prop · FU03158 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligt rekommendationen börhänsyn tas tUl det system för statistik över yrkesskador vUka drabbar sjöfolksom avser att utarbeta. Vid utarbetandet av föreskrifter om förebyggande avyrkesskador skall normer i ämnet, som utfärdar, beaktas. Rekommendationenanger ett antal exempel på forskningsuppgifter. Rekommendationenhänvisar tUl vissa artiklar i konventionen (nr 119) om maskinskydd som harsamband med säkerhetsföreskrifter för fartyg. Vidare anges riktiinjer församarbete mellan myndigheter, för publiceringsverksamhet och utbUdning m, m. Grundläggande bestämmelser om skyddet motyrkesskador tUl sjöss finns i lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg och ikungörelsen (1965: 908) med tillämpningsföreskrifter tUl lagen, TUl ledning vidtUl- lämpningenav dessa bestämmelser har utgivit förut angivna anvisningar(1971: A 14) om skydd mot olycksfall och ohälsa på fartyg. om skyddet mot yrkesskador kommer att utfärdas i slutet av år 1971eller , framhåller att de bådainstrumenten aktualiserar ett synnerUgen viktigt problemområde, Instkutet hänvisartUl officiell statistik, enligt vUken yrkesskadefrekvensen, dvs, antaletskador per en miljon arbetstimmar, är mer än dubbelt så hög för sjöfarten somgenomsnittet för arbetslivet. För sjöfartens del är nivån av samma storlek somför vissa andra av de hårdast drabbade branscherna, t, ex, skogsbruket. Äntydligare tillustreras sjöfartens allvarliga läge, om man ser på det s, k,svårhetstalet, dvs, antalet förlorade arbetsdagar per 1 000 arbetstimmar.Totalsiffran för sjöfarten är här 3 1/2 gånger högre än genomsnittet. Den andelsom orsakas av dödligt förlöpande olycksfall är inte mindre än åtta gångerhögre än motsvarande genomsnitt. I sistnämnda avseende ligger sjöfarten i dendefinitivt sämsta gruppen i landet. Institutet konstaterar att omfattningen avyrkesskadorna inom sjöfarten givetvis starkt indikerar att krafttag ärnödvändiga vad g'äUer yrkesskadornas bekämpande. Man frågar sig i vilken mån deaktuella ILO-instrumenten kan bU tUl nytta i ett integrerat totalprogram. Ettsådant program för förebyggande av arbetsolycksfall och dess följder bör enligtinstitutet bestå av i detalj redovisade delar med följande rubriker: 1. Tekniskoch organisatorisk planering, 2. Uppföljning, 3. Ärbetsplanering, 4.Skyddsutbildning och propaganda, 5. Omhändertagande och behandling av skadadepersoner. Institutet anför att de båda ILO-instrumenten geren viss ehuru ofullständig täckning av det integrerade program förolycksfallsförebyggande som institutet skisserat. Med tanke på attinstrumenten avses få internationeU användning är det sannolikt orealistisktatt föreslå några mera vittgående tUlägg till desamma. Däremot bör man övervägaatt i ett land som införa mera skärpta normer och anvisningar. Dessutomkan föreslås att genom försorg en handledning utarbetas som komplementtUl instrumenten, i vUken samtiiga av institutet angivna punkter kommenterasmed speciell hänsyn till sjöfartens problem. Institutet påpekar slutligen att frågan om effektenav bestämmelser och anvisningar av det aktueUa slaget står och faller medtiUgången tUl en effektiv integrerad företagshälsovård av den typ, somföreslagits i företagshälsovårdsutredningens betänkande SOU 1968:44. Någonsådan finns tills vidare inte inom den svenska sjöfarten annat än som ILO-instrumenten aktualiserar utan tvivel den viktigafrågan om hur sjöfartens företagshälsovård skall kunna byggas ut för att såsnart som möjligt kunna nå önskvärd oriifattning. Liksom tidigare skett inomvissa andra branscher av arbetslivet bör institutet kunna göra en insats idetta avseende genom att medverka i studier av sjöfartens hälso- ochsäkerhetsproblematik. Institutet föreslår därför att dessa frågor tas upp tilldiskussion med institutet. anför om konventionen att i den månden forskning som avses enligt konventionen anses syfta på vetenskapligforskning beträffande olycksorsaker m. m. f. n. inte uppfyller en sådanregel. Den utvärdering som sker av materialet och som görs avriksförsäkringsverket och har emellertid det syfte som avses medkonventionen. Enligt synes ökade anslag tillutredningsverksamhet i anledning h'ärav behövliga vid ett svenskt biträdandeav konventionen, varvid verket åberopar yttrande från statistiskacentralbyrån. framhåller att de i konventionenförutsedda gemensamma programmen för skyddet mot yrkesskador ej finns i fullutsträckning. Givetvis medverkar såväl redare som ombordanställda genom detsedvanliga remissförfarandet, då bestämmelser och anvisningar utformas. Föratt följa upp och verka för informationen omkring skyddet mot yrkesskadoravser verket ta kontakt med den av organisationerna drivna sjöfartensarbetarskyddskommitté. Ehuru man kan förvänta sig ett aktivt arbete inomkommittén, kan verket givitvis ej garantera detta. Det torde ej heUer f. n.enligt svensk rättsuppfattning kunna i lag inskrivas skyldighet förorganisationerna att delta i sådant arbete. För att uppfylla konventionensbestämmelse härutinnan torde det emellertid enligt verket vara tiUräckligt attmyndigheterna skapar gynnsamma förutsättningar för genomförandet av det avseddahandlingsmönstret och ikläder sig på dem ankommande ansvar för detta, vUketkan komma att kräva ökad medelstilldelning. Det är enligt ett allmänt önskemålatt på ett mer uttalat sätt än som sker meddela undervisning om skyddetmot yrkesskador i samband med utbildningen av sjöfolk av olika kategorier. Deberörda myndigheterna torde kunna i samarbete verka för en sådan ordning.Delgivning av information förekommer redan, ehura ej i sådan omfattning somvore önskvärd. En ökad insats på detta område bör ske, vilket allt kan kommaatt kräva ökad medelstilldelning. är i sin verksamhet berett att vidtanödvändiga mått och steg för att uppnå bl, a, likformiga regler och åtgärder.Verket har beträffande vissa länder knutit an till sådana enhetssträvanden, S'ärskilda hinder för en svensk ratificering avkonventionen finns ej enligt . har inte något att erinramot ratificering av konventionen. När det gäller rekommendationen anförsjöfartsverket att en svensk anpassning till rekommendationen inte synes medföraatt lagstiftningen behöver ändras. Vissa myndigheters verksamhet behöveremellertid inriktas på de mål som uppstäUs i konventionen resp, i rekommendationen.Härför erfordras att tillräckliga medel ställs till förfogande. Såvitt kan bedöma ärforskningsuppgifterna väl definierade med avseende på behovet. Uppgifterna fåremellertid anses vara exempel och annan forskning, som synes mer angelägeneller som kan komma till stånd t, ex, på grundval av redan utfört förarbete,bör ej behöva stå tillbaka. Det synes verket lämpligt att man låter sammanställavilka forskningsprogram som f, n, pågår och vilka som kan tänkas påbörjas i ennära framtid samt därefter sammankallar en konferens mellan berörda myndigheteroch organisationer för att diskutera vilka åtgärder närmare bör vidtamed anledning av rekommendationen. har vidare beaktat de bestämmelserom skydd vid maskiner som anges i rekommendationen vid utarbetandet avsäkerhetsföreskrifter för fartyg. Verket anser att riktlinjerna enligtrekommendationen är väl valda och passar väl in med verkets planerade fortsättningav den ökade satsning på skyddet mot yrkesskador tiU sjöss som inleddes medverkets genomförda omorganisation, Sverigebör enligt ansluta sig till rekommendationen. 6.Rekommendationen (nr 137) om yrkesutbUdning av sjöfolk Frågan om yrkesutbildning av sjöfolk behandlades avden sjätte sjöfartskonferensen. Denna antog rekommendationen (nr 77) om anordnandeav UtbUdning tUl sjötjänst (förut angivna prop, 1946: 321), Rekommendationen (nr 137), vilken ersätterrekommendationen nr 77, antogs av den åttonde sjöfartskonferensen med samtligaavgivna 188 röster. Rekommendationen är tUlämplig på all utbildningavsedd att förbereda personal för arbete ombord på sjögående fartyg, somnyttjas kommersiellt, för underyisnmgsändamål eller vid vetenskapliga undersökningar.Den är inte tillämplig på fiskare, I rekommendationen anges målen föryrkesutbildningen av sjöfolk. Dessa bör bl, a, vara att upprätthålla ochförbättra dels sjöfolkets yrkesduglighet och förmåga, varvid hänsyn bör tastill sjöfolkets bildningsbehov samt landets ekonomiska och sociala intressen, dels normerna för arbetarskyddombord på handelsfartyg i avsikt att minska risken för skador. Därjämte drasriktlinjer upp för den nationella planeringen och administrationen medanvisningar om organisation och samordning, finansiering samt utbildningsnormer.Vidare behandlas frågor om läroplaner, allmänna utbUd-ningssystem för sjöfolk,fortsatt utbildning, utbUdningsmetoder och internationellt samarbete. De svenska bestämmelserna i det ämnesom behandlas i rekommendationen finns i skolstadgan (1971:235) och stadgan(1959:425) för sjöbefälsskolorna i riket (ändrad : 565). är central myndighet. Styrelsen har ensärskild skolkonsulent som handhar den närmaste planeringen och administrationenför skolorna på området. finner attrekommendationen i sina huvuddrag överensstämmer med de principer efter vilkasjöpersönalutbildningen i bedrivs. Ett antagande av rekommendationentorde enligt styrelsens bedömning inte kräva särskilda åtgärder i form avlagstiftning eller stadgeändringar. anför att någon försjöpersonal direkt anpassad utbildning f. n. inte ges vid universitet ochhögskolor. Om det 1 en framtid visar sig att behov föreligger av särskildhögskoleutbildning för sjöpersonal, bör i särskUd ordning prövas i vUka formeren sådan UtbUdning bör organiseras. Såvitt ämbetet nu kan bedöma kan dock ensådan utbildning främst då med hänsyn tUl tUlgången på kompetenta lärare endast ges i land. Ämbetet finner det naturligt att, om en särskildhögskoleutbildnmg för sjöpersonal kommer till stånd, de studerandeunder studietiden ges samma rättigheter och förmåner som tiUkommer övrigastuderande inom den högre utbildningen. anser att den nuvarandesjöfolksutbildningen i svarar mot de i rekommendationen framfördaförslagen och önskemålen. bör därför ansluta sig tillrekommendationen. Rekommendationen (nr 138) om sjöfolks välfärd tillsjöss och i hamn fjärde sjöfartskonferensantog rekommendationen (nr 48) angående åtgärder till främjande av sjömännensvälfärd i hamnarna (förat angivna prop. 1937: 184 och 1938: 239). Av intresse är också tullkonventionrörande välfärdsmateriel för sjöfolk (SÖ 1966: 35). Rekommendationen (nr 138) antogs av åttondesjöfartskonferensen med samtliga avgivna 190 röster. Rekommendationen drar upp riktiinjer föraktiviteter på välfärdsområdet. Det bör finnas utarbetade planer förvälfärdsverksamheten och för finansieringen av densamma. Välfärdsåtgärdema börhålla jämna steg med förändringar i sjöfolkets behov betingade avutveckUngen.inom sjöfarten. Välfärdsorgan, som är mångsidigt representerade avmyndigheter och olika organisationer, bör finnas. Sjömanshotell eller sjömanshembör upprättas. De bör vara av god standard. Kostnaderna för kost och logi på sådanahotell och hem bör håUas på en rimlig nivå, I fråga om allmännavälfärdsåtgärder i hamn och ombord på fartyg ges ett antal anvisningar. Dessahänför sig till underlättandet av fri cirkulation av välfärdsmateriel och tillpostgången, till kommunikationer från och till fartygen i hamn, till land- ochhempermission, till besök ombord av anhöriga och vänner när fartyg ihamn, till möjligheten för ombordanställd att ta med hustrun på enstaka resoroch tUl tecknande av försäkring för hustrun mot olycksfall och sjukdom undersådan resa samt till anordnandet av marketenterier ombord m, m. Rekommendationen innehåller vidare riktlinjer föråtgärder för rekreation samt information och undervisning i hamn och ombord påfartyg- De svenska bestämmelserna i det ämne som behandlasi rekommendationen finns i lagen (1948: 495) om avgifter till välfärdsanordningarför sjöfolk (ändrad 1950: 344, 1958: 176 och 1966: 54), kungörelsen (1961: 89)angående välfärdsavgifter enligt nämnda lag (ändrad 1969:316), instraktionen(1965:700) för handdsflottans välfärdsråd (ändrad 1969: 507 och 1971: 518), Hithör också bestämmelser i sjömanslagen (1952: 530, ändrad : 216 och921) och av Kungl, Maj:t utfärdade bestämmelser () ombilligare biljettkostnader för sjöfolk vid resor till och från hemorten i vissafall. Handelsflottans välfärdsråd anför att irekommendationen angivna åtgärder redan tidigare till huvuddelen vidtagits försvenskt vidkom- mande.Vissa av dessa åtgärder är emellertid av det slaget att de faUer utanför ramenför välfärdsrådets verksamhet såsom denna utformats på grundval avinstruktionen för rådet. Exempel härpå är åtgärder som hänför sig tillsjöfolkets möjligheter att erhålla hempermission, att ombord få ta emot besökav anhöriga och vänner och att få ta med hustru på enstaka resor. Enligt rådetsmening är det för sjöfolket förvisso av betydande värde att överenskommelsehärom träffas. Det torde emellertid ankomma på de avtalsslutande parterna påsjöfartens område att träffa avtal härom. , som begränsat sitt yttrande till dedelar av rekommendationen som inte berör välfärdsrådets verksamhet, finner detangeläget att frågan om rekommendationens tUlämpningsområde klarläggs pågrund av att det ej med säkerhet framgår om fiskare är undantagna. Verketberör närmare den del av rekommendationen som handlar om allmänavälfärdsåtgärder i hamn och ombord på fartyg. a. påpekas att transporternafrån fartyg till befolkningscentra och omvänt även i har blivit ettstort problem för sjöfolket i en del fall genom att transporterna är kostsammaoch tidsödande. kan därför inte anses uppfylla rekommendationen i dettaavseende. Med hänsyn till de allt kortare liggetiderna anser verket detangeläget att denna transportfråga får en lösning, som på ett tUlfredsställandes'ätt tUlgodoser rekommendationens syfte. Det bör ankomma på de lokalamyndigheterna eller ägaren av lastageplatsen att ordna erforderlig transport. anser att någon svårighet i fråga omtUlstånd tUl besök ombord av anhöriga och vänner inte torde föreligga vadgäller svenska fartyg. Skulle svårigheter uppstå torde enligt verket frågankunna lösas genom överläggningar mellan parterna. Frågan om att få ta medhustrun på enstaka resor bör också lösas avtalsvägen. Verket understryker dockatt det är angeläget att frågan om försäkring för hustran under sådana resorordnas på tillfredsställande sätt. förordar att ansluter sigtill rekommendationen. I samband därrned bör enligt verket klarläggas om dennaäven omfattar fiskare. Verket förordar tillika att frågan öm att utvidga välfärdsverksamhettill att omfatta också fiskare prövas. 8.Rekommendationen (nr 139) om sysselsättningsproblem på grund av tekniskutveckling ombord på fartyg Bestämmelser som har samband medsysselsättningsproblem på grund av teknisk utveckling finns i 1920 årskonvention om arbetsförmedling för sjöm', antagen vid den förstasjöfartskonferensen (SÖ 1921: 2 1971.1 saml. 41),konvention (nr 71) om pensionering av sjömän (förut angivna prop.1947: 321), rekommendation (nr 88) och rekommendation (nr 83) omden offentliga arbetsförmedlingens organisation (prop. 1949: 162, 2LU 1949:20, rskr 1949: 231), rekommendation (nr 119) om uppsägning avansfäUningsavtal på arbetsgivarens initiativ (i tidigare avsnitt nämnd prop.1964: 14) och konvention (nr 122) och rekommendation (nr 121) omsysselsättningspolitik (prop. 1965: 51, 2LU 1965: 42, rskr 1965: 199). Åttonde sjöfartskonferensen antog rekommendationen(nr 139) med samtliga avgivna 192 röster. I rekommendationens del I om arbetskraftsplaneringframhålls angelägenheten av att fullgoda arbetskraftsplaner med prognoserupprättas för sjöfartsnäringen inom ramen för den nationellasysselsättningspolitiken. Riktiinjer för sådana planer ges. I del II omrekrytering och förmedling av sjöfolk till sjöfartsnäringen sägs attrekryteringen av sjöfolk bör ske med beaktande av arbetskraftsplanerna ochprognoserna i dessa. Därjämte behandlas frågorna om rörligheten avarbetskraften inom sjöfarten och om samarbetet meUan olika förmedlingskontor.Vidare ges anvisningar om åtg'ärder som bör vidtas när antalet till sjössanställda reduceras och om urvalsmetoden vid sådana reduceringar. Dessutomberörs frågan om information för att vägleda dem som avser att väljasjömansyrket. Frågan om grundutbildning och vidareutbUd-ning för att göra detmöjligt för ombordanställda att anpassa sig till nya krav på grund av tekniskutveckling och att skaffa sig nödvändiga kunskaper härför behandlas i del 111.Del IV handlar om stabUitet i anställning och inkomster,EnUgt rekommendationen i denna del bör system som skapar garantier för sådanstabilitet övervägas. Likaså bör övervägas att, såsom del av det nationellasociala försäkringssystemet eller på annat sätt, för sjöfolk ordna någon formav understöd av arbetslöshet. Övervägande bör också ske i syfteatt hjälpa ombordanställda, särskilt äldre, som har särskilda svårigheter attanpassa sig till tekniska förändringar. Hjälpen anges kunna ta formen avomskolning till arbete inom andra näringar och av understöd o, d. Del Vbehandlar läget för det utiändska sjöfolket på fartygen, när det gällerföljderna av teknisk utveckling. De anvisningar som rekommendationen innehåller kanknytas till en mängd författningar och andra bestämmelser. Bland dessa märks instruktionen(1965:667) för och länsarbetsnämnderna (omtryckt 1970:727, ändrad 1971: 449), lagen (1935: 113) medvissa bestämmelser om arbetsförmedling (ändrad : 877), Kungl, Maj:tsbrev med föreskrifter om sjömansförmedlingen m, m,,arbetsmarknadskungördsen (1966:368, omtryckt 1968: 246, ändrad senast 1971:448), lagen (1944: 475) om arbetslös-hetsn'ämnd, kungörelsen (1966: 369) mednärmare föreskrifter om arbetslöshetsnämnd och dess verksamhet m, m,,kungörelsen (1950: 473) angående understöd tUl sjömän vid arbetslöshet iutiändsk hamn (ändrad 1954: 372 och 1960: 416), kungörelsen (1945: 445)angående yrkesutbildningskurser för arbetslösa (ändrad 1954: 422 och 1957:129) m, fl, av Kungl, Maj:t utfärdade bestämmelser i ämnet, bl, a, om vissomskolning och om yrkesutbUdning av äldre arbetskraft, förordningen (1956:629) om erkända arbetslöshetskassor (omtryckt 1964: 495, Undrad senast 1971:140), kungörelsen (1957: 481, ändrad : 142) medtUfämpningsföreskrifter till sistnämnda förordning och förordningen (1956:630) om statsbidrag till erkända arbetslöshetskassor (omtryckt 1968: 141,ändrad 1971: 141), Hit hör också instraktionen (1969: 320) försjöfartsverket (ändrad 1970:151 och 1971:327), mönstringsförordningen (1961:87,ändrad 1968: 444, 1969: 311 och 572 samt 1971: 677), instruktionen (1965: 699)och reglementet (1961: 302) för handelsflottans pensionsanstalt (reglementetändrat 1967: 212 och 1969: 317) och lagen (1961: 300) om redareavgift försjöfolks pensionering (omtryckt 1968: 612, ändrad 1969: 317 och 1971: 93), anför allmänt om rekommendationenatt de sysselsättningsproblem som kan föranledas av tekniska och ekonomiskaförändringar i driften av handelsfartyg har ringa aktualitet för det svenskasjöfolkets del. Bristen på kvalificerad arbetskraft är enligt verket nämligenmycket markant, i synnerhet vad avser befäl. De i rekommendationen föreslagnaåtg'ärderna för att möta arbetslöshetsrisker kan emellertid på grund avstrukturutvecklingen inom den svenska handelsflottan komma att bli aktuellaäven för den svenska sjöfartens del. anför bl, a, om rekommendationensdel I om arbetskraftsplanering att en sådan planering med prognoser skuUe inteendast gagna sjöfolket i ett försämrat på arbetsmarknaden utan också gebättre möjlighet att komma till rätta med den oroande brist på kvalificeradpersonal som råder inom den svenska handelsflottan. Verket anser att åtgärderbör vidtas i syfte att möjliggöra sådan arbetskraftsplanering och sådanaprognoser och föreslår att åt verket uppdras att upprätta långtidsprognoser. När det gäller del II omrekrytering och förmedling framhåller att några urvalsprinciperbeträffande vilken arbetskraft som förstbör avskedas vid bemanningsreduktioner inte finns uppstäUda,Sjöbefälskungörelsen och av utfärdade beslut omminimi-bes'ättningarnas kvalifikationer reglerar i viss mån denna fråga. EventuellytterUgare reglering av denna fråga bör enligt verket ankomma på deavtalsslutande parterna. anför vad angår del III om utbildningoch efterut-bUdning att hänsyn givetvis tas till den tekniska utvecklingen inomsjöfarten vid utarbetandet av färoplaner för sjöbefälsskolor och sjömansskolor.Fortbildningskurser för sjöfolk förekommer enligt verket emellertid inte ierforderlig omfattning. Beträffande del IV omregelbundenhet i sysselsättning och inkomster framhåller att dets, k, törnsystemet som används vid sjömansförmedlingarna vid platsanskaffning iviss mån kan anses vara uppbyggt efter den i rekommendationen angivna principenom regulari-tet i anställningen. Enligt verket torde den svenska sjöfarten intehelt uppfylla de i rekommendationen givna anvisningarna. Dessa uppfylls iSverige främst genom förekomsten av arbetslöshetskassor för olika kategorierav sjöfolk. Pension från handelsflottans pensionsanstalt kan under vissaförutsättningar bevUjas från det att vederbörande uppnått ålderfram till tidpunkten för ålderspension från folkpensioneringen och ATP, Slutligen anför om del V ominternationeUt samarbete att det ehuru omkring en tredjedel av den svenskahandelsflottans bemanning består av utlänningar inte förekommer, såvittverket har sig bekant, några förhandUngar på statlig nivå mellan ochandra länder om ökande eller minskande behov av utländsk arbetskraft i resp.länders handelsflottor. Lämpligen bör det uppdras åt arbetsmarknadsstyrelsenatt i samråd med och berörda organisationer uppta sådanaöverläggningar som här avses. anser att bör ansluta sigtill rekommendationen. framhåller att rekommendationenbygger på premisserna att ett arbetskraftsöverskott kan uppkomma vid införandeav tekniska hjälpmedel ombord. Problemet torde inte ha stor aktualitet förSveriges vidkommande. De åtgärder för att möta en eventuell arbetslöshet somrekommendationen föreslår är, såvitt styrelsen kan bedöma, för delredan vidtagna genom lagstiftningsåtgärder och kollektivavtalsuppgörelser samtgenom aUmänna arbetsmarknadspolitiska åtgärder. föreslår attrekommendationen antas utan jämkningar. Det av universitetskanslersämbetet avgivnayttrandet, som redovisats vid behandlingen av rekommendationen nr 137, gäUerockså rekommendationen nr 139, yttrar sig överrekommendationens delar II och IVom rekrytering och förmedling resp,regelbundenhet i syssel- Om del II anförs bl, a, att styrelsen genom det hosstyrelsen inrättade centrala sjömansregistret har möjlighet att följaarbetskraftsutvecklingen inom sjömanskåren, F, n, finns i landet 19sjömansförmedlingar. De frekvensmässigt tre största för-. medlingarna fungerarsom regionkontor inom var sina områden. För det norrländska kustområdet finnsdärjämte en clearingförmedling med uppgift att fördela verksamheten inomområdet. Vid regionkontoren finns särskUd personal avdelad för förmedlingen avsjöbefäl och nybörjare inom sjömansyrket, SärskUd personal finns därutöveravdelad för förmedlingen av sjömän till fartyg i utrikesfart, I uppgifternaingår att hålla kontakt med de svenska sjömånsförmedlingarna utomlands. är en del av den offentliga arbetsförmedlingen ägerett nära samarbete rum med övriga sektorer inom denna samt med yrkesvägledningoch arbetsvärd i frågor rörande omplacering av arbetskraften och den enskildesyrkesval. Samarbetet med arbetsförmedlingen i inlandslänen sköts av den inärmaste kustlän belägna sjömansförmedlingen, I fråga om tiUgången ochefterfrågan på arbetskraft erhålls en överblick av utvecklingstendenserna inomsjöfarten genom lämnade rapporter från sjörhansförmedlingarna,.Styrelsen har genom rapporterna möjligheter att följa arbetslöshetensomfattning inom sjöfarten . Antalet arbetslösa tiUhörande sjömännensarbetslöshetskassor framgår av rapporterna. Det aktuella läget i fråga omtillgången på arbetskraft kan följas genom att sjömansförmedlingarnaupprättar rapporter över antalet arbetssökande sjömän, uppdelade påyrkeskategorier.