prop · FU03176 · 1971-12-31 00:00:00 — Den nuvarande ordningen med förbud mot besvär i de typisktviktigare skälighetsfrågorna som avtalsverket handlägger och med besvärsrätttill Kungl. Maj:t eller kammarrätten i frågor av jämförelsevis mindre vikt ärknappast rationell. Utredningenföreslår med hänsyn till det ringa behovet av besvärsrätt i skälighetsfrågorsom avtalsverket överlämnar till myndigheterna samt svårigheterna att i dessamål ordna en ändamålsenlig fullföljdsordning att besvärsrätten iskälighetsfrågor avskaffas. Lagtekniskt föreslås detta ske genom en ändring iinskränkningslagen av följande innebörd. Det förbud mot överklagande som f. n.enligt inskränkningslagen gäller för arbetstagare som omfattas avkollektivavtal föreslås skola utsträckas att avse alla frågor omkollektivavtalets tillämpning, vare sig frågorna kan prövas av arbetsdomstoleneller ej. Beträffande besvär av annan arbetstagare än sådan som omfattas avkollektivavtalet bör enligt utredningen i lagen föreskrivas att talan motmyndighets beslut får grundas endast på attart»etsgivarens beslut strider mot avtalet. Utredningenföreslår ytteriigare en ändring i inskränkningslagen. Ändringen motiveras avatt det inte så sällan förekommer att tjänsteman som på grund av reglerna i inskränkningslagenär förhindrad att anföra besvär över beslut om tillämpning av kollektivavtaländock gör detta i överensstämmelse med meddelad besvärshänvisnings innehåll.Enligt utredningen bör skyldighet införas för myndighet att ibesvärshänvisningen ta in en erinran om att föreskrifter om begränsning avbesvärsrätten är meddelade i inskränkningslagen. Utredningen föreslår att enbestämmelse av denna innebörd tas in som ett andra stycke i lagen. Isärskilt yttrande tar utredningens expert ställning mot ett avskaffande avbesvärsrätten. Det finns enligt hans mening inte tillräckliga skäl för att iskälighetsfrågor, som avgörs av annan myndighet än avtalsverket, frångå deneljest i förvaltningsärenden gäUande principen att sökande kan anföra besväröver myndighets beslut, i sista hand hos Kungl Maj: t. Att besvärsrätt däremotansetts kunna undvaras i de ärenden som avgörs av avtalsverket finner hannaturligt med hänsyn till att dessa ärenden för hela riket avgörs av en ochsamma myndighet, varvid f. ö. företrädare för avtalsparterna påarbetstagarsidan bereds tillfälle att framföra sina synpunkter. Det finnsdäremot enligt utredningens expert anledning till viss ändring i de regler omprövning av skälighetsfrågor i sista instans som f. n. gäller beträffandefrågor som avgörs av annan myndighet än avtalsverket. Eftersom prövningen avskälighetsfrågor tUl övervägande del innefattar lämplighetsavgöranden och inteavgöranden av rättsfrågor bör enligt hans mening prövningen i sista instansankomma på Kungl. Maj: t i statsrådet. Det alldeles övervägande antalet remissinstanseravstyrker lönebesvärs-utredningens förslag att slopa besvärsrätten iskälighetsfrågor. framhåller att som huvudregel inomförvaltningsrätten gäller att part i förvaltningsärende får fullfölja talan motförvaltningsmyndighetens beslut i sista hand hos Kungl. Det finnsenligt verkets mening inte tillräckliga skäl för att göra avsteg från dennaprincip i fråga om skälighetsärendena. Arbetsdomstolens ordförande framhållerlikaledes att tillräckliga skäl inte föreligger att frångå principen attsökande i förvaltningsärenden skall kunna besvära sig över myndighets beslut. remissinstanser uttalar den meningen att besvär över beslut iskälighetsfrågor bör fullföljas till . finner detsålunda naturligt att besvärsfrågorna prövas av som sistainstans, eftersom avtalsverket delegerat beslutanderätten till myndigheterna.Skälighetsfrågorna är en följd av bestämmelser som tUlkommit underavtalsförhandlingarna. talsverketbör därför ha stora förutsättningar att pröva såväl laglighet som lämplighethos myndigheternas beslut. Kammarrätten, , försvaretscivilförvaltning och har liknande uppfattning.Kammarrätten och försvarets civilförvaltning framhåller härvid att om inteavtalsverket kan komma i fråga som besvärsmyndighet besvären bör prövas avKungl. , ocharbetsdomstolens ordförande anser att Kungl. Maj:t i statsrådet bör varaslutlig besvärsinstans. förordar att prövning i sista instans avförvaltningsbesvär i skälighetsärenden för såväl statstjänstemän som tjänstemäninom det statUgt lönereglerade kommunala området skall ske hos Kungl. Även arbetsdomstolens ordförande anser att prövningen i sista handskaU ankomma på Kungl. Maj:t i statsrådet. Av de remissinstanser som uttalar sig om valetmellan allmän förvaltningsdomstol och Kungl. Maj:t i statsrådet som slutligbesvärsinstans i skälighetsfråga, är det endast som - för det fall attdet i det följande nämnda förslaget om en partssammansatt nämnd inte vinnerbeaktande anser att förvaltningsdomstol bör vara slutinstans. SF, SR, och hör till den grupp som medbestämdhet h'ävdar att besvärsrätten inte skall slopas. De fyraorganisationerna framför tanken att besvär över myndighets beslut iskälighetsfrågor skall prövas av en särskilt tillsatt nämnd som enda instans.Nämnden bör bestå av representanter för avtalsverket ochpersonalorganisationerna och stå under ledning av en opartisk ordförande.Enligt organisationernas mening bör denna nämnd avgöra också deskälighetsärenden som handläggs i avtalsverket. framhåller att de närmare reglerna för ensådan partssammansatt nämnd bör utformas av avtalsparterna gemensamt. Ettsådant system medför den fördelen att det är parterna som utformar praxis beträffandeskälighetsavgörandena. Ett sådant system torde medföra större möjligheter attparternas avsikter beträffande avtalets tillämpning uppfylls än i ett systemmed besvärsrätt. Om en partssammansatt nämnd inrättas, anser att ävensådana skälighetsfrågor som f. n. avgörs av Kungl. Maj:t i statsrådet böröverföras till avtalsverkets beslutsområde. Vinner inte önskemålet om en partssammansatt nämndbeaktande anser SF, SR och TCO-S att besvär i sista instans skall avgöras avKungl. Maj:t i statsrådet. yttrande bör inhämtas, innanbesvärsmål avgöres där. Om en sådan fullföljdsordning genomförs, sätts i frågaom inte också avtalsverkets beslut bör kunna omprövas i högre instans. Utredningens förslag, att i inskränkningslagen skaUföreskrivas skyldighet för myndighet att i besvärshänvisning ta in en erinranom lagens föreskrifterom begränsning i besvärsrätten, har inte föranlett någon erinran vidremissbehandhngen. Enligt gällande ordning får talan ej föras motavtalsverkets beslut i skälighetsfrågor. Har avtalsverket delegeratbeslutanderätten i sådana frågor tUl annan myndighet föreligger däremotbesvärsrätt i fråga om denna myndighets beslut. Besvären prövas f. n. iallmänhet av kammarrätt resp. regeringsrätten som sista instans. Lönebesvärsutredningenföreslår i sitt betänkande att besvärsrätten i skälighetsfrågor skallavskaffas. Som skäl härför anförs det ringa behovet av besvärsrätt iskälighetsfrågor som avtalsverket överlämnat till annan myndighet att avgörasamt svårigheten att i dessa mål anordna en ändamålsenlig fullföljdsordning.Ändringen bör enligt utredningen genomföras genom att det förbud motöverklagande som f. n. enligt inskränkningslag gäller för arbetstagaresom omfattas av kollektivavtal utsträckes att avse alla frågor omkollektivavtalets tillämpning, vare sig frågorna kan prövas av arbetsdomstoleneller ej. Beträffande besvär av annan arbetstagare än sådan som omfattas avkollektivavtalet bör enligt utredningen i inskränkningslagen föreskrivas atttalan mot myndighets beslut får grundas endast på att arbetsgivarens beslutstrider mot avtalet. Utredningensexpert anför i ett särskilt yttrande som sin mening, att tUlräckliga sk'äl inteföreligger för att i skälighetsfrågor som avgörs av annan myndighet änavtalsverket frångå den eljest för förvaltningsärenden gällande principen attsökande kan anföra besvär, i sista hand hos Kungl. Att besvärsrättdäremot ansetts kunna undvaras i ärenden som avgörs av avtalsverket finner hanvara naturligt med hänsyn till att dessa ärenden för hela riket avgörs av enoch samma myndighet, varvid f. ö. företrädare för avtalsparterna påarbetstagarsidan bereds tiUfälle att framföra sina synpunkter. Prövning avskälighetsfrågor som avgörs av annan myndighet än avtalsverket bör enligtexpertens mening i sista instans ankomma på Kungl. Maj:t i statsrådet, dettamed hänsyn tiU att prövningen av skälighetsfrågor till övervägande del innefattarlämplighetsavgöranden och inte avgöranden av rättsfrågor. Enligt min mening föreligger inte tillräckliga skälför att beträffande skälighetsfråga som avgörs av annan myndighet änavtalsverket frångå principen att sökande i förvaltningsärende skall kunna besvärasig över myndighets beslut. I likhet med flertalet remissinstanser anser jagdärför att besvärsrätt över beslut i skälighetsfrågor bör bibehållas. Vid ettsådant ställningstagande återstår att ta ställning till hur fullföljdsordningenbör vara. Under remissbehandlingen har framkommit olika förslag i denna fråga. Flera remissinstanser har, i likhet medutredningens expert, föreslagit att prövningen i sista instans skaU ankomma påKungl. Maj:t i statsrådet. Prövning av allmän förvaltningsdomstol förordasendast av en remissinstans och då som ett andrahandsalternativ. Som alternativtiU prövning av Kungl. Maj:t i statsrådet förordas i några yttranden att besväri dessa frågor skall fullföljas hos avtalsverket, som delegerat befogenhetenatt besluta i ärendena. För att åstadkomma ett medinflytande vid avgörandet avbesvärsmålen vill vidare personalens huvudorganisationer, SF, SR, ochTCO-S, att en särskild partssammansatt nämnd skall inrättas. Denna bör enligtorganisationerna överta även de uppgifter som f. n. handläggs av den s. k.skäUghetsgruppen inom avtalsverket. Vinner förslaget om en nämnd intebeaktande, bör enligt SF, SR och TCO-S prövningen i sista instans ske hos Kungl.Maj:t i statsrådet, därvid yttrande från avtalsverkets skälighetsgmpp bör inhämtasinnan ärende avgörs. De tre organisationerna anser att, om sistnämnda lösningväljs, besvär skall kunna anföras hos Kungl. Maj:t även över beslut iskälighetsfråga som meddelats av . Enligt min mening bör under alla förhållanden gällaatt förvaltningsdomstol i fortsättningen inte skall pröva de här ifrågavarandemålen, eftersom de till övervägande delen innefattar lämplighetsavgöranden ochinte avgöranden av rättsfrågor. Prövningen i slutinstans kan då alternativtankomma på Kungl. Maj:t i statsrådet eller på som ettspecialforum för överprövning av sidoordnad myndighets beslut. För det senarealternativet skulle i och för sig kunna anses tala att avtalsverket beslutarsom första och sista instans i de skälighetsfrågor, där verket utövararbetsgivarfunktionen, och att beslutsbefogenheten hos sidoordnad myndighet iandra skäUghetsfrågor härleder sig ur ett delegationsbeslut från avtalsverket.EmeUertid torde i åtskilliga fall grunden för ett sådant delegationsbeslut varaatt avtalsverket ansett den andra myndigheten ha större erfarenhet inomämnesområdet och därmed ha bättre förutsättningar för att avgöra ärenden inomdetta. I den mån beslut om delegation har en sådan bakgrund, finns knappastmotiv för att avtalsverket skaU vara forum för en överprövning av beslutenframför den gängse formen för avgörande av förvaltrungsbesvär hos Kungl. Samma skäl kan enligt min mening anföras mot att en särskildpartssanmiansatt nämnd med anknytning tiU avtalsverket skuUe avgöra dessafrågor i sista instans. En sådan lösning möter f. ö. eiUigt min mening vissaprincipieUa betänkligheter, eftersom partssamverkan vid avgörandet inte skuUeförekomma i första instans utan först vid en överprövning av redan fattatbeslut. Jag är därför inte beredd förorda den lösningen. Jag anser mig på anförda skäl böra förorda attprövningen av skälighetsfrågor som handlagts av annan myndighet änavtalsverket i sista instans skaU ankomma på Kungl. Maj:t i statsrådet. 4 1971.1 saml. varaav värde att, som SF, SR och TCO-S föreslagit, yttrande från statensavtalsverk inhämtas före ärendes avgörande. Sådant yttrande bör enligt minmening inhämtas i alla frågor av mera principiell innebörd. De treorganisationerna har föreslagit att, om den av mig här förordade lösningenskulle väljas, besvär skall kunna anföras hos Kungl. Maj:t även över beslut iskälighetsfråga som meddelats av avtalsverket. Den regel varigenombesvärsrätten över beslut i sådana frågor avskärs finns i avtalsverketsinstmktion. Mitt förslag i huvudfrågan påverkas ej av vilken ståndpunkt somkommer att tas beträffande nämnda instmktionsbestämmdse. Förslaget bör lagtekniskt genomföras genom att till1 § 2 lagen om behörighet för aUmän förvaltningsdomstol att pröva vissa målfogas en föreskrift av den innebörden att mål av här avsedd natur undantas frånprövning av kammarrätt. En följd av ett sådant tillägg är att den önskadeeffekten uppnås, dvs. att målen förs till Kungl. Maj:t i statsrådet. Äldrebestämmelser bör fortfarande gälla i fråga om besvär över beslut som meddelatsföre . Någon s'årskild föreskrift härom behövs emellertidinte i detta sammanhang. Utredningen har även föreslagit att det iinskränkningslagen skall föreskrivas skyldighet för myndighet att ibesvärshänvisning ta in en erinran om de föreskrifter om begränsningar ibesvärsrätten som finns i inskränkningslagen. I likhet med utredningen finnerjag det lämpligt att en sådan erinran görs. Det synes emellertid inte varanödvändigt att denna fräga regleras i lag. 1971: 130 har lagts fram förslag tiU lag omregistrering av aktieinnehav. Enligt 9 § kan bankinspektionen föreläggaaktiebolag att vid vite lämna vissa uppgifter om ledande befattningshavare ibolaget och deras aktieinnehav. I propositionen föreslås att talan mot inspektionensbeslut om föreläggande vid vite skaU kunna föras hos Kungl. Maj:t genom besväroch att sådan besvärsprövning skall ankomma på Kungl. Maj:t i statsrådet. Föratt hindra att besvären tiU följd av huvudregeln i 1 § 11 förevarande laghänförs tiU kammarrätts kompetensområde måste lagen om registrering avaktieinnehav tas med bland undantagen il § 11. 1971: 123 har lagts fram förslag tUlväglag. Lagen är avsedd att träda i kraft . Genom den nyalagen upphävs lagen (1943: 431) om allmänna vägar. EiUigt punkt 11 iövergångsbestämmelserna tiU väglagen skall äldre bestämmelser gäUa i fråga omärende som vid lagens ikraftträdande är anhängigt hos vägsynenämnd eller somrör beslut av sådan nämnd. Enligt 2 § 8:o lagen (1909: 38 s. 3) om Kungl.Maj:ts regeringsrätt ankommer det f. n. på regeringsrätten att pröva mål ombeslut av vägsynenämnd. upphör regeringsrättslagen attgälla. Det synes emellertid lämpligt att även efter den 1 januari 1972eventuellt förekommande mål om beslut av vägsynenämnd prövas avregeringsrätten. Jag föreslår därför att bestämmelse härom tas in i 2 § 5 iförevarande lag. 3.2Förslag till lag om ändring i lagen (1970: 244) om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar Förslaget innebär att nuvarande bestämmelse iparagrafens första stycke om skyldighet för statens va-nämnd att ange skälenför sina beslut upphävs. Upphävandet får till följd att motsvarandebestämmelse i 17 § förvaltningslagen bUr tillämplig. Förslaget innebär intenågon ändring i sak. Ändringenär en följd av ändringen i 47 §. Talan mot va-nämndens beslut förs hos hovrättgenom vad eller besvär. I fråga om fiUlföljdstid gäller bestämmelserna irättegångsbalken, vilka är olika för vad och besvär. Övervägande skäl synestala för att fuUföljdstiden görs enhetlig och i överensstämmelse med 12 §förvaltningslagen bestäms från den dag då klaganden fick delav beslutet. Även i övrigt bör förvaltningslagens ordning för anförande avbesvär tiUämpas vid överklagande av va-nämndens beslut. VadeiiUaga ochbesvärshandling bör sålunda tUlställas bovrätten. Har handlingen förefullföljdstidens utgång kommit in tiU va-nämnden, skall besvären ändå upptagastUl prövning (jfr 12 § 3 st. förvaltningslagen). För att undanröja tveksamhetom vad som skall gäUa i nu nämnda hänseenden föreslås att i 51 § som ett nyttstycke tas in uttryckliga bestämmelser därom. Det torde också behövaföreskrivas att det ankommer på hovrätten att avgöra om hinder föreligger motprövning av talan. I en övergångsbestämmelse bör anges att den ordiung som f.n. gäUer skaU tUlämpas vid talan mot beslut som meddelats före den 1 januari1972. Förslaget tiU ändringar i 51 § föranleder vissändring i denna paragraf. 3.3Förslag till lag om ändring i lagen (1949: 722) om pantlånerörelse Enligt 27 § i denna lag får besvär anföras överpolismyndighets beslut i frågor som avses i lagen inom en månad från detklaganden fått del av beslutet. Förslaget innebär att den särskildabesvärstiden om en månad byts ut mot den besvärstid somföreskrivs i 12 § förvaltningslagen. Detta uppnås genom att den särskildaföreskriften om besvärstid upphävs, övriga ändringar i 27 § är endast avredaktionell natur. Äldre bestämmelser i fråga om besvärstid börtillämpas när det gäller beslut som meddelats före . 3.4Förslag till lag om ändring i prisregleringslagen (1956: 236) Ändringsförslaget innebär att den särskildaföreskriften i 20 § om ingivande av besvärshandling vid besvär hos Kungl. Maj:tutgår och därigenom blir ersatt av motsvarande föreskrift i 12 § förvaltningslagen. 3.5 Förslagtill lag om ändring i lagen (1887: 42 s. 1) angående handelsregister, firma och prokura I 3 § andra stycket i denna lag åläggsregistreringsmyndigheten att underrätta sökanden om beslut varigenomregistrering i handelsregistret vägras samt skälen för beslutet. Förslagetinnebär att denna föreskrift utgår. Detta innebär att bestämmelsema i 18 §förvaltningslagen i stäUet blir tillämpliga. I sak innebär utbytet sålunda intenågon ändring i fråga om underrättelseskyldigheten. 3.6 Förslagtill lag om ändring i värnpUktslagen (1941: 967) Föreskriften i första stycket av denna paragraf ombeslutsmyndighets underrättelseskyldighet skall enligt förslaget upphävas.Bestämmelsen i 18 § förvaltningslagen bUr då i stället tUlämplig, varför någonändring i sak inte blk följden. Bestämmelsen i dessa paragrafer om var besvär överbeslut eiUigt 12 eUer 19 § skaU ges in föreslås bU upphävd. Följden härav bliratt föreskriften i 12 § förvaltningslagen bUr tiUämplig och att besvär översådana beslut i fortsättningen skaU ges in tiU värnpliktsnänmden i stäUet förtill beslutsmyndigheten. I denna paragraf sägs nu att beslutenligt 12 eller 19 § går i verkställighet utan hinder av anförda besvär, ominte värnpliktsnämnden förordnar annat. Eftersom 13 § förvaltningslageninnehåller en allmän föreskrift om rätt för besvärsprövande myndighet attmeddela inhibi-tionsbeslut, kan den särskilda föreskrift av samma innebörd somfinns i förevarande paragraf utgå. Föreskriften i andra stycket idenna paragraf om var besvär skaU ges in bör i enlighet med vad som anges under21 och 22 §§ utgå. 1 överensstämmelse med vad som har anförts beträffande 23§ bör bestämmelsen i tredje stycket om värnpliktsnämndens befogenhet attmeddela inhibition upphävas. I en övergångsbestämmelse bör angesatt äldre bestämmelser skaU tillämpas beträffande beslut som meddelas före den1 . 3.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1942:350) omfornminnen Riksantikvarien kan enligt förstastycket i denna paragraf på ansökan lämna tillstånd till rubbning, förändringeller borttagande av fast fornlämning. Enligt andra stycket skall markens ägarelämnas tiUfälle att yttra sig om sådan ansökan görs av annan. Denna föreskriftföreslås utgå. 1 stället kommer då 15 § förvaltningslagen att gälla. Utbytetmedför ej någon ändring i sak. Ändringen i denna paragraf är en följd av ändringen i 6 §. 3.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1960: 690) ombyggnads minnen Enligt 6 § första stycket i dennalag kan ansökan göras hos riksantikvarien att byggnad skall förklaras förbyggnadsminne. 1 paragrafens andra stycke föreskrivs nu att byggnadens ägareskall beredas tillfäUe att yttra sig, om sådan ansökan har gjorts av annaneller frågan utan ansökan har tagits upp av riksantikvarien. föreslås bli upphävd och därigenom ersatt med föreskriften i 15 §förvaltningslagen. Någon ändring i sak medför detta inte. 3.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:596) omkommunala sammanläggningsdelegerade Införandet av förvaltningslagen harföranlett vissa ändringar i kommunaUagen (1953: 753). Ändringarna (se SFS1971: 657) innebär bl. a. att jävsreglerna i 16 § förvaltningslagen görstillämpliga också på den som, utan att vara ledamot i kommunstyrelsen förvahning, har att handlägga ärende hos styrelsen ellernämnden (37 §), att bestämmelserna i 7 § förvaltningslagen om när handling skaUanses ha kommit in m. m. görs tillämpliga inom den oreglerade kommunalförvaltningen(40 §) samt att den längre besvärstiden för menighet avskaffas när det gäller kommunalbesvär(78 §). Ändringarna i 37 och 78 §§kommunaUagen får automatiskt till följd att jävsreglerna i 16 §förvaltningslagen blir tiUämpliga också på den som, utan att vara ledamot iarbetsutskott eller kommitté som avses i 14 § i här ifrågavarande lag, har atthandlägga ärende hos utskottet eller kommittén samt att den längre besvärstidenför menighet avskaffas i fråga om talan mot länsstyrelses beslut i anledning avbesvär över beslut av delegerade, arbetsutskott eller kommitté. Ändringen i 40§ kommunallagen av innebörd att 7 § förvaltningslagen blir tillämplig färemellertid följas av en ändring i 17 § i förevarande lag som gör det klart attbestämmelserna i den nämnda paragrafen i förvaltningslagen blir tillämpligaockså på arbetsutskott och kommitté. Ändring i 14 § kommunallagen (seSFS 1969: 765), som innebär att 3 mom. upphört att gälla, föranleder en ändringav redaktioneU art i 7 § i den här aktuella lagen. 3.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1957: 281) omkommunalförbund Enligt lagen om kommunalförbundprövar frågor om bl. a. kommunalförbunds bildande, ändring isådant förbund, kommuns utträde ur kommunalförbund, kommunalförbundsupplösning och utdebitering på medlemmarna när förbund befinnes saknatillgångar för täckande av skuld. 1 ärenden av detta slag är det inte fråga ommyndighetsutövning mot enskild. De särskUda besfämmelserna i 14-20 §§ förvaltningslagenblir därför inte tillämpliga, om inte särskild föreskrift därom tas in i lagenom kommunalförbund. Anledning finns enligt min mening inte att föreskriva att14-20 §§ skall gälla i ärende om kommunalförbunds bildande eller om ändring isådant förbund. Däremot finns det skäl överväga att göra de nämndabestämmdserna tiUämpliga när fråga är om kommuns utträde ur kommunalförbund, omupplösning av sådant förbund eller om utdebitering på medlemmarna. I denna paragraf föreslås en ändring avredaktionell natur. Denna är en följd av ändring i 75 § kommunallagen (se SFS1969: 765). Under förutsättningar som anges i 23 § iförevarande lag skall på ansökan av förbundsmedlem förordna omutträde ur kommunalförbund och om den ekonomiska uppgörelse som därvid kan behövas(25 §). Medlemmens ansvar för kommunalförbundets förbindelser upphör enligt 26§ efter utträdet, om inte finner skäligt att bestämmaannat i fråga om viss förbindelse. Medlems utträde ur kommunalförbundförutsätter sålunda en ekonomisk uppgörelse och en prövning i fråga ommedlemmens ansvar för förbundets förbindelser. Detta gör det enligt min meninglämpligt att göra såväl bestämmelserna om kommunikation och beslutsmotiveringsom övriga bestämmelser i 1420 §§ förvaltningslagen tillämpliga i utträdesärende.Förslaget innebär att en bestämmelse om detta får ersätta den nuvarandeföreskriften i förevarande paragrafs andra stycke att övriga medlemmar skall hörasöver medlems utträdesansökan. Om finner att skäl till upplösning avkommunalförbund föreligger enligt 27 § i här ifrågavarande lag, skalllänsstyrelsen på ansökan av förbundsmedlem förordna att förbundsverksamhetenskall upphöra och att förbundet skall träda i likvidation (29 §). är en åtgärd av sådan betydelse att det enligt min mening ärnaturligt att reglerna i 1420 §§ förvaltningslagen är tiU-lämpliga vidlänsstyrelsens behandling av ansökan därom.