prop · FU03137 · 1971-12-31 00:00:00 — Det skall alltså tillses att gränsbygdens intressen främjas påbästa sätt. Naturvårdsintresset bör ägnas stor uppmärksamhet. Gränsvattendragenlöper genom natur som till stora delar är orörd. Riktmärket bör vara attingrepp som är störande från naturvårdssynpunkt i möjligaste mån skallundvikas och att deingrepp som vid vederbörlig prövning finnes böra ske utförs så skonsamt sommöjligt. Mycket angeläget är att vattnet skyddas mot förorening och attfiskbeståndet tryggas. Dessa intressen torde få anses inbegripna inaturvårdsintresset men de är så väsenUiga att de bör nämnas särskilt. Denavvägning mellan riks- och lokalintressen och mellan skilda intressen i övrigtsom skaU ske vid nyttjandet fömtsätter att detta sker planmässigt och med blickför helheten. Kommittén understryker vikten av att regeringarna effektivtmedverkar till och främjar den erforderliga planeringen, Ifråga om byggande i vatten föreslår kommittén regler som i huvudsakliga delarhar motsvarighet i båda staternas eller endera statens vattenlagstiftning. Somhuvudregel föreslås, närmast med anknytning till finsk rätt, att byggande i vattenfår ske endast om det prövas från allmän eller enskild synpunkt medföra fördelsom väsentligt överväger olägenheterna. Något bestämt matematiskt förhållandemellan nytta och skada krävs alltså inte. En regel härom kan svårligenuppställas med hänsyn till företag vilkas verkningar i avseende på nytta ochskada sträcker sig över båda staterna. Företag som är av mera ingripandebeskaffenhet i avseende på befolkningens levnadsförhållanden ellernaturförhållandena eller eljest med hänsyn till betydande allmänt intresseskall tillåtas endast under förutsättning att det är av synnerlig vikt förnäringslivet eller för orten eUer i övrigt från allmän synpunkt. Med hänsyntill vikten av att byggandet i vatten inom gränsområdet hålls under noggrannkontroll anser kommittén att tillståndsprövning bör vara obligatorisk iförhållandevis vidsträckt omfattning. Kommittén föreslår därför att skyldighetatt inhämta tillstånd till byggande skall föreligga i alla fall utom dåbyggandet är av ringa omfattning och det är uppenbart att aUmänt eller enskiltintresse inte menligt påverkas. av större betydelse skalltillåtlighetsfrågan och frågan om de viUkor som skall gälla för företaget medhänsyn till allmänna intressen underställas båda regeringarna. Dessa skallkunna förbehålla sig prövningsrätt även i andra fall. förslag blir bestämmelserna om byggande i vatten tillämpliga även påden särskilda form av byggande som kallas vattenreglering, men vissa speciellaföreskrifter om vattenreglering, avseende delaktighet i sådant företag m. m.,tas upp i ett särskilt kapitel i förslaget. Härvid beaktas inte endast, som iden svenska vattenlagen, reglering för kraftändamål och torrläggning utan även,i anknytning till finsk rätt, reglering för främjande av samfärdsel, flottning,fiske, vattenförsörjning eller vattenvård. Rätt för annan att ansluta sig tillvattenregleringsföretag skall föreligga. Bestämmelser om tvångsdelaktighetföreslås inte, men avgiftsskyldighet skall kunna åläggas den som tillgodogörsig nytta av vattenreglering. Derättsregler som avser fiske hänförs inte till vattenrätten vare Prop, 1971:137 14 sigi eller i . Kommittén anser det dock uppenbart, att fisket intekan förbigås när det gäller att reglera nyttjandet av gräns-vattendragen.Fisket har varit föremål för konventioner mellan ochSverige, F, n, gäller laxfiskekonvention och den s, k,Torneälvsstadgan, Konventionen innebär att laxfisket med undantag för vissasärskilt angivna skatteförsålda fisken skall brukas samfällt för staterna.Detta bygger på den förutsättningen att laxfisket uteslutande tillkommer staterna själva, huvudsakligen med s, k, regalrätt. Till följd avtvistigheter rörande rätten till laxfisket uppkom betydande svårigheter att tillämpa bestämmelserna om sam-fäUt laxfiskebruk. På grund häravoch då konventionen och Torneälvsstadgan även i övrigt ansågs vara i behov avrevision tillsattes den s. k. laxfiskekommissionen med uppdrag att seöver fiskebestämmelserna. Uppdraget avsåg även revidering i vissa hänseendenav föreskrifterna om flottning. avlämnade år 1962betänkandet (NU 1963: 2) Fiske och flottning i gränsvattnen mellan ochSverige. Efter remissbehandling överarbetades kommissionens förslag avgränsälvskommittén, som avgav förslag 1964 (i Ds Ju 1964: A6). Även detta förslag remissbehand-lades men har ännu inte blivit genomfört.En del partiella reformer, grundade på kommissionens förslag, har emellertidvidtagits. Sålunda genomfördes vissa ändringar i 1949 årsflottningsstadga avseende förhållandet mellan de flottande och ägare avfiskebyggnader (SÖ 1964: 28), träffades, i avbidan på att frågan omrätten till laxfisket i den svenska delen av gränsälvarna skulle bli klarlagdoch en allmän vattenrättsUg konvention kunde komma till stånd, enöverenskommelse mellan de båda staterna rörande tillämpningen av 1927 årskonvention (SÖ 1966: 60), infördes i Torneälvsstadgan förbud motanvändning av vissa fiskredskap (SÖ 1966: 61). Slutligen har genom tillägg till Torneälvsstadgan antagits bestämmelser om s. k.fredningszoner i (SÖ 1967: 30). Den svenska högsta domstolen hargenom dom (NJA 1967 s. 521) i mål mellan byamännen iVitsaniemi och svenska staten ogillat byamännens talan om bättre rätt tilllaxfisket utanför byns strand vid älv. Domen torde få ansesprejudicerande för hela det i jordeboken upptagna "älvs regalalaxfiske", vilket omfattar den svenska delen av älven från mynningenåtminstone upp till Marjosaari i socken. Högre upp i älven rådersvenska staten i stor utsträckning över fiskevattnen på grund av annan rätt änregalrätt. Svårigheterna i avseende på tUlämpningen av laxfiskekonventiontorde genom den utgång Vitsaniemimålet har fått vara i väsenUig gradundanröjda. De delar av laxfiskekommissionens förslag som ännu inte genomförtsfår enligt kommittén i detta läge prövas från nya utgångspunkter. Framför alltgäller detta laxfiskekommissio- nensförslag om införande av bestämmelser angående fiskådra i gränsälvarna och omny reglering av det samfällda laxfisket. Laxfiskekommissionenhar ägnat stor uppmärksamhet åt frågan om skydd för allmänna fiskeintressen ochhar till stärkande av detta skydd föreslagit införande av enhetiigabestämmelser om fiskådra i gränsälvarna. Regalrätten har utgjort en godgrundval för tUlgodoseende av allmänna fiskeintressen och kommissionens förslagangående fiskådra har tUlkommit väsentligen för att säkra ett sådant skydd ävenför den händelse regalrätten mera allmänt skulle komma att underkännas. Dåsvenska staten framgångsrikt kunnat hävda regalrättsanspråken kan det enligtkommittén ifrågasättas om förslaget rörande fiskådra behöver genomföras.Förslaget får emellertid anses vara av stor betydelse från allmänfiskesynpunkt och synes välmotiverat oavsett hur det förhåller sig medrådigheten över laxfisket. F, ö, bör man räkna med möjligheten av att ändradeförhållanden i detta avseende uppkommer genom ny lagstiftning, ytterligareprocesser eller av annan anledning. Kommittén har därför i förslaget tillgränsälvsöverenskommelse upptagit bestämmelser om fiskådra inom älvområdet ihuvudsaklig överensstämmelse med laxfiskekommissionens förslag. Beträffandedet samfällda laxfisket har laxfiskekommissionen föreslagit ändrade regler avhuvudsaklig innebörd att samfäUt brukande skall ske endast i den mån staternaråder över fisket. Med hänsyn till utgången av Vitsaniemimålet skulle det intemöta hinder att i stället reglera detta fiske väsentligen på samma sätt som i1927 års konvention, vilken föreskriver att allt laxfiske i älven skall brukassamfällt med särskUt angivna undantag. Emellertid visar erfarenheterna fråntillämpningen av konvention, att det kan medföra påtagliga olägenheteratt alltför mycket i detalj låsa fast systemet i konventionstexten. Om engränsälvskommission inrättas, kan enligt kommittén en sådan detaljregleringmed fördel undvaras. Det torde i stäUet kunna överlåtas åt kommissionen attbestämma i vilka fall samfällt brukande av laxfisket skall ske och meddelaerforderliga föreskrifter. Med hänsyn tUl de föreslagna bestämmelserna omfiskådra torde det inte vidare komma i fråga att utöva samfällt laxfiske medpator och liknande anordningar. Vad som behöver regleras är därför endast notfiskesamt fiske med drag och därmed jämförliga redskap (sportfiske). Kommitténföreslår alltså att i överenskommelsen upptas bemyndigande förgränsälvskommissionen att enligt vissa angivna grunder besluta om samfälltlaxfiske avseende notfiske vid viss fiskeplats samt fiske med drag och därmedjämförliga redskap inom vissa områden. Kommitténföreslår sluUigen, dels att i överenskommelsen uttryckligen fastslås attutsättande av fast fiskeverk är att anse som byggande i vatten och attföljaktligen samma regler om tillståndsprövning gäUer som för annat byggande ivatten, dels att de genom tillägg tillTorneälvsstadgan antagna bestämmelserna om fredningszoner i ihuvudsakligen oförändrat skick överförs till gränsälvsöverenskommelsen. Ävennu gällande bestämmelser om begränsning av fiskerätten i älvmynningen och dessnärhet föreslås överförda till gränsälvsöverenskommelsen. Kommittén anser attdet liksom bör finnas en särskUd fiskestadga med närmare föreskrifterom fiskets vård och bedrivande och lägger fram förslag till en sådan stadga. Bestämmelser omflottningen i gränsvattendragen och havsområdet utanför älvs mynningfinns flottningsöverenskommdse och den tUl överenskommelsen knutnaflottningsstadgan. Själva överenskommelsen upptar regler om frihet fråntullbehandling av flottgods, om rätt att fritt föra redskap, materiel ochförnödenheter för flottningen från den ena staten till den andra, omskattefrihet för flottningsföreningen, om lättnader för flottningsmanskapet ifråga om rätten att överskrida gränsen samt om avgift på flottgodset till bevarandeav fiskbeståndet, Flottningsstadgan innehåller närmare bestämmelser omflottningen och om flottningsföreningens organisation. Kommittén finner detmest ändamålsenligt att flottningsbestämmdserna inarbetas i gränsälvsöverenskommelsen.I samband härmed föreslås att bestämmelserna skall bli tillämpliga även påbivattendragen, vilket inte är fallet f. n. Beslutande organ i ärenden angåendeflottningsfrågor blir enligt förslaget gränsälvskommissionen i stället förlänsstyrelserna. Även vissa andra sakUga ändringar föreslås. Vidare har enväsentlig formell överarbetning varit erforderlig för infogande avbestämmelserna i gränsälvsöverenskommelsen. Enligt förslaget skall ordningenmed en särskild flottningsstadga inte bibehållas. I gränsälvsöverenskommelsenfår i stället ingå dels bestämmelserna i den nuvarandeflottningsöverenskommel-sen dels flertalet av de föreskrifter som är upptagna iflottningsstadgan. Vissa bestämmelser i stadgan har uteslutits. Dessa ärhuvudsakligen av sådan art att de lämpligen kan tas upp i reglementariska föreskriftersom fastställs av gränsälvskommissionen. Kommitténframhåller att det är en mycket väsentlig uppgift att reglera frågan om skyddmot vattenförorening. Det ligger i sakens natur att föroreningar sällan eUeraldrig stannar på den sida av ett vattendrag där de förorenande ämnena släppsut. Verkningarna blir genomgående ett problem för båda sidor, Iinternationellrättsliga sammanhang har man fästuppmärksamheten vid frågor som rör förorening av vatten i gränsälvar och älvarsom eljest genomflyter två eller flera stater. Tämligen undantagslöst haruttalats, att en stat är förhindrad att tUlåta att på dess område inledsverksamhet eller vidtas åtgärd som orsakar skada på vattendrag inom grannstat,i varje fall då skadan är av väsentlig betydelse. Däremot har i vissutsträckning divergerande åsikter framförts i fråga om skyldighet att förhindrasådan skadebringande verksamhet som inte är ny i egentlig bemärkelse.Verksamheten kan ha bedrivits utan att den skadelidandegrannstaten har reagerat. Även för dessa fall har dock i stor utsträckninghävdats att den stat inom vars område verksamheten bedrivs är skyldig attsträva efter att den skadliga effekten förhindras eller minskas. Vad beträffargränsvattendragen mellan och är det väl möjligt att medtillämpning av sådana grundsatser föreskriva ett ömsesidigt hänsynstagande ifrågor om avloppsutsläpp och liknande vattenförorenande åtgärder på varderasidan. Enligt kommitténs mening bör man dock inte stanna härvid utan i ställetanordna ett direkt samarbete i vattenvårdande syfte. Samarbetet bör gälla heladet geografiska tillämpningsområdet för gränsälvsöverenskommelsen. En ledandegrundsats bör vara att inte skall medföra någon uppdelning isärskUda intresseområden. I överenskommelsen bör alltså tas upp enhetiigaregler tUl skydd mot vattenförorening enligt huvudlinjerna i lagstiftningen ide båda länderna. Tillståndsprövning bör vara obligatorisk så snart fråga ärom avfallsutsläpp som medför skada eller olägenhet av någon betydenhet förallmänt eller enskilt intresse. Kommittén föreslår härvid en reglering somnärmast anknyter till den finska vattenlagen, dock med komplettering avdetaljbestämmelser utfärdade i administrativ ordning om förprövning m. m. Vadsom främst kan tjäna samarbetet torde vara att gränsälvskommissionen bildar ettgemensamt organ, vilket fungerar både som tillståndsgivande organ i fråga omutsläpp av förorenande avfall och som samordnande övervaknings- ochkontrollorgan. Kommitténtar i detta sammanhang upp frågan om överenskommelsen även bör innehållabestämmelser tUl skydd för grundvattnet. Det kan synas oenhetligt att inte isamband med frågor om skydd mot ytvattenförorening också behandla vissagrundvattenförhållanden. Framför allt från vattentäktssynpunkt kan det ansessakligt omotiverat att inte utforma ett enhetiigt yt- och gmndvattenskydd.Gränsen mellan vt- och grundvatten är stundom svårbestämd, vartUl kommer attytvatten ofta på naturlig väg infiltreras tUI eller på annat sätt påverkar engrundvattenförekomst och att ytvatten används för konstgjord infiltration. Frågorom användning av grundvatten liksom om skydd mot förorening av grundvatten harkommittén dock ansett faUa utanför dess uppdrag. Sådant ingrepp i vattenområdeinom det geografiska tillämpningsområdet för överenskommelsen som påverkargrundvattenförhållandena behandlas emellertid som en form av byggande i vatten. Vadangår förfarandet inför gränsälvskommissionen innebär kommitténs förslag, attkommissionen ersätter i resp. stat som tillståndsgivande organi fråga om byggande och andra åtgärder i vatten. Tillståndsgivningen föreslåsske på grundval av ett ansökningsförfarande, som utformas i näraöverensstämmelse med motsvarande förfarande i de båda staterna. Även för vissafrågor som inteavser tUlstånd föreslås ett ansökningsförfarande. För de frågor som sålundaskall behandlas av kommissionen inom ramen för ett särskUt regleratansökningsförfarande används i förslaget beteckningen mål. Från länsstyrelsernaövertar kommissionen i huvudsak vissa frågor rörande fiske och flottning.Dessa frågor liksom övriga frågor som inte går in under ansökningsförfarandetskall handläggas som ärenden. Det är inte avsett att kommissionen skall varaforum för mål om straffansvar eller i övrigt för rättsliga tvister som intehar samband med tillståndsprövning. Sådana frågor skall handläggas av domstoli vederbörande stat. Vid prövning av mål och ärenden skall kommissionenssamUiga ledamöter delta. För giltigt beslut krävs i princip att minst fyraledamöter, därav minst två från vardera staten, är överens. Uppnås inte sådanenighet skall som regel frågan hänskjutas tUl regeringarna för avgörande, Iersättningsfrågor skall dock den mening gälla som omfattas av flertaletmedlemmar från den stat till vilken skadan etc. hänför sig. Kommitténhar övervägt frågan i vilken utsträckning fullföljd av talan motgränsälvskommissionens beslut bör vara tillåten. Kommittén har funnit dettämligen självklart, att det inte kan komma i fråga att inrätta ytterligare ettgemensamt organ, där kommissionens beslut skulle kunna överklagas. I den månfullföljd skall tillåtas får man alltså anlita inomstatUga organ. Beträffandefrågor om ersättning anses naturligt att fullföljd får ske till domstol ivederbörande stat. När det gäller andra frågor, såsom frågor om tillåtlighet avbyggande i vatten och andra sådana åtgärder, är det med hänsyn till attintressen i båda staterna regelmässigt är berörda inte lämpligt att låta talanfullföljas till organ i endera staten. Det kan inte heller komma i fråga att hadubbla klagoinstanser, en i vardera staten. Kommittén har därför stannat föratt kommissionens beslut i andra frågor än ersättningsfrågor inte skall fåöverklagas. EmeUertid föreslår kommittén att tillståndsfrågor rörande merabetydande åtgärder skall underställas båda regeringarnas prövning, varjämteför giltighet av kommissionens beslut i vissa fall skall krävas stadfästdse avbåda regeringarna. Med den ordning som sålunda föreslås anser kommittén attskäliga krav på rättssäkerhet bUr tUlgodosedda. Kommitténframhåller ytterligare beträffande förfarandet att intern lagstiftning fårinträda som supplerande enligt den allmänna grundsats som i förslaget harkommit till uttryck i kap. 1 art. 8. Eftersom principerna för förfarandet imöjligaste mån bör vara enhetiiga och alltså i regel inte skifta allteftersomfrågor hänförliga till den ena eller den andra staten behandlas, kan det härvidbli en öppen fråga, om finsk eller svensk lagstiftning skall tillämpas.Kommittén förutsätter att det får ankomma på gränsälvskommissionen att prövadenna fråga från fall tillfall med ledning av de aUmänna grunder på vilka överenskommelsen vilar. GränsälvskommissionenskaU enligt förslaget utöva fortlöpande tillsyn över nyttjandet avgränsvattendragen. Väsentligen blir denna tillsynsverksamhet av samordnandenatur, Ifråga om giltighetstiden för överenskommelsen föreslås att ingentidsbegränsning skall gälla men att vardera staten skall kunna bringaöverenskommelsen att upphöra genom uppsägning. I dettasammanhang framhåller kommittén, att den anknytning till den gällande lagstiftningen i de båda staterna som har eftersträvats vid ut formningen av förslaget bör bibehållas även i fortsättningen. Kom mittén förutsätter därför att, om någondera statens lagstiftning i ämne som behandlas i överenskommelsen ändras väsentligt, förhandlingar utan dröjsmål tas upp för erforderlig omarbetning av överenskom melsen. Skulle sådana förhållanden inträffa att endera staten finner sig böra säga upp överenskommelsen till upphörande, kan det bli en svår löst fråga hur det skall förfaras med anläggningar som då finns i vat tendraget. I förslaget ingår en bestämmelse som innebär att staterna vid uppsägning skall ta upp förhandlingar om fortsatt bestånd av an läggningar som har tillkommit i enlighet med överenskommelsen. Kommitténsförslag till gränsälvsöverenskommelse är uppdelat i tolv kapitel. Det inledande1 kap, innehåUer bestämmelser av allmän karaktär, I 2 kap. har upptagitsföreskrifter om gränsälvskommissionens sammansättning och organisation iövrigt. Därefter följer i 37 kap. bestämmelser om byggande i vatten,vattenreglering, fiske, flottning och skydd mot vattenförorening. I 8 kap, barsammanförts vissa bestämmelser om ersättning, medan förfarandet regleras i 9kap. Föreskrifter om tiUsyn, besiktning, handräckning m, m, återfinns i 10kap. Vissa bestämmelser om gränsöverskridande, skattefrihet m, m, ingår i II kap,och i 12 kap, upptas slutbestämmelser, avseende ordningen för lösande av tvister om tolkning och tUlämpning av överenskommelsen, ikraftträdande, uppsägning m, m. Kommittén motiverar i betänkandet utförligt de särskilda artiklarna i förslagen till gränsälvsöverenskom melse samt till stadgor för gränsälvskommissionen och för fisket inom älvs fiskeområde (s, 116196), Vadgäller frågan om behovet av en allmän vattenrättslig konvention är meningarnabland de svenska remissinstanserna delade. , domänverket,lantmäteristyrelsen, , ,vattenfallsverket, och överlantmätaren i ,polismästaren i polisdistrikt, stad. kommunblock,, älvs flottningsförening. samt och läns handelskammareanser att ett sådant behov föreligger. , ,, överlantmätaren och flottningsföreningen anför särskilt att denföreslagna överenskommelsen bör antas . , somredan i ett yttrande mycket kraftigt underströk att det förelågett stort behov av en allmän vattenrättslig konvention, framhåller att frågansenare har fått ökad aktualitet bl. a. genom de överläggningar som har ägt mmmellan gränskommunerna för att lösa föroreningsproblemen i älv, i förstahand i . påpekar attvattenkraftutbyggnad för svensk del inte f. n. synes aktuell i berördavattendrag och att det därför från vattenkraftssynpunkt inte kan anses angelägetatt konventionen kommer till stånd. Från andra synpunkter, främst hänsynen tillutvecklingen i gränsbygden med därtill knutna aktiviteter som inbegriperutnyttjande av gränsvattendragen och ovissheten om översynen av den svenskavattenlagen kan slutföras inom överskådlig tid, anser sig verket dock kunnarekommendera att en konvention grundad på kommitténs förslag ingås. Verketframhåller att det kan finnas anledning att särskilt beakta konventionensskyddsfunktion vad gäller ovälkomna åtgärder i grannlandet. RLF, som inte uttalar sig rörande behovet av enkonvention, ifrågasätter om det finns skäl att genomföra förslaget ,eftersom innehållet till följd av pågående översyn av vattenlagen kan bliinaktuellt . Enligt förbundets mening vore det därförpraktiskt att uppskjuta ställningstagandet. De remissinstanser som anser att det inte föreligger någotaktuellt behov av den föreslagna överenskommelsen i dess helhet eller i vissadelar är kammarkollegiet, fiskeristyrdsen, , naturvårdssektionenvid , vattenlagsutredningen, ,och . Kammarkollegiet anser att frågan om ingående av en allmänvattenrättslig konvention bör i huvudsak anstå tills vidare. Sådana frågorrörande t. ex. vattenföroreningsproblemen eller ordnandet av det gemensammalaxfisket som inte tål uppskov bör självfaUet kunna tas upp till separatmellanstatiig reglering. Den utredning som har lagts fram avarbetsgruppen för de outbyggda norrlandsälvarna (Ds I 1969: 8) visar att enutbyggnad av vattenkraften i älv inte är ekonomiskt lönsam. För annatbyggande i vatten torde en särskild vattenrättslig konvention knappast behövas.Kollegiet påpekar vidare att det redan nu föreligger behov av viss omarbetningav förslaget med hänsyn till tillkomsten av mUjöskyddslagen (1969: 387). Genomdenna har införts ett nytt prövningssystem för vattenföroreningsföretagen, innebärande administrativprövning av tillståndsfrågorna, medan ersättningsfrågorna prövas av domstol.Enligt direktiven för vattenlagsutredningen (Ju 1969: 58) bör systemet införasäven i vattenlagstiftningen i övrigt. Utredningens arbete omfattar ävenöversyn av de materiella reglerna i vattenlagen. Mot den bakgrunden och dåbehovet av en vattenrättskonvention under alla förhållanden inte är akut terdet sig mindre meningsfullt att nu fullfölja konventionsarbetet. , somtillkallades med uppdrag att se över vattenlagen (1918: 523), angerflera skäl för uppskov. En utbyggnad av vattenkraften i gränsälvssystemet tersig synnerligen oviss. I fråga om behovet i övrigt av en gemensamvattenrättslig reglering synes nödvändig kontroll över de fasta fiskeverken ioch för sig kunna utövas med stöd av nationell lagstiftning. Behovet av reglerför inrättande av internationella trafikleder torde för del inte hastörre angelägenhetsgrad i gränsälvsområdet än på andra håll, t. ex. inomÖresundsregionen. Det synes vidare med hänsyn bl. a. till befolkningsutvecklingenmindre sannolikt att ytvattenuttag av beskaffenhet att påverkavattenförhållandena på ömse sidor om gränsen kommer att behövas inomöverskådlig tid. Det mest framträdande behovet av gemensamma regler föreliggerenligt utredningens mening i fråga om möjligheterna att användagränsvattendragen som redpienter för avloppsvatten.