prop · FU03115 · 1971-12-31 00:00:00 — Vid en passivinvesteringspolitik är det inte givet atl alla fördelar skulle utnyttjas. Härborde vissa aller-nalivantaganden om svenskt exportutrymme kunna formuleras. Enoutnyttjad handelspotenlial föreligger i förbindelse.med de östeuropeiskaländerna. har ökningen av handeln med dessa förlöpt i måttlig takt,bl. a. beroende på en stark protektionistisk inställning hos dessa länder ikombination med en önskan att främst påskynda sin egen industrialisering. Ävensvensk imporlbegränsning inverkar i viss grad. Här liksom på utlandsmarknaden iövrigt borde vissa uppskattningar kunna göras om potentiella exportökningar viden mera aktiv svensk politik beträffande exporlftämjandet. Del är inte fråga omprognoser. Redan en bedömning av elt möjligt ytterligare utrymme är emellertidav värde. Underförsta ökade hushållens andel av de totala inkomsterna.Parallellt härmed minskade företagens vinstandel, vilket medförde en nedgång iförelagens självfinansiering. Under senare hälften av 60-lalet synesfördelningen av inkomster mellan hushåll och före- lagi storl sett ha stabiliserats. Företagens självfinansieringsgrad fortsatteemeUertid atl minska, om än inle lika kraftigt som . Fördelningenav inkomsterna mellan hushållen och förelagen lörui-sätls under de kommandeåren i genomsnitt bli densamma som 1965 1969. Hushållens andel låg 1969 underdetla genomsnitt, vilket innebär att deras sammanlagda inkomster mellan 1969och 1975 ökar i något högre takt än bmttonationalprodukten. Därtill kommer atlsysselsättningen inom den offentliga sektorn fortsätter atl öka snabbare äninom den privata sektorn. Inklusive arbetsgivaravgifterna förutses hushållensinkomster nominellt öka med 8,6 0/0 medan bruttonationalprodukten ökarmed 8,5 0/0 (3,8 o/q perår i volym). Prisema beräknas öka i samma takt som under 60-lalet. har förutsatts att investeringarna inom näringslivet, iförsta hand inom exportnäringarna, ökar kraftigt. Under de angivnaförutsättningarna beträffande vinstutvecklingen skulle invesleringstillväxtenför företagen leda till en icke oväsentlig ytterligare nedgång avsjälvfinansieringen. För näringslivet som helhet beräknas nedgången isjälvfinansieringsgraden uppgå till , jämfört med19651969. För industrin lyder kalkylema på en betydligt större nedgång isjälvfinansieringsgraden. I elt sådani läge blir en väsentlig uppgift för denekonomiska politiken all tillgodose förelagens behov av extern finansiering,antingen på den inhemska kreditmarknaden eller utomlands. Relationenmellan det egna kapitalel och låneskulderna torde ha försämrats inom samtligaindustribranscher under 60-talel. Våra beräkningar lyder på en fortsaltförsämring . I della läge är det av vikt allförelagens finansieringsmöjligheter eller lönsamhetsbedömningar inle utgör ellalllför snävt hinder för en snabb lillväxl av investeringarna. Specielll gällerdella om in-vesteringsuppsvingel under de närmasie åren skulle behöva ske samtidigtsom en viss dämpning av den internationella konjunkturen äger rum. Denekonomiska politiken ställs då inför uppgiften all dels främja tiUgången påriskvUligl kapital, dels genom olika ålgärder stimulera företagens risklagande. Hushållensdisponibla inkomster har ökat i långsammare takt än i börjanav 60-talet. Till denna utveckling har förutom en långsammare tillväxt avbruttonationalprodukten bl. a. bidragit den nyssnämnda stabiliseringen avföretagsvinsternas andel och en avsevärd ökning av skattekvoten. Den senarehänför sig huvudsaldigen till kommunernas höjda utdebitering. Under senare århar höjningarna uppgått till ca . Ökningen av den privatakonsumtionen har under dessa förhållanden delvis gått ut över hushåUssparandet.Sparkvoten har sjunkit kontinuerligt . Elt flertal faktorer kan habidragit till atl minska sparbenägenhelen. 3 1970 årslångtidsutredning 35 arnalill hushållen andelsmässigl. Dessa lorde i allmänhet leda lill störrekonsumtion än förvärvsinkomster. Egna företagares inkomster med störresparkvot än löntagare har också andelsmässigl minskat. Möjligen har även enändring av sparatlilyderna ägt rum sedan ATP-sysle-mets tiUkomst. Dendisponibla andelen av hushållens inkomster beräknas minska något snabbare änunder 60-lalet. Denna utveckling hänför sig dels till en långsammare tillväxtav inkomstöverföringarna än hittUls, dels till en forlsall ökning avskattekvoten. I beräkningarna har fömtsatts att de statiiga skatteskalornaenligt reform tillämpas utan ytterligare ändringar. Höjningen avmervärdeskatten till 16,3 0/0 har inräknats. Kommunemas utdebitering harförutsatts öka med . Sparkvoten kommer då 1975 all ligga på enrelativt låg nivå, om än något högre än . Med dessaförutsättningar skulle det, i varje fall på , inte föreligga någotstörre gap mellan konsumtionseflerfrågan och del konsumlionsulrymme som ingåri utredningens grundkalkyl (3,3 0/0 i volym). DetlaförhåUande, som markant avviker från lägel vid tidigare långtidsutredningar,gäller utvecklingen på , då skattetrycket gradvis skärps. På gmndav arbetstidsförkortningen under de närmasie åren blir tillväxten avbmltonalionalproduklen, och därmed av hushållens inkomster, lägre fram till1973 än under senare delen av kalkylperioden. I överensstämmelse härmedförutsätts i långtidsutredningen även en temporär dämpning av den privatakonsumtionens tUlväxt. Det interna balansläget blir då i hög grad beroende avdel sätt på vilket arbetstidsförkortningen slår igenom i löne- ochprisbildningen. Omden interna balansen inle kräver någon skärpning av beskattningen utöver densom är inbyggd i kalkylerna kan en viss minskning av statens finansiellasparande förutses. Eftersom statens utiåning fortsätter all växa innebär deltaall statens upplåning på kredUmarknaden blir omfattande. Kommunernas utgifterberäknas öka betydligt mer än inkomsterna. Under dessa förhållanden uppstår etlkraftigt ökat upplåningsbehov för kommunerna. Ökningen av den offentiigasekloms upplåningsbehov bör ses mol bakgrund av att, som nämnts, detinterna balanslägel inle synes kräva någon skärpning av den direkta eller indirektabeskattningen. Ur denna synvinkel kan således upplåningsökningen accepteras.Fördelningen av skatteintäkterna mellan kommuner och staten samt statsbidragensutformning kan givelvis inom den givna ramen påverka kommunernas respektivestatens upplåning på kreditmarknaden. En klar tendens är emellertid allkommunernas beroende av kredilmarknaden ökar. Om deras utdebitering skulle ökamer än som här förutsatts kan detla enligl ovan framförda bedömning leda kompenserande ändring av statens direkta eller indirekta skatter. Skatternasinverkan på löneutvecklingen har inte kunnat beaktas i våra kal- kyler.En fortsatt strävan efler inkomstutjämning tenderar dock att pressa nedsparkvoten och kan därmed ändra förutsättningarna för den interna balansen. Statensandel av upplåningen på kredilmarknaden ökade under senare hälften av 60-lalel.Andelen kan komma att öka ytterligare framöver. Kommunernas upplåningsandelökade markant men begränsades derasupplåning, vilket har bidragit till den kraftiga höjningen av utdebiteringen.Även om utdebiteringen fram lill 1975 höjs med mer än , ökarsannolikt kommunernas andel av efterfrågan på kredilmarknaden. Bostädernas ochnäringslivets andel av den totala upplåningen ökade kraftigt under förstahälften av 60-lalel, men har därefter minskal något. Under den kommande 5-årsperiodenberäknas bostadsfinansieringen andelsmässigl minska. Näringslivets andelväntas bli större. Denökade andelen krediter tUl näringslivet har under 60-lalet kunnat äga rumparallellt med atl AP-fondernas placeringsinriklning varit i storl settoförändrad. En viss omfördelning från den offentliga sektorn tUl näringslivethar dock ägt rum. Näringslivets ökade upplåningsbehov har i väsentligutsträckning täckts på obligationsmarknaden, medan affärsbankernas andel avkreditgivningen lill näringslivet minskade. kanefterfrågeutvecklingen på kredilmarknaden medföra alt AP-fondens kreditgivningi något större utsträckning går lill näringslivet. Därvid kan behov uppstå atl,direkt eller genom olika mellanhandsinstilul, förmedla krediterna i delvis nyaformer. Frågor rörande AP-fondens ställning på kredilmarknaden är f. n. underutredning inom 1968 års kapitalmarknadsutredning. Näringslivelsökade upplåningsbehov kommer främst all läckas på kapitalmarknaden. Dellainnebär sannolikt atl endast en viss del av den kreditkapacilel inom bankernasom frigörs på gmnd av alt bostadsfinansieringen andelsmässigl krymper kommeratt användas lill finansiering av förelagens investeringar. Däremot kanökningen av den offentliga sektorns upplåningsbehov även framöver ställa storakrav på bankerna. Kalkylernaför utvecklingen på kredilmarknaden i sin helhet lyder på en kraftig ökning avefterfrågan. Utvecklingen av efterfrågan motsvaras av en förhållandevis kraftigökning av bankernas kredilulbud. Eftersom lägel på kreditmarknaden även framlill 1975 torde komma all kännetecknas av en snabb tillväxt av efterfråganskulle delta kunna innebära alt höjningen av räntenivån under 60-lalel blirbeslående. En förhållandevis hög räntenivå i kombination med en restriktivkredilpolitik kan också bli villkor för alt åstadkomma den upplåning utomlandssom erfordras även om bytesbalansen kan förbättras i den takt som långtidsutredningenförutsätter. 3 1970 årslångtidsutredning 37 Kommunförbundetframhåller all med den ökning som förutsatts av den kommunala utdebiteringen,, skulle kommunalskatten bli . SkUlnaden mellan 1971års medelutdebitering 22,54 och det enligl räkneexemplet angivnakommunalskatlelakel är således . Med nuvarande proportioner mellanprimärkommunal skatt saml landstings- och församlingsskatt skulle högst 50 örebelöpa på primärkommunerna, dvs. endast till 1974. Enligt beräkningarsom gjorts inom kommunförbundet skulle primärkommunemas upplåningsbehov 1975 dåbehöva uppgå lill drygt 3 mUjarder kr., vilket ligger inom ramen för dennetloupplåning som långtidsutredningen räknat med för hela den kommunala sektorn,högst 4,5 och lägst . De sammanlagda neltokapilalutgiflernaför femårsperioden 1975 uppgår enligl förbundels beräkningar till drygt38 mUjarder kr. och neltoupplåningen lill något över 11 miljarder.Nelloupplåningen skulle således bli 29 0/0 av nettoinvesteringarna, vilketinnebär alt upplåningen jämfört med femårsperioden 19661970 skulle kunna ökanågot. För att kalkylen skall balansera med den begränsade skallehöjning somfömtsatts enligl långtidsutredningens räkneexempel är det nödvändigt allprimärkommunernas låneutrymme successivt nästan fyrdubblas under perioden19701975 redan för atl den av långtidsutredningen hårt nedskurnainvesteringsvolymen skall kunna förverkligas. Eljest behövs ytterligarehöjning av skattesatserna för atl direkt skattefinansiera en större del avkommunernas investeringar. Socialstyrelsenpåpekar all den kommunala utdebiteringen steg med . mellan 1970 och1971, dvs. mer än 3 gånger den genomsnittligt beräknade. Av denna höjningsynes ca 2/3 fördelas på primärkommunerna och 1/3 på landslingen. I sambandmed bearbetningen av LU-SoS-69 gjorde en preliminär kalkyl överde uldebile-ringskrav som primärkommunerna kommer alt ställas inför under perioden19681975. Denna myckel försiktiga kalkyl gav vid handen all enbart denprimärkommunala ulgiflsexpansionen kommer all betinga höjningar avutdebiteringen med i genomsnitt . Etl överslag av de mycketomsorgsfulla beräkningar, som genomförs i sjukvårdsplanearbelel för denvästsvenska sjukvårdsregionen, implicerar ell uldebiteringsbehov för all täckade västsvenska landslingens totala netlodriflsulgifler inklusivekapitalljänslekoslnader på mellan . 1975 om huvudmännensnuvarande planer beträffande utbyggnad m. m. fullföljs. Dessa siffror skall sesmol bakgrund av all beräkningarna grundas på vissa anlaganden om alt denhittillsvarande kostnadsutvecklingen för sjukvården något justeras nedåt under70-lalel. Även andra sjukvårdshuvudmäns mera Irendmässiga beräkningar leder istorl till samma utdebiteringsnivå. För den händelse att primärkommu- neroch landsting fullföljer sina nuvarande planer kommer en utdebiteringmed . sannolikt att uppnås . Riksbanksfullmäktige anserulrednmgens fuiansieUa kalkyler värdefulla. Man anmärker dock all utredningensanalys har en snäv begränsning. Det finansiella systemet är ytterst elastisktoch känsligt för ändringar i konjunkturläge och framför allt i kredit- och finanspoUlik.MöjUgheter finns atl vid en åtstramning tära på de likvida reserverna eller iökad utsträckning kanalisera medlen över den s. k. grå marknaden. Som exempelkan nämnas alt kreditgivningen lill näringslivet ungefär halverades underloppet av tUl 1970 trots en fortgående ökning av de realainvesteringarna. För kreditmarknadskalkylerna gäller därför i ännu högre gradän för kalkylerna för den reala utvecklingen atl man ej får dra aUlförlångtgående slutsatser av den siffermässiga preciseringen för enstaka år.Fullmäktige understryker sålunda all dessa kalkyler inle kan tas tUl inläktför att krediter av den omfattning som anges i kalkylen måste tUlgodoses föralt den reala utveckling, som föratses, skaU kunna realiseras. iStockholm ifrågasätter den analysmetod som utredningen använt. Man framhålleratl väsentliga ekonomisk-politiska problemställningar försummas, när manfömtsätter att förelagens investeringar inte påverkas av finansieUarestriktioner, dvs. alt flexibla kredit-strömmar kan fylla ut gapen. Men ävende bakomliggande antagandena om pris- och löneutvecklingen anser man bordeprövas, eftersom 60-talets relativt slabUa internationella prisutveckling nog ihög grad berodde på kanske unika konjunkturbetingelser i och Västtyskland.Det är mycket möjligt att vi slår inför en starkare inlernalionell prisstegringstaktän under 60-lalel. Man ifrågasätter om volymframskriv-ningarna kan tänkas varahelt oberoende av om den inhemska prisstegringslakten blev 67 o/o i ställetför 4 o/o och prisrelalionerna därmed också förändrades. De finansiellafördelningsresullaten kunde i varje faU bli ganska annorlunda, exempelvis medhänsyn tUl företagsvinsternas utveckling och fördelning, fastslårHandelshögskolan. påpekar också alt räntabiliteten under60-lalet försämrats, speciellt inom den konkurrensutsatla sektorn, samtidigtsom kapilalslmktu-ren förändrats genom alt tillväxten i skulder varit betydligtstörre än tillväxten i eget kapital. Omnu kravet på tillväxt i totaltUlgångar första hälft snarareförutsätts bli högre än lägre än under 60-lalels senare hälft och samtidigträntabUitelen på eget kapital förutsätts bli oförändrad, kan en fortsatt snabbförsämring av förelagens soliditet undvikas eller reduceras endasl genom enmarkant förhöjning av nyemissioner och/eller restriktivare uldelningspolilik.Men kan detla åstadkommas vid den antagna ränlabUitetsnivån? Frågor av detlaslag kan resas inte minst mol bakgrund av erfarenheterna 19651969. komdå till slånd kanske inle minst lack vare hög nedläggningsfrekvens av svagadriftsenheter men invesleringsökningen och pro-duklionsexpansionen blev relativtsvaga. Det är möjligt atl den försämrade självfinansieringsförmågan här i höggrad fick elt bestämmande inflytande på investeringstakten. För detla lalarall den faktiska genomsnittliga självfinansieringsgraden blev oförändrad.Frågan är vad del finns för möjlighet all bryta denna tendens för perioden19701975. Dengeografiska fördeliuhgen av befolkning och produktion har i accelererad taktförskjutits i riktning mot vissa expansiva regioner. Denna utveckling harsjälvfallet hafl allvarliga konsekvenser för såväl lillbakagående som starktexpansiva orter och regioner. Bakomdessa tilltagande regionala obalanser ligger bl. a. de kostnadsfördelar somkan erhållas genom all producera i långa serier. I samma riktning verkar delökande antalet sysselsatta inom tjänstesektorerna som främst är representeradei de tätbefolkade regionerna. Utredningen redogör för en jämförelse avproduktiviteten inom olika regioner som visar all produktivitetsstegringen i deglesare befolkade områdena i och för sig varit nästan lika snabb som i de mertätbefolkade men att storstadsregionerna nivåmässigl har en produktivhet sommarkant överstiger riksgenomsnittet. Delfinns risker för atl de regionala spänningarna mellan orter och regioner kommerall tillta under 70-lalel. Riskerna för della diskuteras bl. a. utifrån den mereller mindre latenta konflikt som kan föreligga mellan regionalpolitiska ochövriga mål. SpecieUt uppmärksammas härvidlag de krav som tillväxt- ochstabiliseringspolitiken ställer. Vissa möjligheter kan dock finnas alt bättreän hillills motverka de regionala obalanserna genom en inriktning avregionalpolitiken efter de linjer som slatsmaklerna gettuttryck för. Utredningen eriiu-ar i delta sammanhang om möjligheterna alt sökaskapa gynnsammare till-växlbelingelser i etl anlal områden utanför de trestorstadsområdena. Kraftiga insatser skulle krävas från statligt och kommunallhåll för all möjliggöra denna typ av regionalpolitik. Några av de faktorer somdärvidlag uppmärksammas är kravet på alt upprätthålla en vissminimi-servicenivå i glesbygdsområdena saml faran för "växlvärk" i deorter man satsar på. Sammanfattningsvis förefaller del emellertid inle troligtatl de regionala spänningarna nämnvärt kan reduceras. Trotsbylesbalanslägel kan speciella förhållanden under de närmasie åren innebäramöjligheter all tillgodose de regionalpolitiska målsättningarna. Resurserna ifråga om bosläder och annat samhällskapital ärhårdare utnyttjade i storstäderna än i satsningsorterna. Möjligheterna isatsningsorterna kan därför vara stora atl få lill slånd en utbyggnad avindustrins produktionskapacitet. är den skärpning av den regionala obalansen somutredningen fömtser helt oacceptabel och måste därför förhindras genom enupptrappning av de regionalpolitiska insatserna. Den regionala obalansen ärelt problemområde som måste handläggas med all den krafl och med alla de medelsamhälle och näringsliv gemensamt kan mobilisera. När det gäUer den fortsallautbyggnaden av regionalpolitiken, vUken enligl riksförbundels mening äroundgängligen nödvändig, borde man pröva även generellt verkande ålgärder, dvs.sådana som allmänt stärker näringslivets fömlsältningar i regioner som hotasav befolkningsultunnmg och ekonomisk tillbakagång. Förbundet understryker atten dämpning av den industriella utbyggnaden i storstadsområdena och en ökningav utbyggnaden i övriga områden icke strider mot det krav atl uppnå balans iutrikesbetalningarna, som utredningen satt som huvudmål för de närmasie årenspolitik. FörhåUandet är del motsatta. LOanser det bestyrkt att inhemska arbetskraftsresurser kan tillvaratas betydligtbättre om sysselsättningsexpansionen dämpas i storstadsregionerna och förläggslill andra tätortsregioner. Man bör hålla i minnet alt de totalainvesteringsbehoven minskar i den mån omflyttning kan ersättas med högreyrkesverksamhetsgrad hos den lokala befolkningen. Den antydda alternativautvecklingen skulle således medge elt lägre kapitalbehov vid givenproduktionsutveckling. Den kunde åstadkommas genom en regionalt seleklivbeskattning av sysselsättning (och/eller sysselsättningsökningar) eller etldelansvar för företagen i finansieringen av kollektivinvesteringar istorstadsregionerna i överhet-lade konjunkturlägen. En mera förutsättningslösprövning av långtidsutredningen av olika altemativ beträffande den ekonomiskapolitiken i regionalt avseende hade varit önskvärd, men ryms knappast inom nuvarandedirektiv. har påvisat all en myckel stor outnyttjadpotential av arbetskraft finns främst i regioner utanför storstadsområdena.Den striktare regionala styrning som LO anser önskvärd anser LO vara i linje medallmänna välfärdsönskemål och kraven på balanserad ekonomisk utveckling avolika regioner. Beträffandede regionala skillnader i produktivitet som utredningen berört anserLänsstyrelsen i att huvuddelen av skillnaden i produktivitetstalentorde kunna tillskrivas del förhållande alt branschsammansättningen varierarstarkt mellan olika områden. Storstadsområdena har relativt hög andel tekniskkvalificerad industri medan den 3 1970 årslångtidsutredning 41 tyngreindustrin med lägre produktivitet är lokaliserad lill andra områden.Utredningens produktivitetsberäkningar ger i och för sig inle slöd förhypotesen all storstäderna skuUe utgöra lämpligare miljöer för industriellproduktion än andra områden. Det finns alltså ingenting i utredningens materialsom lyder på alt en industri i t. ex. skulle ha högre produktivitetän ett tekniskt sett identiskt företag på annan lämplig ort. LO anser atteffektivitetsskäl knappast kan åberopas för den nuvarande koncentrationen påsysselsättningsökning i storstadsområdena. Utredningen har visserligen belystalt förädlingsvärdet per anställd är högre i storstadsregionerna och dessutomgenomsnittiigt har växt fortare i dessa regioner under 60-talel. Men däravföljer inle alt utbyggd och nyetablerad verksamhet skulle bli mindre effektivom den ägde mm i regioner med medelstora tätorter, dvs. Det blir tvärtom lätt elt cirkelresonemang om man åberoparden regionala produktivitetsutvecklingen för atl bedöma olika regionersframlida karaktär som mUjö för industri och övrigl näringsliv. Varetableringen och sysselsätlningsutbyggnaden lokaliserats under 60-laletbestämmer nämligen i hög grad både nivån och utvecklingstakten för regionernasgenomsnittliga produktivitet. Bilden behöver givelvis kompletteras med hurnedläggningarna lokaliserats. i Norrbottenpåpekar all utredningens avsnitt om olika regioners produktivitet framstår somutredningens oklarasle och tveksammaste både vad gäUer teoretisk analys ochdirekt dataredovisning. Atl det skulle råda ett produkliviletsöverlag för detätbefolkade regionerna är, sägs det, naturligtvis en självklarhet om mananser att det överhuvud finns slordriflsfördelar inom ekonomisk verksamhet ochpositiva "exlernal economies". I stället för all skapa underlag fören analys av hur stor "merkostnaden" blir vid drift av ekonomiskverksamhet utanför "optimala" punklen borde utredningen ha mer tagitfasta på all total oplimalilet inle kan nås (koncentration av all verksamhetoch boende till en punkt i riket) och kraftigare betonat att man bör strävatill en så rimlig anpassning av den nuvarande strukturen som möjligt. Detexisterar inle enligl uppfattning "lågprodukliva ochhögproduktiva regionlyper" annat än ur en föråldrad syn på ekonomiskafrågor, nota bene om regioner diskuteras utifrån svensk länsnivå. Förbehåll avden typ som utredningen anger som lämplig takt i näringslivets omvandlingleder inle liU klara slutsatser och rekommendationer ulan förleder läsaren alltro all sociala hänsyn etc. i en omvandlingsprocess i samhället är belastningoch nödvändig "kostnad". För en icke-ekonom kan sådana resonemanguppfattas som vilseledande. Stockholmsuniversitet framhåller atl del, med tanke på arbetskrafts-restriktionensbetydelse för möjligheterna atl uppnå de produktionsökningar inom export- ochimportkonkurrerande näringar, är förvånande hurlitet man beaktat arbetsmarknadens strukturella aspekter. Det faktum att lågförvärvsinlensitet och hög latent arbetslöshet ofta existerar i regioner medvälutbyggt samhällskapital och god tUlgång på bostäder, hindrar inleutredningen från all främst betona de större tätorternasproduktivilelsförsprång och slordriflsfördelar. I vilken utsträckning dessaberor på långsiktigt påverkbara faktorer, som kapitalets åldersstruktur ochkommunikationsteknologi, är otiUräckligl utrett. Enligt AMS föreligger riskför alt den regionala obalans som varit så framträdande kommeralt kvarstå under innevarande decennium. av huvudmålen förregionalpolitiken är, som styrelsen ser det, alt i samverkan medarbetsmarknadspolitiken skapa rationellt fungerande arbetsmarknader, meduppfyllande av de krav som måste släUas på differentiering, service ochlevnadsmiljö i övrigl. Medlen för alt uppnå dessa mål har varit dels ålgärderför all underlätta arbetskraftens geografiska och yrkesmässiga rörlighet, delslokaliseringsfrämjande ålgärder inriktade på all skapa livskraftiga tätorterutanför storstäderna.