prop · FU03178 · 1971-12-31 00:00:00 — Efter samråd med chefen förinrikesdepartementet har jag kommit fram tUl att den åsyftade generellaförstärkningen skulle kunna ske genom att maximigränsen för den statligalönegarantin höjs frän fyra tUl fem basbelopp. Vidtar man en sådan förändring, dinunerasi huvudsak risken för att omkastning av företrädesordningen skall leda tillminskad betalning i konkurs för löneborgenärer som lönefordringarnaöver lag får en förbättrad ställning. Det är dessutom så pass sällsynt attlönefordringar överstiger fyra basbelopp att höjningen av maximigränsen tillfem basbelopp medför endast en obetydligt ökad belastning pälönegarantisystemet. En lösning i överensstämmelse med det anförda påverkardärför inte lönegarantiavgiftens storlek inom överskådlig tid. Min uppfattningatt betänkligheterna mot omkastningen faller bort med en lösning av det slagsom jag nu beskrivit har bekräftats vid de överläggningar som jag har haft medföreträdare för , TCO och SAF. Jagföreslår alltså att maximibeloppet enligt lönegarantin höjs till summan av fembasbelopp och att företrädesordningen mellan löneprivilegiet ochfastighetsinteckningar kastas om. Isamband härmed bör genomföras ännu en socialt välmotiverad förbättring avlönegarantisystemet. När summan av fem basbelopp överskrids, beror det ofta påatt arbetstagarens krav helt eller delvis utgörs av fordran på framtida pensionmed förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen. Dessa pensionsfordringar stödsav mycket starka sociala skäl, eftersom pensionen tillkommer arbetstagare sompä grund av hög ålder inte alls eller endast ofullständigt kommer i åtnjutandeav allmän tUl-läggspension. Efter samråd med chefen för viUjag därför föreslå att lönegarantin skaU omfatta dessa pensionsfordringar utannågon beloppsbegränsning. Författningsmässigtbör mina förslag få komma till uttryck genom vissa ändringar iförmånsrättslagen och lönegarantilagen men även genom en del följdändringar iannan lagstiftning. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1) lag om ändring iförmånsrättslagen (1970: 979), 2) lag om ändring i lagen(1971:494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 3) lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 4) lag om ändringi lagen (1970: 741) om statiig lönegaranti vid kon-Kurs, 5) lag om ändringi sjölagen (1891: 35 s. 1). Förslagentorde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 2.' 8 De särsldlda bestämmelsema 8.1 Förslaget til! lag om ändring i förmänsrättslagen(1970: 979) Gällande rätt m. ni. Enligt gängse tolkning av 17 kap. 4 §HB är en arbetstagare, som lyfter lön från nyanställning, skyldig att vidkännas avdrag med ett häremot svarande belopp frånsin förmånsberättigade utdelning i konkursen (jfr NJA 1930 s. 665, 1964 s. 476och högsta domstolens beslut den 7 juU 1971 nr SÖ 738). Man har inte avsett attbryta med ifrågavarande rättstillämpning när förmånsrättslagen den 1 januari1972 ers'ätter 17 kap. HB. Trots att önskemål därom uttalades underremissbehandlingen (prop. 1970: 142 s. 41) kom emellertid inte någon uttryckligbestämmelse att inflyta i den nya lagen. I saiuband med tillkomsten av lönegarantUagenfick avdragsfrågan särskild aktualitet (prop. 1970: 201 s. 30 och 34).Föredragande departementschefen förklarade, att en arbetstagare inte tillnackdel för övriga konkursborgenärer bör fä dubbel kompensation i form av både förmånsberättigadutdelning i konkursen och lön från ny ansfällning. Inte heller utbetalningenligt lönegarantin ansågs böra äga rum, när arbetstagaren får lön från nyanställning (prop. 1970: 201 s. 66). I överensstämmelse härmed föreskrevs attgarantibelopp som avser fordran på lön för uppsägningstid får betalas efterhand (5 § andra stycket andra punkten garantilagen).Härigenom behöver sådana garantibelopp inte betalas ut i förskott. Betalningkan i stället ske först sedan man genom försäkran från arbetstagaren eUer påannat sätt har konstaterat huravida arbetstagaren har tagit anstäUning på annathåll (jfr 15 § kungörelsen om statiig lönegaranti vid konkurs, SFS 1970: 745). I promemorian uttalas att det haransetts lämpligt att i förevarande sammanhang meddela en uttrycklig bestämmelseom avdrag från fordran på ersättning under uppsägningstid för lön på gmnd av nyanställning . Bestämmelsen har upptagits i paragrafens förstastycke första punkt. Det understryks i promemorian att avdrag skall ske för löneller ersättning som arbets- ' Bilagan har uteslutits här. Den är likalydande med devid propositionen fogade lagförslagen bortsett från några redaktionellajämkningar. tagarenförtjänar pä gmnd av den nya anställningen. Detta s'ägs innebära att det lönegrandandearbetet skall ha utförts . Avdrag skaU sålunda görasbeträffande exempelvis en provi-sionsavlönad försäljare som har lyckats säljaen del varor men inte lyfter den häremot svarandeersättningen förrän har gått ut. I promemorian framhålls vidare attarbetstagarens förhållanden av uppsägningstiden intepåverkar hans förmånsberättigade fordran i vad den avser lön under förflutenuppsägningstid. Remissyttrandena.Förslaget har med ett undantag tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Hovrättenöver och , som lämnar förslaget utan erinran, framhåller liksomnågra andra remissinstanser att av det i promemorian anmärkta rättsfallet NJA1930 s. 665 samt även av rättsfallet NJA 1948 s. 376 torde framgå attarbetstagare skall vidkännas avdrag inte endast för sådan lön eller ersättningsom han faktiskt förtjänar utan även för vad handärunder kunnat förtjäna (se också , 1968 s. 91).Hovrätten utgår från att någon ändring av gällande rätt inte är åsyftad ochförordar justering av lagtexten. TCOintar en positiv hållning till förslaget och framhåller att det innebär en kodifieringav en i praxis tillämpad princip. Organisationen behandlarhärefter den närmare utformningen av förslaget och erinrar därvid om att detavgörande inte är när lönen kvitteras utan när det lönegrundande arbetetutförs. Det medges att den föreslagna intjänandeprincipen framstår somriktigare än en s. k. kontant-princip men anses den svårare att tUlämpa.Enligt organisationens mening bör innebörden av förslaget såvitt avserarbetstagare med provisionslön klargöras på ett bättre sätt än som skett ipromemorian. Organisationen utvecklar härefter sin mening enligt följande. Detförekommer att försäljare erhåller förskottsprovision, som skall avräknas påkommande provisionsinkomster. Om intjänandeprincipen tillämpas i stället för kontantprincipenmåste konsekvensen rimligen bli, att konkursutdelningen ej skall reduceras,därest en försäljare visserligen uppburit förskottsprovision underuppsägningstiden men ännu icke lyckats erhålla någon order. Avstor vikt är även att avräkning endast görs beträffande sådan provisionsinkomstsom sedermera faktiskt tillfaller försäljaren. Det förhållandet attförsäljaren erhållit en för köparen bindande order,innebär nämligen ej någon garanti för att han också erhåller provision. Mängaföretag förbehåller sig nämligen rätten att avvisa upptagna order och detförekommer även att försäljaren går miste om sin provision av det skälet attköpet ej fullföljts på grund av varubrist, reklamation eller bristandebetalning. Medtanke på den långa bearbetningstid som ofta erfordras vid för- säljningav dyrbarare kapitalvaror måste vidare som minimikrav för avräkning uppställas,att köparen tecknat sin order före uppsägningstidens utgång. Det skulle ledatill oöverstigliga tolkningssvårigheter om orderdatum ej skulle gälla utan istället försök skulle göras för att analysera, humvida den avgörandekundbearbetningen ägt ram före eller efter uppsägningstidens utgång. Ettproblem, som uppställer sig vid tillämpningen av såväl kontant- som intjänandeprincipen,är frågan om vad som skall avräknas när provisionen inkluderar ersättning förresor och andra omkostnader. TCO utgår ifrån att avräkning endast skall ske meddet belopp som utgör skattepliktig inkomst. TCOframhåller avslutningsvis att arbetstagare ibland startar en egen verksamhetsedan de pä grand av konkurs har blivit arbetslösa och inte lyckats fä nyanställning. Vanligen har de då inga inkomster men detblir ofta tvister med konkursförvaltarna i avr'äk-ningsfrågan. Det vore därförenligt organisationen av stort värde med vägledande uttalanden i motiven hur 11§ förmånsrättslagen i det avseendet skall tolkas. Lagberedningen är den endaremissinstans som är negativ till försla get. Beredningen framhåller att, omnyansfällning bör hindra att lön utgår med anledning av anställningen hos konkursgäldenären,detta i första hand är en fräga som hör till reglering av själva fordringsan-spräketenligt tjänsteavtalet. Bortfaller enligt tjänsteavtalet den anställdes krav pälön genom att han får förmåner i den nya anställningen, bortfaller därmedautomatiskt möjligheten att få förmånsr'ätt för det belopp för vilket någonfordran inte finns. Enligt beredningen är det dock ingalunda givet, att enarbetstagares krav pä lön under uppsägningstid bortfaller därför att hanbereder sig arbetsinkomst på annat sätt. Beredningen åberopar som skäl mot attförmånsrätten alltid skall begränsas eller att den skall begr'änsas med heladet belopp som åtnjutits i den nya anställningen bl. a. följande. Denanställde kan ha haft deltidsanställning eller föga betungande syssla hos konkursgäldenärenmen fått heltidsanställning eller hårdare arbete på den nya platsen. Hans förhållandenkan i sådana eller andra fall ha realiter försämrats trots att han lyckats fåny anställning med samma lön. Det möter också ibland särskUda svårigheter attjämföra förmånerna på den ena platsen med förmånerna på den andra. Frågan omeventuell begränsning av lönekrav och förmänsrätten för att förekomma oskäligöverkompensation synes enligt beredningen med hänsyn till det anförda behövautredas närmare. Föredraganden.Paragrafen innehåller bestämmelserna om löneprivilegiet, dvs. förmånsrättenför lönefordringar och förfallna pensionsfordringar, och ersätter i den delen17 kap. 4 § HB. I promemorian har föreslagits en kompletterande besfämmelse avinnehåll att förmånsrätten för lön eller ersättning under uppsägningstidendast skall gälladet som överstiger vad arbetstagaren förtjänar på grund av nyanställning. Förslaget, som står i överensstämmelse med gängse rättstUlämpning,har tUlstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstansema. Endastlagberedningen har stäUt sig avvisande tUl förslaget under hänvisning tiU attfrågan om en begränsning av förmånsrätten kan behöva utredas närmare. För egen del viU jaginledningsvis framhålla att alla är ense om att förmänsrätten för arbetstagarevid nyanställning skall begränsas meri att den närmare utformningen av enbegränsningsregel kan vara tveksam. I ett sådant läge är det enligt min meningriktigare att i en ny lagstiftning meddela en regel än att lämna frågan heltoreglerad. Avsaknaden av en regel kan eljest föranleda att rättstUlämpningenbryter mot hittillsvarande praxis. Problemet kan åtminstone i dagens läge intelösas genom hänvisning tUl eventuella bestämmelser i anställningsavtal.Bestämmelser om att avräkning under vissa förutsättningar skall ske från lönunder uppsägningstid förekommer visserligen i en del anställningsavtal mensaknas i många andra. Förekomsten i anställningsavtal av sådanabestämmelser kan ofta tänkas bero på tillfälligheter. Att låta avsaknaden avbestämmelser gå ut över konkurrerande konkursborgenärer förefaller mindrelämpligt. Bättre synes vara att låta lönen i anställningar utan avräkningsbestämmdsevara oprioriterad i motsvarande omfattning som lönen bortfaller i anställningarmed avräkningsbestämmdse. Vid utformningen av en bestämmelse i överensstämmelsemed denna princip kan ledning hämtas från den antagna lagen (1971:199) om anställningsskydd för vissa arbetstagare. Den nämnda lagentillförsäkrar vissa äldre arbetstagare en uppsägningstid som, beroende päförhållandena i det särskilda fallet, varierar (1 §).I lagen anges att arbetstagare är berättigad till lön under uppsägningstidenäven om arbetsgivaren inte kan erbjuda honom arbete (4 § första stycket). Frånlönen får arbetsgivaren avräkna inkomst som arbetstagaren lönenavser förvärvat eller uppenbarligen borde ha kunnat förvärva i annan anställning,genom uppdrag eller genom egen förvärvsverksamhet (5 § tredje stycket förstapunkten). Jaghar utformat regeln om begränsning av förmånsrätten helt efter mönster avregeln om avräkning i lagen om anställningsskydd för vissa arbetstagare.Angående den närmare innebörden av förslaget vUl jag framhålla följande. del som begränsningsregeln avser lön eller ersättning i annan anställninghar den så till vida utvidgats i förhällande till promemorieförslaget attförmånsrätten skall reduceras även med vad arbetstagaren "uppenbarligenborde ha kunnat förvärva i annan anställning". Som har påpekats vidremissbehandlingen fär utvidgningen anses stå i överensstämmelse med gällande rätt. Angående innebörden av begräns- ningsregelni övrigt i den nu aktuella delen biträder jag de uttalanden som har gjorts ipromemorian. Jag vUl i sammanhanget understryka att förmånsrätten inte skallreduceras med inkomst från bisyssla eller liknande som arbetstagaren skulle hauppburit även om arbetsgivaren hade tillhandahållit honom arbete underuppsägningstiden. TCO har i sitt remissyttrande behandlat vissa tillämpningsfrägorsåvitt avser arbetstagare med provisionslön. Jag kan för min del biträda denrättstillämpning som organisationen är förespråkare för. En särskild fräga gällerhuruvida förmånsrätten för lön eller ersättning skallreduceras med utfallande sjukpenning, arbetslöshetsers'ättningeller sociala och arbetsmarknadspolitiska förmåner. Promemorieförslagetinnehåller inte någon uttrycklig bestämmelse i ämnet och det har vidremissbehandlingen inte heller gjorts g'ällande att en bestämmelse behövs. Föregen del anser jag att frågan liksom hittiUs bör kunna lösas irättstillämpningen. Jag vill nämna att i rättspraxis torde reduktion som regelgöras med belopp som arbetstagaren lyfter i form av sjukpenning, i vart fall omarbetstagaren enligt anställningsavtalet är berättigad till full lön undersjukdomstiden (jfr prop. 1971: 107 s. 144). Däremot görs inte avdrag medbelopp som arbetstagaren uppbär i arbetslöshetsersättning (NJA 1964 s. 476).Beträffande frågan om avdrag skall göras med sociala och andra förmånsbeloppkan ledning i övrigt hämtas i 5 § tredje stycket lagen om anställningsskydd förvissa arbetstagare och i förarbetena till samma lag (jfr prop. 1971: 107 s.115). I förhållande tillpromemorieförslaget har begränsningsregeln vidare utvidgats så till vida attförmånsrätten skall reduceras med inkomst från uppdrag eller förvärvsverksamhetsom egen företagare. Utvidgningen får anses naturlig utifrån syftet medbegränsningsregeln att hindra att arbetstagare till nackdel för konkurrerandekonkursborgenärer får överkompensation. TUl sist vill jagframhålla att det i händelse av tvist åligger konkursförvaltningen att bevisa,att begränsningsregeln är tillämplig. För det faU att tvisten gäller huruvidaarbetstagaren uppenbarligen borde ha kunnat förvärva inkomst i annan ansfällningfår jag hänvisa tUl vissa uttalanden i förarbetena till lagen omanställningsskydd för vissa arbetstagare (prop. 1971: 107 s. 147). Paragrafenanger i vilken omfattning fordringar med allmän förmånsrätt enligt 10 eller 11§ får tas ut framför fordringar med särskild förmånsrätt. Alla de åsyftadeallmänna förmänsrätterna ersätter sådana som finns i 17 kap. 4 § HB. I 10 §avses bl. a. konkursansöknings-kostnader och begravnings- ochbouppteckningskostnader samt ersättningar till vissa funktion'ärer vidackordsförhandling och under bout- redningsmannaförvaltningmedan 11 § innehåller det egentliga löneprivilegiet, dvs. lönefordringar ochförfallna pensionsfordringar. En remissinstans har givit uttryck ät tvekanbeträffande frågan huruvida den nu aktuella reformen bör omfatta ävenfordringar med förmånsrätt enligt 10 § (se uttalanden av hovrätten över Skåneoch imder 6). För min dd biträder jag emellertid den i promemorianuttalade åsikten att det i förevarande sammanhang inte finns anledning att göraskUlnad mellan förmånsrätter enligt 10 och 11 §§. Förstastycket reglerar de allmänna förmånsrätternas förhållande tUl vissa särskUdaförmånsrätter i lös egendom utom tomträtt. Regleringen berörs inte av den nuaktuella reformen. Andra stycket däremot, som innehåller de allmännaförmånsrätternas förhällande till vissa särskilda förmånsrätter i fast egendomoch tomträtt, föresläs skola utgå. Följden härav är att de aUmännaförmänsrätterna alltid kommer att gälla efter ifrågavarande särskildaförmånsrätter (se 15 §). De särskilda förmånsrätter som avses är förutominteckningsfordran även fordran med förmänsrätt på grund av utmätning (se angåendesistnämnda förmänsrätt vissa uttalanden av lagberedningen under 6). 17§ Här föreslås enbart en redaktionell 'ändring. Iövergängshänseende har upptagits endast en bestämmelse om ikraftträdande den 1januari 1972. Det föratsätts i övrigt att övergängs-bestämmelserna tiUförmånsrättslagen gäller i tUlämpliga delar. Av särskUd betydelse är därvidbestämmelsen i punkt 8 som anger bl. a. att, om gäldenär har försatts i konkurspå grund av ansökan som gjorts före den nya lagens ikraftträdande, äldrebestämmelser gäller beträffande konkursen. 8.2Förslagen till lag om ändring i lagen (1971: 494) om exekutiv försäljning avfast egendom och till lag om ändring i konkurslagen (1921: 225) Statsmakternahar under innevarande är antagit de ändringar i den exekutiva lagstiftningensom den nya jordabalken föranleder. Den exekutiva följdlagstiftningen harutformats så, att den harmonierar med den nya förmånsrättslagen. Bland följdlagarnafinns en som avser lag (1971: 494) om exekutiv försäljning av fast egendom ochen annan (1971:498) som avser ändringar i konkurslagen (1921:225). Omkastningeni förmänsrättshänseende av förhållandet mellan löneprivilegiet ochfastighetsinteckningar får vissa följdverkningar beträffande ifrågavarandelagar. Enligt21 § försäljningslagen skall vissa sakägare särskilt underrättas om exekutivauktion på fastighet. Borgenärer med förmänsrätt enligt 10eller 11 § förmånsrättslagen är visserligen sakägare när fastigheten 'äravträdd tiU konkurs men behöver ändå inte underr'ättas. Det beror på att enligtden senaste lydelsen av 70 § fjärde stycket konkurslagen deras talan i ärendetskall föras av konkursförvaltaren. Enligt 25 § försäljningslagen skall, omfastigheten hör tUl konkursbo, i sakägarför-teckning upptas bl. a. fordran somutgår ur fastigheten med förmånsrätt enligt 10 eller 11 § förmånsrättslagen.Enligt den senaste lydelsen av 70 § andra stycket konkurslagen fårkonkursförvaltare i särskilt fall underlåta att föranstalta om fastighetsförsäljning under föratsättning av samtycke av bl. a. vissa borgenärer medallmän förmånsrätt. Den nu aktuella reformenför med sig att borgenärer med förmånsrätt enligt 10 eller 11 §förmånsrättslagen är sakägare vid exekutiv auktion på fastighetunder konkurs. De särskUda föreskrifterna som berör dem behövs därför inte. Ienlighet härmed föreslås att de skall utgå. En annan sak är att borgenärernafår betalt efter sin för-månsr'ått ur det eventuella överskott av köpeskiUingensom skall redovisas till konkursförvaltaren. I den senaste lydelsen av71 § sjunde stycket konkurslagen har som en följd av j'ämkningen i 70 § fjärdestycket samma lag viss redaktioneU ändring måst vidtas. Det kan i sammanhangetframhållas att vid exekutiv försäljning under konkurs av luftfartyg m. m.fordringar som har förmånsrätt eiUigt 10, 11 eller 12 § förmånsrättslagen gårefter inteckningsfordringar men före fordringar med förmånsrätt på gmnd avutmätning (jfr 16 och 17 §§ förmånsrättslagen och uttalanden av lagrådet i prop.1971: 20 s. 566 och av lagberedningen i tidigare under 6 redovisaderemissyttrande över departementspromemorian). Lagförslagenföreslås träda i kraft . Några övergångsbestämmelsertill de utmönstringar som gjorts i försäljningslagen behövs uppenbarligeninte. Beträffande ändringarna i konkurslagen har det d'äremot ansetts nödv'ändigtatt uttryckligen hänvisa till övergångsbestämmelserna till lagen (1971:498) omändring i konkurslagen. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1970: 741) om statlig lönegaranti vidkonkurs Hänvisningarnai 2 § första stycket lönegarantilagen till vissa lagmm i 17 kap. HB har ersattsmed hänvisningar till motsvarande lagmm i förmånsrättslagen. Därvid har ensärskild skadeståndsbestämmelse fått utgå. Skadestånd som åsyftas medbestämmelsen faller nämligen i ändringsförslaget under uttrycket annanersättning som uttryckligen jämställs med lön (se prop. 1970: 142 s. 136). I 2 § tredje stycket lönegarantUagenfinns bestämmelsen om det maximala belopp som utbetalas enligt garantin.Bestämmelsen har 'ändrats i överenssfämmelse med vad som har anförts i den allm'änna Den föreslagna begränsningen av garantiansvaret avser uttryckligenendast fordringar med förmänsrätt enligt 11 § förmänsrättslagen. Härav framgårindirekt att fordringar på framtida pension med förmånsrätt enligt 12 § förmänsrättslagenskall utbetalas utan någon begränsning alls. Övergångsregleringen harbeträffande 2 § första stycket anpassats till motsvarande beträffandeförmånsrättslagen. I fråga om 2 § tredje stycket har upptagits enövergångsbestämmelse av det slag som givits tidigare i motsvarande sammanhang(se övergångsbestämmelser till 1970: 741 och 1971: 201). 8.4Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1) anledning av förmånsrättslagens antagande genomförda ändrade lydelsen av 3 §sjölagen (SFS 1970: 983) föreslås få sådant innehåll att den kommer iöverensstämmelse med lagändringen i samma paragraf genom prop. 1970:185 (SFS1970: 919). Jaghemställer att lagrådets yttrande över förslagen till 1) lag om ändring iförmånsrättslagen (1970: 979), 2) lag om ändring i lagen(1971: 494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 3) lag om ändring ikonkurslagen (1921: 225), 4) lag om ändring i lagen(1970: 741) om statlig lönegaranti vid konkurs, 5) lag om ändring i sjölagen(1891: 35 s. 1). inhämtas genom utdrag av protokollet. Vadföredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställtbifaller Hans Kungl. Bilaga 1 (Vissa i departementspromemorian framlagdalagförslag) Lag omändring i förmånsrättslagen (1970: 979) Härigenom förordnas, att 11, 16 och (1970: 979) skaU ha nedan angivna lydelse. Allmän förmänsrätt följer därefter med arbetstagares fordran på sådan lön eller annan ersättning på grund av anställningen som ej förfallit tUl betalning tidigare än innan konkursansökningen gjordes och på lön eller ersättning under skälig uppsägningstid, högst . Har lönefordran som förfallit tidigare varit föremål för tvist, gäUer förmånsrätten, om talan väckts eller sådan förhandling som föreskrives i kollektivavtal begärts från förfallodagen och konkursansökningen följt från det att tvisten blivit slutligt avgjord. I fråga om semesterlön eller semesterersättning som är intjänad innan konkursansökningen gjordes, gäller förmänsrätten vad som står inne för det löpande och de närmast föregående tvä kvalifikationsåren. Allmän förmänsrätt följer därefter med arbetstagaresfordran på sådan lön eller annan ersättning på grand av anställningen som ejförfallit till betalning tidigare än ett är innan konkursansökningen gjordesoch pä sådan lön eller ersättning under skälig uppsägningstid, högst sexmånader, som överstiger vad arbetstagaren förtjänar på grundav ny anställning. Har lönefordran som förfallit tidigare än innankonkursansökningen gjordes varit föremål för tvist, gäller förmänsrätten, omtalan väckts eller sådan förhandling som föreskrives i kollektivavtal begärtsinom från förfallodagen och konkursansökningen följt inom sexmånader från det att tvisten blivit slutligt avgjord. I fräga om semesterlön ellersemesterersättning som är intjänad innan konkursansökningen gjordes, gällerförmånsrätten vad som står inne för det löpande och de närmast föregående tvåkvalifikationsåren.