prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — Samernas berättigade krav på delaktighet i denallmänna levnadsstandardshöjningen medför alt antalet renar som ennäringsidkare med heltidssysselsättning inom rennäringen behöver ha för alt fåen skälig inkomst har stigit och tenderar att ytterligare sliga. Då det inteskäligen kan begäras alt redan etablerade näringsidkare skall minska sittreninnehav under vad som fordras för en sådan skälig inkomst, kan situationen imånga renbyar bli den att utrymme över huvud taget saknas för nytillkommandeföretagare. I dessa fall torde vara fördelaktigt alt genom en begränsning avantalet renskötande medlemmar skapa förutsättningar för en tryggare näringsutövningför dem som redan är verksamma inom byn. Emellertid fordras etl visstlagstadgat skydd för de redan etablerade förelagen, för att inle derasställning skall framstå som alltför osäker och beroende av de framtidamajoritetsförhållandena på bystämman. Irenbeteslagen finns bestämmelser om skötesrenar, dvs. renar som ägaren sätteri vård hos renskötande same. En same, som tillhör lappby, får äga skötesrenartill samma antal som om han själv varit renskötande, men utan länsstyrelsenssamtycke får renarna inle hållas i annan lappby än i den som skölesrenägarensjälv tillhör. En renskötselberättigad same som inte tillhör lappby men som harsitt hemvist inom lappmarkerna eller i eller socken avKopparbergs län får äga elt begränsat antal skötesrenar, normall 20 perhushåll, års- eller fjolårskalvar ej inräknade. Slutligen får den som har sillhemvist inom läns lappmarker och där äger eller brukarjordbruksfastighet äga skölesrenar, i regel högst 20 per hushåll, exkl. års-och fjolårskalvar, även om han inte är same. Gällande begränsningar i rättenalt äga skötesrenar har tillkommit i syfte huvudsakligen att skydda derenskötande samerna från alt bli alltför starkt beroende av den bofastabefolkningen. Enligt de sakkunniga bör frågan om reglering av rälten alt ägaresp. motta skötesrenar bedömas på samma sätt som frågan om begränsning av derenskötande medlemmarnas eget reninnehav. Renbyn bör därför i princip fåfrihet att själv bestämma i fråga om förekomsten av skölesrenar. Enviktig punkt där de för renbyarna gällande reglerna enligt de sakkunniga måsteavvika från bestämmelserna i lagen om ekonomiska föreningar är frågan ommedlemskap. För att syftet med en renby skall uppnås bör ingen av de företagaresom driver renskötsel inom byns verksamhetsområde kunna ställa sig utanför bynoch därigenom hindra alt betet utnyttjas ge- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 41 mensamtoch alt skötselkostnaderna fördelas rättvist. Denna ståndpunkt somöverensstämmer med gällande reglering av lappbytillhörighelen är en konsekvensav att renbetesrätlen inte är individuell utan samfälld. Till stöd förståndpunkten kan också åberopas driflsekonomiska skäl. Därför bör medlemskap irenby krävas för att renskötselrätten och de därmed förenade bi-rällighelernaskall få utövas. I övrigt föreslås atl en renby i likhet med en lappby skallomfatta alla samer med närmare anknytning till renskötseln inom renbynsverksamhetsområde. De aktiva rennäringsidkarna och deras familjer avsesomedelbart på grund av föreskrift i lagen vara medlemmar av den by där debedriver sin renskötsel. Med hänsyn till renbyns uppgift atl även i andraavseenden än renskölseln främja de inom byområdet bosattarenskötselberältigades intressen bör också byns f. d. aktiva renskötare tillhörabyn, om de inle skaffat sig annat huvudsakligt förvärvsarbete. Härigenom fårman en lämplig avgränsning av den personkrets som skall ha befogenhet altutnyttja de med renskölselrätten förenade birättigheterna. Också de f. d.aktivas familjemedlemmar bör tillerkännas dessa birätlighe-ter och därför varamedlemmar i byn. Renbynsorgan föreslås av de sakkunniga bli samma som i en ekonomisk förening, nämligenstämma, styrelse och revisorer. Dessutom skall styrelsen kunna tillsätta ensärskild renförman för att leda renskötseln. Bestämmelsersom reglerar rösträtten vid sammanträde med lappby saknas i renbeteslagen, menden av utfärdade byordningen skall innehålla föreskrifter om bl.a. sättet för överläggning och beslut i ämnen som rör lappbyn gemensamt (11 § 1mom. h renbeteslagen). Enligt gällande byordningar skall omröstning ske efterhuvudtal, varvid i vissa frågor endast husbönderna, dvs. renskötandefamiljeöverhuvuden, äger rösträtt. Enligt de sakkunniga bör i flertalet frågorbestämmanderätten i renbyn följa reninnehavel, dock med viss begränsning föratt alltför stor dominans från de största renägarnas sida skall undvikas. Ivissa frågor som inte alls eller endast delvis är av ekonomisk natur, är detdock lämpligt alt föreskriva röstning efter huvudlalet. Renbys huvudsakligaarbetsuppgifter blir att handha renskölseln och gentemot utomstående svara förde förpliktelser och bevaka de rättigheter som direkt sammanhänger medrenskölseln. Samtliga kostnader för byns verksamhet avses också skola bäras avde renskötande medlemmarna i form av utdebitering i proportion tillreninnehavet. De renskötande medlemmarna bör därför få bestämmanderätten iflertalet frågor, i första hand sådana där stämmans beslut inverkar påstorleken av utdebileral belopp eller på kostnadernas fördelning. Emellertidkan många andra ärenden, t. ex. om val av styrelse eller begränsning avreninnehav, vara av sådan vikt att det är befogal att även deras avgörandeförbehålls de renskötande medlemmarna. Som huvudregel bör därför gälla attrösträtt tillkommer endast de renskötande medlemmarna. De icke renskötande medlemmarnabör emellertid inte ställas utan varje möjlighet att påverka renbyns Maj:ts proposition nr 1971 verksamhet.De bör få göra sig gällande i fråga om kontrollen av byns skötsel, dvs. vidtillsättande av revisorer och behandling av fråga om ansvarsfrihet förstyrelsen samt i ärenden om ändring av renbyns stadgar. De skäl som talar föratl rösträtt i flertalet frågor bör tillkomma endasl de renskötandemedlemmarna motiverar även att denna rösträtt differentieras med hänsyn tilldet intresse som varje medlem har av renbyns verksamhet och till storleken avhans bidrag lill kostnaderna därför. Inflytandet på stämman bör därförgraderas efter vederbörandes skyldighet att bidra till byns kostnader. Eftersombidragsskyldigheten bestäms på grund av medlems reninnehav, kan rösträttenlämpligen anknytas direkt till reninnehavet. För att förenkla röstningsprocedurenoch garantera mindre renägare visst inflytande bör dock en vissschablonisering ske, innebärande att röstberättigad skall äga en röst för varjepåbörjat hundratal renar. En alltför stark maktkoncentration på en eller eltfåtal personer bör undvikas. De sakkunniga föreslår därför all ingen, vare sigför egen del eller som ombud eller ställföreträdare för annan, skall få utövarösträtt för mer än en femtedel av del på stämman företrädda röstetalet (jfr119 § aktiebolagslagen och 29 § lagen om gemensamhelsanläggningar). Ellvägande skäl för alt ombilda lappbyarna till renbyar med väsentligt ökadebefogenheter är enligt de sakkunniga all bättre förutsättningar skapas för enrättvis delning av kostnaderna för renskölseln inom elt för flera företagaregemensamt betesområde. Som en huvudregel för ulgiflsfördelningen bör gälla allrenbyns utgifter skall bestridas av samtliga renskötande medlemmar och fördelasmellan dem i förhållande till reninnehavet. Renbyns verksamhet och den därmedförenade utgiflsredovisningen och kostnadsfördelningen bör omfatta allrenskötsel som utövas av medlemmarna inom byns verksamhetsområde. I annat falluppkommer lätt en blandning av enskild och samfälld renskötsel utan någotderasystemets fördelar. Så snart en renägare utnyttjar den för medlemmarnagemensamma betesrätten, bör han anses delta i den inom renbyns ram bedrivnarenskötseln och måste därmed också vara underkastad den planering ocharbetsledning som byns organ har alt svara för. Endasl då är del möjligt atl gerenbyarnas verksamhet den stadga som krävs för en långsiktig organisering ochrationalisering av rennäringen. Renbyn bör likväl kunna besluta dock ej medretroaktiv verkan all utgifter för renskölseln som inte avser medlemmarnassamtliga renar skall bestridas endasl av de renägare, vilkas djur föranlettutgifterna, med fördelning dem emellan efter antalet renar. En sådan subsidiärfördelningsregel är motiverad för de fall då medlemmarnas renar är uppdelade påtvå eller flera storgrupper, som hålls avskilda från varandra. De kostnader förbevakning, utfodring, diiftsanläggningar etc. som avser de olika slorgruppernaskall i så fall kunna redovisas och fördelas för sig. Gemensamma kostnader förrenarnas skötsel och utgifter av Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 43 annatslag såsom byns administrationskostnader bör däremot alltid fördelas mellansamthga renägare. Derenskötande medlemmarna bör vara skyldiga att efter anmodan av styrelsentillskjuta nödigt förlagskapilal till renbyns utgifter för renskötseln. Denslutliga fördelningen av renbyns utgifler under ell räkenskapsår bör ske istyrelsens förvaltningsberättelse. Renbyns inkomster och utgifter under ettvisst räkenskapsår bör i princip balansera varandra. Vinst eller förlust böralltså inte stanna hos byn utan överföras till de enskilda renägarna. Enligtde sakkunniga bör värdet på det arbete som de renskötande medlemmarna presterarför renbyns räkning bestämmas i förväg av bystämman med giltighet intill dessstämman beslutar annat. Detla värde skall, såvitt gäller lid efler beslutet,läggas till grund för styrelsens bedömning av behovet av förlagsmedel och förden slutliga ulgiflsfördelningen. Reglernaom renbys utgifter och deras fördelning bygger enligt de sakkunniga påprincipen att utgifterna under ett räkenskapsår skall täckas av årets inkomsterså att ingen vinst eller förlust uppkommer för bjn. Inkomsterna består förutom av förlag från de renskötande medlemmarna huvudsakligen av intäktergenom försäljning av omärkla renar samt av byns andel i avgifter för jakt- ochfiskerättsupplåtelser m. m. Eventuellt över- eller underskott under åretutjämnas i samband med den i förvaltningsberättelsen verkställda slutligaulgiflsfördelningen, varav framgår vad varje renskötande medlem skall betalatill byn utöver förlaget resp. har att få ut av denna, för att utgifter ochinkomster skall gå jämnt ut. Ett fullständigt genomförande av principen omårlig ulgiftstäckning genom utdebitering på de renskötande medlemmarna kanemellertid medföra vissa olägenheter. Del blir svårt för renbyn atl finansierastörre investeringar som i regel måste betalas under ett eller etl fåtal år,varemot nyttan av dem brukar visa sig i form av ökad avkastning eller minskadedriftkostnader . Uttaxeringarna på de renskötandemedlemmarna kan vidare bli ojämnt fördelade mellan olika år, eftersomskötselkoslnader och andra utgifter för renarna erfarenhetsmässigt växlarstarkt. Svårigheten alt finansiera renbyns investeringar kan avhjälpas genomlån som återbetalas . En utjämning av renägarnas årskostnaderkan nås genom fondering, vai-vid under elt gott renar större utdebitering skerän som motsvarar årets utgifter och under etl dåligt år bidrag till utgifternaerhålls från de sålunda avsalta medlen. I fråga om renbyns befogenhet alt upptalån krävs enligt de sakkunniga inte några restriktioner beträffandekortfristiga lån som avses bli avvecklade senast under räkenskapsåret närmastefter del år då lånet upplagils. I fråga om andra mera långfristiga lån ärenligt de sakkunniga problemet mer komplicerat. Det är här fråga om all tillsenare räkenskapsår helt eller delvis övervältra kostnaden för en åtgärd som beslutatsoch i regel också utförts . Därvid bör man inle bortse frånrisken för att en åtgärd inle kommer alt raedföra den nytta för Maj:ts proposition nr 1971 framlidensom man ansett sig ha anledning räkna med. De som drabbas av en sådanfelbedömning blir i första hand byns renskötande medlemmar under de år dååterbetalningen skall äga rum. Med hänsyn härtill är det enligt de sakkunnigabefogat att kringgärda rätlen atl uppta mera långfristiga lån med särskildaföreskrifter, avsedda alt i möjligaste mån hindra en olämplig belastning av denframlida rennäringen inom byns verksamhetsområde. De sakkunniga föreslårdärför atl beslut om lån av nu avsett slag måste fattas av bystämman medkvalificerad majoritet om två tredjedelar av del på stämman företräddaröstetalet, som tillika representerar mer än hälften av byns renskötandemedlemmar, att vid lånets beslutande skall föreligga en amorleringsplan somvisar och på vad sätt lånet skall återbetalas samt atl lånelslöptid skall vara maximerad till eller den för vilken statligkreditgaranti beviljats. Angåendefondbildning i syfte att möjliggöra utjämning av renskölselns årskostnader samtstärka byns solvens och likviditet m. m. anför de sakkunniga inledningsvis attdenna fråga kan lösas antingen genom föreskrift om obligatorisk fondbildningeller genom all byn frivilligt beslutar därom. De sakkunniga finner på anfördaskäl lämpligast att välja frivilliglinjen och avstår alltså från all förordatvingande bestämmelser om uppläggande av reservfonder eller liknande. I ställetföreslås alt erforderliga regler om fondavsättning och ianspråktagande avtillgängliga medel införs i renbyarnas stadgar. Därvid blir det möjligt att tavederböriig hänsyn lill de olika byarnas ekonomiska situation och medlemmarnasönskemål om kostnadsutjämning mellan goda och dåliga renar etc. Om regleringenav de med fonderingen sammanhängande frågorna sker i renbyarnas stadgar,behöver lagstiftningen inte tyngas med bestämmelser om medlemmarnas rätt tillfonderade medel i händelse av utträde ur byn. Avses sådan rält skola tillkommamedlem, kan förbehåll därom införas i stadgarna i samband med övrigaföreskrifter rörande eventuellt tillämnad fondbildning. Slutligenföreslår de sakkunniga alt de nuvarande bykassoma får övergå lill renbyarna,varvid gällande bestämmelser i fråga om rälten att disponera kassorna upphör.I stadgarna skall dock kunna tas in föreskrifter om bykassas behållande som ensärskild fond hos renbyn. Desakkunnigas förslag atl större, rationella driftsenheter skapas genom åtgärderav organisatorisk natur godtas överlag av remissinstanserna. Det framhållsallmänt alt förslaget atl för gemensam drift av renskölseln inom lappbys områdebilda en ny typ av juridisk person, som i sina huvuddrag är uppbyggd enligt deprinciper som gäller för ekonomisk förening, väl tillgodoser syftet alt höjarenskötselns effektivitet och lönsamhet. Kammarkollegietframhåller atl de sakkunnigas förslag skiljer sig radi- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 45 kaltfrån gällande ordning enligt renbeteslagen. För alt åstadkomma deneftersträvade ökningen av effektiviteten och lönsamheten synesförenings-renskötseln vara lämplig driftsform. Härför talar bl. a.erfarenheterna från och från den typ av föreningsrenskötsel som sedanlänge förekommit inom vissa skogslappbyar, de s. k. renskötarföreningarna.Införande av föreningsrenskölsel över hela fältet synes från både rennäringensoch markägarnas synpunkt vara en angelägen reform. Införandet i svensk rättsordningav en sådan nyhet som obligatorisk kooperation för en näringsutövning synesvisserligen med hänsyn till de speciella förhållandena inom renskötseln i ochför sig inte behöva inge betänkligheter. Övergången till föreningsrenskölselkan emellertid för de nu aktiva inom renskölseln i vissa fall uppfattas som ettintrång i den personliga friheten. Kollegiet tror dock inte att det finnsanledning hysa farhågor för all reformen i någon större grad skall behövakränka den enskilde företagarens intressen. Kollegiet håller före att enradikal omläggning av renskölselns organisation är åtminstone på vissa hållinom renskötselområdel en nödvändig förutsättning för att renskötseln skallkunna bli bärkraftig. Vattenöverdomstolenanser det uppenbart alt etl genomförande av del framlagda förslagel om renbyarär ägnat alt höja den renskötande befolkningens genomsnittliga ekonomiska ochsociala ställning, men framhåller att det nya systemet bör genomförasendast om en betydande majoritet bland näringsulövarna önskar det. Liknandesynpunkter framförs av andra remissinstanser. Lantbruksstyrelsenanser atl en ny renbyorganisation enligt förslaget bör kunna främja rennäringensutveckling och ge möjligheter att efler mera förelagsekonomiska principer styrautnyttjandet av näringens produktionsresurser. i Västerbottenslän framhåller atl de sakkunnigas förslag i stort sett är ändamålsenliga ochägnade all medverka till en erforderlig rationalisering och sanering avnäringen. Lappväsendet och lappbyarna i länet har i huvudsak också ställt sigpositiva till förslaget. Även i ansluter sig ihuvudsak till de sakkunnigas förslag i fråga om lappbyarnas organisation ochframhåller alt förslaget har rönt ell positivt mottagande inom länet.Lappväsendet i länet tillstyrker också förslaget och uppger atl förslagel omrenbyorganisationens uppbyggnad i huvudsak lämnats ulan erinran av lappbyarna ilänet. sakkunnigas förslag till närmare utformning av renskölselns lokalaorganisation framför SSR erinringar på vissa punkter. SSR motsätter sigförslaget att byarnas ändamål begränsas till sådan verksamhet som har eltdirekt samband med renskötseln i inskränkt bemärkelse. SSR hävdar alt samebynär bärare av sådana birältigheter till renskölseln som anges i 56 §renbeteslagen såsom rält till grustäkt och annan därmed jämförlig nyttighet.Del är därför nödvändigt, att byn såsom sådan kan ekonomiskt nyttiggöraexempelvis en grustäkt inom samernas områden eller fisket genom Maj:ts proposition nr 1971 flygverksamhetför att främja det nödvändiga kombinationsnäringsfånget. Eftersom byn är bärareav rätligheterna, fordras ingen särskild upplåtelse, om byn själv tillgodogörsig rättigheterna. Etl legalt förbud för samebyn all själv begagna sin egenrätt till land och vatten med moderna medel skulle enligt SSR varautomordentligt uppseendeväckande. Skall en eller flera enskilda samer inom bynutnyttja birättigheterna, exempelvis i bolagsform, med moderna metoder, fordrassärskild upplåtelse, vilket komplicerar förhållandena onödigtvis. SSRmotsätter sig också förslagel alt byn ges befogenhet att begränsa antaletrenskötande medlemmar i byn och medlemmarnas reninnehav. Samerna önskar intebidra lill Ivångsutflyltningar genom anlitande av samisk makt. Den samiskamaklen bör inte användas på delta sätt på lokalplanet. En kommun eller enhäradsallmänning kan inle utesluta medlemmar eller delägare. Motsvarandetankegång gäller i tillämpliga delar i fråga om bestämmande av renanlalet förmedlem i sameby. SSR kritiserar även förslaget all samebyn själv skall bestämmaom skötesrenar skall få hållas på bete inom byns område. SSR anser alt nuvaranderegler om skölesrenar bör behållas med följande begränsningar, nämligen att beträffande jordbruksfastighet blott den som äger och brukarjordbruksfastighet kan konima i fråga, alt antalet sätts till tio renar i alltsamt att bosladsbandet enligt 14 § 2 renbeteslagen inte skall gälla samer somär stödjande medlemmar i samebyn. De sakkunnigas förslag innebär enligt SSRett alltför fritt spel för ekonomiskt starka utomstående fysiska och juridiskapersoner. Jaktsafari på ren och andra för samerna oanlagbara oarter kan fåinsteg. Elt starkt ekonomiskt intresse kan köpa upp renar och ställa samebyninför ett fullbordat faktum, som byn inte har möjlighet alt i verklighetenvärja sig mot, även om formell rätt därtill skulle föreligga. Samebyn bör fårätt att vägra alt motta skötesrenar. I fråga om medlemskap inom by anser SSRatt byn bör ha rält atl anta utomstående renskötselberättigad som stödjandemedlem i byn. Härigenom kan renskötande samer visa sin solidaritet med övrigasamer och vice versa. Behovet av ett bindemedel samerna emellan är mycket angeläget.I fråga om det ekonomiska ansvaret för samebyns förbindelser hävdar SSR attmedlemmarnas personliga ansvar på något sätt måste begränsas. De sakkunnigasförslag om ett obegränsat personligt ansvar synes i högst betydande måntvångsvis öka de ekonomiska riskerna i rennäringen för större renägare,hemmansägare och förmögenhelsägare bland samerna. Samebyn såsom ekonomiskförening skulle härigenom komma att på elt avgörande sätt skilja sig från övrigaekonomiska föreningar. Man riskerar kapitalflykt från renskötseln försäkerställande av ekonomisk trygghet. Detta skulle medföra stora vådor,eftersom renskölseln måste anses vara underförsörjd med kapital. Motförslaget alt byn ges befogenhet atl begränsa antalet renskötande medlemmar ibyn och medlemmarnas reninnehav riktas invändningar även från andra håll.KammarkoUegiet anser att avgången inom rennäringen och Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 47 därmedsammanhängande omställningsproblem är frågor som det närmast bör ankomma påmyndigheterna atl lösa. Kollegiet ifrågasätter därför om bystämma bör gesbefogenhet att minska antalet renskötande medlemmar i byn. Same-Ätnam framförliknande synpunkter. Länsstyrelseni framhåller alt förslaget alt bystämma skall äga besluta såvälom begränsning av antalet renskötande medlemmar som medlemmarnas reninnehavväckt betänkligheter hos renägarna. anser för sin del att dessaärenden bör avgöras av myndighet. Lappväsendet i anser attbeslut om uteslutning av medlem och maximering av medlems reninnehav börfastställas av länsstyrelse för att bli giltigt. Kammarkollegietställer sig tveksamt till de sakkunnigas förslag i fråga om skötesrenar. Enligtkollegiet utgör skötesrenarnas andel i renslocken i genomsnitt . Rätten altha renar i vård hos renskötande same är traditionsbunden. Skötesrenägandel ärförmodligen också av viss ekonomisk betydelse för den ortsbefolkning och deicke renskötande samer som berörs härav. Från rennäringsidkarnas synpunkt tordeskötesrenarna dock vara en belastning. Som ett naturligt led i strävandena atlhöja näringens lönsamhet bör enligt kollegiet ingå avskaffande av systemet medskötesrenar. Såsom de sakkunniga erinrat har gällande bestämmelser irenbeteslagen om högsta antal skölesrenar tillkommit huvudsakligen i syfte attskydda de renskötande samerna från all bli alltför starkt beroende av denbofasta befolkningen. All överlämna ål renbyn alt avgöra hur många skötesrenarsom skall få hållas inger betänkligheter från den synpunkten alt del kan ledalill all skötesrenarnas antal ökar till förfång för den egna näringensmöjligheter att utvecklas. Med hänsyn härtill anser kammarkollegiet att fräganom skölesrenar bör övervägas ytterligare. 6.Bestänunelser lill skydd för renskötselrätlen Dengrundläggande bestämmelsen om renskötselrättens innebörd finns i 1 § 2renbeteslagen. Där sägs alt räll lill renskötsel innefattar befogenhet för lapp varmed åsyflas den som enligt renbeteslagen är renskötselberättigad atl påde trakter där han äger uppehålla sig med sina renar begagna sig av land ochvatten till underhåll för sig och renarna. Renbeteslagen innehåller Aådareflera bestämmelser i vilka den allmänna renskölselrätten exemplifieras ochkompletteras, nämligen om räll all flytta med renarna mellan olikabetesområden (2124 §§), att uppföra stängsel (25 §), att anlägga vissabyggnader och uppta odlingar (4143 §§), alt hålla getter (44 §), alt avverkaskog (4554 §§) och all jaga och fiska (55 §). Rältenall driva renskötsel kan inskränkas med slöd av expropriations- Maj:ts proposition nr 1971 lagenoch andra på fastigheter tillämpliga författningar såsom vattenlagen,väglagstiftning och gruvlagen. Därutöver innehåller renbeteslagen vissa bestämmelsersom möjliggör inskränkningar i renskölselrätten när så fordras för atttillgodose motstående intressen. Om renbetesrättens utövande på visst områdeprövas vara i synnerlig mån betungande för den jordbrukande befolkningen, kanKungl. Maj :l förordna alt området inte vidare får begagnas för renskötsel (2§ 3 och 3 § 3). Skogssamernas rätt kan dessutom på samma sätt få vika av hänsyntill odlingens fortgång eller lill fjällrenskötseln (3 § 3). Om fjällrenskötselni denna ordning avlyses på visst område, skall dock annat lämpligl områdeanvisas samerna (2 § 3). Skogssamerna däremot är inte tillförsäkrademotsvarande kompensation.