gärningsbeskrivningen ingående faremoinenlel framgår atlstraffbestämmelsen avser alt skydda tilliten lill de uppgifter som skall lämnasvid redovisningen av skatt eller avgift, som arbetsgivaren eller redareninnehållit vid utbetalningen av lön till anställda. Straffbestämmelsen i 10 §avser således i princip det fallet alt uppbördsmyndigheten på grund av denorikliga uppgiften eller passiviteten gottskriver arbetstagaren skatt lillorätt belopp. Genom att brottsbeskrivningen innehåller uttrycket "orättbelopp" inträder ansvar inte endast för den arbetsgivare som vidredovisningen lämnat uppgift om elt belopp som är lägre än det faktisktinnehållna utan också för den som påstår sig ha verkstäUt skatteavdrag medhögre belopp än som skett, Straffbestämmelsenbehandlar sådana fall, där brottet oredlighet med uppbördsuppgift på grund avomständigheterna får anses vara ringa. Brottet kallas ringa oredlighet med up.p bördsuppgifl. Tillringa brott hänförs i första hand straffbar gärning eller underlåtenhet som rörmindre skatte- och avgiftsbelopp. Särskilt gäller detta ora brottet omfattaren enstaka uppbördstermin och någon eller några få arbetstagares skattemedel.Även det förhållandel alt den uppgiflsskyldiges förfarande ulan vidare äruppenbart för uppbördsmyndigheten bör kunna medföra att brottet kan anses somringa. Avsiktenär att straffbestämmelsen liksom bestämmelserna om ringa skattebedrägeri ochringa skattesvindel skall tillämpas endast om det är påkallat av särskildaskäl. Denna fråga behandlas närmare under 16 §, Maj:ts proposition nr 1971 Deobjektiva brottsförutsätlningarna för delta brott, som kallas vårdslöshet meduppbördsuppgift, överensstämmer helt med dem som gäller för det uppsåtligabrottet enligt 10 §. Ansvarför vårdslöshetsbroltel inträder om gärningsmannen ådagalagt grov oaktsamhet.Samtliga objektiva broltsförulsättningar måste således åtrainstone vara täcktaav sådan oaktsamhet. Vid tolkningen av detta begrepp gäller vad som tidigareanförts i specialmotiveringen till brottet, vårdslös skalleuppgift. Vårdslöshetmed uppbördsuppgift skall inte föranleda ansvar i ringa fall. Delta framgår av15 § lagförslaget, Straffbestämmelseni denna paragraf, som är subsidiär lill BrB:s bestämmelser om bokföringsbrottoch undertryckande av urkund, ersätter de nuvarande strafföreskrifterna förden som åsidosätter i vissa skalle- och av-giftsförfattningar 6 t, ex, TF, MF,FF oh UF ålagd skyldighet att sörja för och bevara räkenskaper. Brottet, somkallas räkenskapsbrott, har konstruerats som ett effektbrotl. Medbokföringsskyldighet avses den skyldighet att föra och bevara räkenskaper somföreskrivs i bl. a. bokföringslagen (1929: 117). I uttrycket "skyldighetatt föra eller bevara för kontroll av skalt eller avgift särskilt föreskrivnaräkenskaper" inbegrips sådan skyldighet atl vid sidan av bokföringslagensbestämmelser föra och bevara räkenskaper som föreligger enligt vissaskatterättsliga författningar. På den direkta beskattningens område finnsbestämmelser av detta slag för vissa yrkeskategorier, exempelvis i förordningen(1951: 793) om skyldighet för vissa idkare av jordbruk eller skogsbruk att föraräkenskaper såsom underlag för taxering och förordningen (1966: 138) omskyldighet för tandläkare att föra vissa räkenskaper som underlag för taxering.Särskilda föreskrifter om räkenskapsskyldighet vid sidan av bokföringslagensbestämmelser finns vidare i 78 § 1 mom. första och andra styckena UF och ivissa punktskatleförfattningar, t.ex. 11 § förordningen om brännoljeskatt.Däremot avser gärningsbeskrivningen inte den skyldighet alt "i skäligomfattning genom räkenskaper, anteckningar eller på annat lämpligt sätt"sörja för att underlag finns för uppgiftsskyldighetens fullgörande, somföreskrivs i exempelvis 20 § TF, 24 § MF och 4 § FF, I praktiken innebär dettabl, a. all en löntagare eller annan skattskyldig, som inte tillhör enyrkeskategori med speciella föreskrifter om rä-kenskapsskyldighel, inte kanfällas till ansvar för räkenskapsbrott för att han inle har förtminnesanteckningar om sina ekonomiska förhållanden. Straffbestämmelsentar i första hand sikte på den som inte fört några räkenskaper eller som förtdem på ett ofullständigt sätt. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 261 ningsområdetfaller vidare vilseledande bokföringsåtgärder med eller utan stöd av falskaeller osanna verifikationer. Slutligen bestraffas också den som förstör ellerundanskaffar räkenskapsmaterial under sådan lid då han haft skyldighet altbevara detta. Föransvar krävs vidare att den brottsliga gärningen i det särskilda falletallvarligt försvårar myndighets kontrollverksamhet vid beräkning eller uppbördav skatt eller avgift. Isubjektivt hänseende fordras att gärningsmannen handlat med uppsåt eller grovoaktsamhet. Begreppet grov oaktsamhet skall givetvis ha samma innebörd som vidövriga brott enligt lagförslaget. fall skall i enUghet med bestämmelsernai 15 § inle medföra ansvar. Straffmaximumför räkenskapsbrott är fängelse i högst . Av detta följer att den sommedelst räkenskapsbroll begår skatte- eller uppbördsbrott, där straffmaximumär eller däröver, i regel skall dömas endast för huvudbroltet. Härskall även framhållas att frihetsstraff i regel bör komma till användningendast vid uppsåtligt räkenskapsbrott. Dennaparagraf innehåller en bestämmelse om ansvarsfrihet vid frivilligttillbakaträdande från brott enligt 212 §. Närmaste motsvarighet i gällanderätt är föreskriften om straffrihet för den som frivilligt rättar orikliguppgift vid deklarationsbrott. Bestämmelsen finns i 3 § SkSL. Den nu föreslagnastraffrihetsregeln avser emallertid både aktiva och passiva brott. Detfinns f. n. en omfattande rättspraxis rörande frågan när ett tillbakaträdandeskall anses ha skett frivilligt. Avsikten är atl denna praxis skall varavägledande också för tolkningen av den nu föreslagna bestämmelsen. Allraäntsett kan sägas att ett tillbakaträdande knappast är frivilligt ombeskattningsmyndigheten i det enskilda fallet påbörjat en särskild granskningav den skattskyldiges ekonomiska förhållanden eller på något sätt meddelatdenne att granskning kommer alt ske. Vad nu sagts gäller givetvis underförutsättning all del av omständigheterna inte framgår all den skaltskyldigevar ovetande om myndigheternas särskilda intresse för honom. Deupplysningar eller uppgifter som den skattskyldige frivilligt meddelarmyndigheten skall principiellt sett vara så fullständiga att det blir möjligtför myndigheten alt göra en korrekt beräkning av storleken av den skatt elleravgift som på grund av den enskildes tidigare handlande eller passivitet blivitfelaktig. Allt för höga krav får dock inte ställas på den enskilde. Det måstevara tillräckligt alt han i väsentliga delar lämnar riktig information som viden närmare granskning kanske måste korrigeras. Beroende på omständigheternakan dock i elt sådant läge bli fråga om att frivilligt tillbakaträdande kommeratt föreligga endast beträffande en del av det belopp som tidigare undanhållitsfrån beskattning. Maj:ts proposition nr 1971 Sorafraragår av den tidigare framställningen kan frivilligt tillbakaträdande integöras från räkenskapsbrott. Detta har sin grund i att brottet är fullbordatförst sedan myndigheten i del enskilda fallet konstaterat allräkenskapsföringen varit undermålig. Något utrymme för en frivillig rättelse aven sådan försummelse kan givetvis inte föreligga. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om ansvarsfrihet för ringa fall av brotten vårdslöshetmed uppbördsuppgift och räkenskapsbrott. För tolkningen av vad somavses med ringa fall av vårdslöshet med uppbördsuppgift hänvisas tillspecialmotiveringen beträffande ringa oredlighet med uppbördsuppgift. Ringafall av räkenskapsbrott torde i allmänhet kunna anses föreligga omgärningsmannen visserligen åsidosatt skyldighet att föra eller bevara räkenskaperpå sådant sätt all myndighetens kontrollarbete allvarligt försvårats ellerkanske rent av omöjliggjorts men där omständigheterna talar för att det kanröra sig endast om mer obetydliga skatte- och avgiftsbelopp. Paragrafeninnehåller en åtalsbegränsningsregel för ringa skattebedrägeri, ringaskallesvindel samt ringa oredlighet med uppbördsuppgift. Regeln innebär altåtal för dessa brott får väckas endast om det är påkallat av särskilda skäl. Särskilda skäl för åtalbör i regel anses föreligga om gärningsmannen inte kan påföras någonadministrativ sanktion för sitt förfarande. Det torde nämligen ofta te sigstötande för den allmänna rättskänslan att en person som begår ett uppsåtligtbrott helt undgår reaktion från samhällets sida. I första hand gäller det härringa brott rörande skatt eller avgift, som inte omfattas av någonadministrativ sanktionsform. Som exempel kan här nämnas arvsskatten ochgåvoskatten. Ett annat fall när det kan finnas anledning alt åtala ett ringabrott är om gärningsmannen är ställföreträdare för en juridisk person eller enomyndig, >eftersom administrativ sanktion i form av exempelvis skattetilläggträffar den skattskyldige och inle ställföreträdaren för denne. Vid åtalsprövningen enligtförevarande lagrum bör även omständigheterna vid brottets begående beaktas.Dessa kan vara så graverande att åtal på grund av allmänpreventiva skäl intebör underlåtas trots atl administrativ sanktion påförts. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om preskription av ringa skattebedrägeri,ringa skattesvindel och samtliga uppbördsbrott. Det föreslås attpreskriptionstiden för dessa brott skall vara i stället , som Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 263 gällerenUgt reglerna i BrB. Skälen för denna förlängning av preskriptionstiden harredovisats i den allmänna motiveringen. Förslagettill lag om ändring i taxeringsförordningen (1956: 623) Isin nuvarande lydelse innebär paragrafen, alt skattskyldigs inkomst skalluppskattas, när den skaltskyldige inte avgelt deklaration eller då inkomst aviss förvärvskälla på grund av brister i avgiven deklaration eller bristfälligtunderlag för deklaration inte tillförlitligen kan beräknas. Taxering enligtdenna bestämmelse kallas skönstaxering. Denföreslagna ändringen i paragrafen, som avser att även skattskyldigs förmögenhetskall kunna uppskattas, innebär inte något i sak nytt utan endast lagfästandeav praxis. Ändringen betingas av bl. a. utformningen av förslaget om särskildaavgifter vid skönslaxeiing. Paragrafenger i sin nuvarande lydelse exempel på omständigheter, som skall beaktas vid enuppskattning "verksamhetens art och omfattning".