prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Även i andra fall kan renskölseln få lov att vika. I5 § föreskrivs följande: Finner Konungen visst område å trakt, där lapparnaäga uppehålla sig med sina renar, oundgängligen erforderligt för särskiltändamål av större betydelse, må sådant område undantagas från lapparnasbegagnande. Är område, som sålunda undantages, beläget ovan odlingsgränseneller å renbelesfjällen, skall skälig gottgörelse lämnas för del intrång, somgenom områdets undanlagande orsakas för renskötseln. Sådan gottgörelse skallenligt bestämmelser, som givas av Konungen användas till förmån för lapparna. Bestämmelsen i 5 § renbeteslagen om befogenhet att undanta visst område frånsamernas begagnande saknar motsvarighet i äldre renbeleslagstiflning. Deninfördes på förslag av lappkommitté. Kommittén ansåg alt visst områdeborde kunna undantas från samernas begagnande även i annat fall än dåbetesrättens utövning var betungande för den jordbrukande befolkningen.Kommittén tillade att den närmast tänkt på sådana företag som gruvdrift,järnvägsanläggningar, uppdämningar i vattendrag e. d., för vilkas tillkomst, omde kunde tillmätas större betydelse, samernas intressen inle gärna fick utgörahinder (SOU 1923: 51 s. 105). Enligt vad departementschefen framhöll vidremiss lill lagrådet av kommitténs överarbetade förslag avses med stadgandet atl"uttala den grundsatsen att de renskötande lapparna icke, såsom på sinahåll ännu göres gällande, äga anspråk på oinskränkt förfoganderätt över de åldem upplåtna områdena, ulan att deras liksom andras intressen böra ståtillbaka, då det gäller del allmännas bästa". Förslaget förklarades dockinnebära att samernas intressen inle borde vika annat än då det förelåg ettträngande behov att tillgodose etl särskilt ändamål av större betydelse (prop.1928:43 s. 86). Angående ersättningens omfattning uttalade departementschefenbl. a.: Uppenbart är alt vederlaget icke kan omfatta all den avkastning, somutvinnes av det undantagna området. Vederlaget bör hållas inom rimliga gränser.Departemenlschefen anslöt sig lill en remissinstans som ullalat att ersättningenborde innebära skälig gottgörelse för det minskade renbetet samt alljordvärdestegring på grund av järnväg, närhet lill gruva o. s. v. bordetillfalla statsverket (prop. 1928:43 s. 86). Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 49 I56 § renbeleslagen finns vissa bestämmelser som innefattar särskilda garantiermot upplåtelser som kan medföra olägenheter vid utövningen av renskölselrätten.Paragrafens tillämpningsområde omfattar endasl "de områden som blivittill lapparnas uteslutande begagnande anvisade". Enligt förarbetena tillrenbeteslagen avses med delta ullryck renbetesfjällen i och dedelar av lappmarkerna ovanför odlingsgränsen som inle står under enskilddisposition (prop. 1928: 43 s. 171). I paragraf en föreskrivs alt samerna pådessa områden inte får upplåta bete, slåtter, grustäkt, jakt, fiske eller annanjämförlig nyttighet till annan. Däremot kan Kungl. Maj :t eller myndighet somKungl. Maj:t bestämmer mot avgift göra vissa nytljan-derätlsupplåtelser påområdena. Sålunda kan upplåtas bete, slåtter, grustäkt eller annan därmedjämförlig nyttighet, om denna inte används av samerna och upplåtelsen kan skeulan intrång eller skada för renskölseln. Vidare kan upplåtas jakt eller fiske,om upplåtelsen kan ske utan fara för tillgången på vilt eller fisk och utanbesvärande intrång för samerna. Sådan upplåtelse får inle omfatta ensamrätttill jakt eller fiske utan är begränsad till befogenhet att jämte samerna utövajakt eller fiske. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer kanockså upplåta nyttjanderätt lill inägor. För sådan upplåtelse krävs att den kanske utan avsevärt men för renskötseln. Vidare kan nyttjanderätt till markupplåtas under förutsättning all upplåtelsen prövas böra ske med hänsyn lillden allmänna samfärdseln. I förarbetena nämnda bestämmelse sägs attdet är xdktigt med en nss bosättning i fjälltrakterna med hänsyn lillsamfärdseln exempelvis för postbefordran, för underhåll av stigar ochfärdleder och för att på annat sätt underlätta färder i fjälltrakterna.Slutligen föreskrivs i 56 § renbeleslagen all Kungl. Maj :l eller myndighet somKungl. Maj :t bestämmer, om synnerhga skäl föreligger, även i andra fall kanmeddela upplåtelse av nyttjanderätt till mark för bostad eller liknande ändamål.Den avgift som inflyter på grund av upplåtelse enligt 56 § renbeleslagen skallenligt bestämmelser som ges av Kungl. Maj :t användas till förmån för samernaeller för verksamhet på den mark som upplåtelsen avser. Omupplåtelse av renbetesmark för ändamål som inte finns angivet i 56 §renbeteslagen beslutar Kungl. Maj :t. Delsamma gäller upplåtelse avrenbe-betesmark för ändamål som visserligen finns med i 56 § men beträffandevilket särskilt bemyndigande inte har lämnats åt underordnad myndighet altutöva beslutanderätten. Som exempel på upplåtelser vilka i praxis underställsKungl. Maj :ts prövning kan nämnas upplåtelse av mark för framdragande avelektrisk ledning samt för anordnande av vattentäkt, turistsluga och skidlift. Maj:ts proposition nr 1971 Isin skrivelse till Kungl. Maj :t anförde JO, såvitt nu är i fråga, bl. a. följande. Vidantagandet av renbeleslag har man förutsatt alt det i vissa fall kundevara ur allmän synpunkt befogat att inskränkning i annan ordning än genomexpropriationsrällsliga förfaranden ägde rum i samernas hävdvunna rättigheteratt för sig och sina renar begagna fjällmarkerna, t. ex. genom alt vissaområden undantogs deras begagnande, genom atl flyttningsvägarna ändrades,genom att upplåtelse av jakt och fiske åt andra skedde på deras marker m. m.Under tiden efter lagens antagande har samhällsförhållandena i många avseendenradikalt förändrats. Den snabba sociala, ekonomiska och tekniska utveckling somsärskilt efler präglat samhället har helt naturligt intekunnat undgå att få återverkningar även med avseende på samernas förhållanden.En exploatering av fjällvärlden har påbörjats, som man vid lagens antagandehelt visst inte kunde förutse. Industriföretag byggs ut eller tillkommer, nyakommunikationsleder genom orörd mark anläggs, bostads- ochfritidsbebyggelse expanderar, turismen söker sig i ökad utsträckning lillfjällvärlden osv. Genom denna utveckling som väl får antas komma atl istegrat tempo fortsätta aktualiseras på ett helt annat sätt än tidigare despörsmål rörande samernas rätt att i möjligaste mån bibehållas vid sitthävdvunna näringsfång, som reglerats lag. Den frågan anmäler sigdärför om denna reglering numera på ell ändamålsenligt sätt tillgodosersamernas rätt och intressen. Medhänsyn lill de förändrade förhållanden som tidsutvecklingen medfört i fråga omfjällvärldens utnyttjande och lill beskaffenheten och omfattningen av deintressekollisioner mellan samernas och andra intressen som med lidens gång kanförväntas uppkomma, synes önskvärt att en översyn och precisering nu sker avde materiella regler efter vilka dessa intressekollisioner skall bedömas ochav de allmänna grundsatser på vilka reglerna vilar. En sådan med hänsyn lilltidsutvecklingen betingad översyn synes påkallad för att klarlägga samernasrättsliga ställning i dagens och morgondagens samhälle och också och inteminst för atl ge de tillämpande myndigheterna erforderlig ledning för derasförvisso vanskliga och maktpåliggande prövning av uppkommande frågor.Spörsmålet om de materiella reglernas innebörd och tillämpning är av essenliellbetydelse för frågan om samerna skall kunna fortsätta sitt urgamla näringsfångeller om de efter hand skall trängas undan lill allt mindre reservat för alttill slut upphöra att existera som speciell befolkningsgrupp med säregetkulturarv. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 51 Desakkunniga erinrar om atl omfattningen och beskaffenheten av de renskötandesamernas ursprungliga rättigheter inom renskötselområdet sedan gammalt är enomtvistad fråga. Meningsskiljaklighelerna har lett lill alt företrädare församerna väckt talan mol Kungl. Maj :l och kronan om bättre rätt till vissarenbetesmarker. De sakkunniga framhåller för sin del alt de enligt sinadirektiv har att ulgå från renbeleslagens huvudsakliga innehåll rörandesamernas särskilda rättigheter i förhållande till kronan och andrarättsinnehavare och all det klarläggande av samernas rättsställning som behövergöras således skall ske på grundval av nu gällande lagstiftning. Med dennabegränsning av utredningsuppdraget anser sig de sakkunniga inle ha anledningall ingå i bedömning av frågan om innebörden av de rättigheter som derenskötande samerna av ålder haft inom skilda delar av det nuvaranderenskötselområdet. De sakkunniga framhåller atl del ända sedan tillkomsten år1886 av den första renbeteslagen i lagstiftningen konsekvent har hävdals allsamernas rätt är inskränkt lill sådani nyttjande av land och vatten som fordrasför renskölselns bedrivande. Åt denna ståndpunkt gavs klart uttryck redan avsärskilda utskottet vid riksdag (utlåtande nr 1 s. 31), när frågan ombefogenhet för samerna atl upplåta nyttjanderätt inom de för dem anvisadeområdena behandlades. Utskottet uttalade följande: "Ehuru lapparnasbefogenhet att lill underhåll för sig och sina renar beljena sig af land ochvatten å de trakter, der de ega all vistas, är grundad på deras naturliga rätttill de för deras existens nödiga förutsättningar, så är med afseende å dessasbeskaffenhet denna rätt likväl icke ens inom de för lapparne afsatta land altanse såsom en eganderätl. Den är endast en nyttjanderätt till det omfång, sombestämmes af villkoren för renskötselns bedrifvande. Hvad dertill ickeerfordras, bör således falla utom gränsen för denna rätt." De sakkunnigaframhåller att de renskötande samernas rättigheter i överensstämmelse meddella motivuttalande i de olika renbeteslagarna har beskrivits som enbefogenhet alt "beljena sig af land och vatten till underhåll för sig ochsina renar" (1 § lag) resp. alt "begagna sig av land ochvatten till underhåll för sig och renarna" (1 § 1898 och 1928 årsrenbeteslagar). Enligtde sakkunniga har utvecklingen lett till att de bestämmelser i renbeteslagensom möjliggör inskränkningar i rätten till renskötsel till förmån för denjordbrukande befolkningen kan undvaras. Delsamma gäller bestämmelserna ominskränkning i skogssamernas rätt lill förmån för fjällrenskötseln. Sålundaanför de sakkunniga, att den utveckling som kännetecknar det norrländskajordbruket ovanför odlingsgränsen gör del överflödigt alt vid sidan av dengenerella föreskriften i 5 § renbeteslagen behålla den särskilda föreskriftenom undanlagande av mark från renskötsel lill förmån för jordbruket.Bestämmelsen har inle heller, såvitt de sakkunniga Maj:ts proposition nr 1971 kännertill, tillämpats i praktiken. Bestämmelsen i renbeleslagen om inskränkning i skogssamernasrätt till förmån för fjällrenskötseln grundade sig enligt de sakkunniga påuppfattningen all fjällrenskötseln hade större framtidsutsikter änskogsrenskötseln och avgjort större betydelse än denna. Erfarenheterna stöderdock enligt de sakkunniga inte denna uppfattning. Snarare har skogsrenskötselnhävdat sig bäst såväl driftlekniskt som ekonomiskt. Eftersom gränsen mellan debåda rendriflsformerna dessutom är tämligen flytande, anser de sakkunniga atltiden nu är mogen atl avskaffa skillnaden i rättsställning mellan fjäll- ochskogsrenskötsel. De sakkunniga föreslår sålunda att bestämmelsen slopas. I fråga om den generellaföreskriften i 5 § renbeleslagen om undanlagande av mark från användning förrenskötseländamål påpekar de sakkunniga alt beskaffenheten av de ändamål tillvilkas förmån renskötselrätten i händelse av intressekonflikt måste vika ilagrummet inte har angetts på annat sätt än att det skall vara fråga omsärskilt ändamål av större betydelse. Av förarbetena får dock anses framgå alldel skall vara fråga om elt förelag vars genomförande framstår som angelägetfrån allmän synpunkt. Att för ell före lag av enbart privat intresse låtaintrång ske i renskölselrätten torde inte ha varit avsett. Denna innebördskulle enligt de sakkunniga framgå tydligare, om villkoret för undantagande,efter förebild av 1 § första stycket 6 expropriationslagen, anges så alt detkonkurrerande ändamålet skall äga väsen-1ig betydelse för del allmänna. Desakkunniga framhåller att ett företag givetvis kan ha betydelse för detallmänna även om det tillkommit på enskilt initiativ och genomförs utanekonomiskt eller annat stöd från statlig eller myndighet. Förelagetssakliga innebörd, inte den form i vilken det framträder, skall beaktas vidbedömningen av om etl visst ändamål är av betydelse för det allmänna eller ej.Även elt privatekonomiskl företag, exempelvis för gruvbrytning eller turism,bör därför kunna göra anspråk på atl få mark undantagen, om förelagelsverkningar från t. ex. sysselsättningssynpunkt anses tillgodose ell väsentligtintresse, trots ölägenheter för renskötseln. De sakkunniga anser det inte varamöjligt alt närmare ange beskaffenheten av sådana företag som skall kunna fåmark undanlageii från renskötsel. Varje försök till närmare definiering avändamålen skulle med säkerhet framstå som föråldrat. Del bördärför överlämnas ål rättstillämpningen att med beaktande av de från tid tillannan skiftande förhållandena bedöma i vilka fall det allmännas bästamotiverar intrång i renskölselrätten. Uppenbarligen måste därvid tillses attdet i varje särskilt fall undantagna området inte görs större än somoundgängligen behövs för ändamålet och alt vid lokaliseringen och utformningenav området all möjlig hänsyn tas lill renskölselns intressen. För alt etlområde skall kunna undantas från renskötsel bör vidare krävas, att sökanden disponerarall den mark som fordras för ändamålet. Undantagandet i och för sig innebärinte tillskapande av sådan dispositionsrätt utan medför endast alt Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 53 dennyttjanderätt som tillkommer de renskötselberättigade upphör inom området. Omundanlagandel skall avse förelag för annans räkning än områdets ägare, måstesåledes visas att markägaren genom upplåtelser av nyttjanderätt eller servitutmedgetl företagaren atl använda området för det avsedda ändamålet. Beslut omundantagande bör enligt de sakkunniga, liksom f. n. gäller, kunna meddelasbeträffande alla slags områden där renskötsel är tillålen. Även om behovet avundantagsförordnanden är störst i trakter där renskötsel får bedrivas året om,förekommer det på många håll inom lappmarkerna nedanför odlingsgränsen och inomsedvanerättsområdet att renskötseln bedrivs på sådant sätt att den inte går attförena med annan verksamhet. Verkningarna av ett undanlagande blir enligt desakkunniga i första hand atl rätten för ortens renskötselberättigade att nyttjaområdet för renbete upphör. Ytterligare verkan av renbetesrättens upphörandeblir atl de renskötselberättigade inle vidare får inom området nyttja desärskilda förmåner som enligt lag skall åtfölja renskölselrätten, såsom allflytta med renarna, uppföra stängsel, anlägga byggnader, avverka skog samt jagaoch fiska. Delta bör dock inte hindra atl samerna förbehålls rätt alt även ifortsättningen utöva vissa av de i renskölselrätten ingående befogenheterna isådant fall när undantagandet inte behöver vara totalt. Sådan rätt har samernafått genom exempelvis Kungl. Maj:ts beslut angående linbana m.m. inom nationalpark. Enligt detta beslut har samerna rält att utnyttjadet undantagna området i den omfattning vederbörande myndighet finnerulnyttjandet kunna ske utan olägenhet med hänsyn till syftet med företagel.Enligt de sakkunniga kommer beslut om undantagande i regel att avse allframtid. Om det med renskölseln konkurrerande intresset kan förutsägas varatidsbegränsat, bör hinder dock inte möta mol att förordna om undantagandeallenast , efler vars förlopp området åter får användas förrenskötseländamål. Desakkunniga erinrar om att gällande ersättningsregler i 5 § renbeteslagen ärbegränsade i olika hänseenden. Dels utgår ersättning endast i den mån områdetär beläget ovan odlingsgränsen eller på renbelesfjällen, dels lämnas skäliggottgörelse endasl för det intrång som genom undantagandel orsakas renskötseln.I uttrycket "skälig gottgörelse" bör enligt de sakkunniga kanskeockså inläggas atl någon räll inle föreligger till full ersättning ens förskadan i renskölselhänseende ulan atl del är tillräckligt med ett efterförhållandena avpassat vederlag för en del av de uppkommande olägenheterna.Ersättningsreglerna är sålunda mer restriktiva mol de skadelidande änmotsvarande bestämmelser i andra jämförbara sammanhang, där principengenomgående är att gottgörelse skall lämnas åtminstone för alla uppkommandesakskador av ekonomisk natur och detla oberoende av om skadan drabbarskadeföremålels ägare eller innehavare av en begränsad rält lill föremålet.Enligt de sakkunniga saknas anledning atl vid bedömning av ersättningsfrågananse de renskötselberältigades på renbeleslagen Maj:ts proposition nr 1971 grundadenyttjanderätt mindre värdefull än en motsvarande nyttjanderätt som tillkommitgenom privaträttslig upplåtelse. Rälten till ersättning bör följaktligenomfatta hela den genom undantagandel åstadkomna minskningen avnyttjanderätlens uppskattade värde vid tiden för ingreppet. Gottgörelse börsålunda ulgå även för intrång på mark nedanför odlingsgränsen och utanförrenbelesfjällen. Ersättningen bör emellertid vara begränsad till skada på ochintrång i den nyttjanderätt som tillkommer de renskötselberättigade, dvs.själva renbelesrätlen och de med denna förknippade särskilda rättigheterna,främst rätten atl jaga och fiska samt rälten till skogsfång. Det särskildavärde som området kan äga exempelvis på grund av förekomsten av vattenkraft,gruvfyndighet eller tomtförsäljningsmöjlighe-ter omfattas inte avnylljanderälten och del bör därför inle påverka ersättningen lill derenskötselberättigade. Desakkunniga tar även upp frågan angående möjligheten all föreskriva s. k.skadeförebyggande åtgärder. De sakkunniga framhåller atl del inte är ovanligtatl Kungl. Maj :l, trots atl renbeteslagen inte innehåller några bestämmelserhärom, som villkor för undantagande föreskriver alt skadeförebyggande åtgärderskall utföras, t. ex. anläggande av stängsel omkring det undantagna området föralt minska ölägenheterna genom undantagandet. Enligt de sakkunniga börskadeförebyggande åtgärder i regel vidtas, när elt område undantas frånrenskölseln. Den verksamhet som föranleder undantagandet är nämligen iallmänhet av sådani slag att renarna bör hindras från att ströva in i området.Enligt de sakkunniga bör inle renägarna betungas med ökat bevakningsarbete. Istället bör det normalt ankomma på den i vars intresse undantagandet sker altombesörja erforderlig stängselhållning. Även andra åtgärder, t. ex. nyaflyttningsvägar, kan behövas för alt minska olägenheterna för renskötseln. Enligtgällande bestämmelser är Kungl. Maj :t prövningsmyndighet i frågor omundantagande. De sakkunniga förordar att denna ordning även i fortsättningenbehålls såvitt avser frågan huruvida undantagande bör ske eller inte. Eltbeslut om undantagande av mark från renskötsel har samma karaktär som de påKungl. Maj :l ankommande avgörandena om tillstånd till tvångsförvärv enligtexpropriationslagen och annan tvångslagstiftning. Även frågor omskadeförebyggande åtgärder bör enligt de sakkunniga prövas av Kungl. Maj:l,eftersom sådana frågor om möjligt bör avgöras med frågor omundanlagande. De sakkunniga diskuterar ingående vilken myndighet som lämpligenbör anförtros prövningen av ersättningsfrågan. Beaktansvärda skäl kan enligtde sakkunniga åberopas för att ersättningsfrågan liksom f. n. avgörs av Kungl.Maj :l i statsrådet. Ett skäl är, att det är förenat med minst omgång alt låtafrågan om undanlagande och ersättning prövas i etl sammanhang. Eftersom lägreadministrativ myndighet inte torde kunna komma i fråga för sådanaersättningsavgöranden, är alternativet lill prövning av Kungl. Maj :l atlfrågan överlämnas till dom- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 55 stol.En domstolsprövning innebär enligt de sakkunniga viss risk för tidsutdräkt ochväsentligt ökade kostnader för förfarandet. Å andra sidan talar åtskilligt fördomstolsprövning. Om full ersättning och inte bara "skäliggottgörelse" skall ulgå för uppkommande minskning av renskötselrättensvärde, får ersättningsfrågan i huvudsak samma karaktär som i ett expropriationsmåldär tillståndsfrågan avgörs av Kungl. Maj:t men ersättningsfrågan av domstol.Inte minst med hänsyn till alt kronan är den störste markägaren inomrenskötselområdel och därför i regel är engagerad i de företag för vilkasräkning undantagande av mark behövs är det enligt de sakkunniga av värde attfastställandet av ersättning ankommer på organ utan anknytning lilladministrativ myndighet. Enligt de sakkunniga är värdet av all rennäringenblir jämställd med andra av tvångsingripanden hotade intressen så stort att depraktiska fördelarna av en bedömning i administrativ ordning bör få komma iandra hand. De sakkunniga föreslår därför all prövning av ersättningsfrågoröverflyttas från Kungl. Maj :l lill expropriationsdomstol. Desakkunniga tar också upp frågan om skydd mot markanvändning lill skada förrenskötseln. Det framhålls att renbeteslagen inte innehåller några regler somgenerellt hindrar markägare och andra från all använda marken så, alt renägarnai praktiken hindras atl utnyttja sin betesrätt. De inskränkningar som finnsi fastighetsägares och brukares handlingsfrihet i förhållande lillrennäringsulövarna avser endasl vissa förfaranden, såsom förbud mol att skadaflyttningsväg och atl ofreda eller fördriva renar. Hinder föreligger däremotinte mol all marken görs improduktiv som renbetesmark. En sådan ordning varenligt de sakkunniga måhända naturlig när mycket stora arealer fanns förrenskölseln och möjligheten att förändra naturen var begränsad. äremellertid läget ett annat. En utveckling har påbörjats som kan leda lill attvidsträckta marker inle längre kan användas för renskötseländamål. Främst ärdel turismen och fritidsbebyggelsen i fjälltrakterna som utgör nytillkomna ochi lagstiftningen obeaktade faktorer. Något effektivt skydd finns intei renbeteslagen mol all markägaren genom bebyggelse eller på annat sätt ändrarmarkens användning och därigenom skadar renskötseln. Detta är enligt desakkunniga inte tillfredsställande. Den rält till renbete och annat nyttjandeav land och vatten som tillkommer de renskötselberättigade bör inle kunna görasom intet genom ensidigt handlande av markägarna. Att huvuddelen avrenbetes-markerna tillhör kronan och alt risken därför är ringa för sådanamark-dispositioner bör inle kunna åberopas. Skillnad bör nämligen inte görasmellan kronan och andra markägare. Inte minst ur psykologisk synvinkel är delav stor betydelse för de renskötselberättigade att även i förhållande lillkronan ha uttryckligt lagstöd för sina befogenheter inom renskötselområdel. Desakkunniga föreslår därför bestämmelser som i princip hindrar ägare och brukareav mark, som omfattas av renskötselrätten, all ändra Maj:ts proposition nr 1971 användningenav marken till skada för renskötseln. I syfte all förebygga att utvecklingeninom renskötselområdel hämmas genom sådana bestämmelser, något som enligt desakkunniga uppenbarligen måste undvikas inte minst i samebefolkningens egetintresse, bör bestämmelserna emellertid förses med vissa inskränkningar.Regelns tillämpningsområde bör enligt de sakkunniga begränsas lill de trakterdär renskötsel är tillåten . Förbudet mot ändrad markanvändningbör vidare gälla endast i fråga om sådan mark som faktiskt nyttjas förrenskötsel. Förbudet bör drabba endast åtgärder av påtagligt betydelsefullkaraktär, varken smärre ändringar i användningssättet, t. ex. införande avmodernare metoder vid skogsavverkning, eller mindre väsentliga olägenheter förrenägarna bör därför omfattas av förbudsbeslämmelsen. Avsiktenmed den föreslagna bestämmelsen om förbud mot ändrad markanvändning är endaslatt förhindra alt mer ingripande ändringar i användningen av mark, som ärsärskilt värdefull för rennäringsulövarna, kommer lill slånd genom ensidigthandlande av markens ägare eller brukare.