prop · FU03180 · 1971-12-31 00:00:00 — Paragrafen,som fått en i förhällande tUl promemorieförslaget helt ny lydelse (jfr vid 2 §),innehåller särskilda besfämmelser om legaUsering av arealöverlåtelse och omverkan av fastighetsbUdning enligt lagen i visst fall. Ienlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3.4) har iförsta stycket första punkten tagits upp en bestämmelse att den i avsnitt 3behandlade lagen om avstyckad fastighets ansvar för vissa fordringar skall ägamotsvarande tillämpning vid legalisering av arealöverlåtelse. Bestämmelsen ärtillämplig i fråga om alla arealöverlåtelser som kan legaliseras enligt lagen. Förstastycket andra punkten avser endast sådan arealöverlätdse som omfattar samfälligheteller viss ägovidd av samfällighet. I fräga om sådan arealöverlåtelse föreslåsatt, fömtom de i första punkten åsyftade besfämmelserna, också 10 kap. 2 §andra och tredje styckena FBL samt 6 kap. 16 § andra stycket JB skall ägamotsvarande tillämpning. En förutsättning för ätt överlåtet område av samfälldmark skall få tas upp som särskild ägolott i äganderättsförteckning enligt 9 §andra stycket eller för att legaliseringsbeslut skall få meddelas enligt 23 §beträffande sådant område är aUtså att vUlkoren i 10 kap. 2 § andra stycket FBLär uppfyllda. Om legalisering kommer till stånd, svarar enligt 6 kap. 16 § andrastycket JB den nybildade fastigheten inte för inteckning i fastighet som hardel i den samfäUda marken. Bakgrunden tUl förevarande bestämmelse harredovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3.4). Andrastycket motsvarar i sak 11 § fjärde stycket i promemorieförslaget. I fråga omden närmare innebörden av bestämmelsen kan hänvisas till vad som i promemoriananförts vid 11 §. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om förrättningskostnader. Huvudregeln i andrapunkten att förrättningskostnaderna skall fördelas mellan sak'ägarna efter vadsom är skäligt stämmer överens med bestämmelserna i 10 § första stycket ÄUL och8 § första stycket LL. I första punkten föreskrivs att kostnadema för inställdförrättning som har påbörjats utan ansökan skall betalas av staten. Dennabestämmelse har förts över frän 8 § andra stycket LL. Bestämmelsen torde kommaatt få en begränsad praktisk betydelse. Den utgör dock för sakägarna ettnödvändigt skydd mot oskäliga utgifter. Hänvisningen i tredjepunkten tUl 2 kap. 6 § tredje stycket FBL innebär att överenskommelse omfördelning av förrättningskostnaderna skall gälla, om det inte är uppenbart attöverenskommelsen har tillkommit i otUlbörligt syfte. Nämnda vUlkor innebär enotvivelaktigt befogad inskränkning av överenskommelses gUtighet i förhållandetill vad som f. n. gäller enligt 8 § första stycket LL. I 2 kap. 6 § fjärdestycket FBL anges vad som är att hänföra till förrättningskostnader. Definitionenbör gälla också kostnader för förrättning enligt denna lag. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om överprövning av förrättningsbeslut. Förstadomstolsinstans för prövning av besvär enligt ÄUL eller LL liksom enligt JDL ärnu ägodelningsrätt. När FBL träder i kraft, avskaffas denna domstol och ersättsav fastighetsdomstol. Bestämmelser om fastighetsdomstol finns i lagen (1969:246) om fastighetsdomstol. Denna domstol är väl ägnad att pröva frågor enligtden nu föreslagna lagen. När det gäller ordningenför fuUföljd tUl fastighetsdomstol och förfarandet i fullföljt mål är attmärka att frågor om äganderättsutredning och legalisering kan prövas vid sammaförrättning som fråga om reguljär fastighetsbildning. Uppenbarligen är det fränsåväl principiell som praktisk synpunkt angeläget att samma bestämmelser ifråga om fullföljd av talan och om förfarandet i fastighetsdomstolen gäller ifråga om olika delar av sådan gemensam förrättning. Reglerna härom i FBL synesi stort sett också väl lämpade att användas i fråga om äganderätts- och legaliseringsförrättning.Därför har i första stycket av denna paragraf tagits upp en bestämmelse att1518 kap. FBL skall äga motsvarande tillämpning i fråga om förrättning enligtförevarande lag. Vissa av bestämmelsema i nämnda kapitel saknar aktualitet vidsådan förrättningmen något uttryckligt undantag frän tillämpning kan inte anses behövligt. Bestämmelseni första stycket fär tUl följd bl. a. att kretsen av tale-berättigade formeUtvidgas. I motsats till vad som f. n. gäller fär vissa myndigheter, bl. a. byggnadsn'ämndoch 1'änsstyrelse, rätt att för tiUgodoseende av allmänna intressen föra talanmot beslut vid äganderättsutrednings- och legaUseringsförrättningar. Denpraktiska betydelsen härav synes dock vara mycket begränsad, eftersom det baraär i fråga om sammanläggning som en prövning med hänsyn till allmänna intressenskall ske. Större praktisk betydelse torde bestämmelsen i 15 kap. 10 § FBL få.Denna öppnar nämligen möjlighet för fastighetsregistermyndigheten att i vissa faUsöka rättelse hos fastighetsdomstolen när förrättning 'är beh'äftad medfelaktighet av grövre slag. FBL finns vissa särskilda bestämmelser om talan mot fastighetsbildningsbeslut.Dessa bestämmelser skall givetvis tillämpas på beslut om sammanläggning vid'äganderättsutrednings- eller legaliseringsförrättning. Emellertid bör dedessutom tillämpas på beslut om upptagande av ägolott i äganderättsförteckningoch pä legaliseringsbeslut, vilka ju i realiteten också ärfastighetsbildningsbeslut. 15 kap. 3 § FBL innehåller bestämmelser om att talanmot fastighetsbildningsbeslut skall föras särskilt, omfastighetsbildningsmyndigheten förordnar det. Såvitt avser beslut av nuifrågavarande slag torde man kunna räkna med att denna möjlighet till särskildtalan kommer att mera sällan utnyttjas, eftersom förordnande om sådan talanendast i undantagsfall kan antas främja en ändamålsenlig handläggning. Ifråga om domstolsförfarandet är det att märka att fastighetsdomstolen enligt16 kap. 11 § andra och tredje styckena FBL under vissa föratsättningar kan gåutöver den fullföljda talan och således pröva även del av förrättningen sominte överklagats. Dessa bestämmelser innebär bl. a. att beslut omsammanläggning alltid kan omprövas, om talan fullföljs motfastighetsbildningsmyndighetens avgörande i fråga om äganderätten tUlsammanläggningsobjekten. Iparagrafens andra stycke har tagits upp en bestämmelse som, frånsett vissredaktionell jämkning, motsvarar 11 § andra stycket ÄUL. Iparagrafen fastslås att gräns inte skall anses lagligen bestämd genomförrättning enligt lagen. Bestämmelser av samma innebörd finns nu i 12 § andrastycket första punkten ÄUL och 11 § första punkten LL. Bestämmelsen föranledsav att gräns inte skall utmärkas i samband med ägander'ättsutrednings- eller legaliseringsförrättning. Paragrafeninnehåller bestämmelser om översändande av äganderättsförteckning tUlinskrivningsmyndigheten. Eftersomäganderättsutredning, vare sig den görs som särskild förrättning eller skervid legaliseringsförrättning, har till ändamål att avhjälpa lagfartsbrister,bör resultatet av utredningen tillhandahållas denmyndighet som har att handlägga lagfartsfrägor. Utredningsresultatet skallfastighetsbildningsmyndigheten redovisa i äganderättsförteckning. Lagfartsfrägorhandläggs efter JB:s ikraftträdande av inskrivningsmyndigheten. I förevarandeparagraf föreskrivs således att fastighetsbUdningsmyndigheten efterförrättningens avslutande skall sända ett exemplar av äganderättsförteckningentill inskrivningsmyndigheten. Motsvarande bestämmelse i13 § andra stycket ÄUL föreskriver att ingivandet av förteckningen skall skeinnan tiden för fullföljd av talan har gått tUl ända. Enligt den nu föreslagnabestämmelsen skall detta däremot ske utan dröjsmål. Härmed avses att understrykadet angelägna i att inskrivningsmyndigheten fär god tid pä sig att förberedasin prövning. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om lagfart pä grund av äganderättsförteckning. Promemorieförslaget.Paragrafens första stycke stämmer bortsett från vissa redaktioneUa jämkningaröverens med 13 § första stycket ÄUL. Iandra stycket, som motsvarar 13 § tredje stycket ÄUL, föreskrivs att lagfartskall anses sökt pä andra inskrivningsdagen efter fullföljdstidens utgång. Dennya bestämmelsen inneb'är enligt promemorian att lagfart vid den angivnatidpunkten skall anses sökt även på egendom beträffande vilken talanfullföljts. Av 31 § följer att sådant ärende skall förklaras vilande. Remissyttrandena.Lantmäteristyrelsen anför att det vid äganderättsutredning kan visa sig attvisst område hör till fastighet som i övrigt är belägen utanförförrättningsobjektet. Området redovisas då i äganderättsförteckningen såsomhörande till nämnda fastighet. I sådant fall finns det enligt styrelsen inteanledning att tillämpa bestämmelserna om lagfart. Föredraganden.Jag instämmer i vad lantmäteristyrelsen anfört om att lagfart inte skallbeviljas när område i äganderättsförteckning redovisas som hörande tiU annanfastighet. Detta framgår, om man ställer samman bestämmelsema i 30 och 31 §§. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om hinder mot lagfart. Bestämmdserna har i sak sammainnebörd som 14 § ÄUL. Iförsta stycket föreskrivs som vUlkor för lagfart att fastighetsregistrering ienlighet med äganderättsförteckningen har skett. Detta betyder attfastighetsregistreringen bör ske så skyndsamt att handläggningen avlagfartsfrågorna inte uppehålls. Av betydelse i detta sammanhang ärbestämmelserna i 19 kap. 3 § FBL. Enligt huvudregeln i första stycket av dennaparagraf skaU registrering ske möjligt sedan förrättningen avslutatsoch vunnit laga kraft. Undantag från denna huvudregel anges i fortsättningenav paragrafen. Här skall endast nämnas att enligt tredje stycket registreringkan ske utan hinder av att förrättningen överklagats. Möjligheten härtUl ärdock begränsad tUl att gälla sådan del av förrättningen som uppenbarligen inteberörs av fullföljden. Enligtandra stycket får lagfart inte bevUjas, om rättegång pågår om hävning elleråtergång av förvärv av den aktuella egendomen eller om bättre rätt tUl denna.Bestämmelsen ansluter till 19 kap. 20 § första stycket och 20 kap. 7 § 3 JB.Med det nu angivna fallet jämstäUs att den i äganderättsförteckningen angivneägarens rätt skall anses tvistig med h'änsyn till att annan sökt lagfart pågrund av förvärv som skett efter förrättningens avslutande. Bestämmelsen syftargivetvis endast pä förvärv som skett frän en tredje person. Enligttredje stycket skall sådana omständigheter som anges i första och andrastyckena föranleda att lagfartsärendet förklaras vilande. Iparagrafen görs undantag från skyldigheten att utfärda bevis i lagfartsärende.Paragrafen motsvarar 15 § ÄUL. Promemorieförsläget.Lagen föresläs träda i kraft med FBL och JB eller alltså den 1januari 1972. Vid ikrafUrädandet skall ÄUL och LL upphöra att gälla. Iandra stycket i promemorieförslaget har tagits upp en bestämmelse att 4 § lagen(1970: 989) om införande av fastighetsbUdningslagen (FBLP) skall ägamotsvarande tUlämpning, om förrättning enligt ÄUL eller LL pågår vidikraftträdandet. I nämnda paragraf föreskrivs att äldre lag skall tillämpas vidpågående förrättning, om det är nödvändigt för undvikande av oenhetlighet iförrättningen eller om det av annan anledning är synnerligen angeläget medhänsyn till enskUda och allmänna intressen. Som framhålls i motiven tUl FBLPbör lämplighets-och skälighetssynpunkter få spela en inte oväsentlig roll vidbedömningen av frågan om gammal eller ny lag skall tiUämpas. Beträffande bestämmelsensnärmare innebörd i övrigt hänvisas i promemorian till vad som anförts i prop.1970: 144 s. 2832 och 5457. Enligtsista stycket i promemorieförslaget skall 10 och 11 §§ FBLP äga motsvarandetillämpning i fråga om förrättning enligt lagen om äganderättsutredning och legalisering.I den förstnämnda paragrafen föreskrivs att vad som enligt FBL gäller om ägareav fastighet skall tUlämpas också på den som innehar fastighet under ständig besittningsrätteller med fideikommissrätt och på den som i enlighet med beslut vid allmän awittringinnehar strö'äng. När det gäller upprättande av äganderättsförteckning enligtden nu föreslagna lagen skall bestämmelsen enligt promemorian tUlämpas så, attfastighetsbUdningsmyndigheten prövar med vUken rätt egendomen innehas och, omprövningen ger till resultat att egendomen innehas med sådan rätt som avses i10 § FBLP, antecknar detta i förteckningen. 11 § FBLP innehåller bestämmelserom att fordran eller annan rättighet med företrädesrätt enligt 11 kap. 2 §äldre JB skall behandlas som inskriven rättighet och om att rätt tiU avkomsteller annan förmån skall jämställas med fordran. Dessa bestämmelser fårbetydelse vid tiUämpningen av 11, 12 och 24 §§ nya lagen. Övergångsbestämmelsernainnehåller ingen särskUd bestämmelse om sammanläggningsärende som vidikraftträdandet är anhängigt hos ägodelningsrätten. Enligt 7 § första punkten FBLPskall, påpekas det i promemorian, sådant ärende prövas av fastighetsdomstolen. Remissyttrandena.Kammarkollegiet anför att det i fråga om äganderättsutredning föreUgger vissrisk att hänvisningen tUl 10 § FBLP kan föra alltför långt. Eftersom frågor omständig besittningsrätt till kronofastigheter skall prövas i särskild ordningoch enligt särskUda materiella regler, bör det klargöras att en anteckning omständig besittningsrätt i äganderättsförteckningen inte innebär något rättskraftigtavgörande i fråga om besittningsrätten. Om äganderättsutredningen omfattar enfastighet med jordnaturen krono under enskild disposition, bör innehavarenenligt kollegiets mening tas upp i äganderättsförteckningen som innehavare avständig besittningsrätt endast om han av inrymts i sådan rätt.Har inrymning inte skett, bör kronan tills vidare anses som sakägare och kaUelsetillställas . Föredraganden.Med anledning av vad kammarkollegiet anfört vill jag framhålla att ett beslutav fastighetsbUdningsmyndigheten att i äganderättsförteckning anteckna någonsom innehavare av ständig besittningsrätt inte hindrar prövning i annan ordningav fråga om be-sitiningsrätten (jfr NJA II 1963 s.59). Om beslutet överklagas, kan emeUertid domstolens avgörande få rättskraftenligt 27 § andra stycket i den nya lagen. Denna rättskraftsverkan gäller emeUertidendast mot den som vid domstolen yrkat att han i äganderättsförteckningen skalltas upp som innehavare av besittningsfätten. sombör krävas för att anteckning om ständig besittningsrätt skall göras iäganderättsförteckningen torde få avgöras med hänsyn tUl omständighetema ivarje särskUt fall. 6 Övriga förslag 6.1 Inledning 1969: 128 med förslag till fastighetsbildningslag behandlades av ,var arbetet med JB ännu inte avslutat. Det då föreliggande förslaget till JBändrades i en del avseenden vid den slutliga utformningen (prop. 1970: 20,142, 146 och 158, 3LU 80 och 82, rskr 443). a. blev institutet samfäUighetsrättutmönstrat ur JB i dess slutliga lydelse. I stället infördes i 15 kap. IB besfämmelserom rätt till elektrisk kraft. Ytterligare bestämmelser om denna rättighet togsupp i 7, 17, 18 och 23 kap. JB. De 'ändringar som sålunda gjorts i JB krävervissa följdändringar i FBL. Ocksåandra reformer som har beslutats eller föreslagits efter riksdagsbehandlingenav FBL nödvändiggör ändringar i denna lag. Detta gäller bl. a. beslutet om riktiinjerför omorganisation av lantmäteriverksamheten (prop. 1970: 188, SU 208, rskr423) och förslaget till lag om ändring i byggnadslagen (1947: 385) (prop. Utövervad som följer av det anförda bör vissa ytterligare jämkningar göras i FBL.Vidare bör ändringar vidtas i FBLP samt i kon-kurslagen- och lagen om upphörandeav inteckningsansvar i fastighet som bildats av samfälld mark. Iparagrafen meddelas vissa för all fastighetsbildning gemensamma regler om förr'ättmngskostnaderna.Andra stycket innehåUer bestämmelser om vem som skall svara för kostnadernanär ansökan avvisas eller förrättningen instäUs. I tredje punkten finns ensärbestämmelse för det fall att förrättningen påkallats av överlantmätareneller annan statiig myndighet enligt 5 kap. 3 § fjärde stycket. Emellertidkommer jag i det följande att föreslå att den befogenhet som , överlantmätarenoch lantbraksnämnden har eidigt 5 kap. 3 § fjärde stycket att ta initiativ tillvissa fastighetsregleringar skall utövas av ensam. 2 kap. 6 §andra stycket har därför ändrats pä så sätt att orden "överlantmätaren eUerannan statlig myndighet" bytts ut mot "". Paragrafeninnehåller regler för fastighetsbildning inom område där fastställd plan finnseller andra bestämmelser för bebyggelse eller markanvändning gäller. Av tredjestycket framgår att undantag frän planen eller bestämmelserna får medges avlänsstyrelsen eller efter dess förordnande av . Ipropositionen med förslag tUl FBL anslöt sig departementschefen till ett vidremissbehandlingen gjort uttalande att dispensbefogenheten enligt FBL bordeutformas i överensstämmelse med dispensbe-stämmelsema i byggnadslagstiftningen (prop.1969: 128 s. B 120 och B 125). Av 67 § byggnadsstadgan (1959:612) framgår attlänsstyrelsen får medge avvikelse frän faststäUd generalplan eller stadsplanendast om tiUstyrkt åtgärden. vetorätt avseratt säkerställa det kommunala planmonopolet. Något motsvarande villkorinfördes emellertid inte i 3 kap. 2 § tredje stycket FBL. Meningen synes havarit att villkoret i stället skulle tas upp i administrativ föreskrift.Villkoret torde emeUertid böra inskrivas i själva lagen. Stycket harkompletterats i enlighet härmed. Det bör understrykas att länsstyrelsensdispensbefogenhet enligt FBL har samma räckvidd som dess befogenhet enligt 67 §byggnadsstadgan. Dispens får således ej medges, om markens användning för det iplanen avsedda ändamålet skulle avsevärt försvåras. 2 § FBL innehåUer f. n. inga särskUda besvärsbestämmelser i fräga ombeslut av byggnadsnämnd i sådana frågor. Härav följer enligt 76 § 2 mom.kommunallagen (1953: 753) att reglerna om kommunalbesvär i 76 § 1 mom. nämndalag blir tUlämpliga. Sista instans för prövning av sädana besvär ärregeringsrätten. Har däremot i fall då beslutanderätten ej delegeratslänsstyrelsen beslutat i fråga om undantag från plan eller bestämmelse, förestalan mot beslutet genom s.k. förvaltningsbesvär. Besvären prövas av Kungl. Reglernaom kommunalbesvär skiljer sig i flera väsentliga avseenden frän reglerna omförvaltningsbesvär. Klagorätt tUlkommer enligt reglema om kommunalbesvär endastkommunmedlem, besvärsprövningen omfattar endast beslutets laglighet men ejdess lämplighet Och besvärsmyndigheten kan vid bifall till besvären endastupphäva beslutet men inte ändra dess innehåll. Förvaltningsbesvär får däremot förasav den som beslutet angår, om det gått honom emot. Vidare är besvärsprövningenallsidig och inte begränsad till laglighetsfrågor och besvärsmyndigheten kangöra positiva ändringar i det överklagade beslutets innehåll. Detär inte lämpligt att olika typer av besvärsregler blir tillämpliga eller attbesvären i sista instans prövas av olika myndigheter beroende på omlänsstyrelsen själv beslutat i fråga om undantag från plan eUerbestämmelse eller delegerat sin beslutanderätt till byggnadsnämnd. Paragrafenbör därför kompletteras med en bestämmelse om att talan mot byggnadsnämndsbeslut i fråga som sagts föres hos genom besvär. Härigenom uteslutestillämpningen av kommunallagens besvärsregler. För att också i detta sammanhangsäkersfälla det kommunala planmonopolet bör vidare införas en motsvarighet tUlföreskriften i 71 § 1 mom. andra stycket byggnadsstadgan att talan inte fårföras mot byggnadsnämnds beslut att vägra medgivande till avvikelse frän faststäUdgeneralplan eUer stadsplan. I paragrafen har slutligen med anledning avförvaltningsrättsreformen (prop. 1971: 30) som ett sista stycke tagUs in enuttrycklig besfämmelse om att talan mot beslut i fråga somavses i paragrafens tredje stycke skall föras hos Kungl. Paragrafeninnehåller bestämmelser som skall motverka uppkomsten av olämplig bebyggelseinom område där plan saknas. Enligt paragrafens nuvarande lydelse får inomområde, som inte detaljplanelagts men där tätbebyggelse uppkommit eUer är attvänta eller där eljest kan väntas att flera fastigheteravsedda för bebyggelse skall bildas, fastighetsbUdning inte ske om åtgärdenskulle försvåra områdets ändamålsenliga användning, föranleda olämplig tätbebyggelseeller motverka lämplig planläggning av området. 1971: 118 med förslag tiU lag om ändring i byggnadslagen m. m. harföreslagits den ändringen i tätbebyggelsedefinitionen i 6 § byggnadslagen attmed tätbebyggelse i denna lag skall förstås sådan samlad bebyggelse somnödvändiggör eller kan väntas nödvändiggöra särskilda anordningar för tUlgodoseendeav gemensamma behov. Vid prövning huravida tätbebyggelse föreligger skall alltsåenligt förslaget hänsyn tas även till bebyggelse som är att vänta. Enligt 107 §byggnadslagen i dess nuvarande lydelse skall genom kommunens försorg byggnadsplanupprättas i den mån sådan plan behövs för reglering av bebyggelsen pä viss ort.Som förutsättning härför gäller att tätbebyggelse uppkommit eller att sådanbebyggelse kan väntas uppkomma inom nära förestående tid. Den föreslagnaändringen i 6 § byggnadslagen har föranlett att i prop. 1971: 118 den i 107 §samma lag angivna begränsningen av tidsperspektivet föreslagits skola utgå.Motsvarande ändring har gjorts i 3 kap. 3 § FBL (jfr prop. 1971: 118 s. 27). a. bestämmelser om hur gode män utses. Enligt första stycket skerdetta genom val av kommunens fullmäktige. Genom lagen (1969: 765) om ändring ikommunallagen har emellertid ordet "kommunfullm'åktige" införts som benämning på kommuns Orden "kommunens fullmäktige" i nämnda stycke har därför byttsut mot "kommunfuUmäktige". Iandra stycket finns bestämmelser om innehållet i ansökan om fastighetsbildning.Sökanden skall bl. a. ange namn och postadress beträffande de rättighetshavaresom kan beröras av den sökta åtgärden. Genom den föreslagna ändringen blirinnehavare av rätt till elektrisk kraft att hänföra till de rättighetshavaresom skall uppges, medan innehavare av samfäUighetsrätt utesluts. Någonändring föreslås inte i paragrafens första stycke. Med hänsyn tUl att deförutsättningar som förelåg vid tiden för FBL:s antagande i viss mån ändratssynes det ändå påkallat att här göra några kommentarer i anslutning tillbestämmelserna i detta stycke. Bestämmelserna g'äller formerna för ansökan omfastighetsbildning. Enligt första punkten skaU sådan ansökan göras skriftiigenhos fastighetsbildningsmyndigheten. Härmed förstås den fastighetsbildningsmyndighetsom är behörig att handlägga förrättningen. Bestämmelser om behörigheten finnsi 4 kap. 7 §. Enligt huvudregeln i n'ämnda paragraf skall förrättninghandläggas av fastighetsbildningsmyndigheten i den ort där marken är belägen.Den omorganisation av lantmäteriverksamheten som statsmakterna beslutat ochsom i sina huvuddrag framgår av kungörelsen (1971: 45) om lantm'äteridistriktoch specialenheter för fastighetsbildning m.m. och av lagen (1971: 133) omkommunal fastighetsbUdningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet innebäratt olika fastighetsbildningsmyndigheters territorieUa verksamhetsområden kanhelt eller delvis sammanfalla. I sådana fall finns emellertid en funktionelluppdelning av myndigheternas uppgifter. Denna blir givetvis avgörande förfrågan vilken myndighet som skall handlägga en förrättning inom det gemensammaområdet. Uppenbarligen kan det vara svårt för den som viU ansöka omfastighetsbildning att veta vilken myndighet som är behörig att handläggaförrättningen. Om ansökningshandling inges till fel myndighet, åligger detgivetvis denna att vidarebefordra handlingen till den behöriga myndigheten.Detta bör ske utan dröjsmål. Särskilt viktigt är detta när ansökningen rör fastighetsbUdningpå grand av överlåtelse av fastighetsdel (jfr 4 kap. 79 §§ JB). Paragrafen,som behandlar det fallet att fastighetsbUdningsförrättning handläggs utansammanträde, innehåller i andra punkten en bestämmelse att byggnadsnämndenskall underrättas om förrättningen innan denna avslutas. F. n. är sådanunderrättelseplikt begränsad till förrättning som avser mark inom område medfastställd generalplan 7 1971.1 saml. ellermed stadsplan, byggnadsplan eller utomplansbestämmelser.