prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — Någons rättsställning påverkas positivt eUernegativt. En rätt skapas, upphör eller inskränks. En plikt åläggs, upphävs eUerjämkas. En rättsställning, t. ex. medborgarskap, medlemskap i kommun ellerrösträtt, fastställs. Ett avslagsbeslut grundlägger inte någon rätt ellerplikt men det påverkar sökandens rättsställning negativt genom att en rättnekas. En återkallelse av ell tillstånd e. d. får motsvarande effekt. Atlnärmare definiera vad som skall förslås med rättslig verkan låter sig enligtarbetsgruppens åsikt knappast göra. Gränsdragningen kan raed fördel överlåtasåt praxis. Ifråga om konsekvenserna av den föreslagna definitionen av förvaltningsrättsligtpartsärende anför arbetsgruppen ytterligare följande. Uppenbarligen tjänar detinte något förnuftigt ändamål alt upprätthålla regler om kommunikation,skriftlig avfattning och moiivering av beslul, delgivning av beslut, besväretc. i olvisliga ärenden angående vad besvärssakkunniga kallarförvaltningsbeslyr. Genom all reglernas tillämpningsområde i sak begränsastill förvaltningsrättsliga partsärenden, vinns emellertid att det storaflertalet förvaltningsbestyrsärenden faller bort, eftersom dessa huvudsakligenåterfinns bland ärenden, som inte leder lill beslul med rättsliga verkningar.Stramas tillämpningsområdet för de processuella reglerna ytterligare ål genomatt affärsärenden o. d. inte tas raed, även om de utgör förvallningsrättsligapartsärenden, försvinner ytterligare en stor raängd förvaltningsbestyrsärendenur blickfältet. Otvivelaktigt ryms dock fortfarande inom tillämpningsreglernasbegreppsramar åtskilliga triviala ärenden, t. ex. registreringsärenden enligtfolkbokföringsförfattningarna och författningar angående handel och annannäringsverksamhet. Reglerna är emellertid utformade med sikte på alt lillämpasendasl där del är sakligt påkallat. Använda med urskillning bör de därför intevålla något extraarbete, som kan te sig omotiverat. Under sådana förhållandensynes det överflödigt att generellt ta undan de triviala ärendena. Ettytterligare, och tämligen tungt vägande, skäl att inte göra det är att det ärangeläget att reglerna länder till efterrättelse också i ett sådanl ärende, omdet skulle råka bli tvisligl, t. ex. om ell pastorsämbete vägrar alt registreradet förnamn som anmäls för etl nyfött barn. Inom gruppen förvallningsrättsligaparisärenden kommer formellt att falla också en del ärenden som handläggs heltmuntligt, t. ex. myndighets utlämnande av allmän handling. Lagenshandläggningsregler för förvallningsrällsliga parisärenden kan med den utformningde fått formellt gälla också här utan olägenhet, eftersom deras krav på denhandläggande myndigheten aktualiseras endast om det är sakligt påkallat. Justbeträffande specialreglerna för förvaJtningsrättsliga Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 327 partsärendenlorde detta så sällan bli fallet vid helt muntlig behandling alt det allmäntsett saknas anledning uppmärksamma de muntliga ärendena särskill i lagtexten. Medden valda definitionen koraraer också norrabeslutsärenden alt falla inom tillämpningsområdetför de förvallningsrällsliga partsärendenas paragrafer. Arbetsgruppen anserdetta vara en fördel. Med den av gruppen gjorda bestämningen av partsbegreppetkommer norraall inte någon med partssiällning alt uppträda i sådanl ärende iförsia instans. Eftersom paragrafema avhandlar handläggningen i förhållandetill part men i övrigt lämnar handläggningen fri, koraraer normbeslutsärenden iförsta instans i regel inte atl beröras av dessa bestämmelser. Det är först vidbesvär över ett normbeslul som en part i lagens mening uppkomraer och somhandläggningsreglerna i fråga följaktligen träder i tillämpning. Enligtarbetsgruppens mening bar i remissyttrandena över besvärssakkunnigasslutbetänkande anförts övertygande skäl för alt frågor, som inte avgörsensidigt av myndigheten utan genora överenskomraelscr eller avtal, samt andraärenden, angående siatens och kommunens egendomsförvaltning, affärsverksamhetoch privaträltsligl reglerade mellanhavanden i övrigt, skall handläggas frittfrån del tvingande mönster som förvaltningslagen tecknar förförvaltningsrältliga partsärenden (13 § andra punkten arbetsgruppenslagförslag). Den enskildes rätt skyddas här av privaträttens bestämmelser samtde process- och exekutionsrätlsliga regelsystem som fogar sig härtill. I denraån härutöver behövs särskilda föreskrifter till förmån för allmänna ellerenskilda intressen, som t. ex. är fallet i upphandlingsärenden, får dessameddelas i specialförfattning. Till statens privaträltsligl regleradeverksamhet hör också de avtalsbara tjänslemannafrå-gorna ora tjänsleförraånernam. Personalärenden som angår sådana frågor kommer alltså inte alt lydaunder lagens paragrafer angående förvallningsrättsliga partsärenden men välpersonalärenden angående sak som avgörs ensidigt, t. ex. tjänstetillsättning,disciplinär bestraffning och anställnings upphörande. Somhar påpekats vid 1 och 2 §§ anser arbetsgruppen att de kommunalasjälvstyrelseärendena hell bör undantas från lillämpningsorarådet för lagenssärskilda bestämmelser. En särskild regel härom är upptagen i 13 § andrapunkten. I fråga om komraunala personalärenden erinrar gruppen om att dessa iviss omfattning kan överklagas hos besvärsnämnd. Det besvärsärendesora uppkoramer vid sådant överklagande blir av karaktär och börenligt gruppens mening förbehållas reglering i kommunallag eller avkomraunerna själva. Någon specialregel av innebörd att lagen, trots delgenerella undantaget för koraraunalt självstyrelseärende, skall tillämpas ibesvärsärende hos besvärsnämnd föreslås därför inte. Remissyttrandena.Den av arbetsgruppen föreslagna avgränsningen av Maj.ts proposition nr 30 år1971 tillämpningsområdet för de särskilda bestämmelserna förvissa partsärenden godtas av flertalet remissinstanser. Flera instanser,däribland , kammarrätten, länsstyrelserna i ochBlekinge lån och SAF, fruktar emellertid att 13 § kommer att medföratolkningssvårigheler och förordar alt den ges en mer lättbegriplig avfattning.Enligt kammarrättens mening går det reella innehållet i paragrafen svårligenalt förstå för de myndigheter det här är fråga om utan vägledande kommentar.Lånsstyrelsen i lån anser att man måste förutsätta särskildajuridiska kunskaper för atl avgöra om etl ärende »angår någons rätt eller pliktsåsom enskild». JK anserbestämningen av begreppei förvaltningsrättsligt parisärende vara svårtolkaddelvis därför att arbetsgruppen däri sararaanfört ting som inte är likartade. Idet av gruppen anförda exemplet beträffande komraun som tvistar med annankommun om socialhjälpskostnad bör enligt JK:s mening det förhållandel altkommun i sådana ärenden handlar utifrån en annan rätlslig grund än då kommunbevakar sina intressen som ägare av fast egendom knappast ha relevans förfrågan om tillämpligheten av förvaltningslagen. Avgörande för om reglerna i1421 §§ förvaltningslagen skall äga tillämpning på visst slags ärenden bör iprincip vara om behov av reglema föreligger i dessa ärenden. I exemplet medmyndighels fraraställning om utbekommande av handling är bilden en annan. Omden statliga myndigheten A hos den statliga myndigheten B begär att få ta delav en handling som A anser sig ha behov av för en ämbetsåtgärd, uppkomraer intenågot partsärende. A är inte part i någon riralig betydelse av detta ord ochför inte någon lalan mot eller hos B. Ärenden av delta slag faller alltsåutanför gruppen partsärenden. Detsamma torde i princip gälla också det ibetänkandet angivna exemplet rörande uppskov med militärtjänstgöring. Motbakgmnd av det anförda hävdar JK atl begreppei förvaltningsrättsligtparisärende bör bestämmas genom två rekvisit, nämligen dels alt det skall varafråga om ärende där någon är part, dels alt ärendet avgörs genom beslut raedrätlslig verkan. JK anser det vara tveksamt om man behöver ange att ärendetskall angå »någons rätt eller plikt såsom enskild» och erinrar ora altförvaltningsärenden där någon är part praktiskt taget alltid gäller förraånereller anspråk av ekonomisk eller annan natur för eller emot medborgare ochandra. Det i 13 § använda uttrycket »någons rätt eller plikt såsom enskild»kritiseras också av bl. a. regeringsrättens ledamöter. EnUgl deras meningframgår del knappasl av lagmramels lydelse att härraed även förstås ettärende, som angår en offentligrättslig juridisk person »på ett enskilt sätt».Lagtexten bör därför ändras så all innebörden klart fraragår. Juridiskafakulteten vid i anser det vara oklart vad som menas med»rättslig verkan». Någon tillfredsställande analys av delta dunkla begrepp harenligt fakultetens åsikt inte gjorts i betänkandet. Med hänsyn till svårighetenall finna någon formulering Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 329 sombättre uttrycker vad som åsyflas ullalar fakulteten den förhoppningen, attbegreppei »rätlslig verkan» i praxis kommer all tolkas fömuftigt och intealllför snävt. JOpåpekar alt en remiss enligt belänkandet inte ger upphov tiU någotförvaltningsrättsligt partsärende hos remissmyndigheten. Enligt JO:s meningfår dock saken bedömas annorlunda, om remissmyndigheten tiUer-känts vetorätteller eljest har elt avgörande inflytande på beslutets innehåll, såsom t. ex.övervakningsnärand i ärende om utfärdande av pass för den som slår under övervakning. JKkritiserar vad som anförs i betänkandet belräffande paragrafens tillämpning pånormbeslutsärenden. Han finner det svårt att ur texten till 13 § läsa ul attdenna i princip åsyftar också sådana ärenden. Han anser det vidare generelltsett otillfredsställande från logisk och systematisk synpunkt alt bestämmelseri lag görs lilllämpliga på elt oraråde där bestäraraelserna inte kan vinnapraktisk lillämpning. Med den av honom förordade definitionen av ärendenafaller problemet bort: 1421 §§ blir inte tillämpliga på normbeslutsärenden iförsta instans, eftersom det inte finns någon part, men kan efter besvär fålillämpning i högre instans. Ocksåundantagsbestämmelsen beträffande ärenden om avtalsbara saker ra. m.diskuteras i åtskilliga yttranden. JK anser alt uttrycket »avtalsbar sak»möjligen kan vara svårbestämt lill sill innehåll och önskar en precisering avuttrycket i motiven till en blivande proposition. Inte heller stadsjuristen iStockholm anser uttrycket vara otvetydigt. Han erinrar om att avtal numeraanses kunna träffas inom allt större områden av den offentligrätlsliga sektorn.Även sådana förvaltningsförfaranden som reglerats i lag ersätts inte sällanmed uppgörelser i form av kontrakt, t. ex. uttagande av gatumarksersätlningoch bidrag lill gatubyggnadskostnad enligt byggnadslagen (1947: 385). Medhänsyn till denna praxis kan det ofta vara osäkert om en sak är avtalsbar ellerinte. Gränsdragningen blir enligt stadsjuristens mening klarare, om deninskränkande bestämmelsen får det innehållet att tUl tillämpningsområdet skallböra enbart sådana saker, varom avlal inte är tillåtna. Statens avtalsverksäger sig tolka uttrycket »ärende angående avtalsbar sak» så, att det omfattarsamtliga ärenden rörande lön eller annat villkor varom kollektivavtal kanträffas, även om frågan inte reglerats i avtal, t. ex. resekostnads- ochtraktamentsförmåner, pensionsföi-måner samt s. k. skälighetsfrågor. Fullmäktigei finner det mindre lämpligt alt 1421 §§ skall gälla ärenden omkrediter ur statliga utlåningsfonder. De erinrar om att förvaltarvissa statliga utlåningsfonder för utlåning till skilda ändamål, t, ex.bosältningslån, stödlån lill jordbrukare, egnahemslån, fiskredskapslån ochvärnpliklslån. För utgivandet och förvaltningen av dessa lån gäller särskildaförfattningsbestämmelser, och låneärenden av hithörande slag kan därför intesägas angå avtalsbart förhållande eller affärs- Maj.ts proposition nr 1971 verksamhet.Ärenden angående utlämnande, förvaltning eller indrivning av bosältningslån m.fl. lån skulle därför falla under lagförslagets bestämmelser angåendepartsärenden. Låneärenden av berörda slag ter sig emellertid mindre somärenden i offentlig förvaltningsverksamhel än som kre-dilärenden och bör därförhandläggas mindre enligt förvaltningsrättsliga principer än enligt allmännabankmässiga rutiner. Alt överföra förvallningsrättsliga normer i fråga omkommunikation, beslutsmotivering etc. på låneärenden av denna typ måste vidaremedföra elt merarbete, som inte slår i rimlig arbetsekonomisk proportion lillärendenas sakliga betydelse och innehåll. Fullmäktige föreslår därför attundantaget i 13 § byggs ut att omfatta utom upphandling och affärsverksamhetäven »kreditstöd». Försvarets civilförvaltning anser att begreppet»upphandling» är för snävt och föreslår atl undantagsregeln i denna delutsträcks till alt avse sak som utan atl vara avtalsbar rör »anskaffning avfast eller lös egendom eller annan verksamhet för tillgodoseende av statenseller kommuns behov av nytligheter». hänvisar till att allverksamhet som kan betecknas som »anskaffning» bör undantas och alt begreppet»anskaffning» omfattar flera aktiviteter som i tiden ligger både före ochefler beslut om upphandling (tillverkning). Departementschefen.Som jag bar framhållit i den allraänna raotive-ringen ansluler jag mig ihuvudsak lill arbetsgruppens förslag om ett i sakligt hänseende differentierattiUämpningsoraråde för förvaltningslagens bestäraraelser. I det föreliggandelagförslaget har skillnaden i fråga om de olika förfarandereglernas räckviddkommit till uttryck på följande sätt. Huvudregeln är enligt 1 § första stycketatt lagen skall gälla alla slag av ärenden hos offentlig förvaltningsmyndighet.Från huvudregeln görs i 3 § första styckel det undantaget, att 1420 §§ inteskall gälla i vidare mån än ärendet innefattar myndighetsutövning mol enskild.Förfarandereglerna blir i enlighet härmed uppdelade i två grupper, den enainnehållande sådana bestämmelser som skall gälla alla typer av ärenden(Allmänna bestämmelser) och den andra sådana bestämmelser som skall gälla barai den raån fråga är om myndighetsutövning mot enskild (Särskilda bestämmelser).Sistnämnda slag av ärenden motsvarar vad arbetsgruppen kallar förvallningsrättsligapartsärenden. I del föregående har jag närraare angett vilka bestäraraelser somingår i de två grupperna och hur molsvarande uppdelning gjorts i arbetsgruppenslagförslag. Ifråga ora orsakerna till uppspaltningen av lagens bestämmelser i två kategoriervill jag här hänvisa lill den redogörelsen för arbetsgruppens förslagoch till mina uttalanden i den allmänna motiveringen. Avgränsningen avtillämpningsområdet för lagens särskilda bestämraelser bör emellertid göras medanvändande av en annan terminologi än vad arbetsgruppen har föreslagit. Istället för att som arbetsgruppen främst skilja raellan ärenden, som angårnågons rätt eller plikt såsom enskild och som Maj:ts proposition nr 1971 331 avgörs genom beslut med rättslig verkan, och andra ärenden(13 § första punkten arbetsgruppens lagförslag) bör man enligt min mening göratilllämpningen av lagens särskilda bestämmelser beroende av om ärende innefattarmyndighetsutövning mol enskild eller ej. Detta kan lämpligen uttryckas så, allde särskilda bestäraraelserna skall gälla bara i den raån fråga är om utövningav befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet,disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Härigenom tordeman kunna undvika en del av de tolkningsproblem som har påtalats av vissaremissinstanser i fråga om gränsdragningen i arbetsgruppens lagförslag. Skillnaden mellan den sålunda gjorda avgränsningen ochgränsdragningen i arbetsgruppens lagförslag ligger lill stor del på detterminologiska planet. Jag vill erinra ora alt arbetsgruppen som sin allraännauppfattning i frågan uttalat alt lagens särskilda bestäraraelser inte bör gällaannat än i ärenden där förvaltningsrayndighet i egenskap av organ för detallraänna och med stöd i författning ensidigt meddelar beslul sora får bestämdarättsverkningar av positiv eller negativ innebörd för den enskilde. Del av migvalda sättet att precisera när myndighetsutövning mot enskild föreligger byggerpå väsentligen sarama uppfattning. Genom denna precisering är det framför allttvå moment i rayndigheternas verksarahet sora tillmäts betydelse för atl avgöraom lagens särskilda bestämraelser skall bli tilllämpliga. Ärendet skallinnefatta utövning av en befogenhet atl bestämma om förmån, rättighet,skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande, ochbefogenheten skall utövas i förhållande till enskild. Gemensamtför all myndighetsutövning är, alt det rör sig om beslut eller andra ålgärder,som ytterst är ullryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande tillmedborgarna. Det behöver dock inte vara fråga om åtgärder som medförförpliktelser för enskilda. Myndighetsutövning kan föreligga i form avgynnande beslul, t. ex. tillstånd all driva viss verksamhet, befrielse frånviss i författning stadgad förpliktelse och beviljande av social förmån.Karakteristiskt är eraellertid atl den enskilde på visst sätt befinner sig iett beroendeförhållande. Är det fråga om ett beslut, varigenom han förpliktasatl göra, tåla eller underlåta något,'måste han rätta sig efter beslutet,efiersom han annars riskerar att tvångsmedel av något slag används mol honom.Rör del sig ora ell gynnande beslut, koramer beroendeförhållandet till ullryckpå det sättet all den enskilde för att komma i åtnjutande av exempelvis enrättighet är tvungen atl vända sig lill samhällsorganen och atl dessastillämpning av de författningsbestämmelser som gäller på det aktuella områdetblir av avgörande betydelse för honom. Det första ledet i preciseringen av när myndighetsutövningskall anses föreligga har utformats raot denna bakgrund. Genom orden »bestämmaom» markeras alt del skall vara fråga om ärenden där saken avgörs ensidigt genombeslut av myndighet. Ärenden som avgörs genora att rayndigheten Maj:ts proposition nr 1971 träffaravtal eller överenskommelse om saken med enskild faller alltså utanförtillämpningsområdet för förvaltningslagens särskilda bestämmelser. I sådanaärenden skyddas nämligen den enskildes rätt av privaträtts-liga bestämmelserocb genom möjligheten att vid tvisl med myndighei väcka talan vid domslol. Detnu sagda innebär atl ärenden som angår siatens eller kommunens upphandling,affärsverksamhet, egendomsförvallning och privaträltsligl reglerademellanhavanden i övrigt berörs endast av förvaltningslagens allmännabestämmelser, t. ex. reglerna om jäv i 4 och 5 §§. Delta stämmer i huvudsaköverens med vad arbetsgruppen förordat i silt lagförslag (13 § andra punkten)och har även godtagits av remissinstanserna. Den omständigheten atl ettavtalsförhållande föreligger mellan det allmänna och en enskild utesluter i ochför sig inte att myndighetsutövning kan förekomma i ärende som har anknytningtill avtalsförhållandet. Som exempel kan nämnas att relationerna raellan statensom arbetsgivare och tjänsteman som arbetstagare enligt 3 §statstjänstemannalagen (1965: 274) i princip bestäms genom avtal men alt vissafrågor enligt samma lagrum inte kan regleras på kontraktsrätlslig väg, t. ex.förfarandet vid tillsättning av Ijänst saml disciplinär bestraffning ocbanställnings upphörande. Medan ärenden som rör fråga inom den avtalsbarasektorn, t. ex. lönefråga, regelmässigt faller utanför begreppeimyndighetsutövning, gäller motsatsen beträffande ärenden om tillsättning avtjänsl o. d. I de senare fallen blir förvaltningslagens särskilda bestämmelsertillämpliga. Detsamma blir förhållandet också i ärende, som rör en i och försig avtalsbar fråga, t. ex. bestämmande av pensionsförmån ellertraktamentsersättning, men där myndigbeten likväl har atl ensidigt besluta isaken, därför att kollektivavtal ännu inte träffals mellan den offenlligaarbetsgivaren och tjänstemanna-organisationen. Uttrycket»bestämma om förmån etc» klargör också att endast ärenden som mynnar ut ibindande beslut omfattas av begreppei myndighetsutövning. Gäller elt ärendeuteslutande lämnande av råd eller upplysningar eller andra oförbindandebesked, träder alltså förvaltningslagens särskilda bestämmelser inte i tillämpning.Även på denna punkt stämmer det föreliggande lagförslaget överens medarbetsgruppens lagförslag. Skillnaden mellan förslagen ligger främst däri attarbetsgruppen för att avskilja ärenden av nyssnäranda slag uppställt kravel altärendet skall avgöras genom beslut med rättslig verkan. Som påpekats avjuridiska fakulteten vid i är begreppet »rättslig verkan»inte hell klart. Med den av mig föreslagna definitionen avmyndighetsutövningsbegreppet bortfaller behovet av att i lagtexten användauttrycket »rättslig verkan» för att avskilja ärenden angående oförbindandebesked. Eftersom sistnämnda uttryck inte begagnas som kriterium för alt avgöraom lagens särskilda bestämmelser skall gälla eller inte, behöver myndigheternainte heller med tanke på förvaltningslagens tillämpning i varje ärende pröva. Kungl.Maj.-ts proposition nr 1971 333 omderas beslut har någon rättslig verkan. Avgörande blir i stället om myndighetengenom sitt beslut »bestämmer om förmån etc». Med denna formulering åsladkommesbl. a. att de särskilda bestämmelserna i allmänhet inte blir tillämpliga närmyndighet avger renussyttrande till annan rayndighet. Uttrycket »bestämma om»syftar inte bara pä sådana avgöranden då myndigheten skiljer ärendet från sig genomprövning i sak ulan även på de fall då ärendet avskrivs eller eljest inteprövas i sak. Alt del vid avskrivning ändå i regel inte blir aktuellt atltillämpa lagens särskilda bestämmelser följer av de undantagsregler sora ärintagna i beslämmelserna, se 15 § första stycket andra punkten 1, 17 § förstasiycket andra punkten 1 och 18 § försia stycket försia punklen. Myndighetsbefogenhet att handla på det allmännas vägnar skall vidare gå ut på altbestämma ora förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning ellerannat jämförbart förhållande. Under begreppet »förmån» faller såväl socialaförmåner, t. ex. förmåner från den aUmänna försäkringen, socialhjälp ochallmänt barnbidrag, som förmåner av annan natur, t. ex. statUgtlokaUseringsstöd. I sammanhanget vill jag också beröra en av fullmäktige iriksbanken väckt fråga huruvida bankens handläggning av ärenden ora krediter urstatliga utlåningsfonder, t. ex. bosältningslån, skall omfattas avförvaltningslagens särskilda bestämmelser. Lån av sådan typ har enligt minraening närmast karaktär av social förmån. Ett ärende, varigenom riksbankenavgör om enskild skall beviljas elt sådant lån, faller därför in under kategorinmyndighetsutövning. En annan sak är, all bankens förhåUande till låntagaren efterdel all lånet beviljats i princip blir underkastat privaträtts-liga regler.Denna omständighet medför dock inte atl det ärende som mynnar ut i ett beslutom tilldelande av ett lån blir atl hänföra till det allmännas privaträttsligamellanhavanden. Del är nämUgen här fråga om en fördelning av de förmåner lånenutgör efter grunder, som är angivna i författning, och inte ora en kommersielllångivning, där urvalet av låntagare sker genom subjektiva värderingar efterbankraässiga kriterier. Vad gäller innebörden av uttrycken »rättighet» och»skyldighet» kan jag i huvudsak hänvisa liU vad arbetsgruppen anförtbeträffande raotsvarande uttryck i den av gruppen föreslagna lagtexten. Med»rättighet» syftar jag således på vad som i dagligt tal brukar hänföras underdelta begrepp. Det behöver inte vara fråga om en rättighet som uttryckligentillerkänts den enskilde i författning. I många fall kan det förhålla sig så,all rättigheten tilläggs den enskUde efter en mer eller mindre fri prövning avmyndigheien, t. ex. när myndigheien beviljar någon tillstånd att bedriva vissnäring. Med »discipU-när bestraffning» åsyflas t. ex. disciplinstraff enligt 19§ statstjänstemannalagen. Genom tillägget av orden »annat jämförbartförhållande» avses att klargöra, alt även ärende som inte kan sägas röraförmån, rättighet, skyldighet eller disciplinär bestraffning likväl blir atthänföra tUl myndighetsutövningens område, om det i något hänseende gäller eltoffentligrätlsligt ingrepp i enskilds ställning, t. ex, ärende om intagning pånykterhetsvårds- Maj.-ts proposition nr 30år 1971