prop · FU035 · 1971-12-31 00:00:00 — Semesterlönen (art. 7)skall för hela semestertiden motsvara minst arbetstagarens normala ellergenomsnittliga lön och däri skall ingå motvärdet i kontanter avnaturaförmåner, frånsett ständiga förmåner som utgår vare sig arbetstagaren harsemester eller ej (mom. 1). Enligt mom. 2 i artikeln skall semesterlönen utgå iförskott såvida inle annat överenskommits. Sådansemester som skall utgå i oavbruten följd skall las ul senast ochåterstoden senast från utgången av intjänandeårel (art. 9). Konventioneninnehåller också regler om semesterns förläggning, semesterersätlning ochogiltighet av en utfästelse att avslå från semester m. m. Av dessa regler börsärskilt nämnas art. 10, enligt vilken i vissa fall samråd mellan arbetsgivareoch arbetstagare om förläggningen av semestem skall äga rum. En bestämmelse iart. 13 medger att särskUda regler ges på det nationeUa planet för det faU atten arbetstagare under semestern ägnar sig åt förvärvsarbete som strider moländamålet med semestern. Slutligen föreskriverkonventionen all effektiva åtgärder, svarande mot det sätt varpåkonventionsbestämmelsema ges verkan, skaU vidtas för att säkerstäUa riktigtUlämpning och efterlevnad av författningar eller avtalsbestämmelser omsemester, genom tillfyUeslgörande inspektion eller annorledes. Debestämmelser som bör beaktas vid prövning äv frågan om en svensk ratificeringav konventionen är lag (nr 114) om semester. För vissaarbetstagare med radiologiskt arbete gäller lag (nr 115) om förlängdsemester. Yttrandenhar avgivits av SAF, LO, TCO och ILO-kommillén. SAFframhåUer att regeln i artikel 7 mom. 2, som innebär att semesterlön skaUbetalas före semestern såvida inte annat överenskommits, är strängare änmotsvarande regel i den svenska semeslerlagen. Vidare finns i svensk lag ingenmotsvarighet tiU bestämmelsen i artikel 10 av konventionen, vilken somhuvudregel föreskriver atl arbetstagaren eUer representant för denne skallhöras innan lidpunkten för semestern fastställs. Föreningenpåpekar vidare all svensk lag innebär atl semestern aUtid skallutgå under det år som är semesterår enUgt lagen. Semesterlagen går i dettahänseende längre än konventionens artikel 9, som medger att semestern skjutsöver tiU elt annat år. om kan uppfylla konventionens krav på en minimisemesterav med hänsyn tiU helgdagsreglerna i artikel 6, liksombestämmelserna om tUlsyn över konventionens efterlevnad i artikel 14.Sammanfattningsvis kommer föreningen tiU slutsatsen all del inle är möjligt attratificera konventionen för svenskt vidkommande. LOär av den uppfattningen all konventionen kan ratificeras, ehuru det först syneskrävas ändringar i semeslerlagen. I vart fall torde sådan ändring krävas medhänsyn lill artikel 7, mom. 2. EnligtTCO:s mening borde konventionen i sill reviderade skick ratificeras avSverige. I syfte atl undamöja eventuella ratifikationshinder borde möjUgheternaatt företa erforderiiga justeringar i den svenska semeslerlagstiftningenallvarligt prövas. ILO-kommitténerinrar om all de nordiska ländernas regeringar i en gemensam skrivelsetUl framförde förslag om revision av konvention (nr 52) omsemester. Anledningen till förslaget var att konventionen framstod somotidsenlig i det alt semesterns längd bestämts lill omåret. Genom en revision skuUe man eventuellt också lyckas få lill ståndändringar i vissa detaljbestäm-melser som utgjorde ratifikationshinder förNorge och . Inleheller den nya, reviderade konventionen synes emellertid kunna ratificeras avSverige utan alt gällande svensk semesterlagstiflning ändras. Åtminstone på enpunkt lorde konventionen innehålla elt klart ratifikationshinder, nämligen dådet gäller kravet i artikel 7 mom. 2 atl semesterlön skaU utbetalas föresemesterledigheten såvitt annat ej överenskommits. En sådan bestämmelse är mervittgående än vad som föreskrivs i den svenska semeslerlagen. Såsom framgår avSvenska arbetsgivareföreningens yttrande anser föreningen att det föreliggerratifika-lionshinder på en rad ytterligare punkter. Kommitténfinner det angelägel all konventionen kan ratificeras av . I eltnordiskt ämbelsmannaulskott pågår f. n. en utredning om harmonisering av denordiska ländemas semesterlagstiflning. Frågan om i vilka avseenden den svenskasemeslerlagen innefattar ralifikationshin-der kan lämpligen övervägas ianslutning tUl detta utredningsarbete. 4.Rekommendation om särskilda program för sysselsättning och utbildning avungdom i ulvecklingssyfte Ävenfrågan om särskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom iutvecklingssyfle slutbehandlades vid konferens efteren första diskussion vid konferensen . med311 röster, ingen emot och 26 nedlagda en rekommendation i ämnet. Samtligasvenska ombud röstade för rekommendationen. Inomdet utskott som av konferensen tillsattes för frågans behandling betonadesmyckel starkt att problemet att finna arbete ät det stora antal ungdomar som nuströmmar tiU arbetsmarknaden i utvecklingsländema är en av mänsklighetensaUvarligaste frågor. Såväl industri-som utvecklingsländer berörs av dettaproblem. I avvaktan på dess slutiiga lösning måste man skapa möjligheter föratt bereda ungdomama yrkesutbildning och främja landets utveckling. Rekommendationenskiljer på två huvudtyper av program. Den ena avser att tillgodose ungdomar sominte fått del av existerande undervisning eller yrkesutbildning eller kunnatutnyttja de normala sysselsäli-ningsmöjUgheterna på arbetsmarknaden. De börberedas möjhgheter att få allmänutbUdning, yrkesträning och erfarenhet avarbetslivet så alt de kan göra insatser i landets uppbyggnad och själva skaffasig värdefulla kunskaper. Den andra huvudtypen av program avser unga människor,som redan har en viss utbildning. Dessa människor bör beredas möjlighet attutnyttja sina kunskaper i samhällets tjänst. Dennya rekommendationen anges vara tillämpUg på särskilda program avsedda attsälta ungdomar i stånd att deltaga i verksamhet som är inriktad på landelsekonomiska och sociala utveckling och alt förvärva utbildning,yrkesskicklighet och erfarenhet som på lång sikt underlättar deras framtidaförvärvsverksamhet och främjar deras deltagande i samhällslivet. Ifortsättningen skiljer rekommendationen på de två huvudtyper av program somnyss angetts. Vissaallmänna principer räknas upp vUka är tiUämpliga på båda typerna. Programmenbör utformas inom ramen för landets utvecklingsplaner och bör samordnas medplaner som är inriktade på att uppnå full sysselsättning. Vidare bör programmeninte dubblera eller föregripa andra åtgärder inom den ekonomiska politiken eUerutvecklingen av ordinarie undervisnings- eller utbildningsprogram, och de börinte heller fungera på ett sätt som kan leda tiU lägre arbetsnormer. De i programmendeltagandes tjänster bör inte utnyttjas tiU förmån för enskilda personer ellerföretag. Varje program bör vara inriktat på att väma om människans värdighetsamt utveckla personligheten och känslan av individueUt och socialt ansvar.Programmen bör genomföras utan diskriminering på grund av ras, hudfärg, köa,trosbekännelse, poUtisk uppfattning, nalioneU härkomst eller socialt ursprungoch bör användas för att aktivt främja lika möjligheter och behandling. Programmensmål bör klart anges och regelbundet revideras. del av rekommendationen som behandlar aUmänna principer 2* 1971.1 saml. 1971: 5 14 fastslåsvidare att dellagande i de särskilda programmen bör vara fri-vilUgl. Undanlagfår medges endast genom lagstiftning och om full överensstämmelse föreliggermed bestämmelsema i konventionema om tvångsarbete och sysselsättningspolitik. Irekommendationen lämnas exempel på tUlåtna undantag. Det stadgas att, omundantag medges, deltagarna i största möjliga utsträckning bör få välja frittmeUan olika verksamhetsformer och olika regioner inom landet. Rekommendationenövergår härefter lill att separat behandla var och en av de två huvudtyperna avde särskilda programmen. Den första huvudtypen omfattar program som syftar tillatt ge ungdomar, som i fråga om utbildning eUer eljest är missgyimade, sådanutbildning och yrkesskicklighet och sådana arbetsvanor som är nödvändiga fören meningsfull och lönande ekonomisk verksamhet, att förmå ungdomen att deltagai landels ekonomiska och sociala utveckling samt att bereda ungdomar somannars skulle vara arbetslösa en nyttig sysselsättning inom ramen för landetsekonomiska och sociala utveckling. Tidenför dellagande i dessa program bör begränsas för all medge ett så stort antalungdomar som möjhgt att genomgå dem. Programmen bör koncentreras på altförbereda deltagarna för yrken i vilka de har utsikter och möjligheter lUlnyttigt arbete. Programmen bör vidare innefatta en kompletterande undervisning,som sätts i relation till föreUggande behov, och de bör beakta den roll somdeltagarna eventueUt kan spela för att stimulera andra personer och ge demkvalifikationer för en sådan roll. Arbetsprojekt som utförs i samband med dessaprogram bör väljas med beaktande av framför aUt förväntade bidrag tillutvecklingen och deltagarnas sysselsätlningsmöjUgheter samt derasutbildningsvärde och deras investeringsvärde (uttryckt i relationenkostnader/resultat). Därefter lämnas anvisningar om tjänstgöringsviUkor samt omurval och utbildning av personal, och ett antal rekommendationer lämnas omhjälp åt dellagarna vid deras framtida yrkesval. Dendel av rekommendationen som behandlar den andra huvudtypen av särskUda program- avsedda att stimulera ungdomar som redan har en viss utbUdning att deltaga isitt lands utveckling - följer i stort sett samma mönster men med vissamodifikationer. Sludigeninnehåller rekommendationen anvisningar om administrativa åtgärder, däriinbegripet deltagande från arbetsgivar-, arbetstagar-och ungdomsorganisationerssida, finansiering, tUlsyn och revision av programmen samt om intemationelltsamarbete. överrekommendationen har yttranden inhämtats från , ,, LO, TCO och . Arbetsmarknadsstyrelsenerinrar om att styrelsen i ett tidigare avgivet yttrande över förslag tillrekommendation i ärendet framhålUt att man aUtför ensidigt betonat programmenssamhäUsnytta, medan individens egna utvecklingsmöjligheter ägnats mindreuppmärksamhet. I den nu föreliggande rekommendationen har man beaktat dessasynpunkter. a. anges att deltagama i de särskUda programmen bör i mån av behovfå ett visst mått av allmänna kunskaper. Dessutom bör man vid placeringen tavederbörUg hänsyn tUl kvalifikationer och anlag samt låta deltagarna i störstamöjliga utsträckning välja fritt mellan oUka verksamhetsgrenar och meUan olUcaregioner inom landet. Äveni övrigl anser styrelsen att rekommendationen i sin slutiiga utformning stämmerväl överens med vad styrelsen tidigare framfört. Styrelsen har därför ingetytterligare att anföra i ärendet. SIDAhänvisar tUl yttrande som SIDA avgav tiU . Häri anfördeSIDA i huvudsak följande. Rekommendationenkan betecknas som en modifiering av de konventioner mot tvångsarbete som ILOantog 1930 och 1957. En sådan modifiering är önskvärd, eftersomtvångsarbetskonventionema inte i tiUräcklig grad log hänsyn tiU de särskildaförhåUanden, som råder i många och därför fick en utformning, somskapat betydande svårigheter i sådana länder att i lämphga former mobiUseraungdom för samhällsbyggande och utvecklingsarbete. Det motstånd, som tidigarerests mot tanken att införa generell plikt för u-landsungdom att - eventueUt somett altemativ tUl mUilärtjänst deltaga i sådantuppbyggnadsarbete, har numera fått mindre bärkraft, bl. a. sedan det inseltsalt frivilligheten i praktiken kan innebära urvalsmetoder, som gyimar eUermissgynnar vissa grupper i samhäUet. Möjlighetenalt utnyttja ungdomsprogrammen tiU en viss grundläggande utbildning avdeltagarna ges betydande utrymme i förslagstexten. Vikten av att det tillfäUe,som civUtjänsten medför att meddela undervisning i skUda frågor av betydelseför individen och landet inle försummas, bör hävdas med eftertryck. Ennoggrann planering av programmen för tjänsten är väsentiig, inte minst för atti möjligaste mån se tiU att ungdomama meddelas utbUdning och erfarenheter somär tUlämpliga på arbetsmarknaden, när programmet avslutals. som detär väsentiigt att programmen utformas så atl de inle isolerar deltagama frånsamhället, utan tvärtom sätter dem i stånd att arbeta för att förbättra det, ärdet väsentiigt att deltagama själva inte isoleras från utformningen avprogrammen utan får möjlighet alt medverka däri. SIDAframhåller slutiigen betydelsen av att på olika sätt framgent följerutvecklingen av rekommendationens tUlämpning i u-ländema och genom lämpligabiståndsåtgärder bidrar tUl att programmen får en Verksarahet av detta slag kan alltså länkas erbjuda möjligheter tUlett samarbete med biståndsorgan, vars bistånds-register innefattarvolontärtjänst och fredskårsinsatser. SAFframhåller att de program som åsyftas i rekommendationen främst är avsedda attgenomföras i länder med bristande utbUdnings-resurser och stor arbetslöshet. ISverige och de flesta övriga industrUänder erfordras inle program av dettaslag vid sidan av gängse utbUdnings-och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Förflertalet utvecklingsländer däremot bör programmen kunna bidra tiU en. lösningav sysselsättningsproblemen för ungdom. Denutformning instrumentet fått möjliggör enligt föreningens mening en anpassninglill skiftande förhållanden och fömtsättningar i olika länder. Föreningenfinner det tiUfredsstäUande att man rekommenderar alt deltagande i programmen iprincip skaU vara frivUligt, och att särskUd hänvisning därvid görs tillexisterande konventioner om tvångsarbete och sysselsättningspolitik. Delfrämsta syftet med programmen bör vara att ge deltagarna en god yrkesutbildningför att de skall kunna göra en produktiv insats på den öppna arbetsmarknaden.För att programmen skall kunna praktiskt genomföras krävs en omfattandeinformations- och rådgivningsverksamhet jämsides med erfarenhetsutbyte mellanländer som prövat olika program. bör på olika sätt bistå denna verksamhet. LOavstår från att yttra sig över rekommendationen med hänsyn tUl att denhuvudsakUgen berör förhåUandena i utveckUngsländema. TCO finner attrekommendationen kan vara av betydelse vid planeringen av samarbetet medutvecklingsländerna och att den därför bör överlämnas till SIDA för beaktandevid biståndsplaneringen. ILO-kommitténfinner inte ardedning att i detalj kommentera rekommendationen. Som framgår avrekommendationstexten är instmmentet inriktat på länder och regioner där detfinns omedelbara och trängande behov av tillfälliga åtgärder för ungdom vidsidan av ordinarie utbUdnings- och sysselsättningsprogram. Förländer med stor arbetslöshet och bristande utbUdningsresurser kan givetvisprogram av detta slag ha stor betydelse för landet som helhet och särskilt förde ungdomar som genom programmen ges sysselsättning och UtbUdning. Kommittén vUlsärskUt understryka att ungdomama bör ges sådan utbUdning och praktiskerfareiihet som är tUlämplig på arbetsmarknaden när ett program avslutats ochatt de paralleUt med arbete och yrkesutbUdning bör få undervisning i allmännaämnen som ökar deras handlingsberedskap i ett föränderligt samhälle. ISverige lorde även fortsättningsvis ungdomens behov av utbUdning ochsysselsättning tUlgodoses inom ramen för den normala arbetsmarknads- ochutbUdningspolitiken. Den antagna rekommendationen saknar därför aktualitet försvenska förhållanden. 1971: 5 17 Päsamma sätt som i fråga om de båda instrumenten rörande minimilöner vUlkommittén föreslå atl rekommendationen inte skaU föranleda annan åtgärd än attden överlämnas tUl SIDA för att vid behov beaktas i samband medbiståndsverksamhetens planering. VidInternationeUa arbetskonferensens femtiofjärde sammanträde, , antogsdels tre instrument som berör utvecklingsländema, nämligen en konvention och enrekommendation om minimUöner samt en rekommendation om sysselsättning ochutbUdning av ungdom i utvecklingssyfte, dels en konvention om semester. Vad beträffar de treförstnämnda instrumenten, dvs. konventionen (nr 131) om fastställande avminimilöner med särskild hänsyn till utvecklingsländerna och rekommendationen(nr 135) i samma ämne samt rekommendationen (nr 136) om särskilda program försysselsättning och utbildning av ungdom i utvecklingssyfte delar jagILO-kommitléns uppfattning att dessa instrument saknar direkt intresse försvenska förhåUanden. Del kan emellertid tänkas alt instmmenten kan ha vissbetydelse i samband med del svenska biståndet till utvecklingsländema. I förstahand lorde en bedömning härav böra ankomma på SIDA. Jag föreslår därför ilikhet med alt instmmenten överlämnas tiU SIDA för att vid behovbeaktas i samband med biståndsverksamhetens planering. Ifråga om konventionen (nr 132) om semester viU jag erinra om alt denna utgör enrevision av konvention (nr 52) i samma ämne. Såsom ILO-konmiitténframhållit har det för de nordiska ländema framstått såsomangeläget atl få tUl stånd en revision av sistnämnda konvention, som på gmnd avvissa bestämmelser av teknisk art inte kunnat ratificeras av . Sedan numera en revideradsemesterkonvenlion antagits av måste emellertid konstaleras alt med hänsyntiU innehåUet i vissa detaljbe-slämmelser inte heller den revideradekonventionen kan ratificeras av S\'erige utan att gäUande svenskasemesterlagstiflning ändras. Jag delar ILO-kommitléns åsikt alt del ärangeläget alt en svensk ratificering kan komma liU stånd. EnligtILO-kommitléns mening kan frågan om i vUka avseenden den svenska semesterlageninnefattar ratificeringshinder lämpUgen övervägas i anslutning tiU del utredningsarbetesom bedrivs av ett nordiskt ämbelsmannaulskott beträffande spörsmålet omharmonisering av de nordiska ländemas semesterlagstiflning. Jag delar dennauppfattning. När resultatet av övervägandena föreligger får frågan tas upp omde lagändringar som behövs för att möjliggöra en ratifikation. Underåberopande av det anförda hemställer jag, att Kungl. attavge yttrande över vad jag anfört om de vid InternationeUa arbetskonferensensfemtiofjärde sammanträde antagna internationeUa instrumenten. MedbifaU tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen alt tiU skallavlåtas proposition av den lydelse bUaga tiU detta protokoll utvisar. Convention(No. 131) concerning Minimum Wage Fixing, with Special Reference to Developing Countries TheGeneral of the , Havingbeen convened at by the Governing Body of the International LabourOffice, and having met in its Fifly-fourth Session on 3 1970, and Notingthe terms of the Minimum Wage-Fixing Machinery Convention, 1928, and theEqual Remu-neralion Convention, 1951, which have been widely ratified, as wellas of the Minimum Wage Fixing Machinery (Agriculture) Convention, 1951, and Consideringthat Ihese Conventions have played a valuable part in prolecting disadvantagedgroups of wage earners, and Consideringthat the time has come to adopt a further instrument complementing theseConventions and providing protection for wage earners against unduly low wages,which, while of general application, pays special regard to the needs ofdeveloping countries, and Havingdecided upon the adoption of certain proposals with regard to minimum wagefixing machinery and related problems, with special reference to developingcountries, which is the fifth item on the agenda of the session, and Havingdeterinined that these proposals shall lake the form of an internationalConvention, adoptsthis twenty-second day of one thousand nine hundred andsevenly the following Convention, which may be cited as the Minimum Wage FixingConvention, 1970: Konvention(nr 131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn tillutvecklingsländerna somav styrelsen för sammankallats till och därsamlats till sitt femliofjärde sammanträde, sombeaktar bestämmelserna konvention om metoder för fastställande avminimilöner och konvention om lika lön, vilka vunnit vidsträcktratificering, saml konvention om metoder för fastställande avminimilöner inom jordbruket, somfinner att dessa konventioner lämnat ett värdefullt bidrag till skyddet aveftersatta löntagargrupper, somfinner alt tiden nu är inne alt antaga ännu ett instrument som kompletterardessa konventioner och ger löntagarna skydd mol otillbörligt låga löner ochsom, ehuru allmängiltigt, likväl särskilt beaktar utvecklingsländernas behov, sombeslutat antaga vissa förslag rörande metoder för fastställande av minimilöneroch därmed sammanhängande problem med särskild hänsyn tillutvecklingsländerna, vilken fråga utgör den femte punkten på sammanträdetsdagordning, ochsom beslutat atl dessa förslag skall taga form av en konvention. antagerdenna den tjugoandra dagen år nittonhundrasjuttio följandekonvention, som kan benämnas konvention om fastställande avminimilöner. Each Member of which ratifies this Convention underlakes to establish asystem of minimum wages which covers all groups of wage earners whose terms ofem-ploymenl are such that coverage would be appropriate. The competent authority in eachcounlry shall, in agreement or after full consultation with the representativeorganisations of employers and workers concerned, where such exist, déterminethe groups of wage earners to be covered. EachMember which ralifies this Convention shall list in the firsl report on the application of Ihe vention submitted under artide 22 of Ihe Constitulion of any groups of wage earners which may not have been covered in pursuance of this Artide, giving the reasons for not covering Ihem, and shall state in subsequent reports the position of its law and praclice in respect of the groups not covered, and the extent to which effect has been given or is proposed to be given to the Conven tion in respect of such groups. Varje medlem av som ratificerar denna konvention åtager sig all införaett system för minimilöner, som omfattar alla grupper av löntagare, vilkasanställningsvillkor är sådana att de lämpligen bör omfattas av systemet. Vederbörande myndighet i varjeland skall tillsammans med eller efter ingående samråd med berördarepresentativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, där sådana finns,bestämma ilka grupper av löntagare som skall omfattas av systemet. Varje medlem som ratificerardenna konvention skall i den första rapport angående konventionens till-lämpning,som avges enligt artikel 22 i Internationella arbetsorganisationens stadga,förteckna alla grupper av löntagare som eventuellt inle har kunnat omfattas avsystemet i enlighet med denna artikel och angiva skälen för sådanaundanlag, och skall i efterföljande rapporter angiva dels den ståndpunkt desslagstiftning och praxis intar i fråga om de icke omfattade grupperna, dels ivilken utsträckning konventionen har genomförts eller avses atl genomföras ifråga om sådana grupper. Minimum wages shall have theforce of law and shall not be subject lo abatement, and failure to apply themshall make the person or persons concerned liable to appropriate penal orother sanctions. Subject to the provisions ofparagraph 1 of this Artide, Ihe freedom of collective bargaining shall befully respect ed. Minimilöner skall ha sammaverkan som lag och skall inte kunna sänkas; underlåtenhet att tillämpa demskall kunna medföra lämpliga straffpåföljder eller andra påföljder för vederbörandeperson eller personer. Med förbehåll för bestämmelsernai mom. 1 av denna artikel skall rätten alt föra kollektivavtalsförhandlingartill fullo respekteras. Theelements to be taken into considération in determining the levd of minimumwages shall, so far as possible and appropriate in relation to nationalpraclice and conditions, include (a) the needs of workers and theirfamiiies, taking into account Ihe general levd of wages in the counlry, thecost of living, social security benefits, and the relative living standardsof other social groups; (b) economic factors, induding therequirements of economic development, levels of productivity and Ihedesirability of attaining and maintaining a high levd of employ-ment. Defaktorer som skall beaktas vid fastställande av minimilönernas nivå skall, sålångt det är möjligt och lämpligt med hänsyn till praxis och förhållandena ivarje land, inbegripa