prop · FU0310 · 1971-12-31 00:00:00 — Gärningsbeskrivningenför brottet underlåtenhet att innehålla skatt överensstämmer frånsett vissasakliga och redalitionella ändringar med det nuvarande brottet i 80 § 1 mom.första stycket UF. Den brottsliga gärningen består således i att arbetsgivareåsidosätter skyldighet att verkställa skatteavdrag för betalning av annansskatt. förslag straffas underlåtenhet att innehåUa skatt som sker uppsåtligeneller av grov oaktsamhet. Däremot undantas från straffbarhet i raotsats tillvad som f. n. gäller all oaktsamhet som inte bedöms vara grov. Utredningenanser, att det vid just detta brott mot skattelagstiftningen inte finnsanledning att kriminalisera enkel oaktsamhet. Vad som i annat sammanhanganförts om olika omständigheter som kan inverka på bedömningen av om enoaktsamhet är grov bör enligt utredningen i tillämpliga delar även gälla förunderlåtenhet att verkställa skatteavdrag. Maj:ts proposition nr 1971 Ringafall föreslås undantagna från det straffbara området. Denbrottsliga gärningen vid uppbördsbrott består i att arbetsgivare inte fullgörsin betalningsskyldighet i fråga om sådana skattemedel som han haft att innehållavid utbetalning av lön till anställd. Paragrafen i förslaget har uppdelats itvå stycken. Straffbestämmelsensförsta stycke har frånsett höjt straffmaximum och vissa redaktionellaändringar erhållit samma lydelse som bestämmelsen i nuvarande 80 § 1 mom.andra stycket UF. Arbetsgivaren avses skola straffas om han handlaruppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Samma bedömning skall användas påbegreppet grov oaktsamhet som vid övriga oaktsamhetsbrott enligt utredningensförslag. Ennyhet är att utredningen i straffbestämmelsens andra stycke föreslår, att densom underlåter att betala innehållen skatt och därvid uppsåtligen lämnar osannuppgift om storleken av verkställt skatteavdrag skall dömas efter en särskildsträngare straffskala. Bakgrundentill den föreslagna nya straffbestämmelsen är följande. Det finns enligtutredningen ett stort intresse hos uppbördsmyndigheterna att få uppgift orastorleken av verkställda skatteavdrag även i de fall då arbetsgivaren av eneller annan anledning inte inbetalar beloppet eller endast inbetalar en del avdet innehållna beloppet. Det förekommer f. n. att arbetsgivare under en följdav år kan betala in mindre belopp än som innehållits som preliminär skatt utanatt detta kommer till myndigheternas kännedom. När förfarandet upptäcks kanåtgärder för att få skatten betald bli resultatlösa på grund av exempelviskonkurs. Utredningen anser därför, att en strängare straffbestämmelse kan varamotiverad i sådana fall då arbetsgivare lämnar osanna uppgifter om verkställdaskatteavdrag. Arbetsgivare bör i större utsträckning än som sker f. n. förmåslämna sanna uppgifter även om de saknar möjlighet att inbetala skatten. Dettaskulle medföra fördelar såväl för skattedebiteringen och skatteindrivningen somför arbetstagarna. Arbetsgivarens uppgifter om innehållen skatt liggernämligen till grund för leredite-ringen av preliminärskatt för arbetstagaren.Denne tillgodoräknas således innehållen skatt även om arbetsgivaren intebetalat in den. Den som genom skatteanvisningeller på annat sätt inbetalar innehållen skatt kan i samband med betalningenange storleken av det innehållna skattebeloppet. Att så bör ske framgåremeUertid inte med tillräcklig tydlighet av . Utredningen harinte ansett sig i detta sammanhang kunna föreslå de ändringar i UF som blirerforderliga. Att sådana ändringar företas menar utredningen emellertid vara enförutsättning för den kvalificerande straffbestämmelsen. I detta sammanhangdiskuterar utredningen om man inte helt kunde slopa straff för den som inteinbetalar innehållen skatt och endast straffa den osanna uppgiften. Utredningenhar emellertid funnit, att nuvarande brotts-beskrivning alltjämt börbibehållas. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 153 Utredningentar därefter upp frågan om den intressekollision som kan uppslå med hänsyn tillförekomsten av brottet mannamån mot borgenär enligt 11 kap. 4 § BrB.Utredningen anser att det numera, efter Kungl. Maj:ts dom B 26 den 24 juli1969, inte föreligger behov att lagstiftningsvägen söka lösa kollisionen mellanbrottet mannamån mot borgenärer och uppbördsbrottet. Frågan bör liksom tidigareöverlämnas åt rättspraxis. Som exempel påomständigheter som skall beaktas vid bedömande huruvida uppbördsbrott skallanses som grovt nämns i första hand det fallet att osann uppgift lämnats omstorleken av verkställt skatteavdrag. Även andra omständigheter bör enligtutredningen kunna föranleda att brottet bedöms som grovt. Utredningen anför somexempel att arbetsgivaren under en följd av uppbördsterminer uppsåtligenunderlåter att inbetala skatten eller att brottet avser medel till betydandebelopp. Gärningsbeskrivningenför räkenskapsförsummelse bygger i huvudsak på brottskonstruktionen i nuvarande121 § första stycket TF. Straffbestämmelsen, som riktar sig mot den somåsidosätter skyldigheten att föra och bevara räkenskaper och andra anteckningartill ledning för uppgiftsskyldighetens fullgörande och myndighets kontroll avdenna skyldighet, gör det möjligt att bestraffa sådana brott inom hela skatte-och avgiftsområdet. Brottet har gjorts subsidiärt till BrB:s bestämmelser ombokföringsbrott och undertryckande av urkund. Med räkenskaper avses delsbokföring enligt bokföringslagen (1929: 117), dels andra räkenskaper ellerenklare anteckningar, som skall föras enligt bestämmelser i olika skatte- ochavgiftsförfattningar och som tillkommit av rent skattetekniska skäl. Straffbestämmelsen avser iförsta hand att träffa den som inte fört några räkenskaper eller som fört dempå ett ofullständigt sätt. Under tillämpningsområdet faller vidarevilseledande bokföringsåtgärder med eller utan stöd av falska eller osannaverifikationer. Slutligen avses också den skola bestraffas som förstör ellerundanskaffar räkenskapsmaterial då han haft skyldighet attbevara det. fall skall inteföranleda ansvar. Straffmaximum för räkenskapsförsummelse föreslås blifängelse i högst . Utredningen uttalar, att den som begårskattebedrägeri, som inte är att anse som ringa, eller vårdslös skatteutsagamed användande av vilseledande räkenskaper i regel endast skall dömas för detcentrala skattebrottet. Däremot bör ansvar för såväl osann uppbördsutsaga maximum sex månaders fängelse som räkenskapsförsummelse kunna utdömas. Harnågon gjort sig skyldig till räkenskapsförsummelse utan att detta brott harnågot samband med ett av honom förövat centralt skattebrott föreligger enligtutredningen verklig brottskonkurrens mellan de två brotten. Maj:ts proposition nr 1971 Ianslutning till redogörelsen för brottsbeskrivningarna i förslaget tillskattebrottslag behandlar utredningen olika frågor som uppstår vid flerasmedverkan till brott. Särskilt intresse ägnas därvid gränsdragningen mellangärningsmannaskap och annan medverkan vid de två huvudbrotten skatte- elleravgiftsbedrägeri samt vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga. Utredningenredovisar sin uppfattning på s. 190194 av betänkandet. Utredningen erinrar början om att medverkansbestämmelserna i 23 kap. 4 § BrB anses analogiskltUlämpliga på deklarationsbrotten enligt SkSL med den begränsningen att iprincip endast den deklarationsskyldige kan dömas som gärningsman.Deklarationsbrotten är således brott med specialsubjekt. Andra medverkande kandömas endast som anstiftare eller medhjälpare. Utredningen anser attmedverkansbestämmelserna bör kunna tillämpas i full utsträckning.Av bl. a. den anledningen har man föreslagit att behörigen avgiven deklarationinte längre skall vara objekt för det brottsliga handlandet utan att dettaskall omfatta alla typer av utsagor som avges till ledning vid fastställande avegen eller annans skatt eller avgift. Den mest markantaskiUnaden mellan SkSL och förslaget till skattebrottslag uppstår enligtutredningen vid den straffrättsliga bedömningen av oriktiga uppgifter somlämnas till ledning vid annans beskattning. Förslaget utgår från att sådanuppgiftsläranare skall kunna straffas som gärningsman. Utredningen erinrar dockom att denna skillnad mellan de nuvarande bestämraelserna och förslaget med allsannolikhet inte blir så stor i praktiken. Om någon som är skyldig att lämnakontrolluppgift avger sådan uppgift med osant eller ofullständigt innehåll föratt främja ett skattebrott, exempelvis av någon anställd, synes nämligen dennagärning böra betraktas som medhjälp till skattebrott trots att uppgiftslämnarenteoretiskt sett skulle kunna dömas som gärningsman. I fortsättningenframhåller utredningen att man på den allmänna straffrättens område överlämnatåt rättstillämpningen att i varje särskilt fall avgöra om en medverkandehandlat på sådant sätt att han bör dömas som gärningsman. Enligt förarbetenatill BrB kan en medverkande som inte deltagit i själva utförandet av enbrottslig gärning betraktas som gärningsman om "detta ter signaturligt" (SOU 1944: 69 s. 93). Utredningen anser det vara en fördel attsamma bedömningsgrunder blir tillämpliga även på det stora flertaletskattebrott. För det allmänna rättsmedvetandet torde det framstå som naturligtatt den som varit aktiv vid brottet t. ex. sköter bokföringen och faktisktlämnar de osanna utsagorna betecknas som gärningsman även om han inte äruppgiftsskyldig i egentlig mening. Gränsdragningen mellangärningsmannaskap, anstiftan och medhjälp koraraer således raed utredningenslagförslag att följa BrB:s regler. Har exempelvis en från skatterättsligsynpunkt obehörig person avgett en viss uppgift skall han enligt utredningendömas som gärningsman om omstän- KungLMaj :ts proposition nr 1971 155 digheternatalar för att beskattningsmyndigheten kan komma att godta uppgiften.Föreligger i en sådan situation uppdrag från den uppgiftsskyldiges sida bördock den verklige uppgiftslämnarens medverkan i regel bedömas soramedhjälpsbrott. Enligt utredningens uppfattning finns det emellertid ingethinder för att i detta läge betrakta både den uppgiftsskyldige och den faktiskeuppgiftslämnaren som gärningsmän. Beroende på det personliga förhåUandet mellande i brottet inblandade och andra omständigheter i det enskilda fallet kangivetvis även andra lösningar vara tänkbara. mening är BrB:s medverkansregler analogt tillämpliga på samtligabrott i förslaget till skattebrottslag. Därvid bör emellertid uppmärksammas attstraffbestämmelserna om passivt skattebedrägeri, underlåtenhet att innehållaskatt, uppbördsbrott samt räkenskapsförsimimelse har konstruerats som brott medspecialsubjekt. Detta innebär att enbart den som enligt lag eller författningär skyldig att lämna uppgift, verkställa skatteavdrag eller inbetala skatt förannans räkning kan dömas som gärningsman. Övriga medverkande i brott av dettaslag kan endast vara anstiftare eller medhjälpare även om de i realiteten varitansvariga för att skyldigheten inte fullgjorts. m. Straffpåföljderna i förslaget till skattebrottslag behandlas på s.163166 och s. 195196 i betänkandet. Utredningenframhåller inledningsvis att skattestrafflagstiftningen f. n. saknar ettenhetligt bötessystem. Normerade böter förekommer i SkSL och några andraförfattningar, medan bötessystemet i övrigt innehåller dagsböter och iblandpenningböter. Den allmänna strafflagstiftningen har däremot intenågra normerade böter. Även inom specialstraffrätten har användningen av dennabötesform efter hand minskat i omfattning. a. har man vidantagandet av VSL infört dagsbotssystemet på ett viktigt område avspecialstraffrätten, där den förhärskande strafformen tidigare var normeradeböter. I fortsättningenunderstryker utredningen att avvikelser från allmänna utvecklingslinjer och degrundprinciper, som finns i BrB, endast bör ske om vägande skäl kan anföras fördetta. Redan dessa förhållanden talar alltså för en övergång tilldagsbotssystemet inom skattestrafflagstiftningen. Till förmån fördagsböterna talar vidare enligt utredningens mening att denna bötesform visatsig fungera väl och att någon vägande kritik inte framförts under den långa tiddagsbotssystemet varit i bruk. De normerade böterna kan däremot inte i sammagrad tillgodose det av sociala rättvisehänsyn betingade önskemålet attbötesstraffet skall anpassas efter den dömdes betalningsförmåga. Genomdagsbotssystemet är det dessutom möjligt att ge uttryck för brottetssvårhetsgrad vid straff mätningen. Utredningenpåpekar att införandet av dagsböter skulle medföra att ett 156 KungL Maj:ts proposition nr 1971 arbetsmomentbortfaller för polis och åklagarmyndighet. Uträkningen av undandragen skattsker hos länsstyrelse eller lokal skattemyndighet och redovisas därefter tillåklagaren. kan alternativa uträkningar vara nödvändiga. Framkommer nyaomständigheter vid huvudförhandlingen i ett skattebrottmål kan domstolen iblandbli tvingad att begära nya uträkningar, vilket gör att förhandlingen måsteuppskjutas. En övergång till dagsböterskulle vidare göra det möjligt att använda strafföreläggande för vissaskattebrott, sora f. n. bestraffas med normerade böter. Vid medhjälpsbrott synesdet utredningen ställt utom allt tvivel att dagsbotssystemet är att föredra.Medhjälparens ansvar i straff hänseende bör inte vara beroende av denundandragna skattens storlek utan i stället bedömas efter allmännastraffrättsliga grundsatser. Detsamma gäller skattebrott, som begåtts avföreträdare för juridiska personer. Den undandragna skattens storlek står då imånga fall inte i ett sådant förhållande till gärningsmannens ekonomiskasituation att den bör normera böternas storlek. Utredningen framhållerytterligare en fördel med dagsbotssystemet. Konkurrensreglerna vid flerfaldigbrottslighet kan nämligen inte tiUämpas för normerade böter. Olägenheterna avdetta är särskilt framträdande i sådana fall där brotten till sin natur ärlikartade eller ligger nära varandra i tiden. En övergång till dagsböterundanröjer denna olägenhet. Vidare erinras om att denföreslagna skattebrottslagen också omfattar brott mot uppbördsförfarandet. Fördessa brott tillämpas redan dagsbotssystemet. Skäl saknas att använda ettannat bötessystem för dessa brott. Det skulle enligt utredningens mening te sigmindre följdriktigt att inom ramen för en och samma lagstiftning tillämpa bådedagsböter och normerade böter. Utredningenpåpekar att det ibland anförts att en övergång till dagsböter skulle medföraen strafflindring för skattebrotten. I den mån fog över huvud kan ha förelegatför en sådan mening torde denna enligt utredningen inte äga giltighet vidgenomförandet av förslaget om ett nytt sanktionssystem. Som en följd av denföreslagna skärpningen av straffskalorna skall nämligen frihetsstraff regelmässigtutdömas vid mer allvarlig brottslighet. Det kan då inte riktas invändning motatt skattebrott av mindre allvarlig beskaffenhet i den mån de blir föremålför judiciell prövning kan komma att bestraffas med dagsböter. Till dettakommer att förslaget om skatte- och avgiftstillägg innebär en sanktion av ekonomisktkännbart slag. Synpunkten att den brottslige vid gärningar som karakteriserasav ett vinningssyfte bör tillfogas en kännbar ekonomisk förlust anserutredningen härigenom bli tillräckligt tillgodosedd. Utredningenföreslår väsentliga straffskärpningar för såväl de centrala skattebrotten sombrotten mot uppbördsförfarandet. KungLMaj:ts proposition nr 1971 157 Detcentrala uppsåtliga skattebrottet skatte- eller avgiftsbedrägeri harindelats i tre svårhetsgrader. För normalfallet är straffet fängelse . fall som i praktiken främst skall avse försummelser rörandeuppgiftsskyldigheten till ledning vid fastställande av annans skatt elleravgift bestraffas enbart med dagsböter. Vid grovt brott är straffet fängelsei lägst och högst . De föreslagna straffskalorna innebär en avsevärd straff skärpning i jämförelse med SkSL:spåföljdssystem. Såvitt utredningen kunnat bedöma bl. a. av resultaten frånden sociologiska undersökningen har emellertid denna skärpning gensvar i detallmänna rättsmedvetandet. I skilda sammanhang har krävts enaUvarligare samhäUelig reaktion mot uppsåtliga skattebrott. Enligt utredningensuppfattning har otvivelaktigt en annan och skärpt inställning tillskattebrotten vuxit fram . Även om straff skärpningar inte innebärnågon definitiv lösning av problemet med skattebrott är det dock ett viktigtled, som i förening med andra åtgärder har sin funktion att fylla, när detgäller att ge eftertryck åt kravet på ärlighet. Förslagets straffmaximumför grovt brott, , innebär enligt allmänna regler för sammanträffande avbrott att detta maximum vid flerfaldig brottslighet kan överskridas med . Genom att straffminimum för det grova brottet satts tillfängelse i lägst har utredningen velat markera, att en prövningskall göras från fall till fall om brottet är grovt eller inte. TiU ledning förbedömningen anges i lagtexten exempel på omständigheter som därvid börbeaktas. Förringa uppsåtligt brott upptar straffskalan böter. har rått tvekan omdomstolarna i sina domslut skulle beteckna en gärning som ringa även om någonsärskild brottsbeteckning för det ringa fallet inte angetts i lagtexten.Utredningen erinrar om att lagrådet i samband med behandlingen av BrB uttaladeatt man inte bör foga ordet ringa till brottsbeteckningen därför att skalanför ringa brott funnits tillämplig. Straffetför vårdslös skatte- eller avgiftsutsaga har utredningen bestämt till dagsbötereller fängelse i högst . Utredningen framhåller attstraffskärpningen för oaktsamhetsbrottet i förhållande till SkSL:s vårdslösdeklaration i viss mån är en följd av de föreslagna straffhöjningarna för detuppsåtliga brottet. Ett par andra omständigheter har emellertid också haftbetydelse för utredningens stäUningstagande. Som framgått i andra sammanhangföreslås nämligen att ringa fall av brott inte längre skall vara straffbara.Vidare avses begreppet grov oaktsamhet skola ges en i viss mån annan ochmindre vidsträckt tolkning än den sora kommit till uttryck irättstillämpningen enligt SkSL. Detta i sin tur medför, att många förfarandensom nu bedöms som grovt oaktsamma i fortsättningen faller utanför detstraffbara området. Med hänsyn härtill kommer de oaktsamhetsfall som blirföremål för åtal 158 KungL Maj:ts proposition nr 1971 attvara allvarligare till sin karaktär än många av de fall som förekommer i dennuvarande rättstillämpningen. Utredningen finner det naturligt att en möjlighetdå skapas att ådöma kännbara straff också för oaktsamma brott. Detta ärnödvändigt inte minst av den anledningen att lagrummet kan bli tillämpligt påsådana skattebrott, där bevissvårigheter omöjliggör åtal eller dom föruppsåtligt brott. Den föreslagna straffskalan medför även att sådanatvångsmedel, sora för sin tillämpning kräver att fängelse eller meringår i straffskalan, kan användas. Detta kan inte ske enligt gällande rätt. Utredningenpåpekar att de skärpta straffskalorna kommer att medföra att villkorlig dom och skyddstillsyn blir aktuella som aller-' påföljder till fängelse. mening kommer troligen påföljden skyddstillsyn inte att tillämpasannat än i undantagsfall. SkyddstiUsyn förutsätter nämligen att det ärerforderligt alt den dömde ställs under övervakning. I skattebrottmål tordeendast undantagsvis den dömde vara i behov av övervakning, särskildaföreskrifter beträffande sin livsföring eller vård och behandling. Däremotlorde förhåUandet bli ett annat när domstolen skall pröva om viUkorlig dom kankomma i fråga. Villkorlig dom tillämpas om det med hänsyn till den tilltaladeskaraktär och personliga förhållanden i övrigt finns grundad anledning anta attövervakning eller annan mer ingripande åtgärd inte krävs för att avhålla honomfrån vidare brottslighet. Övervakning eller andra sådana åtgärder torde iregel inte behövas mot den tilltalade i skattebrottmål. Den åtaladespersonliga förhållanden är i de flesta fall välordnade och han befinner sigekonomiskt och socialt ofta i en god situation. Det kan därför enligtutredningens mening inte uteslutas att viUkorlig dom i och för sig i storutsträckning skulle kunna komma till användning. BrB innehåUer emeUertidbestämmelser om att sådan påföljd inte får användas om på grund av brottetssvårhetsgrad eller eljest hinder möter av hänsyn till allmän laglydnad. DelvissammanfaUer synpunkterna, eftersom en brottstyps svårhetsgrad till viss del ärbestämd av allmänpreventiva skäl, men bestämmelsen i BrB innebär också atthänsyn till allmän-preventionen bör tillmätas självständig betydelse. Idetta sammanhang framhåller utredningen att rättspraxis uppvisar exempel påolika brottstyper vid vilka villkorlig dom är sällsynt och frihetsberövandenärmast regel. Som exempel nämns rattfylleri, grövre ligabrottslighet, våldmot tjänsteman, brott som förövas mot gamla personer och grövre trafikbrott.Vidare har straffskärpning för misshandelsbrottens del genomförts i samband medBrB:s införande. Avslutningsvisunderstryker utredningen att uppsåtliga skattebrott av normal och grovsvårhetsgrad på grund av den samhällsfara de innebär KungLMaj:ts proposition nr 1971 159 iregel bör medföra ovillkorliga frihetsstraff. Skattebrottsligheten tillhör ettbrottsoinråde där de allmänpreventiva hänsynen måste framhävas med särskildstyrka. Ett ovillkorligt frihetsstraff kan dock i undantagsfall framstå sommindre välgrundat med hänsyn till olika förmildrande omständigheter som kanföreligga, exempelvis hög ålder eller svår sjukdom hos gärningsmannen. kan användas i dylika fall bör villkorlig dom inte varautesluten, även om användningen bör vara restriktiv och begränsas lillsällsynta och väl motiverade undantag. I dessa senare fall är det eraeUertidraöjligl att förena den villkorliga domen raed dagsböter. Institutetstraffskatt bör enligt förslaget utmönstras ur skattestrafflagstiftningen.Skälen till det är desamma som anförts för borttagandet av de normeradeböterna. Somnämnts i det föregående föreslås straffskärpningar även för de i lagförslagetupptagna straffbestämmelserna om brott mot uppbördsförfarandet. De höjdastraffskalorna motiveras med den allvarligare syn på skattebrottsligheten överhuvud taget som enligt utredningens mening bör eftersträvas (s. 204). Brottetosann uppbördsutsaga, som motsvarar straffbestämraelsen i 79 § UF, skall enligtförslaget bestraffas med dagsböter eller fängelse . Detta innebärden nyheten att fängelse införs i straffskalan för detta brott. För brottet underlåtenhetatt innehålla skatt föreslås dagsböter eller fängelse i högst . Även härmedför utredningens förslag att fängelse införs i straffskalan. Uppbördsbrottet har somtidigare närants indelats i två svårhetsgrader. För normalfallet skall straffetenligt utredningens förslag vara dagsböter eller fängelse i högst . Hargärningsmannen i samband med betalningsförsummelse uppsåtligen lämnat osannuppgift ora storleken av verkställt skatteavdrag blir straffet dock fängelse ihögst . Förslaget innebär väsentliga straffskärpningar i förhållandetill gällande rätt. Räkenskapsförsumnielseskall bestraffas med dagsböter eller fängelse i högst . Även här är detfråga ora en höjning av maximum för frihetsstraffet. Församtliga nu behandlade brott föreslår utredningen att ringa fall inte skallmedföra ansvar. Utredningenframhåller att förslaget om skärpta stratfskalor för skattebrotten medförökade möjligheter för åklagaren att använda processuella tvångsmedel. Häktningoch anhållande kommer kunna ske under samma förutsättning som vidövriga förmögenhetsbrott. 160 KungL Maj:ts proposition nr 1971 Degrunder för häktning som närraast blir aktuella är att det skäligen kanbefaras, att den misstänkte avviker eller eljest undandrar sig lagföring ochstraff eller att han genom att undanröja bevis eller på annat sätt försvårarutredningen. Det förekommer inte sällanatt den misstänkte håller sig undan tills preskription inträtt för ett ellerflera brott, t. ex. genom att bege sig till en stat från vilken han inte kanutlämnas för skattebrott. De ökade möjligheterna att anhålla och häktamisstänkta personer synes kunna bidra till att minska riskerna för sådanaavvikanden. Faran för att denmisstänkte skall undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen måsteåtminstone vid de grova uppsåtliga brotten bedömas som påtaglig.