prop · FU031 · 1971-12-31 00:00:00 — Det haremellertid kommit att framstå som alltmer angeläget att man också medverkartill att arbete och arbetsmiljö anpassastUl de människor som skall arbetsplaceras. Detta är en betydelsefuU uppgiftför flera intressenter myndigheterna, arbetsmarknadspartema m. fl. men som har observerats och gjorts till föremål för åtgärder iotillräcklig omfattning. På grund av sin ställning som mellanhand intarförmedlingen i detta sammanhang en nyckelposition. Antalet sökande vidarbetsvårdsexpeditionerna ökar och de enskilda ärendena har blivitmer omfattande och tidskrävande att handlägga, beroende bl. a. på att nyahjälpmedel möjliggjort rehabilitering av allt svårare handikappade och attresursema för andra reha- Prop.1971:1 Bilaga 13 38 bUiterande organ med vilka arbetsvärden samarbetar harförbättrats. En konsekvens av den nuvarande höga arbetsbelastningen vid arbetsvårdsexpeditionerna har blivit att samarbetetmed andra organ som aktualiserar sökande för arbetsförmedlingarbetsvärd ejhar kunnat utvecklas och organiseras så att det fungerar på bästa möjligasätt. Väntetider för nya arbetsvårdssökande har uppstått, som främst inomstorstadsregionerna är orimligt långa. Olikaåtgärder av organisatorisk art har vidtagits för att effektivera arbetet och utnyttja redan befintiigapersonalresurser och ett flertal nya hjälpmedel har sedan 1950-taletställts till arbetsvärdens förfogande. Dessa hjälpmedel har inte kunnatutnyttjas effektivt och därmed inte i önskadutsträckning kunnat bidra till snabba och effektiva rehabiliteringsåtgärder. Näringslivets ökade krav på arbetskraftenmedför att det av arbetsvärden fordras mera omfattande utredningar, fleraförberedande åtgärder samt större personliga insatser för placering avhandikappade på öppna marknaden. Denna bevakning och uppföljning avmöjligheterna till arbetsplacering har på grund av bristen på personal ejkunnat ske i önskad omfattning, varför man i stället har varit tvungentillgripa en placering i olika former av skyddat arbete. Denna utveckling ärolycklig såväl för de handikappade som församhället i övrigt. uppgår väntetiderna vidyrkesvägledningsexpeditionerna i storstadsområdena till mellan tre och sexmånader för sökande som behöver ett mer ingående yrkesvägledningssamtal. Vidflertalet övriga störreyrkesvägledningsexpeditioner är väntetiden i regel mellan två och fyramånader. En utökning av de yrkesvägledande resursema är både nödvändig ochrimlig ur såväl den enskilda människans sora från samhällets synpunkt. Dettagäller inte minst om yrkesvägledningen både skallkunna medverka i de gamla funktionerna och i de nya som med nödvändighet måstekomma för att kraven på bättre service till de vuxna skall kunnatillmötesgås. Mängden av olösta problem ochutvecklingen framöver ger klart vid handenatt det måste ske en betydande upprustning av arbetsförmedlingen omstatsmakternas intentioner skaU kunna uppfyllas. Omgående skulle behövasett tillskott av storleken 800900 tjänster, mendet anses att utbyggnaden bör ske successivt med hänsyn till rekryteringsfrågoroch personalutbildningskapacitet. Det föreslås därför att arbetsförmedlingenspersonalorganisation under /72 byggs ut med tUlsammans 564tjänster. Arbetsförmedlingen skulle få 180,arbetsvärden 99 och yrkesvägledningen 95 nya tjänster. Därjämte föresläs190 nya biträdestjänster, varav 58 på deltid. Förstärkningen av biträdespersonalenskulle medge att ett stort antal kontor som arbetar helt utan biträdeshjälpskulle få sådan hjälp. F. n. utför förmedlingspersonal på de flestaarbetsförmedlingar arbets- Prop.1971:1 Bilaga 13 39 uppgifter som skulle kunna anförtros biträdespersonal. De föreslagna nya tjänsterna beräknaskosta . eller inkl.' lönekostnadspålägg20 . Vid beräkningen har hänsyn inte kunnat tas till utfalletav eventueUa förhandlingar för vissa tjänster på gmnd av omorganisationen. Den nyakontorsorganisationen kommer vidare att medföra vissa förändringar i fråga om kostnader förlokaler, inventarier, telefon, städning m.m. Dessa kostnader uppskattas till totalt ca . Ökad ambulerande och annan rörligförmedlingsverksamhet medför en merkostnadför resekostnadsersättningar och traktamenten av . överarbetsmarknadsstyrelsens förslag har yttranden avgetts av statskontoret, samtiiga länsstyrelser (som ien del fall har bifogat yttranden frånlänsarbetsnämnder och kommunala organ), styrelsen för . (), i (LO), (), akademikers centralorganisation (), (), (), Dj erkända arbetslöshetskassornas samorganisation och Svenskapersonaltjänstför-eningen (SPF). Remissopinionen ärpå det hela taget positiv när det gäller själva organisationsförslaget.Däremot är reaktionen på förslagen om personalförstärkningar mer blandad. Den senare frågan tas dock uppendast i ett mindre antal yttranden. När det gäller den organisatoriska uppbyggnaden finner statskontoret styrelsens förslagöverensstämma i allt väsentligt med vad ämbetsverket har föreslagit.Statskontoret har därför ingen erinran mot att en ny kontorsorganisationgenomförs i huvudsaklig överensstämmelsemed förslaget. Dock knyter förslaget enligt ämbets-. verkets mening i alltförhög grad an till dagens kontorsorganisation och förmedlingsraetodik vad gällerantalet kontor och fördelning mellan fasta och rörliga enheter. LO anser att den föreslagna indelningen kommer att gemajoriteten av arbetssökande bättre service frän arbetsförmedlingen och personer med olikaarbetsmarknadsmässiga handikapp snabbare och bättre möjligheter till arbete på den öppna marknaden. Den föreslagna indelningen får dock inte blislutgiltig utan ytteriigare lokalkontor bör kunna inrättas skyndsamt omsituationen så kräver. TCO anför attkraven på specialisering och funktionsuppdelning förutsätter kontor avviss storlek. sora inte fyller dagens servicekrav behöver därför gå uppi större enheter. 1971:1 Bilaga 13 40 förmedlingsservicen bör vara lättillgänglig börkontorsindragningen inte gilängre än som är motiverat av behovet av specialisering ochfunktionsuppdelning. Ökad kontorskoncentration förutsätter att den ambulerandeförmedlingen förstärks. TCO finner förslaget i berörda avseenden specialisering, lättillgänglighet och rörlighet vara väl avvägt. Styrelsen för Svenska kommunförbundeterinrar om att styrelsen i yttrande över statskontorets huvudrapport angåendearbetsmarknadsverket och arbetsmarknadspolitiken (SOU 1968: 60) anförde attdet är rimligt att den framtidadimensioneringen av distrikts- och lokalorganen sker i ett läge då konsekvenserna av den nya kommunindelningen kan överblickas bättre. Styrelsen konstaterar nu attäven om kommunsammanläggningarna ännu ej har genomförts mer än till enviss del, har dock arbetsmarknadsstyrelsensförslag i detta avseende fått en naturlig anknytning tUl den kommunala indelningen då den nya kontorsorganisationenhar byggts upp från de kommunblocksanpassade A-regionerna och kommunblocken.Styrelsen finner att denna organisation på ett bättre sätt tillgodoseravnämarnas behov än vad statskontorets förslag skulle ha gjort. Med hänsyn till att såväl 1971 som kommunsammanläggningaråterstår, vill styrelsen ta fasta på vad framhåller omatt en arbetsförmedlingsorganisation aldrig kan bli definitiv utan måsteständigt anpassas tiU de förändringar som sker pä arbetsmarknaden. RLF kan utifrånavvägningen mellan kraven på lättillgänglighet och kvalitet accepteraen viss koncentration av verksamheten. allmännamålsättning i detta avseende synes realistisk. Föreslagna åtgärder bör ge inte oväsentiigarationaliseringsvinster, som bör kommaallmänheten tUlgodo i form av bättre service. Styrelsens förslagom egen beslutanderätt för kan prövas menar LOsom tillägger att det därvid är väsentiigt att arbetsmarknadsverket följer upp de beslut som fattas avkontoren så att dessa blir konsekventa föratt arbetsmarknadspolitiken inte skall bedrivas olika fråndistriktskontor till distriktskontor. TCO finner den föreslagnaärendedelegeringen vara en lämplig ordning men anser att det borde haövervägts att som en konsekvens av förslaget till distriktskontoren knja enlekmannanämnd med representation för kommuner ocharbetsmarknadsorganisationer. SPF anser enbeslutsdecentralisering vara angelägen. Den skulle bl. a. underlättasamordningen av företagens och förmedlingens åtgärder vid interlokalrekr3rtering eller vid anpassning av arbetsplatser till mer svårplacerade arbetssökandes förutsättningar. När det gäller förslagetatt bemanna distriktskontoren med minst 10 tjänstemän framhåller De erkändaarbetslöshetskassornas samorganisationsom väsentligt att detta tillåter en specialisering av tjänstemännen. Prop.1971:1 Bilaga 13 41 Samorganisationenhävdar, liksom TCO, att den fortgående specialiseringen av arbetskraftenkräver att förmedlingstjänstemännen så långt möjligt har yrkes- ellerbranschkännedom. Förslaget att nuvarandeombudsorganisation skall upphöra har tagits upp endast i ett fåtal yttranden.Länsstyrelsen i tillstyrker förslaget medan SR avstyrkerdetsamma. Statskontoret konstaterar att den typ av lokalombud som behandlats i1970 års statsverksproposition (bil. 13 s. 70) överhuvud taget inte hardiskuterats i förslaget. När det gäller den ainbulatoriskaverksamheten menar statskontoret attarbetsmarknadsstyrelsen har lämnat frågan om den ambulatoriska förmedlingsverksamhetens arbetsformer ochorganisation i väsentliga avseenden obesvarad. Dsnna fråga bör emellertidutredas närmare. Styrelsen förSvenska kommunförbundet understryker som nödvändigt att filialexpeditioner inrättas därunderlag saknas för fasta lokalkontor menstadigt behov av service finns. Expeditionerna skall kunna ge även arbetsvärds-och yrkesvägledningsservice. Sådana expeditioner samt rörliga enheterbör avlösa ambulatorisk verksamhet i nuvarande form. Enligt LO bör den ambulerandeverksamheten i så stor utsträckning som möjligt arbeta med fasta besökstider påden ort den besöker pä grund av att de ambulerande kontoren främst kommer ifråga på orter där de människor som har den minsta valmöjligheten påarbetsmarknaden befinner sig. Sammauppfattning har De erkända arbetslöshetskassornas samorganisation somtillägger att avlägset bosnde ombytessökande inte kan besökaförmedlingen utan att ta ledigt från arbetet eller sluta sitt arbete. Även SPF utgår från att den ambulerandeverksamheten arbetar med fasta mottagningstider. I annat fall blir verksamhetenensidigt inriktad på arbetstagarparten raed minimala möjligheter tillnärmare kontakter med de lokala arbetsgivarna. SR anser att ambulatorisk verksamhet bör begränsas tUl renanödsituationer, I första hand bör förmedling bedrivas vid permanenta kontor ochi andra hand undantagsvis av tillfälliga kontor. I fråga omkontorsnätet föreslår statskontoret att samtliga , somenligt både statskontorets och uppfattning inte kan ge effektiv service, dras införe utgången av . Detta skulle innebära indragning av ytterligare 88kontor. För somanser att koncentrationen av förmedlingen inte kan drivas så långt somstatskontoret föreslagit förefaller den av arbetsmarknadsstyrelsenföreslagna omorganisationen å andra sidan vara i blygsammaste laget. Förslaget kan docktUlstyrkas om rationaliseringsarbetetfortsätter i riktning mot de mera långsiktiga mål som statskontoret angav. SAF finner denföreslagna minskningen av antalet kontor väl avvägd 2* 1971. men anser det vara sannolikt att vissytterligare koncentration kan visa sig lämplig. Samma synpunkt anförs av TCO. Styrelsen för framhåller å andra sidan att kontorsorganisationen inte fårtunnas ut så att allmänhetens krav på god service eftersatts. I annat fallskulle resas krav mot kommunerna att fullgöra en statlig uppgift vilketförbundet inte kan acceptera. Enligt SR måsteutglesning av kontorsnätet göras med största försiktighet. Mot denna bakgmndär det mindre välbetänkt att tvinga fram en kontorsindragning av den omfattningsom föreslås ske till . De erkändaarbetslöshetskassornas samorganisation finner det beklagligt att ett inteobetydligt antal kontor måste dras in. Mänga kassaraed-lemmar bor redan nuavlägset frän förmedlingskontor och möjligheterna till personliga besök börinte försämras ytteriigare. Den föreslagnakontorsorganisationen för resp. län har godtagits av flertalet länsstyrelser.Några länsstyrelser riktar invändningar mot distriktsindelningen för resp.län, kontorsindragningar m. m. Ett genomgående kritiskt yttrande har avgettsav en länsstyrelse. Förslaget tiUstyrks helteller, i några fall, med erinringar om ändrad kommunindelning efter förslagetsframläggande eller med reservationer av mer allmän natur av länsstyrelserna iStockholms, , , , , ,, , och , , , ,, , , , ochNorrbottens län. Länsstyrelserna i ,, och har invändningar mot föreslagendistriktsindelning för resp. län och föreslår att vissa lokalkontor fårställning som distriktskontor. Länsstyrelserna i och läninvänder att behovet av vissa kontor som betecknats som tillfälliga kommer attkvarstå under överblickbar framtid. Invändningar mot föreslagnakontorsindragningar görs endast av länsstyrelserna i , Kristianstadsoch . är den som är mest kritisk i sittyttrande och menar att de särskilda förhållanden som råder i länet inte harbeaktats i förslag. Den föreslagnakontorsklassificeringen föranleder vissa länsstyrelser till erinringar motklassificeringen av enskilda kontor. i påpekaratt motivet till klassificeringen inte framgår av förslaget. Beträffande personal- ochkostnadsfrågor konstaterarstatskontoret inledningsvis att styrelsens personalbehovsberäkningar frånsettbiträdespersonalen inte är relaterade tiU den föreslagna organisationsförändringenutan innebär en ambitionsökning. vUl inte förneka att det ävenefter en omorganisation kan föreligga Prop.1971:1 Bilaga 13 43 visst behov av förstärkning av arbetsförmedlingensresurser men ifrågasätter om så långt möjligt hartagit till vara de möjlighetertill effektivering av organisationen som erbjuds. Det bör vara möjligt attminska behovet av nyanställningar genom en mer långtgående koncentration av kontorsorganisationen. I avvaktan på att avvecklas och på viss av ämbetsverket ifrågasattutredning kan man inte från organisatoriska synpunkter bedöma i vilkenutsträckning förmedlingsorganisationen behöver förstärkas personellt utom närdet gäller biträdespersonalen som av ämbetsverket föreslås få en förstärkningmed i runt tal 100 tjänster. RLF är också tveksam om personaldimensioneringen ochmenar att organisationsförslaget och personalförstärkningar är frågor som bör behandlas var för sig. I vart fall kan intehävdas att en ändrad kontorsorganisationsom görs i rationaliseringssyfte motiverar en kraftig personalförstärkning.Den föreslagna höjningen av ambitionsnivån kan vid närmare prövning fram.stå som önskvärd menbetraktas ändå av förbundet som orealistisk. Positiva till styrelsens förslag ompersonalförstärkningar är bl. a. SAF, LO, TCO och SPF. LO menar att arbetsvärden bör förstärkas på grund avdagens komplicerade arbetsmarknad men att även yrkesvägledningen måste få ökade resurser. Dessa bör inriktas på attge de svagast ställda tillfälle att få nya och bättre arbeten.Yrkesvägledningen har inriktat sig på att hjälpa främst personer mednyligen avslutad utbildning till ett bra yrkesval. Sådana insatser ärnödvändiga men får enligt LO:s uppfattning inte medföra att personer som redanär på arbetsmarknaden och har bristfällig utbildning får sämre möjligheter tillyrkesvägledning. Enligt TCO är en förstärkning avarbetsförmedlingen så angelägen att den kan anstå. Men medvetnaprioriteringar måste göras. Den interlokala förmedlingen är ett sådant område.Ett annat gäller utvecklingsarbete och metodfrågor, bl. a. utvärdering av deerfarenheter som den öppna förmedlingsverksaraheten har gett säratADB-teknikens användning i förmedlingsarbetet. För SPF som efterlyser motivering förföreslagen bemanning av de olika kontorsenheterna synes det dock ofrånkomligtatt förmedlingens personalresurserförstärks kvantitativt och kvalitativt, om förmedlingen dels skallkunna motsvara de krav på effektivitet som ställs av företag och enskilda, delstillförs ytterligare arbetsuppgifter. På grandval av enav statskontoret verkställd utredning angående arbetsmarknadsverkets organisation och uppgifter förelades1970 års riksdag (prop. 1970: 1 bU. 13 s.23) förslag tUl vissa riktimjer för den arbetsmarknadspolitiska verksamhetens utformning. Prop.1971:1 Bilaga 13 44 medlingens kontorsorganisation innebar förslaget attstommen skulle utgöras avett antal välutmstade förmedlingsenheter, kallade distriktskontor. Som enriktpunkt för antalet kontor angavs att det borde finnas ett sådant kontor i varje kommunblocksanpassadA-region. TUl varje distriktskontor borde anslutas ett lämpligt antallokalkontor med resurser att självahandlägga flertalet förmedlingsärenden. En fortsatt koncentration avförmedlingskomoren förordades men inte så långtgående som statskontoret hadeföreslagit. Koncentrationen avsågs bli kombinerad med en utbyggd ambulatoriskförmedling och en aktivt uppsökande verksamhet. Lokala ombudhuvudsakligen för kontakt- och informationsuppgifter ansågs behövliga även i fortsättningen. Iett längre perspektiv och under vissa förutsättningar skulle man kunna räknamed att fasta lokal kontor i ökad omfattning kunde ersättas med lokala ombud. Propositionsförslageh biträddes av (SU 54,rskr 157). På uppdrag av Kungl. Maj:t hararbetsmarknadsstyrelsen lagt fram ett konkret förslag till ny organisation . Förslaget har remissbehandlats. På gmndval av vad som förordades ipropositionen har isitt förslag byggt upp ett kontorsnät bestående av 69 distriktskontoroch ett antal lokalkontor. Organisationen skall ersätta nuvarande, tilllänsarbetsnämndernas kanslier knutna 24 huvudkontor samt drygt 200 avdelningskontor. Distriktskontoren, vilkas verksamhetsområde i regel sammanfaller med dekommunblocksanpassade A-regionerna,skaU ha ansvaret för förmedlingsverksaraheten inom sitt distrikt. Lokalkontorenblir alltså i detta avseende underställda distriktskontoren. Förslaget i denna del överensstämmer medstatsmakternas beslut och har inte heller mött invändningar frånremissinstansernas sida i annan mån än att några länsstyrelser har ansett attvissa lokalkontor bör få StäUning somdistriktskontor. Jag viU här framhålla att de föreslagna distrikts- ochlokalkontoren motsvarar befintliga kontor. Det är enligt förslaget i varje faU inte f. n. avsett att någranya kontor skall tUlkomma. Däremot fömtsatts att ett antal befintligamindre kontor skall dras in. har föreslagitatt den nya kontorsorganisationen genomförs fr.o.m. . Jagbiträder styrelsens förslag i princip menbedömer det inte möjligt att genomföra organisationsförslaget fullt utredan vid nämnda tidpunkt. bör underställas endast fråganom huvudlinjerna för den nya kontorsorganisationen. För att belysaorganisationsförslagets syften ochkonsekvenser redovisar jag emellertid i det följande även sådana organisationsfrågor i vUka det ankommer på JEvungl.Mäj:t att meddela föreskrifter. Distriktskontoren bör för att fylla sinuppgift kunna lämna en fullständig förmedlingsservice och bör alltså som redannämnts vara väJ- I personellt hänseende fömtsätter detta enligt arbetsmarknadsstyrelsensuppfattning att varje sådan enhet har omkring 10 tjänstemän. En del av nuvarande avdelningskontor som avses bli distriktskontor har inte denna personaluppsättning;några av dem är t. o. m. mycket små enheter. För att bygga uppdistriktskontorsnätet i enlighet med styrelsens förslag krävs alltsåpersonalförsiärkningar i den mån personal inte kan omdisponeras från framförallt nuvarande huvudkontor eller genomkontorsindragningar. Några omdispositioner av personal har styrelsen inteansett möjliga. Tvärtom föreslår styrelsen personalförstärkningar även vidstörre kontor. Vad gäller kontorsindragningar anser jag av skäl som jagkommer att beröra i det följande att dessa inte bör ske i så snabb takt och påaUa de orter som styrelsen har föreslagit. Arbetsmarknadsstyrelsensförslag innefattar ett personaltillskott om drygt500 tjänster för förmedlingsverksamheten. En utbyggnad av personalorganisationenav denna omfattning anser jag mig inte kunna biträda, lag återkommer i detföljande till denna fråga. Mitt förslag innebär att etableringen avdistriktskontorsnätet kommer till stånd i huvudsaklig överensstämmelse med styrelsens förslag. Distriktskontorens personalresurser får prövas successivt och underavvägning mot andra angelägna personalbehov inom förmedlingen. Som framgått av vad jag har aiiförttidigare kommer även nuvarande huvudkontoratt få ställning som distriktskontor, varvid de får en i förhållande tilllänsarbetsnämnden och dess ledande tjänstemän mer självständig ställningän . Huvudkontoren är f. n. direkt underställda länsarbetsnämnden ochsaknar därför särskild chefstjänst. Ledningen av verksamheten vidhuvudkontoret utövas av någon tjänsteman på nämndens kansli. Som följd av dennya organisationen bör även dessa kontor få en egen chefstjänsteman. Förändamålet får tas i anspråk befintiigtjänst vid resp. huvudkontor eller, om det visar sig lämpligare, entjänst vid kansliet som förs över till kontoret. Som jag redan har nämnt fömtsätter de av1970 års riksdag godkända riktiinjerna för den nya kontorsorganisationen attdistriktskontoret skall ha ansvaret förförmedlingsverksaraheten inora sitt distrikt. Arbetsraark-nadsstyrelsenhar i anslutning härtill föreslagit att distriktskonloren skall få egenbeslutanderätt i så stor utsträckning som möjligt, inte minst i fråga om dearbetsmarknadspoUtiska stödformerna. F. n. gäller som regel attflyttningsbidrag, utbildningsbidrag, näringshjälp m. ra. beslutas av eller, efter styrelsensbestämmande, av länsarbetsnämnd,lag finner det vara en lämplig anordning att beslut om flyttningsbidrag, somofta måste kunna fattas snabbt, skall kunna meddelas vid ett distriktskontor,dvs. av chefen för kontoret. I praxis förekommerredan att styrelsen har uppdragit åt föreståndare för vissa av de nuvarandeavdelningskontoren att fatta beslut på länsarbetsnämndens vägnar i sådana fall.Det är vidare naturligt att föreståndare för dis- Prop.1971:1 Bilaga 13 46 triktskontorskall få bevilja resekostnadsersättning och traktamente enUgt Il §arbetsmarknadskungörelsen (1966:368) vid arbetssökandes resa tUl arbetsförmedlingen. Mot önskvärdheten av att genom delegering av beslutanderätt på kontorsnivå vinna enkelhetoch snabbhet i handläggningen får vägas, som LO har påpekat, vissa risker förbristande enhetlighet itUlämpningen. Det gäller här alltså avvägningsfrågor som får lösas medutgångspunkt i vad som är ändamålsenligt. Prövningen härav bör liksom hittillsankomna på Kungl. Styrelsen har föreslagit attdistriktskontor med vissa begränsningar skallkunna disponera platser vid skyddade verkstäder, kontorsarbetscentraleroch omskolningskurser. Enligt 12 § kungörelsen (1966: 370) om statsbidrag tillverkstäder inom arbetsvärden gäller som bidrags-viUkor att platserna vid verkstäderna står till arbetsförmedlingens förfogande.Härav följer att distriktskontoren bör ha rätt att anvisa personer tiUarbetsprövning, arbetsträning eller sysselsättning i verkstäderna ellergodkänna intagning sora har föreslagits från annat håll. Arkivarbete eller musikerhjälp anvisas nu arbetslösgenom det arbetsförmed-Ungskontordär han är anmäld (84 § arbetsmarknadskungörelsen). Jag kommeremellertid i det följande under punkten B 4 att förorda att anvisning tillarkivarbete och musikerhjälp skaU prövas av länsarbetsnämnd. Liksom i fråga omdelegering av beslut ankommer det på Kungl. Maj:t att utfärda föreskrifter ihithörande frågor. Jag har hittillsbehandlat den yttre ramen för distriktskontorens verksamhet. Vad kontorens arbetsformerbeträffar har styrelsen föreslagit att arbetsförmedling, arbetsvärd ochyrkesvägledning såtillvida integreras somdessa verksamhetsgrenar ställs under gemensam ledning av chefen för kontoret.Detta är i överensstämmelse med de riktlinjer som har faststäUts av liksom att arbetsvärd ochyrkesvägledning i viss utsträckning skall kunna omhänderhas även avtjänstemän på den allmänna förmedlingen.Det senare är i viss mån beroende av möjligheterna att breddapersonalutbildningen inom arbetsmarknadsverket.