prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Initiativrätt bör icke heller frånkännas raedleraav saraebyn och byn själv. 3 § Lagrådet: Idenna paragraf, liksom i flera av de följande, förekoramer termen "kronomark".Motsvarande beteckning i renbeteslagen är "mark sora tillhör kronan",och av raotiven framgår all även enligt förslaget åsyflas mark, till vilkenstaten innehar äganderätten. Enär innebörden av "kronomark" möjligenkan föranleda tvekan, synes lärapligt att i denna paragraf, då ordet förstmöter, deltas betydelse anges. Så kan ske genom alt i lagrummet talas ora"mark som tillhör staten (kronomark)". Tredjestycket av förevarande paragraf stadgar förbud för sameby att driva annan ekonoraiskverksarahet än renskötsel. Förbudet bottnar i farhågor för alt sameby genoraen raera expansiv ekonoraisk verksarahet skulle ta stora risker och därigenomäventyra renskötseln. Bortsett från all förbudet andas viss underskattning av samernasförmåga alt själva sköta sina angelägenheter som illa riraraar raed den tilltroraan har till saraernas möjhghet all underkasta sig de rält invecklade, nyareglerna rörande samebys förvaltning är del till en början svårt att förståvarför förbudet skall omfatta även sådan verksarahet sora har raycket närasamband med renskötseln. Det förhåller sig ju också så alt inle alla medlemmari samebyn är renskötande. Och även för de renskötande saraerna kan läget avskilda anledningar bli så prekärt, alt det kan vara en fördel, alt del finnsannan verksarahet att falla tillbaka på. För raig fraraslår del som önskvärtatt Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 265 samebyfår ägna sig åt all slags ekonoraisk verksarahet sora är ägnad alt stärka bynsställning, även om detla skulle gå ut över renskötseln. Det får visserligenanses som synnerligen angeläget alt raan slår vakt om denna näringsgren, menintresset synes dock främst böra inriktas på saraerna själva och derasmöjligheter att i likhet raed övriga raedborgare skaffa sig en hyggligförsörjning. Det är knappast troligt att saraerna med full frihet i dethänseende det här gäller skulle hänge sig ål ekonoraisk verksarahet av direkt fräraraandeslag. Jag anser därför att det ifrågavarande stadgandet i tredje stycket utanstörre olägenhet kan avvaras. 10 § Lagrådet: Saraebyskall enligt andra stycket äga rätt att företräda raedleraraarna i ärende sorarör renskötselrätten eller raedleraraarnas geraensarama intressen inorarennäringen i övrigt. Såsom anges i motiven åsyflas här inle bara frågor sorarör den egentliga renskölseln utan även t. ex. frågor ora jakt eller fiske.Jakt- och fiskerätt ingår enligt lagen sora birältigheter i renskötselrätlen.Det torde ej få anses föreligga hinder mot att sameby för raedlemraarnasräkning för talan även angående sådana rättigheter i avseende å renbelesområdenasom har saraband raed renskötseln och som de förmenar sig ha på annan grund änförevarande lag. 11 § Lagrådet: Ipunkt 2 av denna paragraf talas om renskötselberättigad sora "bedrivitrenskötsel" inora byns belesoraråde. De citerade orden kan särskilt vidjämförelse med uttrycken "deltar i renskölseln" i punkt 1 av sammaparagraf och "driver renskötsel" i 12 och 13 §§ ge intryck av altsyfta på endasl den som är renskötande i den mening som avses i 13 §. Dåemellertid i punkt 2 liksom i punkt 1 även avses den som biträder annan raed skötselav dennes renar, hemställer lagrådet atl punkt 2 omformuleras. Dess lydelsekan lämpligen vara "renskötselberättigad sora deltagit i renskötsel inombyns betesområde och haft della lill stadigvarande yrke saml ej övergått lillannat huvudsakligt förvärvsarbete". 26§ Justitieråden och : EnUgtdenna paragraf skall renskölselräll kunna upphävas för visst raarkoraråde, när orarådetbehövs för något av de ändaraål sora uppräknas i 1 § expropriationslagen.Möjligheten att upphäva renskölselräll skall emellertid ej vara begränsad lilldessa fall, ulan sådant upphävande skall Maj:ts proposition nr 1971 kunnaske även när området behövs för annat ändaraål av väsentlig betydelse från allraänsynpunkt. Renskötselrätlen är elt slags nyttjanderätt, som får anses sora ensådan särskild rätt sora avses i 1 § andra stycket expropriationslagen, låtvara att den ej är knuten till bestärad fastighet. Det kan ifrågasättas om detär principiellt riktigt att raedge tvångsingrepp i denna rättighet förtillgodoseende av ändamål, som eljest ej kan åberopas som grund förexpropriation. Såsom departemenlschefen framhållit råder emellertid inomrenskötselområdet speciella förhållanden, som gör en sådan något vidgadmöjlighet till ingrepp i renskötselrätlen önskvärd. Med hänsyn härtill och dåredan gällande rält medger upphävande av renskötselrätt ulan närraare specificeringav ändaraålen (5 § renbeleslagen) finner vi förslaget kunna godtagas. RegeringsrådetHjern och justitierådet Gyllensvärd: Förstastycket i denna paragraf avser endast fall, då fråga är om markområde sora ejär utan väsentlig betydelse för renskölseln Detta framgår av det följandeinnehållet i paragrafen. Enligt vad som föreslås skall i dessa fallrenskötselrätten få upphävas, när området behövs inte bara för ändamål sorakan tillgodoses genom expropriation utan också för annat ändamål av väsentligbetydelse från allmän synpunkt. Meningen är alltså atl renskötselrätten inteskall behandlas på samma sätt som annan rätt till fast egendom ulan tvångsviskunna efter prövning i föreskriven ordning bringas att upphöra, när delbehövs för tillgodoseende av ändamål sora inle kan föranleda expropriation.Några bärande raoliv för alt i de åsyftade fallen låta renskötselrätten varapå detta sätt underkastad mindre restriktiva regler i fråga oraförutsättningarna för tvångsingripande föreligger ej enligt vår mening. Denomständigheten, atl den nyttj anderält som tillkommer samerna grundas direkt pålagstiftning, medför inte att behovet av trygghet är för deras del mindreframträdande än för innehavare av rättigheter, sora lillkorarail genom privalrältsligaupplåtelser. Inle heller kan med fog påstås, att de allraänna intressen sorakan slå mot samernas skulle vara av sådan särskild beskaffenhet atl andramateriella regler för ett tvångsingripande är påkallade än de sora finnsupptagna i eljest gällande lagstiftning. Att renskölselrätten, såsom anförts iremissprotokollel, bör kunna få vika för att behovet av mark för vissakollektiva anläggningar för det rörhga friluftslivet skall tiUgodoses synesinte böra ifrågakomma så länge expropriationslagen inte medger ingripande till förraånför sådant ändamål. Det kan nämnas, atl exproprialionsutredningen härvidlagföreslagit raöjlighet till expropriation. Med anledning av vad som i remissprolokolletvidare sagts ora anläggande av renforskningsstation vill vi frarahålla all, oradet kan tänkas visa sig angeläget från allmän synpunkt med ell formligtundantagande av mark från samernas begagnande för elt sådant eller liknande ändaraål,som är avsett att på lång sikt vara till gagn för renskötseln. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 267 ochfallet inte kan anses täckt redan i gällande lag (jfr 1 § första stycket 14expropriationslagen), frågan om vidgade möjligheter lill Ivångsingripandesynes böra övervägas i saraband med den föreslående översynen avexpropriationslagen. Sommotiv för all i förevarande paragraf göra ändaraålsbeskrivningen något raeratänjbar än enligt expropriationslagen har även anförts, atl saraerna i principsaknar disposilionsfrihet över renskötselrätlen, vilket innebär all även orade är beredda att avstå från utövning av renskölselrätten på viss raark desaknar raöjlighet att med bindande verkan träffa avtal därom. Detta utgör dockenligt vår mening inte något skäl för alt tillerkänna Kungl. Maj :t en allmänbefogenhet alt utan hänsyn lill den inställning samerna i det enskilda falletgivit ullryck åt förordna ora renskötselrättens upphävande, när det behövs förändaraål av väsentlig betydelse från allraän synpunkt. Om del anförda motivetanses böra föranleda, all Kungl. Maj:t skall kunna förordna om rättighetensupphävande även för andra ändaraål än sora kan tillgodoses genoraexpropriation, bör raöjligheten härtill begränsas till situationer, dåföreträdare för saraeintresset tillstyrkt ansökan om upphävande. Ienlighet med det sagda föreslår vi, att i första styckel orden "eller förannat ändaraål av väsentlig betydelse från allraän synpunkt" får ulgå. 1fråga ora ersättning för skada eller olägenhet raed anledning av all renskötselrättupphäves enligt 26 § innebär det reraitlerade förslaget, alt när skadan ellerolägenheten drabbar bestämd person ersättningen skall utgå till denne, medanersättningen i annat fall skall fördelas mellan saraefonden och vederbörandesameby efter vad som är skäligt. Atl frågan om fördelningen raellan saraefondenoch saraebyn på detta sätt skall prövas i varje särskilt fall efter skälighetkan som departementschefen själv medger leda till intressemotsättningar. Tillundvikande härav vill lagrådet, i anslulning lill de sakkunnigas av flertaletremissinstanser godtagna förslag, förorda att i stället en schablonregel om hälftendelningfår gälla. Del är dock givet att en sådan regel ej passar för alla situationer.MöjUghet alt till-lärapa en annan fördelningsgrund bör finnas för fall dåsärskilda skäl därtill föreligger. exerapelvis upphävandet avser begränsadtid (jfr 26 § tredje stycket) eller eljest fråga är ora skada av raer ellermindre tillfälUg art, kan det vara anledning att tillerkänna samebyn hela elleri varje fall raer än halva ersättningsbeloppet. Närrenskötselrätt upphäves lill följd av företag enligt vattenlagen, gruvlagenetc, skall ersättning i enlighet raed berörda lagar ulgå lill sakägare somlider skada eller olägenhet därav. Det torde härvid få förutsättas att Maj:ts proposition nr 1971 iden mån bestärad person ej drabbas förevarande bestämmelse i rennäringslagenskall vara vägledande. Ersättning sora ej utgår till bestämd person bör alltsåfördelas raellan samefonden och samebyn enligt de grunder sora där anges. 29 § Lagrådet: Hänvisningentill de allraänna bestäraraelserna i expropriationslagen innebär såsora framhållesi motiven bl. a. atl den för vars räkning upphävandet av renskölselrätlen skerskall anhängiggöra talan vid exproprialionsdomslolen. Härvid bör såsominnehavare av renskölselrätlen anses den sameby inora vars belesorarådeupphävandet skall ske. Del är alltså denna sora bör instämmas till domstolen.Eftersom saraebyn företräder raedleraraarna i frågor som rör renskötselrätlen(10 § andra styckel), torde enskild medlem av byn ej behöva särskilt instäraraas,även om upphävandet medför skada eller olägenhet som speciellt drabbar honom.I administrativ ordning bör tillses att samefonden, sora norraalt skall ha delav sådan ersättning sora ej tillfaller enskild person, blir underrättad orarättegången. 30 § Lagrådet: Fråndel i paragrafens första stycke givna förbudet mot användning av mark på sättsom raedför avsevärd olägenhet för renskötseln göres enligt andra stycketundanlag bl. a. i fråga ora område med fastställd stadsplan eller byggnadsplan.Den avsedda innebörden av näranda undantagsregel lorde vara, att hinder ejskall föreligga alt använda raarken i enlighet med den fastställda planen.Lagtexten lorde böra förtydligas, så atl denna innebörd komraer till klarareuttryck. 34 § Lagrådet: Idet fall då upplåtelse enligt 32 § avser rält för någon all tillgodogöra signaturtillgångar skall enUgt förslaget ersättning utgå för den skada ellerolägenhet sora upplåtelsen medför. Vem som skall utge ersättningen anges ej.Det är önskvärt alt lagtexten ger klart besked i frågan. Mest följdriktigtsynes vara, alt staten får svara för ersättningen gentemot den skadeUdande,givelvis med möjlighet för staten all få kompensation genora all hålla sig lillnyttjanderättshavaren. 35 § Lagrådet: Föreskriftora reninnehavel får enligt andra styckel ej ges sådani innehåll all renskötandemedlems fortsalla verksamhet äventyras. Bestäminelsen är enligt de sakkunnigas raoliv(s. 89) avsedd alt klargöra, alt den som KungLMaj:ts proposition nr 1971 269 redandriver rennäring ej skall hindras från att fortsätta driften i huvudsakligen samraaorafallning sora tidigare. Den avsedda innebörden synes komma till någotklarare uttryck, om "äventyras" utbytes mot det i de sakkunnigaslagförslag använda ullrycket, "omöjliggöres eller väsentligt försvåras". Dånågon lagregel inte föreslås om när styrelsen för en sameby är beslutför, börfrågan lämpligen regleras i stadgarna. Att uppställa krav på atl sladgarnaalltid skall innehålla föreskrift i delta hänseende synes emellertid inlepåkallat, men del bör finnas möjlighet all, såsom skett i det av de sakkunnigaframlagda förslaget till normalstadgar, meddela sådan föreskrift. Denomständigheten alt frågan om styrelsens beslutförhet ej ultryckligen närants iuppräkningen i denna paragraf får ej anses lägga hinder i vägen härför. Omannat inte bestäms i stadgarna, torde få anses gälla, att styrelsen skall varafulltalig för alt beslut skall kunna fattas. Har ordinarie ledamot blivitkallad men uteblivit, skall självfallet suppleant, när en sådan finns utsedd,kunna inträda. I anslulningtill sista punkten av förevarande paragraf anser jag böra påpekas atl, då däritalas om "föreskrifter om renskötseln", därmed inle torde avsessådana föreskrifter ora reninnehav, varora stadgas i 35 §. Dylika föreskriftertankes nämligen skola meddelas i de särskilda fall, då lantbruksnämndenbeslutat om maximering av renantalet eller om del eljest, t. ex. på grund avnågon inträffad händelse, behövs för att främja renskötseln och låter siglämpligen inte beslämmas till innehållet på förhand. Föregen del föreslår jag eraeUertid raed hänvisning till vad jag anfört vid 9 § att punkten ändras på så sätt att föreskrifternas begränsning till renskölselnslopas. Såsora punkt 10 skulle till följd därav upptagas "de ytterligareföreskrifter sora behövs". Iförsta punklen av första stycket föreskrivs att brist, sora uppkommer genom attrenskötande bymedlem inte fullgör sin betalningsskyldighet enligt 4244 §,skall genom ny debitering fördelas mellan övriga renskötande raedleraraar iförhållande till deras reninnehav. Enligt lagrådets raening bör i överenssläramelsemed vad som i raotsvarande hänseende gäller enligt annan lagstiftning (59 §första stycket lagen ora enskilda vägar och 26 § första stycket lagen om vissa gemensamhelsanläggningar)- denna utdebitering i anledning av brist ske efter samma grund som denursprungliga lOt 1971.1 saml. 270 KungL Maj:ts proposition nr 1971 fördelningenav betalningsansvaret för den Ukvid varom är fråga. Orden "i förhållandetill deras reninnehav" bör därför utbytas mol "i förhållande lillderas inbördes skyldighet atl svara för likviden". Deti andra styckel inskrivna kravet på kvalificerad majoritet synes av ordalagen atldöma närmast böra hänföras lill beslutet om amorterings-planens anlagande, menavsikten lorde vara all del skall avse beslutet om upplagande av lån. Itydlighetens intresse bör en jämkning komma lill stånd. Enligtde sakkunnigas förslag skulle lån som avses i paragrafen återbetalas genomuttaxeringar på byns samtliga renskötande medlemmar, och de sakkunniga lorde hamenat all alla de sora är raedleramar vid tiden för återbetalningen också skallslutligt svara för vad sora amorteras. Någon motsvarande regel återfinnsvisserligen inte i det remitterade förslagel, men departementschefen har åandra sidan inle förklarat sig i detla avseende taga avstånd från desakkunniga, vilket möjligen kan uppfattas som om han ansett all vad desakkunniga föreslagit skall gälla utan atl del behöver komraa till direktuttryck i lagtexten. Med anledning härav vill lagrådet påpeka, alt man vidavbetalning på lån som det här är fråga om har all förfara på samraa sätt soravid betalning av annan skuld och att den slutliga fördelningen skall ske ienlighet raed 40 och 41 §§. Härav följer att det kan inträffa alt någon ellernågra av de renskötande byraedlemmarna inte skall åläggas betalningsskyldighet. Motsvarighettill bestämmelsen i andra stycket har föreslagils av de sakkunniga.Bestämmelsen bygger på alt intrångsersättning kan, även när den avser skadaeller olägenhet som särskilt drabbat bymedlem, korama att tillerkännassamebyn. Reglerna om ersättningens bestämmande i det remitterade förslagel haremellertid lill skillnad från vad som var avsett alt gälla enligtsakkunnigförslaget den innebörden all ersättningen skall, när skadan ellerolägenheten drabbat viss person, bestäraraas atl utgå direkt lill denne ocksåom han är bymedlem. Beslämraelsen i fråga har därför inle något berättigande idet nu föreliggande förslaget utan bör utmönstras därur. Enligtde sakkunnigas förslag (2 kap. 15 §) skall styrelseledamot vara medlem avsamebyn. Ehuru detta förslag inte mött någon kritik vid remissbehandlingen hari deparleraentsförslaget denna bestämraelse ulan motivering fåll utgå. Departementsförslagetsståndpunkt lär vara, atl även utom- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 271 ståendeskall kunna utses lill ledaraot av styrelsen. För egen del biträder jag desakkunnigas förslag och föreslår därför alt sora andra punkt i första styckelav förevarande paragraf föreskrives alt styrelseledamot skall vara medlera avbyn och ej får vara orayndig. Iandra stycket raeddelas bestämmelser om särskild firraatecknare. Eftersomlagförslaget ej innehåller bestäraraelser om saraebys firma och firma-regler iannan författning ej torde vara tillämpliga, föreslår lagrådet att termen"firmatecknare" får ulgå och all i lagrummet i stället talas om atlstyrelsen kan bemyndiga särskild person atl företräda samebyn. Idenna paragraf behandlas frågor om rösträtt vid bystämma. Skilda regler ges förrenskötande medlemmar och andra. Eftersom samebyns huvudsakligaarbetsuppgifter gäller renskötseln är huvudprincipen enligt förslaget attrösträtt skall tillkomma endasl de renskötande medlemmarna. Härifrån göres dockundanlag i punkt 1, enligt vilken varje myndig medlem i byn har rösträtt ifråga som rör ändring av sladgarna, utseende av ordförande på bystämma eller avrevisor eller beviljande av ansvarsfrihet för styrelsen. I alla övriga frågorskall enligt punkt 2 endast renskötande medlera ha rösträtt. Beträffandeändring av sladgarna föreskrives vidare i punkt 7, att för beslut därorafordras kvalificerad raajoritet, nämligen två tredjedelar av det på stämmanföreträdda röstetalet samt flertalet av byns rayndiga medlemraar. EnUgt dennaordning skall alltså anlagande av stadgar, första gången detta blir aktuellt,vara förbehållet de renskötande medlemmarna, under det att vid ändring av sladgarna även i frågor som uteslutande rör själva renskölseln rösträtt skall tillkomraaalla myndiga bymedleraraar. Grunden för nämnda regler om stadgeändring ärenligt vad de sakkunniga utan invändning från departementschefen anfört, attdessa ärenden är av sådan vikt för alla medlemskategorier atl del är motiverat raedsärskilda oraröstningsregler för dera, avsedda all garantera atl ingen gruppsintressen lämnas obeaktade. Enligt lagrådets mening ärdel lämpligt alt de icke renskötande medlemraarna i byn får dellaga i beslutom vissa stadgeändringar som kan anses gälla byn i dess helhet. Däremot anserlagrådet alt i frågor om renskötselns praktiska anordnande och de renskötandemedlemmarnas ekonomiska rättigheter och skyldigheter med avseende på dennanäring huvudprincipen bör gälla eller alltså alt endast dessa raedleramar skalläga rösträtt. Särskilt kan i detta sammanhang nämnas den med del remitterade förslagelförenade risken för att, om motsättningar skulle uppkomraa mellan de bådanämnda Maj:ts proposition nr 1971 kategoriernaav medlemmar, ändringar som de renskötande ansåge erforderliga ochbetydelsefulla inte kunde genomföras. Lagrådetföreslår att förevarande paragraf ändras så, all regeln i punkt 1 om rösträttför alla myndiga bymedlemmar beträffande stadgeändring begränsas till vissaämnesområden i enlighet med vad förut sagls. Laglekniskt kan detta lämpligenske genom hänvisning till punkter i 38 §:ns uppräkning av vad som skallregleras i stadgarna. De som härvid bör komma i fråga är punkterna 16, sorabehandlar för alla bymedlemmar gemensamma angelägenheter. Även kravet i punkt7 av 59 § på att beslut om stadgeändring för att vara giltigt skall biträdasav flertalet av byns myndiga medlemmar bör begränsas till att gälla frågor somavses i punkterna 16 i 38 §. Ommina förslag vid 9 och 38 §§ godtages, påverkas utformningen av förevarandeparagraf. Enligttredje stycket av förevarande paragraf skall renlängd fastställas av bystämma.Då enligt lagrådets mening motsvarande bör gälla, när längden av anledning somanges i första stycket skall rättas, föreslår lagrådet att i tredje stycket föreskrives,att bystämman fastställer renlängden och beslutar om rättelse däri. Denvidlyftiga regleringen av samernas rätt att själva sörja för renskölseln i de forraerlagen anvisar torde grundas på uppfattningen att samerna verkligen också harförmågan att tillvarataga denna rätt. Mot denna bakgrund ter sig stadgandet iandra styckel, alt om renskölseln är bristfällig kan förordnasyssloman alt omhändertaga renskötseln i byn och förvalta byns övrigaekonomiska angelägenheter, sora inkonsekvent och onödigt ingripande. EnUgt minmening bör därför de i paragrafen intagna bestämraelserna om syssloman utgå. Detär självfallet avsett, atl märkning av renkalv den 1 januariden 1maj skall kunna ske utan särskilda formaliteter, om märkningen ombesörjes avsaraebyn (jfr 37 § andra stycket). I tydlighetens intresse torde detta böraanges i lagtexten. Bestämmelseni andra stycket torde böra ges den avfattningen, att märk- KungLMaj:ts proposition nr 1971 273 ningfår ske även efter utgången av april, om samebyns styrelse medger del.Medgivande skall givetvis ej ges annan . den som enligt styrelsens bedömandeär ägare till renen. Av87 § punkt 4 kan utläsas, atl koncessionshavare ej skall få mottaga skölesrenarfrån annan än den som inom det område som koncessionen avser äger eller brukarjordbruksfastighet. För alt della skall komraa till klarare uttryck bör till 85§ första stycket fogas stadgande, att koncessionen kan innefatta rätt attmottaga skötesrenar från ägare eller brukare av jordbruksfastighet inomkoncessionsområdet. Om så sker, kan i 87 § punkt 4 orden "från ägare ellerbrukare av jordbruksfastighet inora koncessions-området" uteslutas. Enligt87 § punkt 5 skall i koncessionsbeslut anges i vad mån koncessionshavaren harrätt att anlägga stängsel, uppföra byggnader och taga virke inorakoncessionsområdet. Meningen torde vara atl rätt sora här avses skall medges koncessionshavareninom raraen för bestäramelserna i 16 22 §§. Att näranda bestämmelser skalliakttagas följer av regeln i 89 § andra stycket, att bestämmelserna om samebyoch dess förvaltning i tilllämpliga delar gäller i fråga om saraeby förkoncessionsrenskötsel. För att sarabandet raellan 87 § punkt 4 och deifrågavarande bestämmelserna i 16 22 §§ skall framgå tydligare synesemellertid lämpUgt att omdisponera paragraferna så, att 89 § kommer före 86 §. Ianslutning till innehållet i första stycket torde böra påpekas att då där föreskrives,att länsstyrelses åligganden enligt lagen fullgöres såvitt avser Västernorrlandslän av i och såvitt avser ochGävleborgs län av i , därmed även avses all besvärenligt 98 § skall riktas till länsstyrelserna i resp. Jämtlandslän och upplagas av dessa, ehuru enligt vanliga grundsatser annan länsstyrelseär räll forum. Utövervad som stadgas i denna paragraf om vilken länsstyrelse eller lantbruksnärandsom i vissa fall skall vara behörig meddelas i 39 och 74 §§ besläramelser somanger att ärenden ora registrering ankoramer på i det län därsamebyns styrelse har sitt säte. Det torde vara klart atl även i andra fall, dåelt till länsstyrelses eller lantbruksnämnds prövning hörande ärende haranknytning till viss sameby, den myndighet är behörig inom vars område bynsstyrelse har sitt säte, såvida ej annat följer av första stycket i dennaparagraf. Maj:ts proposition nr 1971 Paragrafensynes få en bättre placering, om den insattes först efter 97 § i det reraitleradeförslagel.