prop · FU0320 · 1971-12-31 00:00:00 — Efter genomförandet avJB och beredningens förslag bör dessa svårigheter minska betydligt förframtiden, men de försvinner inte helt. Dessutom kvarstår under kanske lång tidverkningarna av äldre exekutioner och inteckningsåtgärder. Nämnda problem blirofta inte alls uppmärksammade i lagsökningsprocessen. Borgenären kan varaokunnig om att några problem existerar eller önskar inte dra fram dem.Fastighetsägaren förhåller sig kanske passiv och har ofta ännu mindre änborgenären förmåga att tränga in i frågorna. Följden kan lätt bli, attlagsökningsutslag, som fastställer viss fordran till betalning ur intecknadfastighet, inte stämmer med det verkliga sakläget. Fastigheten kan i självaverket vara helt befriad från ansvar för inteckningen eller svarar endast fören del av dess belopp. Det har därför ifrågasatts, att man skulle begränsalagsökningsutslagets rättsverkan mycket starkt. För ny lagstiftning har därvidangetts som ett önskemål, att fastställelse till betalning ur viss egendominte skulle innebära mer än att exekution får öppnas och att det sedan i detexekutiva förfarandet får närmare prövas i vad raån fastigheten belastas av inteckningen.I saramanhanget har också påpekats, att lagsökningsutslag ofta inte leder tillomedelbar exekution och att det är ovisst vad de kan anses haför rättskraft. De baseras då på en aktuell situation och, när de eventuelltanvänds för exekution , kan förhållandena ha ändrats på ett sättsom gör att utslaget, om det var riktigt när det raeddelades, dock inte längresvarar mot inteckningsförhållandena. Ettlagsökningsutslag gäller endast mellan borgenären, å ena, samt svaranden imålet, å andra sidan. Tredje man som inte var part i processen är inte bundenav vad utslaget innehåller. Detsamma gäller i fråga om dom som i vanligrättegång meddelats rörande inteckning i fastighet. Tredje man som har pantbrevmed sämre rätt än det som åberopas i lagsökningsutslaget kan t. ex. under detexekutiva förfarandet göra gällande att utmätningssökandens pantbrev intemedför någon panträtt i fastigheten, oavsett om fastighetens ägare medgivitexekutionssökandens talan eller, om dom meddelats varigenom dennes talanbifallits, trots fastighetsägarens bestridande. Följden kan bl. a. bli, att ettpantbrev som på grund av lagsökningsutslaget skall gälla mot fastighetens ägaremedför rätt till betalning först efter tredje mans pantbrev. Beredningen finnerdet vara svårt att i förhållandet mellan borgenären och Kungl.Maj:ls proposition nr 1971 91 svarandeni lagsökningsprocessen reducera lagsökningsutslagets verkan till något mindreän som annars följer av ett rättens avgörande. Enligt beredningens meningmåste man här följa allmänna regler både i fråga om den personliga fordringenoch beträffande förklaring att fordringen skall utgå med panträtt ifastigheten. En annan sak är om rätteni lagsökningsmålet är bunden att bifalla sökandens yrkanden, om svaranden inteframställer invändning däremot. Sökanden skall i lagsökningsprocessen företeskriftligt bevis som styrker hans talan. Om rätten av handlingarna finner attpantbrevet inte längre gäller eller inte har full verkan, bör den inte bifallayrkande om panträtt i strid däremot. Notoriska förhållanden får också beaktasav rätten ex officio. Rätten bör t. ex. granska fastighetsboken för attkonstatera om pantbrevet gäller, såvitt förhållandet kan utläsas av boken. Ivissa hänseenden är rättens prövning beroende av att invändning framställs. Detär omstritt vad som gäller i denna del. Beredningen anser att detordinära utmätningsförfarandet alltid bör användas vare sig fast eller annanegendom är föremål för exekution. Fastställelse till betalning ur fartyg,luftfartyg eller reservdelar därtill eller företags-jntecknad egendom medförinte utmätningsverkan, och denna princip synes böra gälla över hela linjen,alltså även beträffande fast egendom. Denna ordning är ofrånkomlig i fall då lagsökningsutslagetendast innehåller, att personlig fordran fastställts till betalning. Det skulleenligt beredningen vara olämpHgt att göra skillnad mellan fall då endast denpersonliga fordringen fastställts till betalning och sådana fall då det även förklaratsatt fordringen skall utgå med panträtt i fastigheten ävan om ett utslag med detsenare innehållet enligt beredningens förslag skall ge borgenären en vissförmån, om fastigheten har överlåtits. Beredningens förslag till ändring i ULinnehåller sålunda inte någon motsvarighet till bestämmelsen i 77 a § UL, attdom eller utslag, varigenom intecknad fordran har fastställts till betalning urfastighet, har utmätningsverkan. Bestämmelsen i 86 § UL att sådan utmätningsverkansom avses i 77 a § förfaller om borgenären inta har begärt försäljning ellertvångsförvaltning sist efter det att beslutet ombetal-ningsfastställelse vann laga kraft blir då överflödig. Omkonkursfönaltare begär att fastighet skall säljas exekutivt, skall försäljningenenligt beredningens förslag också i fortsättningen ske med till-lärapning avreglerna ora försäljning av utmätt fast egendom. Ifråga om förhållandet mellan överlåtelse av fastighet och utmätning berörberedningen till en början fallet att fastighet tas i mät för fordran som ärförenad med förmånsrätt som avses i 17 kap. 6 § HB. Till sådana fordringar äratt hänföra inte bara fordringar som nämns i lagrummet, utan framför alltfordringar som på grund av hänvisning till detta i andra lagar åtnjuter den förmånsrättsom avses där. Frågan i vad mån dessa fordringar i fortsätt- Maj:ts proposition nr 1971 ningenbör vara förenade med förmänsrätt behandlas i 8 § 1) resp. 9 § 1) och 2) FRO. Densom vill söka ut en fordran raed förmånsrätt enligt 8 § 1. och 9 § 1. och 2.FRO måste skaffa sig en exekutionstitel. Enlig 18 kap. 10 § JB är den som hareller sökt lagfart behörig att därvid företräda fastigheten. Utslag eller domsom innebär bifall till borgenärens talan att fordran skall utgå med sådanförraånsrätt i fastigheten, skall enligt beredningens förslag ge rätt att sökafastigheten i mät även om fastigheten har överlåtits, såvida borgenären intedröjer för länge utan söker utmätning för rättensbeslut. Här får observeras, att giltighetstiden för förmånsrätten i många fallär begränsad. Äveni fråga om det vanliga fallet att utmätning skall äga rum för fordran som ärförenad raed panträtt på grund av inteckning får borgenären skaffa sig enexekutionstitel. Om han vill att personlig fordran mot fastighetsägare skallfastställas till betalning, måste han väcka talan mot ägaren personligen. Detär sålunda inte tillräckligt, att han väcker talan enligt 18 kap. 10 § JB motden som har eller sökt lagfart på fastigheten, om denne inte är personligenbetalningsskyldig. Vill borgenären dessutom eller endast få en förklaring attfordringen skall utgå med panträtt i pantförskriven fastighet, kan han för sittyrkande i den delen använda sig av regeln i det nämnda lagrummet. Han kandärefter enligt beredningens förslag under vissa förutsättningar erhållautmätning av fastigheten även om denna överlåtits. Också i detta fall krävsemellertid enligt beredningens förslag att utmätning av fastigheten begärs inomtre raånader från beslutets dag. Fråganom pantförskrivnings verkan mot ny ägare kan uppkomraa dels i lagsökningsmåldels, efter utmätning av fastighet, i samband med dess försäljning. Den somförvärvat inteckningshandling i god tro är enligt gällande lag som regelskyddad, om inteckningen tillkommit i behörig ordning, liksom i vissa andrafall. Efter genomförandet av krävs emellertid, attpantbrev har pantförskrivits i behörig ordning av den som var ägare vid tidenför pantförskrivningen. Med behörig pantförskrivning skall jämställas sådantfall av godtrosförvärv som avses i 6 kap. 7 § JB. Har emellertidpantförskrivning skett av behörig ägare till fastigheten, är panthavaren intaberoende av senare växlingar i äganderätten. Den som inropar fastigheten, närden säljs för betalning av fordran med panträtt, kan också som fångesmanåberopa den fastighetsägare som verkställt pantförskrivningen och är inteberoende av att senare överlåtelser av fastigheten är giltiga fram t. o. m. denaktuella gäidenärens fång. Det är emellertid att märka, att omslagsreverserofta förnyas i samband mad ägarbyte och att då kanske sker en ny pantförskrivning.Efter en såda.n novation torde borgenären inte längre, åtminstone inte utanvidare, kunna stödja sig på pantförskrivning som tidigare ägare gjort. Närfastigheten sålts exekutivt, kan den som inropat fastigheten Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 93 påmotsvarande sätt för giltigheten av sitt fång bli beroende av att den senastepantförskiivningen har ägt rum av någon som var eller skall anses ha varitbehörig. Vissa riskmoment har sålunda tillkommit genom JB, som emellertidinnehåller regler som på annat sätt avser att skapa större trygghet påfastighetsmarknaden. Ifråga om utmätning för fordran som inte är förenad med förmånsrätt ifastigheten anför beredningen, att för utmätning i princip bör krävas, att gäldenärenäger fastigheten då utmätning äger rum. Gällande lag gör genom82 § UL ett betydelsefullt avsteg från denna princip. Även om äganderätten tillfast egendom civUrättsligt anses övergå redan genom upprättandet avöverlåtelsehandling och det sålunda t. ex. vid köp är köpekontraktets dag somär avgörande, föreskriver nämnda lagrura att överlåtelse inte i och för sigutgör hinder mot egendomens utmätande för förre ägarens gäld. Den som förvärvategendomen kan emellertid skydda sin rätt genom att söka lagfart inom viss tidefter utmätningen. Dessa regler hindrar inte att utmätning av fastigheten skarhos dan nye ägaren för hans skulder, även om han inte sökt lagfart. Det äroklart, hur det skall förfaras om konkurrens uppstår mellan utmätning hos densom har överlåtit egendomen och alltjämt har lagfart på denna samt utmätninghos den som har förvärvat egendomen och ännu inte sökt lagfart på sitt fång. Beredningenanser att den nuvarande regleringen i 82 § UL är alltför ålderdomlig för attkunna behållas. En ny lag måste rimligen i fråga om fast egendom liksombeträffande annan egendom bygga på principen att utmätning inte får ske förannat än fordran mot ägaren frånsett utmätning för fordran som är förenad medsärskild förmånsrätt i fastigheten. Lagfarten blir inte utan betydelse, även omdenna princip godtas. Lagfarten har i JB för vissa fall tillmätts legitimerandeverkan. När det är fråga om utmätning för fordran som inte redan har särskildförmånsrätt i fastigheten, gäller det inte så mycket att säkerställamöjligheten att nå en representant för fastigheten utan mera att söka få bevisför att den betalningsskyldige verkligen är ägare till den egendom som det ärfråga om att utmäta. Lagfarten kan här vara ett betydelsefullt bevismedel.Beredningen föreslår därför, att den som har lagfart på fast egendom får antasvara ägare till denna, om det inte styrks att den tillhör annan. Om det i ärendetvisas att fastigheten överlåtits, får utmätning inte äga rum för förre ägarensgäld. Om överlåtelsehandling visas men skäl finns att misstänka antedateringeller att överlåtelsen på annan grund inte är gällande mot borgenären, skallutmätningsmannen trots den åberopande Överlåtelsen verkställa utraätning. ÖEkan vidare enligt förslaget hänvisa den som vill skydda sitt fång att väckatalan mot utmätningssökanden och gäldenären. Möjlighet skall stå öppen försökanden att väcka talan. Förslaget överensstämmer i denna del principiellt medvad som gäller om lös egendom, i den mån motsvarande spörsmål överhuvud harblivit föreraål för reglering beträffande sådan egendora. Maj:ts proposition nr 1971 fattarockså en begränsning av möjligheten at föra talan mot utmätning av fastegendom. Beredningens förslag att lagsökningsutslag, som innebär attfordran skall utgå med panträtt i fastigheten inte skall ha utmätningsverkanoch de uttalanden som beredningen har gjort i anslutning till detta förslagkritiseras i åtskilliga remissyttranden. Däi-vid betonas allmänt att den avberedningen förordade ordningen att lagsökningsförfarandet för attfastighetsexekution skall inledas måste följas av utmätningsförfarande äromständlig, tidskrävande och dyrbar. Hovrätten för framhållersålunda att det regelsystem beredningen förordar för det fall att innehavareav fordran som är förenad med panträtt i fastighet vill realisera sin panträttblir betydligt mera invecklat än det nuvarande och komraer att orsaka bådemyndigheter och enskilda avsevärt besvär. Hovrätten anser att detta beror påatt en dubbel omgång blir nödvändig, om lagsökningsutslag inte längre fårutmätningsverkan och alltså inte innebär att exekution i fastigheten inleds.Enligt innebär beredningens förslag en betydligt omständligareordning än den som gäller. Samfundet sätter i fråga om det är nödvändigt attinföra denna ordning som när det gäller att få till stånd exekution i fastighetför borgenärerna kommer att leda till längre tidsutdräkt och högre kostnader änvad som är fallet. i påpekar att detojämförligt största antalet exekutiva försäljningar av fastigheter f. a. ärett resultat av att intecknad fordran har fastställts till betalning ilagsökningsutslag som har utmätningsverkan. Detta system har fungerat smidigt.Länsstyrelsen anser att de av beredningen åbe ropade skälen för en annanordning inte är övertygande. Kronofogdemyndigheterna skulle få ett vida störreantal ansökningar om utmätning av fast egendom att behandla än de har , omberedningens förslag genomförs. Uttalanden i samma riktning görs avlänsstyrelserna i , , och län.Också i finner den ordning beredningenhar förordat göra förfarandet mera tungrott än det nuvarande och anser därföratt beredningens förslag bör göras till föremål för ytterligare analys. Föreningen mellanombudsmännen hos landshypoteksinstitution framhåller att beredningensförslag i stället för att tillgodose en utveckling i förenklande ocheffektivitetsbefrämjande riktning leder till ett helt motsatt resultat. Eninteckningshavare kan f. n. lagsöka enbart på en inteckningsrevers och åberopaen avskrift av denna medan omslagsreversen inte behöver åberopas. Enligtförslaget blir det emellertid nödvändigt att åberopa såväl omslagsrevers sompantbrev. Föreningen finner att det från hypoteksför-eningarnas synpunkt är ettskrämmande perspektiv att tänka sig det antal avskrifter som skulle behövagöras av kreditinstitutet och domstolarna. Enligt föreningen kommer det ocksåatt medföra en betydande omgång och. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 95 tidsförlustsamt en ytterligare ökning av arbetsbelastningen, om sökanden sedanlagsökningsutslag har givits har att begära utmätning hos kronofogdemyndigheten.Samma uppfattning kommer till uttryck i yttrandet från Sverigesstadshypotekskassa och . Lånsstyrelseni finner det vara otänkbart att ett lagsökningsutslag, i vilkethar förklarats att fordran är förenad med panträtt i fastighet, endast innebäratt utmätning av fastigheten får ske och att det sedan under det exekutivaförfarandet får prövas närmare i vad mån fastigheten är belastad till följd avpanträtten. Med en sådan ordning har lagsökningsförfarandet enligtlänsstyrelsens uppfattning ingen funktion att fylla. EON påpekar att beredningensförslag innebär att borgenär med fordran som är förenad med panträtt ifastighet vid ansökan om utmätning av fastigheten på grund av lagsökningsutslaghar att styrka panträtten, om denna inte har prövats i lagsökningsmålet.Eftersom pantsättningen av pantbrev kan ske muntligt, kan utmätningsmannen isådana fall få pröva en muntlig utsaga medan han f. n. kan ta hänsyn till ochpröva endast skriftliga bevis. Genom förslaget vidgas sålunda utmätningsmansbefogenheter. EON påpekar också att antalet mål om utmätning av fast egendommed all sannolikhet kommer att öka, om beredningens förslag genomförs.Kronofogdemyndigheten i distrikt anför samma synpunter. iMalmöhus län framhåller att den nuvarande möjligheten att genom lagsökning fåbetalningsfastställelse med omedelbar utraätningsverkan torde inverka gynnsamtpå en presumtiv kreditgivares villighet att lämna begärt lån. Om dennamöjlighet slopas och en dubbal omgång med både lagsöknings- ochutmätningsförfarande införs kan fara för rättsförlust uppstå, eftersomborgenären måste begära utmätning efter lagsökningsutslaget föratt freda sig mot eventuell överlåtelse av fastigheten. Detta förhållande kanockså väntas medföra att borgenär möjligt efter lagsökningsutslagetbegär utmätning av fastigheten, medan borgenärerna med det nuvarande systemetenligt erfarenhet väntar i det längsta med att sökaverkställighet på grund av lagsökningsutslag. Denkritik mot den av beredningen föreslagna ordningen som sålunda har framförts iyttrandena från länsstyrelserna i , , ,och samt stadshypotekskassautmynnar i att det helt allmänt förordas att möjligheten att lagsökningsvägenfå fastighet förklarad utmätt behålls. Hovrättenför förordar i sitt yttrande att den nuvarande ordningen sominnebär att lagsökningsutslag har utmätningsverkan behålls med demodifikationer som måste göras med hänsyn till de nya panträttsreglerna.Hovrätten framhåller därvid att den ordning beredningen har föreslagit intenödvändiggörs av den nya panträttskonstruktionen. För att syftet med dennaskall bli tillgodosett är det enligt hovrättens mening tillräckligt, Maj:ts proposition nr 1971 attpantbrevet inte har karaktär av skuldebrev och att det kan göras gällande barai förbindelse med omslagsreversen. Om omslagsreversen måste åberopas jämtepantbrevet för erhållande av exekutionstitel mot fastigheten, finns det enligthovrätten inte något som hindrar att lagsökningsutslaget innehåller enutmätningsförklaring. En sådan förklaring anser hovrätten raycket väl, liksomhittills, kunna meddelas av underrätten. Föreningen stadsdomare finner det visserligen vara ofrånkomligt att lagsökning, omJB:s panträttskontruktion godtas, inte kan ske enbart på grund av pantbrevet.Men av detta finner föreningen inte med nödvändighet följa att fastställelsetill betalning av fordran som är förenad med panträtt i fastighet inte skallkunna ha utmätningsverkan. Tillräckliga skäl för att avskaffa denna regel, somhar visat sig ändamålsenligt, förefaller föreningen knappast föreligga.Uttalanden med stimma innebörd görs i yttrandena från Svenska sparbanksföreningenoch sparbank. 1yttrandena från , i ochFöreningen mellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitution är man avannan uppfattning än beredningen i frågan om pantbrev kan användas somexekutionsurkund. anser sålunda att man bör kunna tillåtaborgenär att åberopa endast pantbrev som grund för lagsökning och i sambanddärmed behålla den nuvarande regeln att fastighet anses utmätt genom atlfordringen fastställts till betalning ur fastigheten. iVästerbottens län hävdar att den nya panträttskonstruktionen i JB i och försig inte behöver hindra att det öppnas möjlighet att få fastighet dömd i mätlagsökningsvägen. Enligt bör därvid enbart pantbrev kunnaåberopas. Föreningen mellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitutionanser att lagstiftaren, oavsett panträttskonstruktionen i JB, måste ha friahänder att utforma exekutionsreglerna med hänsyn till vad sora är meständamålsenligt. Mot panträttskonstruktionen måste vägas behovet och önskemåletatt göra inledandet av exekution i fastighet så enkelt och praktiskt som möjligt.Vidare påpekar föreningen att en fastighetsägare i fraratiden ytterst sällankoramer att använda ett pantbrev på annat sätt än till att lägga det somsäkerhet för en omslagsrevers. Under andra betingelser kommer han inte attlämna ifrån sig pantbrevet. Vidare blir det inte möjligt att, såsom nu ärfallet, med stöd av en klausul i omslagsreversen realisera ett pantsattpantbrev genom att försälja det på offentlig auktion. Dessutom blir varjegodtrosförvärv av pantbrev uteslutet. Föreningen anser alltså att man kommeratt kunna presuraera, att den som innehar ett pantbrev avseende fastighet, somtillhör någon annan också har en omslagsrevers, i vilket brevet harpantförskrivits. Följaktligen kan man enligt föreningens mening låtainteckningshavaren inskränka sig till att åberopa pantbrevet som grund förlagsökning. Det behöver bara införas en bestämmelse om verkan av attfastighetsägaren invänder att det inte finns någon omslagsrevers eller att Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 97 skuldenredan har blivit betald. En sådan invändning skulle medföra att sökandenraåste förete omslagsreversen vid äventyr att ansökningen annars skulleförfalla. I lagsökningsmålet skulle med en sådan ordning ansökan riktas motden som har lagfart på fastigheten och utslaget skulle kunna, liksom , gå utpå att fastigheten döms i mät. Föreningen framhåller emellertid att det integår att bortse från det bakomliggande fordiingsförhållandet, även omlagsökningen grundar sig enbart på pantbrev. Enligt föreningens mening bör detdock vara tillräckligt att det i ett sådant lagsökningsmål lämnas uppgift ombeloppet av den förfallna fordran, som sökanden anser sig ha. Omfastighetsägaren inte vill godta uppgiften, får sökanden förete omslagsreversen.Kan fastighetsägaren inte styrka sina påståenden med skriftligt bevis såsomkvitto på betalning får storleken på exekutionsfordringen bestämmas med ledningav omslagsreversen och sökandens uppgifter. Hovrättenför ställer mot bakgrunden av sitt förslag att lagsökningsutslagliksom skall kunna innebära att intecknad fastighet skall anses utmättfrågan om utslaget behöver innehålla något därutöver. Hovrätten påpekar attintecknat belopp i utslag f. n. fastställs till betalning i fastigheten och attdenna fastställelse anses vinna rättskraft enligt vanliga regler.Betalningsfastställelsen och rättskraften torde emellertid inte ha någonfunktion att fylla. Det viktiga för inteckningshavaren är att få exekution ifastigheten inledd, närmast för att utöva påtryckning på fastighetsägaren,vilket i flertalet fall leder till betalning. Däreraot kan i detta skede intebestämmas hur mycket inteckningshavaren skall ha i utdelning vid en eventuellexekutiv försäljning av fastigheiten, eftersom utdelningens storlek delvisberor på omständigheter som inträffar efter utslaget. Hovrätten framhållervidare att det fÖr fastighetsägaren inte är någon fördel att det redan i lagsökningsutslagetträffas ett avgörande som kan bli rättskraftigt angående exekutionssökandensfordran i fastigheten. Tvärtom kan detta vara till nackdel förhonom. Om ett alltför högt belopp faställs, blir fastighetsägaren efterdelgivning av utslaget nödsakad att söka återvinning vid domstol för attförhindra att utslaget vinner laga kraft mot honom. Hovrätten påpekar dessutomatt rättskraftsregeln ibland föranlett ett visst besvär. Det förekommer intesällan att fastighetsägaren efter att på något sätt ha gjort upp med långivarenoch fått lagsökningen att förfalla, på nytt råkar i dröjsmål, varför långivarennödgas göra en ny lagsökning på sararaa inteckning. Enligt 17 kap. 11 § tredjestycket RB har den nya talan då avvisats utan att någon invändining gjorts frånsvarandens sida. Detta är enligt hovrättens mening fullt korrekt om den nyalagsökningen avsett sarama belopp som den första, t. ex. om båda lagsökningarnahar avsett inteckningens kapitalbelopp, men inte om den nya lagsökningen harrört en senare förfallande räntepost. Det förefaller hovrätten vara onödigtbetungande att rättskraftsfrågan på detta sätt skall prövas, fastän det intehar påkallats av någon. Har långivaren en gång lagsökt på grund avinteckningens kapitalbe- 4 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 loppinträder sålunda den egendomliga konsekvensen att han, så länge samma personär ägare till fastigheten, blir avskuren från möjligheten att få fastighetendömd i mät på grund av kapitalbeloppet. Hovrätten anser att en förenklingskulle vinnas och långivarens ställning skulle förbättras, omlagsökningsutslaget reduceras till att innefatta ett beslut om att exekutionskall inledas. Hovrätten påpekar att det är denna fråga som är aktuell pålagsökningsstadiet. Fastställelsen av fordringens belopp har en viss betydelseunder det exekutiva förfarandet. Betalas fordringen skall exekutionen sålundaavbrytas.