prop · FU0330 · 1971-12-31 00:00:00 — I 4 § första stycket regeringsrätlslagen föreskrivs vidareatt regeringsrätten får pröva besvär ulan hinder av att det beslut, varom ärfråga i besvären, har underställts Kungl, Maj:ts prövning. För all en sådanordning skall gälla beträffande allmän förvaltningsdomstol synes någonuttrycklig bestämmelse inte behövlig. Enligt 4 § tredje stycket regeringsrättslagen och 4 §andra punkten i den förut nämnda kungörelsen angående fullföljd av talan ivissa mål kan regeringsrätten och kammarrätten på eget initiativ föreslå attKungl. Maj:t medger undanlag från gällande bestämmelser. Förvaltningsdomstolskomraillén har inte föreslagit någonmotsvarighet till dessa bestämmelser. Enligt kommitténs mening ter sig en sådanaktivitet från domstols sida som det här är fråga om mindre naturlig med de uppgifterde allmänna förvaltningsdomstolarna skall fylla . Inte heller synesprincipiella rättssäkerhetshänsyn tala för att bestämmelserna behålls. Man kannämligen räkna med att parterna i dagens samhälle förstår att i denutsträckning som behövs bevaka sina iniressen genom att till sina besvär fogaalternativa yrkanden om nåd, dispens eller liknande åtgärd. Kommitténframhåller också att regeringsrätten har använt ifrågavarande befogenhetmycket sparsamt. Kommitténs ställningstagande har vid remissbehandlingenföranlett uttalande bara av de femton regeringsråden, som ifrågasätter om detär en nödvändig konsekvens av reformen att slopa ifrågavarande bestämmelse Maj:ts proposition nr 1971 105 för regeringsrättens del. De framhåller att utrymmet förtillämpning av en sådan bestäraraelse visserligen blir ytterligare begränsat ioch med alt kammarrätten byggs ut till en aUmän mellaninstans. Trots detta kandet särskilt för en högsta instans i förvaltningsmål, där processenväl i allmänhet även i fortsättningen kommer att skötas av den enskilde utansakkunnig hjälp, finnas anledning att överväga att tillämpa dennainitiativrätt. För egendel vill jag ansluta mig till kommitténs uppfattning att en initiativrätt avifrågavarande slag är mindre väl förenlig med en domstols uppgifter. Dessutomskulle utrymmet för sådan verksamhet bli ytterst ringa för regeringsrättens delmed den starka inriktning på prejudikalbildning som domstolen är avsedd att fåi det föreslagna systemet. I förslaget till lag om allmännaförvaltningsdomstolar har därför inte tagits upp någon motsvarighet tillnuvarande bestämmelser om initiativrätt för regeringsrällen och kamraarrätten. Departementschefen.I första styckel har tagits in bestämmelsen om krav pä prövningstillstånd vidfullföljd från kamraarrält till regeringsrätten. Kravet gäller endast närbesvären avser fråga, sora har fullföljts till kararaarrätlen ellerunderställts dorastolen. Har däremot kammarrätten avgjort frågan sora förstainstans, behövs inte prövningstillstånd. Detla inträffar t. ex. närkaramarrätten enligt 103 § taxeringsförordningen prövar extraordinärataxeringsbesvär, som anförs direkt hos domstolen i fall då prövningsnämndentidigare har avgjort mål angående den ordinarie taxeringen. Krav påprövningstillstånd kommer inte heller att gälla beslut under rällegång sommeddelas av kammarrätt och som kan överklagas särskilt. I detta hänseendeskiljer sig föreliggande förslag delvis från vad som gäller enligträttegångsbalken (se 54 kap. 13 §). Sådana överklaganden torde bli sällsyntaför förvaltningsdomstolarnas del, och det spelar därför inte någon nämnvärdroll för regeringsrättens arbetsbörda att prövningstillstånd inte krävsbeträffande ifrågavarande beslut. Enligt 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen får inte gällasärskilda villkor för prövning av talan som avser utlämnande av allmänhandling. En erinran därom har lagits in i Iredje slyckel. Departementschefen.Första stycket innehåller regler om villkoren för att prövningstillstånd skallmeddelas. Att möjligheterna att få prövningstillstånd i andra fall änprejudikatfall skall vara ytterst begränsade har utvecklats i den allmännamotiveringen. Den uppräkning av sällsynta fall, som innefattas i punkterna 14,är ett uttryck för den restriktivitet som skaU iakttas i fråga om annan dispensän prejudikatdispens. Enligt gällande regler kan prövningstiUslånd meddelas barai prejudikat- Maj:ts proposition nr 1971 Om besvär har anförts hosregeringsrätten i flera likartade mål, har domstolen brukat meddelaprejudikatdispens endast i ett typfall och avslå dispensansökningarna i deövriga målen. anser, att denna praxis kan te sigmindre tilltalande i en del lägen, och uttalar sig för en mjukare tillämpningav dispensreglerna. Frågan har vid remissbehandlingen berörts bara iriksskattenämndens yttrande. Nämnden finner regeringsrättens praxisotillfredsställande och framhåller att kravet på lika behandling av deskattskyldiga här väger så tungt att en ändring bör komma till stånd. Jag delar den uppfattning somförvaltningsdomstolskommittén och riksskattenämnden sålunda har gett uttryckåt. Visserligen bör kammarrätterna i de fall då regeringsrätten kan väntasavgöra en prejudikatfråga i görlig mån försöka att avvakta regeringsrättensavgörande innan de behandlar ytterligare mål som gäller samma fråga. Jag äremellertid medveten om att det inte torde vara möjligt all hell förebygga altflera mål med samma prejudikatfråga avgörs av kammarrätt innan regeringsrättenhar meddelat ett vägledande avgörande i frågan. I sådana situationer börregeringsrätten kunna meddela prövningstillstånd i flera mål av samma typ.Visserligen torde det kunna hävdas att det inte kan anföras prejudikat-skäl föratt raeddela prövningstillstånd i raer än ett av målen. Dock bör det i så fallanses föreligga sådant synnerligt skäl som motiverar prövningstillstånd. Någonnämnvärd ökning i regeringsrättens arbetsbörda kan knappast bli följden av ensådan tillärapning av de föreslagna reglerna om prövningstillstånd. Mot bakgrund av den starka tonvikt på prejudikatbildning,som de föreslagna dispensvillkoren innebär, bör prövningstillstånd i princip begränsastill den eller de frågor som har föranlett tillståndet. kan dockpraktiska skäl eller andra särskilda omständigheter motivera att den fördatalan prövas i vidare omfattning. Regeringsrätten bör därför lärapligen gesuttrycklig befogenhet att till prövning la upp också andra frågor som besvärenavser. En bestämmelse härom har tagits in i andra stycket. Någon särskild beslämmelse synes däremot inte behövlig förde fall dä en av flera parter i samma mål har fått prövningstillstånd eller dåen parts talan skall tas upp utan dispens, medan en annan part i målet bara kanfå talan prövad om dispens meddelas honom. I 98 § 4 mom. taxeringsförordningenfinns visserligen f. n. bestämmelser som tillförsäkrar motpart i målet ellersamtaxerad make prövning om den andra partens resp. makens besvär tas upp tillprövning. Enligt min mening bör del för dessa fall vara tillfyllest atl makeeller annan, som del här är fråga om, kan få prövningstillstånd, omomständigheterna innefattar synnerliga skäl till det. Innehållet i första stycket harbehandlats i den allmänna motiveringen. Maj:ts proposition nr 1971 107 Andra stycket har motsvarighet i 1 § regeringsrätlslagen.I tredje stycket har tagits in den nuvarande bestämmelsen i 1 a § regeringsrättslagenatt frågor om prövningstillstånd avgörs av tre regeringsråd, Departementschefen.Del är viktigt att prejudikalfrågor skall kunna hänskjutas till avgörande iplenum för att enhetlighet och följdriktighet i rättstillämpningen därigenomskall säkerställas. Förevarande bestämmelser motsvarar föreskrifterna i 3 kap,4 och 5 §§ rällegångsbalken om plenum i högsla domstolen. De ger dock en vidareram för all hänskjuta mål till plenum än bestämmelserna i rättegångsbalkengenom all hänskjutande till plenum också skall få ske på grund av alt målet ärav särskild principiell vikt. Härigenom undviks i sådana fall att del blir utrymmeför tvekan huruvida regeringsrätten kommer att inta samraa ståndpunkt när ettliknande fall koraraer upp . För regeringsrättens del har inte ansetts behövas någonregel om att brådskande mål under vissa omständigheter inte skall hänskjutastill plenum, Bestämmelsen har 7 § lagen omhögsta domstolens sammansättning och tjänstgöring som förebild. Första stycket innehåller bestämmelserom kammarrätts kompetens. Kammarrätterna är liksom regeringsrätten huvudsakligenbesvärsprövande domstolar. Möjligheten atl anföra besvär hos kammarrätt framgårav besvärsbestämmelser i olika författningar som reglerarförvallningsverksamheten. Dessutom har kammarrätt i ett fall uppgifter, sominte utgör besvärsprövning. Bestämmelsen härom finns i punkt 2 och avser det falletatt två länsstyrelser har kommit till olika resultat i en mantalsskrivnings-eller kyrkobokföringsfråga. om att sådant mål skall underställaskammarrätts prövning finns i 48 § folkbokföringsförordningen. Enligt andra stycket skall det ankomma på Kungl, Maj:t attbestämma domkretsarna för de båda kararaarrätterna. Som antytts i den allmännamotiveringen bör i princip dorakretsarna bygga på en regional indelning, så alti första hand beslutsmyndighetens belägenhet får avgöra till vilken kammarrätttalan skall fullföljas. När det gäller besvär mot beslut av centraltämbetsverk kan man emellertid också tänka sig att i stället låta botteninstansensbelägenhet vara avgörande. På så sätt kan undvikas alt samtliga mål inom vissamålgrupper samlas hos den ena kammarrätten. kanockså beträffande andra mål som fullföljs till kammarrätt finnas skäl attfrångå en strikt regional uppdelning av kammarrätternas kompetensområden.Dessa frågor kan dock lämpligen anstå till ett senare tiUfälle. Departementschefen.Paragrafen motsvarar 3 § andra siycket regeringsrättslagen och den förkammarrätten gällande beslämmelsen av sarama innebörd i 3 § andra styckelkungörelsen (1924:528) med föreskrifter angående fullföljd av talan i vissabesvärs- och anmärkningsmål ra. Det är här fråga om blandade besvärsmål, sominnehåller både frågor som enligt förslaget skall prövas av kammarrätt ochfrågor som skall avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Ett exempel på ettsådant besvärsmål är att besvär anförts över atl byggnadsnämnd och länsstyrelsehar avslagit en ansökan om dispens från byggnadsförbud och beslutet samtidigtinnebär att begärt byggnadslov har vägrats. Frågan om byggnadslov hörprincipiellt till kammarrällens kompetensområde, medan beslut idispensfrågan skall prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. Den här föreslagnaregeln medför atl Kungl. Maj:l i statsrådet skall avgöra hela målet sedankammarrätten har yttrat sig. Regelnöverensstämmer med förvaltningsdomstolskommitténs förslag. Den har uttryckligengodtagits av flertalet av regeringsrättens ledamöter, näraligen regeringsrådenHegrelius, , , , , , , ,, , och , samt av kammarrällen. De nämndaregeringsråden framhåller att det är angeläget att i byggnadsmål, som enligtden föreslagna regeln kommer atl överlämnas av kammarrätt för avgörande avKungl. Maj:t i statsrådet, yttrande inhämtas från regeringsrätten, ombedömningen i kammarrättens yttrande ifrågasätts eller eljest synes tveksam.Som tidigare nämnts förordar regeringsråden , och att bl.a. byggnadsnvålen som är den målgrupp där det oftast torde kunna bli aktuelltall kammarrätt överlämnar målet med eget yttrande för avgörande av Kungl. Maj:ti statsrådet skall fullföljas direkt till regeringsrätten från länsstyrelse. Jagär medveten om att det kan diskuteras alt låta de blandade målen antingen gåvidare från kararaarrätt till regeringsrätten innan de överlämnas till Kungl.Maj:t i statsrådet eller gå direkt till regeringsrätten med förbigående avkammarrätt. I och med alt en väl kvalificerad kammarrättsorganisation inrättasför förvaltningsmålen skulle dock det första alternativet innebära elt alltföromständligt och opraktiskt system och det andra alternativet utgöra ettknappast nödvändigt eller eljest lämpligt avsteg från den ordinarieinstansordningen. HärtUl kommer att antalet blandade mål torde bli ganskaringa. Jag har inhämtat att man inom har för avsikt allbeträffande byggnadsmål, som gäller både byggnadslov och dispens frånbyggnadsförbud, ge länsstyrelserna anvisning om alt låta dispensfrågan Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 109 blislutligt avgjord innan frågan om byggnadslov prövas. På så sätt kan dendominerande gruppen av blandade mål antas försvinna. Ilikhet med vad flertalet regeringsråd anfört anser jag alt regeringsrättensyttrande bör inhämtas i raål som överlämnas från kammarrätt till avgörande avKungl. Maj:l i statsrådet, när frågor av prejudikatnatur förekommer i måleneller när andra särskilda omständigheter motiverar del. Deproblem, som hänger samman med att besvärshandling kan innehålla även ansökanom dispens eller annan liknande åtgärd som det ankommer på Kungl. Maj:t islatsrådet att pröva, har behandlats under 2 §. Detsamma gäller frågan omförvaltningsdomstol bör ha rätt alt utan ansökan från rättssökande göraframställning om sådan ålgärd från Kungl. Departementschefen.I första stycket bar, utöver en bestämmelse om alt kammarrätt är delad iavdelningar, tagits in en föreskrift om att Kungl. Maj:t skall kunna bestämmaatt avdelning av kammarrätt skall vara förlagd till annan ort än den där domstolenhar sitl säte. Sora har framgått av den allmänna motiveringen är dennamöjlighel avsedd alt i försia hand utnyttjas för förläggning av elt paravdelningar av kammarrätten i Slockholm lill . Det ligger i sakensnatur all till dessa avdelningar bör företrädesvis mål med anknytningtill . Iandra stycket har tagits in reglerna om kammarrällsavdelnings sammansättning.Minimiantalet ledamotstjänster på avdelning överensstämmer med antaletledamöter för domförhet enligt 14 §. När antalet uppgår endast lillminimiantalet skall samtliga ledamotstjänster vara ordinarie. Som framgår avden allmänna motiveringen är avsikten att avdelning normalt skall beslå av sexledamöler. I princip skall även övriga ledamotsljänster vara ordinarie. Emellertidkan det, som framhållits i den allmänna motiveringen, under uppbyggnaden avden nya kammarrältsorganisationen bli aktuellt att med hänsyn tillrekryteringssiluationen inrätta vissa ledamotsljänster utöver minimiantaletsom exlra ordinarie assessorstjänsler. Itredje slyckel har lagits in en hänvisning lill reglerna i taxeringsförordningenom särskild sammansättning av kammarrätt vid behandling av mål omfastighetstaxering. Departementschefen.I den allmänna motiveringen har utvecklats skälen för att också ifortsättningen kammarrätlsavdelning skall vara domför med tre ledamöter.Bestämmelsen härom bör lämpligen kompletteras med en föreskrift om att, liksorai tingsrätt med juristkollegium och i hovrätt, en ledamot utöver det domföraantalet får sitta i rätten. I och med att kammarrätt blir allmänförvaltningsdomstol och bl. a. kan beräknas hålla ett ökat antal muntligaförhandlingar bör möjligheten slå öppen att en av- 110 Kungl Maj:ts proposition nr 1971 delning sammanträder med fyra ledamöter för all förebyggaatt domförheten förloras vid förfall för någon ledamot vid behandling avtidskrävande mål eller när fortsatt muntlig förhandling måste sällas ul i ettmål. 15 § Departementschefen. I paragrafen hänvisas i fråga omomröstning i förvaltningsdomstol till bestämraelser angåendeomröstning i överrätt, 16 kap. såviti gäller omröstning i tvistemål och 29 kap.vad avser omröstning i brottmål. Enligt sakens natur skall i det sloraflertalet mål bestämmelserna om omröstning i tvistemål tillämpas. I vissa mål,såsom disciplinmål och mål om utdömande av vite, synes dock omröstning böra skeenligt brottmålsreglerna. De föreslagna bestämmelserna ombehörighetskrav m. m. för ledamöter och föredragande i allmänförvaltningsdomstol överensstämmer till stor del med vad som gäller fördoraare i allmän domstol enligt och för ledamöter ikammarrätten enligt kammarrättsstadgan. I fråga om ålderskravet anser jag dockatt det inte längre finns tillräckliga skäl alt hålla fast vid den gängseIjugofemårsgränsen. Den saknar visserligen nästan helt praktisk betydelse, mendet bör bl. a. av principiella skäl räcka med föreskriften om att den som äromyndig inte är behörig att tjänstgöra som ledamot eller föredragande iförvallningsdomsiol. Kravet på avlagd domared eller motsvarande försäkran är ioch för sig nytt för regeringsrådens del, men i praktiken torde redan lillämpasatt tillträdande regeringsråd som inte redan förut har gjort det avlägger edeller försäkran när de tar säte i domstolen. Det finns i flera fall behov av altinom förvaltningsdomstol anlita särskilda sakkunniga. I vanliga falltillgodoses detta behov genom att domstolen förordnar sakkunnig för etl visstmål. Avsikten är att regler härom skall tas in i det lagförslag om förfarandeti förvaltningsdomstol som är under utarbetande inom justitiedeparlementet. I vissa typer av mål behöver domstolen ofta anlitasakkunniga. Fördenskull finns i ett par förvaltningsdomstolar fasta sakkunnigaför speciella målgrupper. Kammarrätten har sålunda, som förut nämnts, fastasakkunniga för att tillhandagå domstolen med yttranden i frågor rörandebokföring och balansteknik samt i frågor om uppskattning av inkomst av skog.Vidare skall enligt 5 § lagen (1961:262) om försäkringsdomstol finnas särskildasakkunniga med uppgifl alt tillhandagå domstolen med utlåtanden i medi- Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 111 1 båda fallen förordnas de sakkunniga av Kungl. Enligt lagen omförsäkringsdomstol skall därvid domstolen först ha hörts. bör systemet med fasta sakkunniga i kammarrätt,vilka utses av Kungl. Maj:t, behållas även i del nya systemet. Koraraittén hardessutom föreslagit atl syslemet med fasta sakkunniga införs i regeringsrättennär det gäller patentmål. Enligt kommitténs mening är möjligheten fördomstolen att för varje särskilt mål utse sakkunnig inte tiUräcklig när detgäller att kontinuerligt tillförsäkra regeringsrätten expertis i dessa föricke-tekniker ofta svårtillgängliga mål. Kommittén erinrar om att man vidtillkomsten av lagen om försäkringsdomstol ansåg det behövligt att kompletteraen hänvisning till 40 kap. med bestämmelsen om fastamedicinska sakkunniga i domstolen. Vidremissbehandlingen har allmänt godtagits alt systemet med fasta sakkunniga ikammarrätt behålls. Däremot har samtliga regeringsråd utom regeringsrådetKlackenberg, som ej uttalat sig i frågan, ställt sig negativa till förslaget omfasta sakkunniga för patentmål i regeringsrätten. De anser att det inte finnsnågot behov av sådana sakkunniga och framhåller att de avgörandenregeringsrätten skall fälla i patentmål är av övervägande rättslig natur ochatt föredragandena i dessa mål är väl insatta i målens tekniska aspekter. Enligtmin mening visar erfarenheterna från kammarrätten och försäkringsdomstolen attdet kan vara värdefullt att till en förvaltningsdomstol kunna knyta fasta sakkunnigasom kontinuerligt slår lill domstolens förfogande med utlåtanden i vissa typerav mål. När det gäller förvaltningsrättskipning i kammarrätt ochregeringsrällen ligger del närmast till hands atl i första band domstolen självfår bedöma i vad mån det föreligger behov av fasta sakkunniga. Sådanasakkunniga bör dock förordnas av Kungl. En beslämmelse om möjlighet attförordna fasta sakkunniga åt regeringsrätten och kammarrätt har därför tagitsin i förevarande paragraf. Att fasta sakkunniga förordnats för viss typ av målskall naturligtvis inte utgöra hinder för domstolen att i ett sådant raålanlita annan sakkunnig. Jagvill tillägga att en fast sakkunnig givetvis inte har annan funktion iprocessen än andra sakkunniga. Som jag har berört i den allmänna motiveringenär den sakkunniges uppgift att tillhandagå domstolen med skriftliga ellermuntliga utlåtanden, som part alltid skall kunna ha bemött innan domstolengrundar sitt avgörande på dem. Departementschefen.Som tidigare nämnts föreslås lagen träda i kraft . Äldrebestämmelser skall emellertid fortfarande gäUa i fråga om talan mot beslut, somhar meddelats före ikraftträdandet. Till skUlnad från vad som år 1958föreskrevs vid införandet av prövningstill- Maj:ts proposition nr 30 år1971 stånd i taxeringsmål är sålunda övergången till nya reglerför sådana mål här inte knuten lill visst års taxering. Samtliga oavgjorda mål,som finns i kamraarrätten /72, kommer alltså att omfattas avde nya reglerna om prövningstillstånd oavsett vilket taxeringsår de hänför sigtiU. Den nuvarande kammarrätten upphör att finnas till som endomstol för hela riket i och med ikraftträdandet. Det är naturligt att de målsom då finns i balans i kammarrätten övertas av kammarrätten i . Likasåbör de mål, som sänds in till kammarrätt efter ikraftträdandet och sora avserdessförinnan meddelade beslut, gå till kammarrätten i . Somframhållits i den allmänna motiveringen bör dock Kungl. Maj:t ha möjlighet atlförordna om överflyttning till kammarrätten i av mål, som gällerbeslut meddelade före ikraftträdandet av myndighet inom domkretsen för dennakammarrätt. Genom den föreslagna reformen ersätts regeringsrättslagenav lagen om allmänna förvaltningsdomstolar och de ändringar som i samband medreformen företas i olika författningar. Vidare bör lagen (1967: 64) omtillfällig ökning av regeringsrådens antal, enligt vilken detta antal efter den30 skall successivt minskas till 17, upphävas. Dessutom blir den iprop. 1970:23 föreslagna lagen om besvär över beslut av organ överflödiggenora reformen. Även andra författningar, såsom kungörelsen (1924: 528) medföreskrifter angående fullföljd av talan i vissa besvärs- och anmärkningsmålra. och kararaarrällssladgan, bör upphöra att gälla när den nyalagsliflningen träder i kraft. För detta behövs emellertid inte riksdagensmedverkan, och som jag tidigare berört bör därför denna fråga tas upp först vidett senare tillfälle. Vissa bestämmelser i regeringsrättslagen bör gällaövergångsvis också efter ikraftträdandet. Härom är följande att anföra. Vid tillkomsten av gällande kommunallag (1953: 753)föreskrevs i 8 § lagen (1953: 754) om införande av kommunallagen, att vad lagen(1930: 251) om kommunalslyrelse på landet innehöll ora behandling av ärende,som endast angick i mantal satt jord, fick tillämpas t, o, m, den 31 december1959 eller den senare dag Kungl. Denna bestämmelse gäller fortfarandeoch får enligt senaste föreskrifter därom (1969: 549) tillämpas tUl utgångenav . En förlängning av bestämmelsens giltighetstid är inte utesluten.Mål om beslut i ärende, som här avses, prövas f. n. i sista instans avregeringsrätten med stöd av 2 § 2:o första ledet regeringsrättslagen.Eftersora beslut av länsstyrelse i sådant ärende kan förekomma även efteringången av , behövs en bestämmelse om vilken instans som då skall prövabesvär över beslut. Besvärsprövningen bör lämpligen handhas avregeringsrätten i överensstämmelse med vad som föreslås för övrigakommunalbesvärsmål. Maj.ts proposition nr 1971 113 I prop, 1969: 168 har lagts fram förslag tillmönslerskyddslag, som fr, o, ra. skall ersätta lagen (1899:59) om skydd för vissa mönster och modeller. Enligt särskildaövergångsbestämmelser skall äldre lag bl. a. tillämpas i fråga om mönsier, sorahar registrerats före den nya lagens ikraftträdande. Mål om registrering avmönster enligt lag prövas f, n. i sista instans av regeringsrätten medstöd av 2 § 14:o fjärde ledet regeringsrättslagen. Eftersora patent- ochregistreringsverket även efler ingången av kan koraraa alt fallabeslut sora rör raönslerregistrering enligt lag, bör en bestäraraelsefinnas ora vilken rayndighet som skall handlägga besvär över verkelsifrågavarande beslul. Besvären bör lämpligen i överensstämmelse med nuvarandeordning prövas av regeringsrätten. En bestämmelse härom har lagils in iövergångsbestämmelserna till den föreslagna lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. Vad angår besvärsärenden enligt den nyamönsterskyddslagen kommer jag alt föreslå alt besvär över beslut, sora harraeddelats av patent- och registreringsverkets besvärsavdelning, skall prövasdirekl av regeringsrätten. kommer jag att hemsläUa att Kungl. Maj:l genora proposition föreslårriksdagen att anla förslag lill ny jordabalk.