prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Föreningen och stadsdomareunderstryker vikten av att prövningstillstånd vid sidan av prejudikatfallenanvänds mycket restriktivt. i menar möjligen kan överväga alternativet att avskära vissa typer av mål frånfullföljd. Flera av de remissinstanser som i allt väsentUgt har godtagit kommitlénsförslag har dock framhållit, att de föreslagna bestämmelserna knappast kanförväntas medföra någon minskning i mållillströmningen och att bestämmelsernabör förtyd- KungL Maj:ts proposition nr 3u ar 1971 71 ligas på ett sådanl sätt, alt den avsedda minskningenuppnås och det för allmänheten står klart i vilka fall prövningstillstånd intekan komma all beviljas. Enandra grupp anser det önskvärt att högsta domstolen blir en renprejudikaUnstans. Till denna tanke ansluter sig JK, JO, brottmålsutredning,trafikmålskommittén, rådhusrätten i och . JK förklarar atl de allrafiesla numera delar uppfattningen att högsla domstolen bör varaprejudikalinstans. Detta förutsätter emellertid att domstolens storlek ochmåltillströmningen hålls inom en relativt snäv ram. Den av kommitténföreslagna dispensregeln är enligt JK:s mening konturlös och kan först efterlång tids tiUämpning få sådan stadga att måltillströmningen begränsas. JK anseratt övervägande skäl talar för att prövningstillstånd bör få meddelas endast omdet är av vikt för ledningen av rättstillämpningen. JO befarar, att om man inteavskaffar annan dispens än prejudikatdispens, tillståndsprövningen också ifortsättningen kommer att bli betungande. Dispens bör dock enligt JO:s meninglämnas i resningsfallen. framhåller atl det belräffandebrottmålen är angeläget att prövning i högsla domstolen inte framstår som enrealistisk möjlighet. Det är från kriminalpolitiska synpunkter betydelsefulltatt tiden från det att en straffbar gäming blivit begången lill dess altpåföljden blivit definitivt bestämd är kort. Den senare synpunkten framhållsockså av trafikmålskommittén. Vid sidanav dessa båda grupper finns några remissinstanser, sora framfört förslag avannat innehåll. Hit hör först och främst högsta domstolens ledamöter. I derasyttrande betonas att högsta domstolens huvuduppgift är alt vårda rältsenbeten.Prövningstillstånd måste därför meddelas i den utsträckning som behövs för allupprätthålla principen om lika behandling av lika fall, men enbart detta räckerinte. måste också få korrigera mera påtagliga avvikelser frånrådande praxis. Man ifrågasätter lämpligheten av att begränsa fullföljdsrättenså strängt som kommittén har föreslagit. I stället bör den för prejudikatfallföreslagna regeln få omfatta alla fall där det av hänsyn tillrättstillämpningens likformighet är av betydelse att saken prövas i högstadorastolen. Prövningstillstånd bör alltså kunna meddelas om det är av vikl förledning av rättstillämpningen eller eljest för främjande av dess enhetlighetalt talan prövas av högsta domstolen. En reservbestämmelse vid sidan härav kanändock inte avvaras. Om synnerliga skäl föreligger att talan prövas i högsladomstolen bör detta då ske. Riksåklagaren anser det enda effektiva sättet attminska måltillslrömningen och därigenom stärka högsla domstolens ställning varaatt inskränka dess prövning till rättsfrågan och alltså förvandla domstolentill en revisionsinstans. Här skall slutligen nämnas att JK anser attsummarevisibilisreglema bör behållas och att föreslår attprövningsavdelning i högsla domstolen skall få beslå av två ledamöter. Maj:ts proposition nr 1971 Ettgrundläggande element i rättsskyddet på förvaltningens område är möjlighetenall genom besvär över myndighets beslul få beslutet överprövat i högre instans.Denna besvärsprövning handhas i betydande omfattning av förvaltningsdomstolaroch benämns då vanligen förvaltningsrättskipning. Domstolsmässig prövning avbesvär förekommer i synnerhet i sådana lyper av ärenden där myndighetens beslutofta kommer att innefatta avgörande av rättsfrågor. Till skillnad från vad somär fallet i många andra länder är dock i vårt land den domstolsmässigaöverprövningen av förvaltningsbeslut inte begränsad till att gälla beslutetsrättsenlighet utan omfattar avgörandet i dess helhet, alltså även däri ingåendelämplighetsfrågor. Besvärsprövningi förvaltningsdomstol erbjuder särskilda garanlier för alt avgörandet kommeratt bli materiellt riktigt. Detla beror dels på atl för-valtningsdomstolamaliksom andra domstolar intar en frislående ställning i förhållande tillsamhällsapparaten i övrigt, dels på att de normalt har en mera kvalificeradsammansättning än andra besvärsprövande organ på förvaltningens område.Härtill kommer att uiredningen i målen i många fall kan bli fullständigare ochbättre i förvaltningsdomstol än hos andra besvärsprövande organ. Samtidigtsom förvaltningsdomstolarna fyller en viktig uppgifl i strävandena atl uppnåmateriellt riktiga beslut i enskilda fall, är deras avgöranden av storbetydelse som vägledning för förvaltningsmyndigheterna. 1 synnerhet när detgäller domstolar som är sista instans brukar prejudikatbildningen anses som enav de viktigaste uppgiftema. Inomden svenska förvallningsrättskipningen intar regeringsrätten en centralställning. Om man bortser från mål inom ett par specialområden, bl. a. allmänförsäkring, yrkesskadeförsäkring och arbetslöshetsförsäkring, prövarregeringsrätten besvär över praktiskt tagel varje slag av förvallningsbeslutsom kan överprövas av förvaltningsdomstol. Beträffande de allra flesta målgruppernaär regeringsrätten dessutom enda och sista domsiolsinslans. Detta gäller bl. a.bamavårdsmål, nyklerhetsvårdsmål, byggnadsmål, hälsovårdsmål, körkortsmål ochkommunalbesvärsmål, I ett par grupper av mål är regeringsrätten överinstans iförhållande till en annan förvaltningsdomstol, kamraarrätlen. Den heltdominerande av dessa målgmpper är skattemålen, som regelmässigt passerarkammarrätten innan de når regeringsrätten. Tillskillnad från regeringsrätten har övriga förvaltningsdomstolar, vare sig de ärsista instans eller mellaninstans, karaktär av specialinstanser för vissa slagav mål. Kammarrätten, sora är den största förvaltningsdorastolen, sysslar baramed skattemål och vissa andra mål, som nästan alla gäller ekonomiska frågor.Försäkringsdomstolen är högsta instans i mål på socialförsäkringens område,och försäkringsrådets dömande verksamhet är begränsad tillyrkesskadeförsäkringen och vissa därmed sammanhängande ersätt- Maj:ts proposition nr 1971 73 Mot denna bakgrund är det naturligt att talaom regeringsrätten som en allmän förvaltningsdomstol. Behovet av en reform Den starka expansion som under senare årtiondenkännetecknat vår förvaltningsverksamhet har också återverkat påförvaltningsdomstolarna. Den allmänna tendensen har varit inte bara en kraftigökning av antalet mål utan också en ökande svårighetsgrad hos målen. Den ökadearbetsbelastning som detta har medfört har blivit särskilt märkbar hosregeringsrätten. Arbetsbördan i domstolen har också alltsedan andravärldskriget hafl en tendens att växa i sådan grad alt de motåtgärder somvidtagits ständigt visat sig vara olillräckUga, Regeringsrättenbestod vid tiden för utbrott av sju regeringsråd, varav elltjänstgjorde i lagrådet, och hade då en balans på ca 1 000 mål. hadebalansen stigit till ca 3 000 mål, och delta år beslöts att antaletregeringsråd skulle ökas provisoriskt till lio. När balansen likväl inte kundenedbringas, ökades antalet regeringsråd på nytt provisoriskt dels tiU13, dels tiU 16. Trots detta utgjorde balansen över 6 000 mål, vilketantal nåddes . För att bromsa måltillströmningen infördes år 1958regler om begränsningar i rätten atl få vissa skallemål sakprövade iregeringsrätten. Effekten på balansen blev emellertid ringa. övergavssyslemet med provisoriska utökningar av regeringsrådens anlal och iregeringsrätlslagen angavs direkt alt antalet regeringsråd skulle vara 17,varav ett eller två skulle tjänstgöra i lagrådet. måsteemellertid systemet med provisoriska förstärkningar tillgripas igen, varvidregeringsrätten tilUördes fyra nya ledamöter. Det förutsattes då atl balansen,som fortfarande översteg 6 000 mål, skulle kunna bringas ned till en rimlignivå inom loppet av . Dessa förhoppningar har emellertid inte infriats. Vidulgången av hade balansen minskat endasl obetydUgt i jämförelse medföregående årsskifte. Det är inte uteslutet att balansen åter kan komma altstiga, trots att f. n. inte mindre än 20 regeringsråd tjänstgör i domstolen. Den storaarbetsbördan i regeringsrällen har lett till allvarliga olägenheter förförvallningsrättskipningen. I skattemålen, vilka regeringsrällen bedömer sommindre brådskande än flertalet andra mål, är den genomsnittliga väntetiden frånkammarrättens avgörande till regeringsrättens f. n. mer än tre och ett halvtår. Räknar man väntetiden från taxeringsnämndens beslut, dröjer det inemot sjuår innan ärendet är slutligt avgjort. Även för ett flertal andra grupper av målär väntetiderna långa. För byggnadsmål är den genomsnittliga väntetidenfrån beslut till regeringsrältens avgörande närmare 17 månaderoch för hälsovårdsmålen är molsvarande tid . Detta innebärdessutom en förlängning av väntetiderna i förhållande till vad som gällde närregeringsrätten utökades med fyra leda- 74 Kungl Maj.ts proposition nr 1971 I kommunalbesvärsmålen har väntetiderna blivit så långa att deföranlett flera framställningar från kommunalt håll om särskilda åtgärder föralt förbättra lägel. Delånga väntetiderna i regeringsrätten har medfört att domstolen har mycket svårtatt fullgöra uppgiften att genom prejudicerande avgöranden vägledarättstiUämpningen på lägre nivåer. Denna olägenhet har blivit särskilt märkbari fråga om skallemålen. Här är det praktiskt taget bara besvär överriksskattenämndens förhandsbesked som blir snabbt behandlade. Påbeskattningsrättens oraråde kommer förändringarna i lagstiftningen med tätamellanrum, och det kan därför inträffa att det första avgörandet av regeringsrätteni en viss fråga kommer först sedan de i målet aktuellaförfattningsbestämmelserna upphört att gälla. Härtill kommer att behovet avvägledande avgöranden är särskilt stort på detla rättsområde med hänsyn lillrättsmaterians stora omfattning och invecklade natur. Ävenandra nackdelar är förbundna med den stora arbetsbelastningen iregeringsrätten. Pressande arbetsförhållanden har en tendens att återverkamenligt på möjligheterna till noggrann och allsidig handläggning av målen.Tiden för utarbetande av fylliga och klargörande motiveringar blir ocksåbegränsad, vilket minskar de prejudicerande beslutens värde som vägledning förunderinstansema. Vidare kan det ställa sig svårt att i alla lägen få till ståndden ytterligare ulredning i målen som kan befinnas önskvärd och atl få lid förmuntliga förhandlingar. Jagvill också peka på att det kan vara förenat med vissa olägenheter att enprejudikatbildande instans är så stor som regeringsrätten är f. n. Domstolenarbetar nu på fyra avdelningar, vilket måste innebära svårigheter attupprätthålla enhetlighet och konsekvens i rättskipningen. Denna synpunktdiskuterades när regeringsrätten utökades med fyra ledamöter men ansågsdå inte böra tillmätas avgörande betydelse med hänsyn till att det gälldeendast en provisorisk anordning. Detlär knappast råda några delade meningar om att den nuvarande ordningenbeträffande rättskipningen på regeringsrättens område inte kan få bestå. Det ärockså uppenbart att de medel som hittiUs använts i syfte att komma till rättamed arbetsbalansen i regeringsrätten, nämligen i huvudsak att öka antaletregeringsråd, ej längre kan komma i fråga. Att det behövs en genomgripandereform har också länge stått klart. , som harhaft i uppdrag alt utreda denna fråga, har föreslagit en långtgåendeomorganisation av förvallningsrättskipningen hos regeringsrätten ochkaramarrätten. Förslaget innebär att för i princip alla mål som tillhör dessadomstolar skall gälla elt sådant Ivåinslanssystem för den domstolsmässigabesvärsprövningen som redan finns för skaltemålens del. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 75 vidomvandlas kammarrätten till en allmän mellaninstans närmast underregeringsrätten. förskjuts tyngdpunkten i den domstolsmässigabesvärsprövningen från regeringsrätten till kamraarrält genom atl möjligheternaatt få mål sakprövade i regeringsrätten begränsas starkt. Sakprövning iregeringsrätten skall i allmänhet kunna komma lill stånd bara om domstolenmeddelat prövningstillstånd, och sådant tillslånd skall meddelas endast i målsom har prejudikalinlresse eller där synnerliga skäl talar för att målet prövasav regeringsrätten. Härigenom blir regeringsrällen företrädesvis enprejudikatinstans. På grund av de utökade och mera krävande uppgifter somskall falla på kammarrätten föreslås en kraftig ulbyggnad och förstärkning avkammarrätlsorganisationen. a. skall enligt förslaget kammarrätten delas itvå regionala domstolar. Enligtmin mening bör man kunna nå en tillfredsställande lösning av problemen på denallmänna förvallningsrättskipningens oraråde efter de linjer som kommittén harföreslagit. Kärnpunkten i förslagel är alt man delar upp de tvåhuvudfunktionerna för förvallningsrättskipningen att åsladkomma materielltriktiga avgöranden och all svara för prejudikalbildningen på två instanser.Erfarenheterna visar all det på den allmänna förvaltnings-rättskipningensområde numera inte är möjligt för en enda domstol att tillfredsslällande fullgörabåda dessa funktioner. I elt syslem av den föreslagna typen med tvådomstolsinstanser kan däremot de båda instanserna komplettera varandra på ettfruktbärande sätt. Kammarrältsorganisalionens uppgift blir att bärahuvudansvaret för all materiell rättvisa skipas i de enskilda fallen, medan denhögsta instansen svarar för vägledande avgöranden i oklara eller tveksammarättsfrågor. Med en sådan uppgiftsfördelning mellan förvaltningsdomstolarnafår den högsta instansen förutsättningar att snabbi pröva de mål som fullföljsdit. De stora balanser och de långa dröjsmål med målens avgörande, som längekännetecknat den allmänna förvallnings-räUskipningen, skulle därmed kunnaförsvinna. Enfunktionsfördelning av liknande slag har också gällt på deallmänna domstolarnas oraråde. Där ankoramer uppgiften atl på nivån ovanför deallmänna underrätterna svara för att materiell rättvisa skipas i enskilda fallhuvudsakligen på hovrätterna, medan högsla domstolens huvuduppgift är atlsvara för enhetlighet i lagtolkning och rättstillämpning. hari sill senaste betänkande föreslagit all denna funktionsfördelning accentuerasytterligare, så all högsla domstolen blir en praktiskt tagel renodladprejudikatinstans. Enfunktionsuppdelning mellan instanserna efter de linjer förvaltningsdomslolskommitténhar föreslagit accepteras i huvudsak av flertalet remissinstanser. Debetänkligheter som anförts mot förslaget är främst av två slag. Å ena sidan harman hävdat att förslaget skulle leda lill en försämrad rättskipning i och medatt möjligheten att få sakprövning i regeringsrätten i huvudsak las bort. Dennasynpunkt bar framför allt betonats i fråga om Maj.ts proposUion nr 1971 skattemålen,och det bar därvid pekats på den relativt höga ändringsfrekvensen i skattemåli regeringsrällen. En del remissinstanser har ansett att förslaget inte börgenomföras utan atl det sker en upprustning av rättskipningen pålänsstyrelsenivån, bl. a. genom att prövningsnämnderna omvandlas tilllänsskatterätter. Å andra sidan har det gjorts gällande atl inrättandet av enmellarunslans under regeringsrätten i andra mål än skaltemålen innebär enförlängning av instanskedjan för dessa mål och därmed risk för att det slulligaavgörandet i målen fördröjs. Enligtmin mening ger erfarenheten klart stöd för alt man inte kan garantera en godkvalitet på rättskipningen bara genom att ge möjlighet till prövning av allamål i en högt kvalificerad sista instans. Av vad jag redan har sagt framgår därigenom spränger ramarna för en sådan instans och skapar långa dröjsmålmed målens avgörande. Nackdelarna härav är uppenbara. En bättre väg för altuppnå god kvalitet på rättskipningen är därför att stärka de underliggandeinstanserna. Denna princip har också länge varit vägledande i fråga om deallmänna domstolamas organisation. Förvallnings-domstolskommitléns förslaginnebär att principen får slå igenom även på förvallningsrättskipningensområde. En bärande tanke i förslagel är sålunda att den nya mellaninstansenskall vara fullt jämbördig med hovrätterna. För min del ser jag det som enovillkorlig förutsättning för en reform efter de linjer som kommittén harföreslagit, att mellaninstansen får sådan slagkraft alt den på etl tillfredsställandesäll kan bära ansvarel att i realiteten vara sista instans i de allra flestamålen. En annan förutsättning är att förvaltningsrättskipningen i instansernaunder kammarrätten förstärks. Chefen för kommer senare i dagatt anmäla fråga om rikllinjer för en partiell omorganisation av den statligalänsförvaltningen. Häri ingår också en förstärkning av de rättskipandefunktionerna inom länsslyrelsen. Invändningenatt inskjutandet av en allmän mellaninstans under regeringsrällen leder längre inslanskedja är i och för sig riklig. Detta behöver emellertid inteinnebära att lidsutdräkten till dess definitivt avgörande nås blir längreeller att kostnaderna ökar. Om man, som förslaget också förutsätter, starktbegränsar möjligheterna att få mål sakprövade i den högsta instansen, blirförlängningen i stort sett endast skenbar. Härtill kommer att den nyamellaninstansen måste dimensioneras så, att den snabbt kan avgöra inkommandemål. Trots den formellt längre instanskedjan bör det föreslagna systemet isjälva verket kunna leda till snabbare slutliga avgöranden iförvallningsmålen. och det alldeles övervägande antalet remissinstanser anser jag detinte möjligt eller lämpligt att råda bot på den bekymmersamma arbetssituationeni regeringsrätten på andra vägar än de av kommittén föreslagna. Jag ansersålunda att det inte skulle innebära någon lösning av problemen att inrätta ensärskild högsta domstol för skattemålen eller att låta dessa mål behandlas påsärskild avdelning inom regeringsrätten. Kungl.Maj.ts proposition nr 1971 77 skulleman dessutom förlora de enligt min mening väsentUga fördelar som ligger i atldomstolar av dét slag del här är fråga om behandlar mål från ett stort antalskilda rättsområden och därigenom förvärvar och vidmakthåller överblick överstora delar av rätlsmaterian. Inte heller skulle man enligt min mening kunnanå någon avgörande förbättring genom atl begränsa möjligheterna till prövning iden högsta instansen genom ekonomiska spärrar i form av regler ombeloppsgränser (summa revisibilis) i skattemål eller i form av regler omsärskild fullföljdsavgift. Kan man nå åsyftat resultat på andra vägar, bör manundvika regler av denna typ, vilka i allmänhet är elt ganska trubbigt instrumentför att sorlera bort de mål som inte bör prövas av den högsta instansen. Detkan tilläggas att domstolskommiltén i sitt betänkande har föreslagit att deregler om summa revisibilis och fullföljdsavgift, som gäller i fråga omfullföljd lill högsla domstolen, skall avskaffas. Slutiigen anser jag inteheller att man kan uppnå nämnvärda resultat genom atl skära av rätten tillfullföljd till högsta instans i vissa grupper av mål. Enligt min mening är detmycket få grupper av mål vari det inte föreligger något behov av vägledandeavgöranden av den högsta instansen. Påde skäl jag sålunda redovisat har jag kommit till slutsatsen attförvaltningsrättskipningens organisation bör reformeras efter de principerkommittén har föreslagit. Iett system där förvaltningsdomstolsorganisationen är uppbyggd efter deprinciper jag har angett spelar reglema om prövningstillstånd en centralroll. Som jag redan har antytt gäller sådana regler på de allmännadomstolarnas område. Det är naturligt att la dessa regler lill utgångspunkt vidutformningen av motsvarande regler på förvallningsrättskipningens oraråde. Enligträttegångsbalken får mål i allmänhet prövas av högsla domstolen endast omdomstolen meddelat prövningstillstånd. Sådant tillstånd skall meddelas, delsom det är av synnerlig vikl för enhetlig lagtolkning eller rältslUl-lämpningatl lalan prövas av högsla domstolen (prejudikatdispens) eller parlen visaratt lalans prövning eljest skulle ha synnerlig betydelse utöver det mål varomär fråga (intressedispens), dels om det förekommer anledning till ändring i detslut som hovrätten har kommit till (ändringsdispens) eller det eljest raedhänsyn till omständigheterna i målet finns skäl att talan prövas i högsta domstolen.I mål av förmögenhetsrättslig natur kan dock dispens enligt de båda sistnämndagrunderna beviljas endast om värdet av vad den överklagande parten tappat ihovrätten uppenbart uppgår till , (summa revisibilis). Enliknande regel gäller för brottmålens del. Närdet gäller förvaltningsrätlskipningen finns regler om prövningstillstånd barainom en begränsad sektor, nämUgen i fråga om vissa skallemål. Om vad klagandeni mål om höjning eller sänkning av taxerad inkomst eller be- Maj:ts proposition nr 1971 skattningsbarförmögenhet har tappat i karamarrätten ej uppgår till vissa gränsbelopp (summarevisibilis), får talan inte prövas av regeringsrätten ulan att domstolen harmeddelat prövningstillstånd. Sådant tillstånd får meddelas endast iprejudikat- och intressefall. Reglerna härom överensstämmer med motsvaranderegler i , Förvaltningsdomslolskommitténhar föreslagit att besvär över kammarrätts beslut i fråga som fullföljts tilleller underställts kammarrätten skall kunna prövas av regeringsrätten endast omregeringsrätten meddelar prövningstillstånd. Prövningstillstånd skall enligtförslagel kunna meddelas på samma villkor som gäller för prejudikat- ochintressedispens enligt , dock med den skillnaden i fråga omprejudikaldispens alt kravet på atl talans prövning skall vara »ay synnerligvikt för enhetlig lagtolkning etc.» mjukas upp till »ay vikt för enhetliglagtolkning etc». Kommittén har ansett alt det härutöver bör finnas vissa supplerandedispensmöjligheter men alt dessa bör vara betydligt snävare än motsvaranderegler i . Sålunda skall enligt förslaget prövningstillståndockså kunna meddelas, om det med hänsyn till målets svårbedömlighet, dessallmänna vikt eller orasländighelema i övrigi förekommer synnerliga skäl tillatt besvären prövas av regeringsrätten. Denna dispensmöjlighel skall dock intestå öppen i alla mål. Uppgår i mål om inkomst- eller förmögenhetslaxeringtvistefrågan inte till vissa gränsbelopp (summa revisibilis), skall baraprejudikat- och intressedispens kunna förekomma. Detsamma skall gälla för vissagrupper av mål, där enligt nuvarande regler talan inte får fullföljas motkammarrättens beslul, och vissa med dessa besläktade mål. Vidremissbehandlingen har förvaltningsdomslolskommitténs förslag lilldispensregler i regel godtagits. Ett par remissinstanser uttalar sig emellertidför att sakprövning i regeringsrätten skall få förekomma i princip bara iprejudikatfall. Ä andra sidan förordas i åtskilliga yttranden generösare dispensreglerän kommittén har föreslagit, I många av dessa yttranden uttalas önskemål om atläven regler om ändringsdispens liknande skall ingå isystemet. Enligtmin mening måsle dispensreglerna först och främst utformas så, alt den åsyftadefunktionsfördelningen mellan den högsta instansen och mellaninstansen uppnås.Del faller därför av sig självt att prövningstillstånd skall kunna meddelas avprejudikalskäl, I likhet med förvaltningsdomstols-kommittén anser jag altdispensregeln för detta fall inte bör vara alllför snäv och att man således börnöja sig med att det är av vikt för prejudikatbildningen att regeringsrällenprövar målet, Domstolskommiltén har i sitt förslag till nya dispensregler vidfullföljd till högsta domstolen föreslagit att uttrycket »av vikt för enhetliglagtolkning och rättstillämpning» skall ändras till »av vikt för ledning avrättstiUämpningen». Härigenom skall klarare framgå all högsta domstolen kanbevilja prejudikatdispens inte bara i de fall då praxis inte är entydig utanäven då domstolen finner skäl alt ändra på Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 79