prop · FU03179 · 1971-12-31 00:00:00 — I dennadel blev förslaget starkt kritiserat imder remissbehandlingen. Jordabalksutredningensom fick i uppdrag att göra en översyn av lagberedningens för- slagförordade i sitt betänkande (SOU 1963: 55) regler som innebar att ordningen medgemensamt inteckningsansvar behölls. i denna del stämmer ihuvudsak överens med jordabalksutredningens förslag, som bl. a, innehåUerförbud mot särinteckning i sam-intecknat komplex. I förhållande tillutredningsförslaget har förbudet dessutom utvidgats tUl att avse även förbudmot gemensam inteckning i fastighet som fömt svarar för särinteckning (prop. 1970:20 del B. s. 629). Bestänomelsernai JB om gemensam inteckning har getts ett innehåll som syftar tUl bl. a. attreducera de olägenheter i exekutionsrätts-ligt hänseende som den nuvarandeordningen medför. Dessa olägenheter uppstår särskUt i sådana fall dä ettsärintresse föreligger i någon eller några av de gemensamt intecknadefastigheterna antingen på fastighetsägarsidan eller borgenärsidan. Detvanligaste faUet av särintresse i gemensamt intecknade fastigheter uppstår närnågon av fastigheterna helt eller delvis överlåts. I dessa situationer torde JB:sordning tvinga fram relaxation eller annan ansvarsuppdelning inom relativt korttid. Med JB:sregler bör således svårighetema på det exekutionsrättsU-ga planet bU mindreframträdande, även om man inte kunnat uppnå helt likformig belastning avgemensamt intecknade komplex bl. a. med hänsyn till att man under enövergångstid alltjämt måste räkna med äldre särinteckningar och tUl attgemensamma inteckningar ibland slås sönder, t. ex. på grand av expropriation(jfr 6: 14 JB). Kravetpå likformig inteckningsbelastning är av betydelse inte bara fränexekutionsrättsliga synpunkter utan också bl. a. för fastighetsbildningen.Omreglerande åtgärder av skilda slag kan försvåras, om de rör gemensamtintecknade fastigheter och inteckningsbelastningen inte är likformig. Även förinskrivningsmyndigheterna medför särintressen i ett gemensamt intecknatfastighetskomplex vissa svårigheter, exempelvis i sammanläggningsärenden somavses i 12: 10 fastighetsbildningslagen (1970: 988) eller vid rdaxation (22: 11JB). Sammanfattningsviskan sålunda sägas att många fördelar obestridligen står att vinna medinförandet i JB av kravet på att inteckningsbelastningen skall vara likformig.Detta gäller inte minst i fråga om förbudet mot särinteclcning i samintecknatfastighetskomplex. I denna del vann också jordabalksutredningens förslag starktgehör bland remissinstansema (prop. 1970: 20 dd B s. 622), även om vissanackdelar med den föreslagna regleringen påvisades. Förbudet mot särinteckningansågs sålunda kunna medföra olägenheter för fastighetsomsättningen (jfr prop.1970: 20 s. 622 ff). Vid JB:s tUlkomst ansågs emellertid fördelama medförbudet mot särinteckning i sammtecknat fastighetskomplex väga över denackdelar som kunde vara förenade med förbudsregeln. För kreditgivarnas del innebär, som kreditorganisationerna fram- hållit,kravet på likformig inteckningsbelastning en ökning av risken för avslag påinteckningsansökan. Organisationerna har uttalat att detta kan leda till enförsämring av låntagarnas möjlighet att snabbt och enkelt få ett lån utbetalat tUlsig, innan inteckningen ännu har beviljats. Jag anser mig dock kunna räkna medatt de uppgifter som behövs i normalfallen skall kunna skaffas fram tämligensnabbt från inskrivningsmyndigheterna. För dessa kommer å andra sidan förbudetmot särinteckning i tidigare samintecknade komplex att medföra ett visst merarbete.Innan inteckning beviljas eller förklaras vilande måste i varje särskilt fall imdersökasom den fastighet som avses med inteckningsansökningen besväras av fömt sökteller beviljad inteckning. Om sä är fallet måste undersökas om den tidigareinteckningen också frän början gäller eller senare kommit att gälla i annaneller andra fastigheter och vidare om det gemensamma inteckningsansvaret harupphört genom relaxation eller på annat sätt. närmast efter JB:sikraftträdande, då belastningen i övrigt pä inskrivningsmyndigheterna kanväntas bli stor, underlättas emellertid tillämpningen av förbudet mot särinteckningav att enligt 62 § JP hänsyn inte behöver tas till inteckning som har sökts eUerbeviljats före JB:s ikraftträdande. Den utredning som måste göras i samband mednyinteckning kan därför tUl en början i många fall begränsas tUl frågan omtidigare inteckning har sökts eller beviljats efter ikraftträdandet. Sammantagethar jag inte blivit övertygad om att de praktiska svårigheter som kan våUas avreglerna om gemensamt inteckningsansvar är så stora att de skulle kunna vägaöver de obestridliga fördelarna av en så långt möjligt likformig belastning avgemensamt intecknade fastigheter. Jag finner sålunda inte skäl att pä dennapunkt frångå den avvägning som efter ingående prövning gjordes när JB antogs. Enannan fräga om gemensamt inteckningsansvar som har tagits upp avkreditorganisationerna rör kravet på att samtliga intecknade fastigheters ägareskall medverka till panträttsupplåtelse för att panträtten skall bli gällandei hela det intecknade fastighetskomplexet. Kreditorganisationema har särskUtpekat på att kravet även gäller i fråga om avstyckad fastighet som inte är isamma ägares hand som stamfastigheten och därför svarar endast subsidiärt.Kreditorganisationerna har förordat, att ägaren av en primärt ansvarigfastighet skall kunna upplåta panträtt i hela den intecknade egendomen, såledesockså i avstyckade och överlåtna områden. Detkan inte bestridas att den nya panträttskonstruktionen ställer ökade krav påkreditgivarna i de hänseenden som det här är fråga om. I princip måste dessanär panträtt upplåts undersöka om någon avstyckning har skett från denintecknade fastigheten, sedan inteckningen beviljades, och i sä fall omlagfart har sökts pä styckningslotten. Med den nuvarande regleringen i 6: 7 JBkan kredUgivarna inte i praktikensäkerställa sig mot alla risker, eftersom lagfart kan ha sökts på sådan tidpimktföre pantr'ättsupplåtelsen att uppgift därom inte influtit i gravationsbevis. I de flesta av desituationer som här är aktuella får borgenären ett godtagbart skydd genom den'ändring av 6: 7 JB som jag har föreslagit. Även om avstyckning harskett från den intecknade fastigheten och ny ägare har sökt lagfart pä denavstyckade fastigheten, kommer en panträttsupplåtelse som stamfastighetensägare har gjort att omfatta också styckningslotten, om panträttsupplåtelsenavser båda fastigheterna och borgenären vid upplåtelsen varken kände tilleller bort känna till äganderättsöverlätdsen. Kravet på god tro bör här ha iprincip samma innebörd som jag har förordat när det gäUer upplåtelse avpanträtt på grand av inteckning i allmänhet. När fräga är omöverlåtelse av område av eller andel i den intecknade fastigheten bör det somjag nu har anfört ha motsvarande tUl-lämpning. Kan borgenären i dessa fallåberopa godtrosregeln i 6: 7 JB, har en giltig panträttsupplåtelse kommit tiUstånd trots ätt den som förvärvat området eller andelen har sökt lagfart påsitt förvärv före upplåtelsen och trots att han inte har medverkat till denna. Med den ändring av 6: 7 JBsom jag har föreslagit är det endast i ett fall av någon betydelse dåkreditgivarna i praktiken kan väntas få olägenheter av kravet på att avstyckadfastighets 'ägare skall medverka till panträttsupplätelsen för att denna skallomfatta också styckningslotten. Det är det fallet då borgenären känner tiU atten avstyckning skett och att den avstyckade fastigheten förvärvats av ny ägaresamt denne vägrar att medverka tUl panträttsupplåtelsen. Kreditorganisationernahar gjort gällande att det i åtskilliga situationer skulle vara orimligt attden avstyckade fastighetens 'ägare skulle kunna hindra en pant-förskrivning somomfattar också styckningslotten. Jag kan inte dela denna uppfattning. Denreglering som skett i JB av frågan om gemensamt inteckningsansvar medför attnär en avstyckning från en intecknad fastighet överläts, det i praktiken ärnödvändigt att den avstyckade fastigheten befrias frän sittansvar för stamfastighetens inteckningar. Detta måste både överlätaren ochförvärvaren räkna med. Den senare har normalt ett ber'ättigat anspråk på attstamfastighetens inteckningar rdaxeras i hans fastighet. Kravet pä samtyckefrån hans sida för att en panträttsupplåtelse skall avse hela det intecknadefastighetskomplexet utgör ett verkningsfullt påtryckningsmedel i dethänseendet. Den lösning som kreditorganisationerna har fört fram innebär attägaren till en styckningslott inte skulle få det skydd mot att annan personupplåter panträtt i hans fastighet som JB i allmänhet ger fastighetsägaren.Från principiell synpunkt är det emeUertid enligt min mening riktigt att enpanträttsupplåtelse som görs av stamfastighetens ägare inte skall kunna omfattaen styckningslott som har övergått till ny ägare. inteantagas att en borgenär som känner till överlåtelsen när fräga om panträttsupplåtelseär aktuell inte skulle kunna få betryggande säkerhet för sin kredit även utanatt panträtt erhålls i den avstyckade fastigheten. Ienlighet med det anförda finner jag inte skäl att föreslå någon ändring avkravet att panträtt i fast egendom skall upplåtas av fastighetens ägare ocksåi det fallet att fräga är om en avstyckad fastighet som endast ansvarar subsidiärt. SlutUgen vUl jag i dettasammanhang ta upp en fräga som rör övergängen frän det nuvarandepanträttssystemet till JB:s system. Frågan har aktualiserats vid deöverläggningar som har hållits med företrädare för kreditorganisationerna.Enligt övergångsbestämmelserna till 6 kap. JB skall, om inteckningshandlingutgör säkerhet för fordran vid ikraftträdandet, panträtt enligt 6: 2 JB ansesupplåten i fastigheten till säkerhet för fordringen (24 § första stycket JP).Av bestämmelsen följer bl. a. att, om en gUtig pantsättnmg har kommit tillstånd enligt gällande rätt men den har gjorts av annan än fastighetsägaren,pantsättningen likväl gäller som pantförskrivning enligt 6: 2 JB (jfr prop.1970: 145 s. 130). Den angivna regeln tar iförsta hand sikte på det fallet att inteckningshandlingen har lämnats somsäkerhet för län, vars kapitaldel inte kan ökas utan att nytt försträckningsavtalträffas. Ingås ett sådant efter JB:s ikraftträdande och vill borgenärenutnyttja den äldre inteckningshandlingen som säkerhet också för det nya länet,måste en ny pantförskrivning ske. Panträttsupplåtelsen skall då göras i den ordningsom JB föreskriver, vilket innebär att fastighetsägaren måste verkstäUapantförskrivningen. Även för det fall att den ursprungliga pantförskrivningenavsett även uppkommande fordringar, har det satts i fräga om inte nypantförskrivning under medverkan av fastighetsägaren måste ske för att defordringar som kan uppkomma efter ikraftträdandet skall omfattas av panträtt ifastigheten. Från kreditorganisationernas sida har framhållits, att omregleringen skulle ha denna innebörd, det skulle kräva en betydandearbetsinsats av kreditgivarna, eftersom i sä fall bl. a. alla generellapantförskrivningar måste kontrolleras och i förekommande fall göras om. Föregen del kan jag inte finna några skäl som talar för att de faU som åsyftas avkreditorganisationerna bör behandlas pä ett annat sätt än de fall som deifrågavarande övergångsbestämmelserna tar sikte på. Enligt min meningligger det helt i linje med de principer som bestämmelserna är ett uttryck föratt panthavarens ställning, såvitt nu är i fråga, inte försämras vidövergången till det nya systemet. Detta betyder, att om den pantförskrivningsom har gjorts före JB:s ikraftträdande, är generell, borgenären skall kunnabevilja nya län efter ikraftträdandet och få säkerhet i fastigheten för dessasom om det hade varit fastighetsägaren själv som gjort den generella pantför- skrivningen.För de berörda rättsägarna måste en sådan ordning te sig högst naturlig. Någonuttrycklig lagregel med den innebörd som har angetts finner jag inte varapåkallad. 7.4 Talanmot beslut i inskrivningsärenden VidJB:s tiUkomst framhölls att besfämmelserna om besvärstiden vid slutiiga beslutoch beslut om vilandeförklaring vilade på den förat-sättningen att desvårigheter som inskrivningsväsendet då drogs med i fråga om expeditionstidenslängd (jfr prop. 1970: 20 del B s. 493) skulle ha övervunnits senast vid JB:sikraftträdande. Enligt dåvarande departementschefen fick frågan ombesvärstidens längd prövas om för det fall att förutsättningen befanns brista. InförJB:s ikraftträdande har frän infordrats uppgifter fråninskrivningsavdelningarna rörande arbetsläget . Av uppgiftema kandras den slutsatsen att arbetsläget vid in-skrivningsavdelningama f. n. inte ärmycket bättre än . 'år det vanligt att denföreskrivna expeditionstiden inte kan hållas och på sina håll ärexpeditionstiderna mycket länga. Som jag inledningsvis har anfört kan enförbättring av läget väntas inför årsskiftet. Likväl är jag tveksam omexpeditionstiderna kan hållas sä korta som krävs med hänsyn till reglerna ombesvärstidens längd i JB. EnUgtmitt bedömande är förhållandena sådana att frågan om besvärstidens längd bör ienlighet med vad som förutskickades vid JB:s tillkomst övervägas på nytt. Jag äremellertid inte beredd att på denna punkt föreslå någon ändring i JB:s ordningsom bar goda skäl för sig. Däremot anser jag att ikraftträdandet avbestämmelserna i 19: 14 andra stycket JB bör senareläggas. Maj:t börbemyndigas att bestämma när nämnda bestämmelser skall träda i kraft. Jagräknar därvid med att den föreskrivna expeditionstiden, fräninskrivningsdagen, kommer att kunna iakttas efter ett övergångsskede och iallt fall när övergången till ADB har skett inom inskrivningsväsendet. Närförutsättningar härför föreligger, bör förordnas att den i 19: 14 JBföreskrivna besvärstiden skall tillämpas. TUl dess bör vad som ansettsgälla i fråga om besv'ärstiden alltjämt äga tillämpning, om besvärstidendärigenom blir längre. 7.5 Övergångsregleringenrörande publika arrenden JB:sarrendebestämmelser, som träder i kraft , har utformats ihuvudsak enhetUgt för enskilda, staten, kommunema och kyrkan. upphävsnuvarande särskilda författningar för publika arrenden. I 40 och 41 §§ JP finnsövergångsbestämmelser somi fräga om jordbndcsarrende medför att besittningsskyddsreglerna i JB bliromedelbart tillämpliga pä vissa avtal om jordbraksarrende som ingåtts före balkensikraftträdande. 40 § JP omfattar de s. k. sociala jordbruksarrendena enligt 2kap. På dem är i princip de nya besittningsskyddsreglerna utan vidaretillämpliga. 41 § JP avser upplåtelse som är sådan att äldre bestämmelser omoptionsrätt inte har kunnat tUlämpas pä den. I det fallet gäller de nyabesittningsskyddsreglerna under vissa förutsättningar. Enligt pubUka arrendeutredningenkan villkoret att optionsrätt inte har gällt medföra att publika arrendatorer,som har rätt tiU besittningsskydd enligt de publika specialförfattningama, viden tvist om förlängning inte kan stödja sig pä JB:s besittningsskyddsreglerutan endast pä specialförfattningarnas bestämmelser i ämnet. Eftersom dessa författningarger arrendatorn ett betydligt svagare skydd än JB, föreslår utredningen att 41§ JP ändras så att det klart framgår att publika arrendatorer iövergångshänseende inte kommer i en sämre ställning än andra. Jagdelar utredningens och remissinstansernas mening att 41 § JP bör förtydligas,så att någon tvekan inte behöver råda om att lagrummet är tiUämpligt även pä arrendatorerav publik jord med optionsrätt enUgt specialförfattningar, under föratsättningatt villkoren i övrigt i lagrummet är uppfyllda. Det torde nämligen inte havarit åsyftat att i fall som avses i 41 § JP sätta arrendatorer av publik jordi sämre stälhung än andra. För att imdvika oklarhet på denna punkt bör somutredningen föreslagit i paragrafens första stycke orden "äldrebestämmelser om optionsrätt" bytas ut mot "bestämmelserna i 2 kap.5156 §§ lagen (1907: 36 s. 1) om nyttjanderäti tiU fast egendom".Därigenom får de publika arrendatorema samma möjlighet att komma i åtnjutandeav bestämmelserna i om rätt till förlängning av avtalet efter uppsägning sominnehavare av ej sociala jordbruksarrenden har. Införandetav JB medför att vissa följdändringar bör göras i ärendelagen och i FL. Tilldem återkommer jag i specialmotiveringen. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslagtill 1) lag om ändring i jordabalken, 2) lag om ändring i lagen (1970: 995) om införande avnya jordabalken. 3) lag om ändringi utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 4) lag om ändringi lagen (1971: 495) om ändring i utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 5) lag om ändrmg ilagen (1971: 494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 6) lag om ändringi lagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden, 7) lag om ändring i lagen (1966: 454) omföretagsinteckning. Förslagen torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som Rörande de enskilda besfämmelserna i lagförslagen vill jagytterligare anföra följande. 7.8.1 Förslaget till lag om ändring i jordabalken 6:3 I överenssfämmelse med vad jag har föreslagit i detföregående (avsnittet 7.2) bör i 6: 3 första stycket andra och tredje punkternaJB utmönstras de begränsningar i möjligheten att använda tUlägget som finns nuoch som inneb'är att betalning ur tiU'ägget endast får avse ränta påkapitalfordran och vissa kostnader (andra punkten) samt att tillägget fårberäknas endast på den del av pantbrevets belopp som täcks av kapitalfordringen(tredje punkten). En följd av detta är bl. a. att utmätningsräntan inte skallberäknas på fordringens kapitalbelopp eller den del därav som ligger inompantbrevets belopp utan i stället pä sistnämnda belopp. I 6: 3 andra stycket JB finns nu bestämmelser för det fallatt borgenären innehar flera pantbrev som säkerhet för en och samma fordran.Om de bakomliggande inteckningarna g'äUer med samma företrädesrätt elleromedelbart efter varandra, skall pantbreven vid tillämp-nuigen av förstastycket ses som en enhet (prop. 1970: 20 del A s. 399). I det nu framlagdaförslaget har andra stycket behåUits oförändrat. Genom de föreslagna ändringamai första stycket får emellertid bestämmelserna i andra stycket en i viss månändrad innebörd. Specialregeln kommer att innebära att tUläggen tillpantbrevens belopp får tas i anspråk bara i den mån pantbrevens sammanlagdabelopp inte förslår till betalning av borgenärens fordran. Detta medför attborgenären inte genom att i första hand ta tilläggen tUl vissa pantbrev ianspråk 1 Av bUagan återges här övergångsbestämmelserna urförfattningsförslaget under 3. Författningsförslagen i övrigt har uteslutits.Dessa är likalydande med de vid propositionen fogade författningsförslagenfrånsett dels ikraftträdandebestämmelsen i författningsförslagen 1, 2 och 5samt 44 § JP, vilka saknar motsvarigheter i de till lagrådet remitteradeförslagen, dels vissa smärre redaktioneUa ändringar i några av förslagen. kanpåverka fastighetsägarens rätt tUl ägarhypotek enligt övriga pantbrev. Paragrafenföreslås ändrad i överensstämmelse med vad jag har anfört i det föregående(avsnittet 7.3). Den föreslagna godtrosregeln tar närmast sikte pä det falletatt efter överlåtelse av fastigheten förre ägaren upplåter panträtt ifastigheten. Av grunderna för bestämmelsen följer emellertid också attborgenär, som fått panträtt upplåten åt sig av den som dä var fastighetensägare eller som borgenären i samband med mottagandet av pantbrevet i god troförutsatt vara pantbrevets ägare, kan vinna panträtt för fordran som omfattasav pantförskrivningen och uppkommer först efter det att fastigheten har byttägare och den nye ägaren har sökt lagfart. Paragrafenföreslås ändrad i enlighet med vad jag har förordat i det föregående (avsnittet7.3). 7.8.2Förslaget till lag otn ändring i lagen om införande av nya jordabalken Paragrafenhar i enlighet med vad jag har förordat (avsnittet 7.5) utformats iöverensstämmelse med publika arrendeutredningens förslag. Somjag anfört i det föregående (avsnittet 7.4) bör ikraftträdandet av bestämmelsernaom besvärstid i 19: 14 andra stycket JB senareläggas och Kungl. Maj:t istället bemyndigas att bestämma om när de skall träda i kraft. Bestämmelser avdet innehåll som har angetts nu har tagits upp i förevarande paragraf, som ärny. Enligt lagrummet skall tUl dess att 19: 14 andra stycket JB träder i kraftgälla, att besvärstiden vid beslut som avses i nämnda lagrum är två veckorfrån den dag expeditionen i ärendet hölls sökanden tUl banda, dock minst fyraveckor från den inskrivningsdag tUl vilken beslutet är att hänföra. Närtmderrättelse om beslut i inskrivningsärende enligt 19:13 JB tillställs sökandeeller annan som beslutet gått emot, bör besvärstiden räknas från den dag tmderrättelsenär dagtecknad. Kan det i annat fall antagas att tredje man kommer att föratalan mot beslutet, bör på lämpligt sätt anteckning göras om när expeditionen iärendet har hållits tiUgänglig, dvs. om den dag då sökandens expeditionskickats tUl honom mot postförskott eller funnits att hämta på inskrivnings- Jag vill framhålla, att den dag då sökanden löser sin expedition påposten eller hos inskrivningsmyndigheten inte är relevant för beräknandet avbesvärstiden. 7.8.3Förslaget till lag om ändring i utsökningslagen Denändrade konstmktionen i 6: 3 JB beträffande tillägg tUl pantbrevs beloppinnebär att fastighetsägarens möjligheter att utnyttja pantbrev förpantsättning vidgas. Detta är en följd dels av att tiUägget skall beräknas påpantbrevets belopp och inte på kapitalfordran, dels av att tUlägget kommer attkunna tas i anspråk för täckning av kapitalfordran och inte bara för att täckatUläggsförpliktelser till denna. Den vidgade möjligheten att utnyttja pantbrevetför pantsättning bör enligt min mening ses som en tillgång i fastighetsägarenshand som bör kunna tas i anspråk av hans borgenärer. Som jag förut har nämnt(avsnittet 7: 2) bör det omkonstruerade tiUägget alltså, i den män det inte harutnyttjats för pantsättning, kunna utmätas för ägarens skuld. Bestämmelserom utmätning av ägarhypotek har tagits in i 91 a § UL, som tUlkom genom lagen(1971: 495) om ändring i UL. Tänkbart är att genom en ändring av reglerna om ägarhypoteki 6: 9 JB jämställa det omkonstruerade tUlägget med 'ägarhypotek och på så s'ättgöra det tillgängUgt för utmätiung. Med hänsyn till att tillägget också enligtde nya reglerna skall kunna utgå bara i den mån det behövs för att borgenärsfordran skall bli täckt kan en sådan lösning dock knappast accepteras.Begreppet ägarhypotek bör sålunda enligt min mening reserveras som beteckningför den rätt tUl betalning som fastighetsägaren har enligt 6: 9 JB i dessantagna lydelse, dvs. en rätt för fastighetsägaren att få tilldelning ur medelantingen med pantbrevets hela belopp eller med den del av detta som överstigerfordran för vUken pantbrevet är pantsatt. Syftet att göra tilläggettillgängligt för utm'åt-ning bör man, i stället för att ändra reglerna i JB om ägarhypotek,kunna uppnå genom en 'ändring av reglerna i 91 a § UL. Ändringen bör dåinnebära att man utvidgar föreskrifterna om utmätning av ägarhypotek till attavse utmätning av den rätt pä grund av pantbrev som tiUkommer fastighetsägaresom följd av att pantbrev inte alls eller endast delvis behöver tas i anspråkför täckning av fordran. Genom att pantbrev i den män det ej utgör pant förfordran fär utgöra föremål för utm'ätning kommer man att för enutmätningssökandes räkning kunna ta i anspråk hela det utrymme av fastighetensvärde som ägaren har möjlighet att förfoga över genom pantsättning, dvs. både eventueUt'ägarhypotek och tiUägg som inte behövs för att täcka fordran för vUket pantbrevetär pantsatt. Efter en sådan utmätning bör utmätningssökanden få sammaställning som han fått om pantbrevet av ägaren pantsatts förutmätningsfordringen. Dennu förordade lösningen medför att ändringar får företas, förutom i 91 a § UL,också i 71 § och 91 b § samma lag samt i 2 § försäljningslagen. Hänvisningeni 71 § 3 mom. UL i dess lydelse enligt lagen 1971: 495 har i förslaget jämkatsi överensstämmelse med vad jag förut har anfört om föremålet för utmätningen. 91a § UL innehåUer bestämmelser om utmätning av ägarhypotek.