prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — I fråga om förfarandet i kamraarrättengäller på grund av hänvisning i 22 § kammarrättsstadgan i tillämpliga delarbestäraraelserna i 52 kap. 79 §§ RB om skriftväxling i besvärsmål hoshovrätt. Maj.-ts proposition nr 30år 1971 Enligt dessa bestämmelser har rätten att pröva om motpartbör höras över besvär. Ändring får inte göras i underrättens beslut, såvittangår hans rätt, om tillfäUe inte har lämnats honom att förklara sig. Närmotpart skall höras över besvären, skall besvärsinlagan med därvid fogadehandlingar delges honom och föreläggande meddelas honom att inkorama medskriftlig förklaring. Förklaringen skall innehålla yttrande rörande de avklaganden anförda grunderna för besvärstalan och angivande av de omständigheterförklaranden vill anföra. Denne skall vidare uppge de bevis han vill åberopaoch vad han vill styrka med varje särskill bevis. Skriftligt bevis, som intehar förebragls tidigare, skall bifogas. Förklaringen skall vara egenhändigtundertecknad av förklaranden eller hans orabud. Behövs ytterligare skriftväxling,får rätlen förordna därom. Part får dock inte föreläggas att komma in med merän en skrivelse, ora inte särskilda skäl föranleder det. I 42 § förordningen om förfarandet vid visskonsumtionsbeskallning föreskrivs att, om del ej är uppenbart atl besvärstalanhos kammarrätten skall avvisas, besvärsinlagan och till den fogade handUngarofördröjUgen skall delges klagandens motpart. Denne skall därvid föreläggas altkomma in med skriftlig förklaring. För prövningsnämndemas del finns föreskrifter i 77 §taxeringsförordningen. Enligt dessa skall yttrande avges avtaxeringsintendenl, när besvär har anförts av skattskyldig eller kommun, överbesvär av taxeringsintendent eller kommun skall den skattskyldige beredastillfäUe att avge förklaring, om det inte möter hinder. Kommunicering får dockunderlåtas om fråga bara är ora rättelse av felräkning, raisskrivning ellerannal uppenbart förbiseende. När det är påkallat, skall yttrande inhämtas frånvederbörande kommun samt påminnelser och nytt yttrande infordras från part.Beträffande besvär hos kammarrätten föreskrivs i 97 § taxeringsförordningenall förklaring eller yttrande skall infordras över besvären och att avskrifthärav skall översändas till klaganden. Om det behövs, skall lillfälle beredastill ytterligare skriftväxling. Åtgärderna skall ombesörjas avprövningsnämndens kansli. I 8 § promemorians lagförslag hartagits in regler om komraunikation för del fall alt motpart finns. Enligt paragrafenskall besvär eller därmed jämförlig skrivelse delges motpart, om det ej äruppenbart obehövligt eller lill men för genomförandet av beslutet i målet. Omhandling finns fogad vid skrivelsen, skall handlingen delges tillsammans medskrivelsen, om det lämpligen kan ske och mottagaren inte redan har fått del avhandlingen. I promemorian konstateras all tvåpartsförhållande inteförekommer i alla slags mål vid förvaltningsdomstol. Tvåparlsförhållandeföreligger när nykierhelsnämnd eller polismyndighet gör fraraställning omalkoholmissbrukares intagning på vårdanstalt, eftersom rayndigheten här fåranses föra lalan och således inta partsställning. I mål om omhändertagande avbarn för sarahällsvård eUer återkallelse av körkort koramer däremot inte Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 539 attfinnas någon offentlig motpart till den enskUda parten, efiersom varkenbarnavårdsnämnd, polis- eller åklagarmyndighet har tilldelats någonparts-funktion i förfarandet. Inte heller finns det någon rayndighet som fyllerpartsiunklion i många andra typer av mål som skall fullföljas hos kammarrätteller regeringsrätten från länsstyrelse, ceniral förvaltningsmyndighet ellerannan förvaltningsmyndighet. Även om processen sålunda inte kan följa etlkontradikloriskt mönster i alla mål hos förvaltningsdomstol, bör den enligtpromemorian göra det så snart förutsättning finns för det. Ienlighet härmed föreslås i promemorian att förfarandet anordnaskontradikloriskt i mål där två parter slår mot varandra. Del betyder bl. a. allen skrivelse i målel från ena parten, fraraför alll den skrivelse genora vilkenparten väcker lalan mol den andra parten, skall delges motparten, underfömtsättning givetvis att det tjänar något fömuftigt syfte. Kan talan inteprövas i sak, är denna förutsättning inte uppfylld. Inte heller är det någonmening med atl delge framställningar om rättelser av uppenbara förbiseendenlill fördel för t. ex. en skallskyldig. i dröjsraål och för att beslutet imålet annars inte kan genoraföras kan också tänkas som avgörande skäl motkommunicering. Beträffande fråganhuruvida en besvärshandling tUl regeringsrällen, som innefattar också enbegäran ora prövningstUlstånd, genomgående skall behöva kommuniceras medmotpart, framhålls i proraeraorian atl regeringsrätten skaU kunna underlåtakoraraunikation i detla fall på grundval av en bedöraning att sådan äruppenbart obehövlig. Kommunikation bör enligt proraeraorian undvikas avprocessekonoraiska skäl när åtgärden inte bar någon meningsfull funktion allfylla. I9 § upptas regler om föreläggande för motpart och om vad denne har att iakttaraed anledning av föreläggande. Enligt dessa regler skall rällen vid delgivningenligt 8 § förelägga raottagaren att koraraa in raed skriftligt yttrande. Iföreläggandet får anges inom vilken yttrandet skall vara rätten tillbanda. Som påföljd får föreskrivas atl målet ändå avgörs. I paragrafenföreskrivs vidare att yttrande lill rätten skall ange, om yrkandena i dendelgivna skrivelsen raedges eller bestrids, samt att rätlen i föreläggandetskall lämna anvisning härom och om yttrandets innehåll i övrigi. Paragrafeninnehåller slutligen en bestämmelse om atl part efler rättens medgivande kan fåavge yttrande muntligen inför ordföranden eller särskild befattningshavare vidrätten eller, om förhandling skall hållas i målet, vid denna. I 10§ regleras frågan om komraunikation i de fall då raål anhängiggörs på annalsäll än genom ansökan, besvär eller liknande framställning. Enligt paragrafenskall i mål, som upptas raed anledning av anraälan eller annan underrättelse,delgivning med och föreläggande för part i tillämpliga delar ske i enlighetraed vad som sägs i 8 och 9 §§. Maj:ts proposition nr 1971 Ipromemorian framhålls att man hos såväl länsrätt som länsskalterätt har alträkna med atl mål kommer under prövning med anledning av atl en anmälan kommerin lill rätten eller alt rätten eljest blir uppraärksara-raad på något sompåkallar dess beslut. I körkortsmål kommer exempelvis länsrättens handlande atlutlösas av etl meddelande från läkare, polismyndighet, åklagare, dorastol m.fl. Underställningsmål blir anhängigl genom atl handlingarna kommer in från denrayndighet vars beslul underställs rätten. Ifrågavarande typ av enpartsmålkräver uppmärksamhet framför aUt i fråga om rätten för den mot vilken en ålgärdifrågasätts att bli hörd. Han bör självfallet i delta hänseende inte vara sämreställd än den, mol vilken en offentlig part riktar en talan, utan varatillförsäkrad sarama rätt som denne att få del av innehållet i handlingar ochutredningsmaterial som föranleder alt åtgärd sätts i fråga raot honom. Han börvidare ha samma rätt att ytlra sig över det som delges. I11 § ges regler om parts rätt atl ta del av motparts yttrande över hansframslällning. Enligt paragrafen skall yttrande som avses i 9 § delgesmotstående part, om del ej är uppenbart obehövUgt, Tillfälle skall därvidberedas honom att uttala sig skriftligen över innehåUet i yttrandet.Om del behövs, skall rätten förelägga honom alt uttala sig vid påföljd attraålet ändå avgörs. Remissyttrandena.Den i 8 § valda tekniken alt ge särskilda koraraunikationsregler för de falldå motpart finns i raålet berörs i två yttranden. Hovrätten över Skdne ochBlekinge önskar att det klarläggs, ora med motpart skall förslås part som harett intresse som strider mot sökandens/ klagandens eUer över huvud laget annanpart än sökanden/klaganden. i framhåller attinnebörden av begreppet motpart inte är entydig. I taxeringsprocessen kanfråga uppslå i vilken utsträckning koramunikation bör ske med berörd kommunnär en taxeringsintendenl yrkar överflyttning av taxering från en kommun annan. Enligt de nuvarande komraunikalionsreglerna i taxeringsförordningenhar sådanl delgivningsförfarande i regel inte ansetts behövas. Det kan enligtlänsstyrelsens mening diskuteras om inte en tillämpning av den föreslagnakommunikationsrcgeln i vissa situationer kan leda lill elt mera omfattande ocharbelstyngande delgivningsförfarande än det som praktiseras f. n. utan att detär betingat av rättssäkerhetsskäl. Hovrättenöver och påpekar atl del av promemorian inte framgår omdelgivning kan underlåtas i fall då anledning till ändring av överklagat beslutinte föreligger. En sådan tillämpning synes hovrätten dock kunna rymraas underden föreslagna lydelsen. Länsstyrelseni framhåller i fråga om formen för kommunikation medtaxeringsintendenl i skaltemål atl de föreslagna reglerna lorde innebära kravpå att skattskyldigas besvär och andra framställningar hos Kungl.Maj-.ts proposition nr 1971 541 länsskatlerällengenom formell remissresolution delges taxeringsinlendenlen med post i enlighetmed bestäraraelserna i delgivningslagen. Delgivning lorde därvid endasl kunnaske med förste taxeringsinlendenlen (skaltedirek-tören), eftersomlänsskatlerätten inte har kännedora om den närmare fördelningen av raålen pålaxeringsintendenlssidan och inte heller har befogen-hel att ingripa i dennafördelning. F. n. delges besvären regelmässigt taxeringsintendenl genora ettinforraelk överläranande av besvärsakterna i förening raed anteckning om datumhärför på särskilda registerkort. Ett sådant syslem är smidigt och lätthanterligt. Undantagen fråndelgivningskravel behandlas i elt par yttranden. i länanser att delgivning skall få underlåtas, om det raöter hinder atl genomföraden. En hknande uppfattning har i , som frarahållerall kravet på delgivning bör kunna efterges i t. ex. raål ora intagning eller om körkortsåterkallelse, oravederbörande inte kan anträffas för delgivning därför atl han håller sigundan. anser alt villkoret för undantag »men förgenomförandet av beslutet i målet» bör förstärkas till »avsevärt men etc». Deföreslagna beslämraelserna i 9 § om föreläggande och yttrande har föranlett eltflertal yttranden av remissinstansema. i anser attdel är av stor vikt alt det i föreläggandet alt komma in med yttrande aUtidanges, när yttrandet senast skall ha kommit in lill rätten. Den föreslagnaordalydelsen synes ge möjlighet för domstolen atl undvika att sätta ul tid iföreläggandet. i har den åsikten att entidsangivelse inte bör vara obligatorisk men väl bör före-komraa normall. i Malmöhuslän frarahåller atl påföljden vid ulebUvel yttrande, »all raålet ändåavgöres», i och för sig torde innebära en saklig ändring i förhållande tillgällande rätt. Enligt 77 § taxeringsförordningen skall nämligentaxeringsintendent alllid avge yttrande, när skattskyldig har anfört ordinärabesvär till prövningsnämnden. Vidare påpekar att ett föreläggandeför taxeringsintendenl alt yttra sig över skattskyldigs besvärskuUe vara svårt atl genomföra i praktiken. Det torde nämligen förlänsskatterällens del inte vara möjligt att fixera någon viss lid för yttrandei varje särskilt bevärsmål, eftersom vid den ordinära besvärslidens utgång den15 augusti under taxeringsåret den samlade mängden besvär uppgår lill ettmycket stort antal. Enligtlänsstyrelsen i är det önskvärt att föreskriften om vad yttrandeskall innehålla mjukas upp genom alt ordet »skall» ersätts med »bör».Länsstyrelsen påpekar alt yttranden i t. ex. alkoholistmål ofta inte mynnar uli något formligt erkännande eller förnekande och att det kan antas atl, även omrätten meddelar anvisning härom, delta får som Maj:ts proposition nr 30 år1971 enda följd alt målet onödigtvis uppehålls utan atl enprecisering erhålls på denna punkt. Förslaget om atl yttrande skall kunna avges muntligeninför rättens ordförande eller särskild befattningshavare vid rätten harföranlett åtskilliga synpunkter. Länssfyre/sen i anser att det itvåpartsmål och i mål, där olika enskilda intressen bryter sig, skulle varadirekt olämpligt om ordföranden i domstolen under utredning i mål ensidigt etablerademuntlig kontakt med viss part. Ordföranden skulle då bU förmedlare av vadparten bar att anföra och härigenom kunna uppfattas som engagerad för denne.Hans objektivitet kunde därmed komma alt sättas i fråga. Om sådan rätl lillmuntligt yttrande som avses i paragrafen skall lagfästas, bör enligtlänsstyrelsens mening i vart fall ordföranden uteslutas sora mottagare avyttrandet. intar sarama ståndpunkt, dock inte barabeträffande muntiigt yttrande till rättens ordförande utan också när det gälleryttrande till annan rättens tjänsteman. Samfundet utgår från att bestäraraelsenfår lillämpas endast i sådana fall då enskild motpart inte finns och att denförtydligas i enlighet härmed. i framhåller att muntligtjrttrande inför rättens ordförande i enpartsmål närmast har karaktären avmuntlig förberedelse men atl så inte är fallel i tvåpartsmål. I regel blir delendast enskild part som kan länkas söka använda sig av raöjligheten tillraunlligt yttrande. En enskild part lorde dock sällan kunna skilja på att lämnaupplysningar i sak och att plädera för sin sak. Någon raöjlighet för motpartenalt i sin helhet beraöta vad som har sagts när jrllrande avges rauntligenkommer därför inte att föreligga. i framhåller allmöjligheten till raunlUgl yttrande är en smidig handläggnings-form, som kankomma atl medföra alt behovet av muntlig förhandling blir mindre än annarsskulle ha varit fallet. I exempelvis körkortsmålen är det ju framför allt avintresse för körkorlsinnehavaren alt raeddela fakta, vilket i många falllämpligen kan ske i form av muntligt yttrande. I remissen av handlingama tiUkörkortsinnehavaren bör enligt mening därför upplysning lämnasom att yttrande får avges muntligen inför befattningshavare vid rätten. i påpekar att förslaget inteinnehåUer några överväganden om hur man skall behandla det vanligaprocessmaterial som består av påminnelser och upplysningar som har lämnats vidtelefonsamtal. En komplettering av lagtexten härvidlag synes länsslyrelsenofrånkomlig. Länsslyrelsen, som erinrar om atl enligt förslagel endastbefattningshavare vid domstolen är behörig att motta parts muntligainvändningar och upplysiungar, framhåller vidare alt skattskyldiga i praktikeninställer sig ofta efler en lång resa för alt muntligen diskutera sittskatteärende med taxeringsinlendenlen eller annan tjänsteman vidskatteavdelningen som utreder målet. Förfaringssättet har uppenbara praktiskafördelar, eftersom KungL Maj:ts proposition nr 30 är 1971 543 den tjänsteman som på förberedelsestadiet har haft denbästa kännedoraen om raålet har raotlagil de muntliga upplysningarna och ställtkompletterande frågor. betonar alt det är en tjänsleangelägenhelför varje befattningshavare inora beskattningsväsendet all göra en allsidig utredningdär även motpartens iniressen iakttas. Förfarandel gagnar en snabb,ändamålsenlig och riklig ulredning av målen. i anser atl det bör bliregel, i vart fall i försia instans, att yttrande avges muntligen. I annat fallblir det från den enskildes synpunkt en försämring av de nu praktiserandehandläggnings-formerna, t. ex. i körkortsmål. i påpekar alt bestämmelsen omrätt att avge yttrande muntligen bygger på förutsättningen atl del redan viddelgivningen har sagls ul att raottagaren får yttra sig i annan förra änskriftligen. Domstolen är dock uppenbarligen oförhindrad atl godta etl i vederbörligordning avgivet muntligt yttrande, även om del inte har angetts viddelgivningen. Beslämmelsen i förslagets 10 § om kommunikation i raål somtas upp med anledning av anmälan eller annan underrättelse bör enligtlänsstyrelsen i lån korapletteras så att den avser också»underställning». I fråga om de i 11 § föreslagna bestämmelserna omdelgivning av yttrande med anhängiggörande part anser två reraissinstanser altsådan delgivning bör kunna underlåtas även i andra fall än när det är uppenbartobehövligt. Lånsstyrelsen i framhåller all en strikt tillämpningav den föreslagna bestäraraelsen i vissa fall kan raedföra onödig tidsutdräkloch föreslår alt delgivning av yttrande skall kunna underlåtas också i delfallet att påminnelser inte kan avvaktas på grund av målets beskaffenhel.Länsstyrelsen i län anraärker att frågan ora part bör få avgepårainnelser eller genmäle över motparts yttrande knappast lämpar sig förgenerell reglering. Den föreslagna bestämmelsen passar exerapelvis raindre välför åtskilliga sociala raål. Skall den kvarstå, bör enligt länsslyrelsensmening i vart fall orden »ora det ej är uppenbart obehövligt» bytas ut raot »omså erfordras». Hovrätten över och ser bestämmelserna ifråga ur en annan synvinkel än de näranda reraissinstanserna. Efler attha konstaterat atl förslaget saknar bestäraraelser om fortsatt skriftväxlingulöver de tre skrifter som kan växlas mellan parterna påpekar hovrätten att detkan uppkomraa fall då det är betydelsefullt att ytterligare skriftväxling sker.Hovrätten föreslår atl till 11 § läggs etl andra stycke av innebörd atl om deteljesl är behövUgt att motpart hörs om innehållet i parts skrivelse det somsägs i försia stycket äger motsvarahde tillämphing. I specialraotiveringen till 15 §förvaltningslagen Maj:ts proposition nr 30 år1971 har i fråga om ärenden hos förvaltningsmyndighetframhållits betydelsen från rättssäkerhetssynpunki av alt part får del avmaterial som har tillförts ärendet av annan än honom själv och får tUlfälleall yttra sig över materialet innan ärendet avgörs. De skäl för alt föreskrivaregler om kommunikation som jag har anfört i det sammanhanget gör sig ännustarkare gällande när del är fråga om förvaltningsrättskipning. Vare sigförvaltningsdomstol fungerar sora första instans eller som besvärsinstans ellerdorastolen handlägger enpartsmål eller mål med flera parter, är kommunikationgenom skriftväxling inte bara det grundläggande utan också det i praktikenviktigaste utredningsmedlet. Vikten av alt belysa tvistefrågor från flerasidor framträder starkare i förvaltningsdomstolsprocessen än iförvaltningsförfarandet. Förvallningsrättskipningens raera enhetliga karaktäroch syfte det gäller ju här i stor utsträckning all avgöra förekommandefrågor från rättsliga utgångspunkter ger också förutsättningar för enutförligare och något stramare reglering av komraunikationsförfarandethos förvaltningsdoraslol än hos förvaltningsmyndighet.Departementsproraemorians lagförslag innehåller också en sådan utförUgreglering härvidlag. I promemorians lagförslag skils mellan mål där motpartfinns (se 8 §) och mål som tas upp med anledning av anmälan eller annanunderrättelse (se 10 §). I etl par remissyttranden har raed anledning häravefterlysts ett klarläggande av innebörden av begreppet motpart. Enligt rainmening är det inte nödvändigt och fyller inte heller någon särskild funktionatt ha skilda bestämraelser för de båda nu åsyftade typerna av raål. De i 10 §föreslagna bestämmelserna innehåller f. ö. bara en hänvisning till reglerna i 8och 9 §§. Bestämmelsema om komraunikation i förvaltningsdomstols-processen kanlärapligen utformas gemensamt för alla förekommande typer av mål. I enUghethärmed föreslås i det föreliggande förslaget lill förvaltningsprocesslaggemensamma kommunikationsregler för såväl ansöknings-och besvärsmål somunderställningsmål och liknande raål. Detta innebär att antalet paragrafer iäranet har kunnat rainskas lill tre. Av dessa innehåller den första (10 §)bestäraraelser om när och hur koraraunikation skall ske av handling varigenommål anhängiggörs. I den andra paragrafen (11 §) ges regler om yttrande avmotpart eller annan mol vilken åtgärd sätts i fråga över ansökan eller annanhandling, varigenom mål anhängiggörs. Jag har funnit det lämpligt att ilagtexten använda beteckningen »svar» för sådant yttrande. Den Iredjeparagrafen (12 §) slutligen innehåller regler om kommunikation av svar medsökande eller klagande om sådan part finns. I 10 § första stycket första punklen anges vilkahandlingar som skall kommuniceras. I enlighet med vad som sagts omfattarkommunikationen först och främst ansöknings- eller besvärshandling eller annanhand- Kungl.Maj:ts proposUion nr 1971 545 lingvarigenora målet har anhängiggjorts. Till den sistnäranda gruppen hörexerapelvis skrivelse eller ahnan handUng från , varigenomnämnden underställer sitt beslut länsrättens prövning, samt domar och andrahandlingar som överlämnar tUl länsrätten för prövning av frågaora återkaUelse av körkort. Koraraunikationen bör omfatta inte bara ansöknings-eller besvärshandUng, varigenom lalan väcks, utan också malerial som har fogalslill sådan handUng. För att förebygga missförstånd härom har detta uttryckligensagls ut i lagtexten. Den med vilkenkomraunikation skall ske betecknas sora raotparl eller annan mol vilken ålgärdifrågasätts. Med en sådan utformning av beslämmelsen synes del inte föreligganågol behov av atl i det enskilda fallet fastställa om den som en ifrågasattålgärd riktar sig mot bör räknas som motpart eller ej. Däreraot kannaturligtvis i undantagsfall frågan om vera som skall anses sora raotparl krävasärskild uppmärksamhet. Med anledning av att i harlagil upp frågan om koramuns ställning i vissa laxeringsmål vill jag framhållaatt det inte torde gå att ställa upp någon allmän handlingsregel när det gällerkoramunikation av besvärshandlingar m. m. med kommun som berörs av ett yrkande.Kommunikationsfrågan får bedömas mot bakgmnd av vad sora yrkas i raålet. Serman på mål där varken allmänt orabud eller rayndighet för talan ulan därenskild är ensam part, är det inget tvivel om att t. ex. den raot vilken enkörkortsålgärd sätts i fråga eller den vars omhändertagande begärs fastställteller hans föräldrar är personer raed vilka koraraunikation skall ske. Dekoramunikationsberälligade har sålunda sararaanfatlats genora beskrivningen»raotpart eller annan raot vilken ålgärd ifrågasattes». Iremissyttrandena finns delade meningar i frågan ora den raed vilkenkommunikation sker skall föreläggas att yttra sig och om det skall sättas utviss tid inom vilken svaret skall ha kommit in. Enligt min mening är det mestrationellt alt ha en undantagslös regel om alt den med vilken koramunikationsker skall föreläggas atl svara och all svar skall avges inom viss lid. Även omi vissa mål en myckel lång svarstid bör raedges, t. ex. när sådanalaxeringsbesvär som har korarait in inom den ordinarie besvärsliden skallkorarauniceras raed taxeringsintendenl, har tidsangivelsen en viss funktionatt fylla. I några reraissytlranden har också diskuterats vilken påföljd sombör sättas ul i föreläggandel för underlåtenhet alt svara. Jag anser det meständaraålsenligt all som påföljd anges all målel ändå kan komma att avgöras.Bestämmelsen i 10 § första styckel har utformats i överensstämraelse härraed. Någonovillkorlig föreskrift om hur föreläggande skall tillställas den som avsesdärmed är inte lämplig. Frågan om när delgivning av föreläggande skaU ske börenligt min raening över huvud laget inte regleras i samraanhanget. Av 47 §, somjag återkomraer lill senare, framgår endast att delgivning får användas vid överbringande av föreläggande. Maj.-ts proposition nr 1971 bevisom mottagandet, bör rätten i princip använda delgivning. Det ligger i sakensnatur alt en påföljd som anges i elt föreläggande inte bör inlräda, om interätten har skaffat sig bevis om atl den sora underlåtit att iakttaföreläggandet verkligen har fått del av del. Ofta lorde det också varanaturligt atl besläraraa den lid inom vilken svar skall lämnas med utgångspunktfrån den dag då parten har fått del av föreläggandel. Delta ulgör ytterligareett skäl för atl normall använda delgivning vid överbringande av föreläggande. Den föreslagna ordningenlägger dock inte hinder i vägen för all liksom f. n. använda ett enklaretillvägagångssätt vid kommunikation med taxeringsintendenl i skalteraål.