prop · FU0340 · 1971-12-31 00:00:00 — Rikssortlis-tan omfattar därför intebara kvalitetsprovade sorter av lantbruksväxterna utan också sorter avköksväxter vilka vid prövning i praktiskt viktiga avseenden visat sig varalämpliga för svensk växtodling. För köksväxterna är statsplombering som framgårav det föregående inte obligatorisk. I viss utsträckning plomberas dockköksväxtutsäde frivilligt. Maj:ts proposition nr 1971 Urväxtförädlingsfonden sker utdelning genom bidrag tillsvenska växtförädlare och svenska representanter för utländska förädlare. Omutdelningen beslutar Kungl. Maj :t efter förslag av lantbruksstyrelsen. Varjeförädlares bidrag från fonden skall i princip motsvara summan av deväxtförädlingsavgifter, som influtit för de sorter han framställt. Förmedelstilldelningen gäller särskilda villkor, vilka närmare angetts i denproposition sonr låg till grund för de båda nämnda förordningarna av (prop. För att svensk förädlare skall erhålla bidrag krävs att hanvid tiden för bidragsbeslutet fortfarande bedriver växtförädling i ej allenastobetydlig omfattning. För att representant för sortinnehavare i främmande landskall kunna få bidrag ställs krav på att det andra landet medger svenskaförädlare motsvarande förmåner. Medel, som inte kan utdelas enligt angivnaprinciper, skall ställas till förfogande för för skogs-och jordbruksforskning att av rådet användas för att stödja forskarinsatserinom växtförädlingens område. Eftersom fonden inte belastas med någraomkostnader för uppbörd och administration, komraer medlen oavkortadeväxtförädlingen tillgodo. Utdelningar från fondenhar uppgått till följande belopp per budgetår i runda tal, nämhgen 1,4 milj.kr. 1961/62, 1,7 milj. kr. 1962/63, 1,5 milj. kr. 1963/64, 1,6 milj. kr.1964/65, 1,9 milj. kr. 1965/66, 1,8 milj. kr. 1966/67, 2,3 milj. kr. 1967/68,3,4 milj. kr. 1968/69 och 3,6 milj. kr. 1969/70. Höjningen av beloppen för detvå sista budgetåren är betingad av att avgiften för strå- och trindsäd höjdestill . per deciton fr. o. m. och att systemetutvidgades till väsentligt flera arter fr. o. m. . Såvitt gällersvensk förädlingsverksamhet har bidrag ur fonden t. o. m. /70tilldelats följande svenska företag, nämligen , , frö, som ägs av svenska utsädesaktiebolaget,utsädes AB, som ägs av , kyllagring. Bidragen till har utgått med belopp som växlat mellan . och 1,5milj. har årliga bidraget inklusive bidrag tillföretaget som representant för utländska förädlare varierat mellan 600 000kr. och 1,5 milj. kr. De övriga företagen har fått endast mindre belopp. Tillsvenska representanter för förädlare i , ochFörbundsrepubliken har utgått bidrag med ej obetydliga belopp.Sålunda uppbar t. ex. det av ägda AB Hallandsfrökontor som representant för utländska förädlare 1969/ 70 bidrag med 134 000kr. Statsplomberingen skernormalt i någon av klasserna statsplomb A, B, C, D eller E. Statsplomb A avserstamutsäde; klassen förekommer inte i allmänna marknaden. Statsplomb B avserbasutsäde och rätten att få utsäde plomberat i denna klass är förbehållenförädlaren eller dennes representant. En förutsättning för plombering istatsplomb B är att varan utgör skörd av odling, som grundats på av förädlarenutvalt stamutsäde, vilket i Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 23 frågaom sortrenhet godkänts av frökontrollanstalten. Då endast plomberat utsäde fårsaluföras yrkesmässigt innebär detta att förädlaren praktiskt sett harensamrätt att föra sin sort i handeln. Genom denna ensamrätt har förädlareneller hans rättsinnehavare möjUghet att dra ekonomisk fördel avförädlingsresultatet såvitt gäller generationer av en sort som kan ifrågakommaför plombering i statsplomb B. I övrigt hindrarstatsplomberingsreglerna inte att vem som helst förökar och säljer utsäde av enstatsplomberad sort utan tillstånd av den som framställt sorten. tillhörde i medeltal av allt statsplomberatutsäde av stråsäd statsplomb B och dess tidigare motsvarighet. Den genomplomberingsförfattningarna uppkomna ensamrätten är således begränsad till enrelativt trång sektor av den svenska utsädesmarknaden. Den nya patentlagen(1967:837), som trätt i kraft , undantar uttryckligen frånpatent växtsorter eller väsentligen biologiskt förfarande för framställning avväxter. Patenterbart är emellertid mikrobiologiskt förfarande och alster avsådant förfarande. Huruvida patent kunde meddelas på växtsort enligt dentidigare gäUande patentförordningen var ej löst i författningstexten. Någotpatent som direkt avsett en växtsort har emellertid såvitt bekant ej meddelatsenligt denna förordning. Varumärkeslagen(1960: 644) lär i viss utsträckning ha utnyttjats av förädlingsföretagen förskydd av deras förädlingsprodukter. Varumärke skall sålunda ha använts för attskilja av växtförädlaren saluförda utsädesvaror från andra näringsidkares. Därvidär emellertid att märka att det bara är varumärket och inte den sort, på vilkenförädlaren använder varumärket som skyddas. Varumärkesreglerna hindrar därförinte, att en konkurrent saluför utsäde av samma sort under annat namn eller atthan säljer utsäde av sorten utan att ange namnet. Beträffande utsädesvarorsom skall statsplomberas föreligger skydd mot omdöpning.Statsplomberingsbestämmelserna kräver nämligen i regel att utsädet skallhärstamma från sort som vid det särskilda prövningsförfarandet åsatts ettgodtagbart namn. Plombering kan ej ske under annat namn än det för plomberinggodkända sortnamnet. Om detta namn tillika registrerats eller inarbetats såsomvarumärke kunde det göras gällande att varumärkesskyddet såsom sådant skulleförhindra ett obehörigt begagnande av det godkända sortnamnet och att såledesvarumärkesregistreringen i förening med bestämmelserna om statsplomberingen påväxtförädlingsområdet skulle skänka ett bättre skydd änvarumärkeslagstiftningen i och för sig kan ge. Emellertid kan det hävdas attgodtagandet av ett varumärke som sortnamn medför att varumärket degenererassom kännetecken och övergår till att bli en allmän beteckning på sorten. Därmedskulle varumärkesskyddet inle längre kunna upprätthållas. Det är således ovisstom något skydd verkligen kan uppnås på denna väg. Domstolsavgöranden på områdettorde saknas. Maj:ts proposition nr 1971 Enligtuppgift av patent- och registreringsverket har årligennågot eller några tiotal varumärken för växtförädlingsprodukter registrerats.Härav synes framgå att växtförädlare och deras marknadsföringsorgan haftintresse av att utnyttja varumärkeslagstiftningen. Förädlarens avsikt med attsåsom varumärke registrera sortnamn tycks ofta ha varit att försäkra sig om attensam kunna förse marknaden med utsäde av sorten. Däremot synes man ejha utnyttjat varumärkesskyddet genom licensgivning. inledningen nämnda växtförädlarkonventionen är i sina grunddrag uppbyggdefter mönster av för skydd av den industriella äganderättenoch för skydd av litterära och konstnärliga verk. I ingressenunderstryks den vikt som skydd för växtförädlingsprodukter har för jordbruketsutveckling och för tillvaratagande av förädlarnas intressen. Ändamålet medkonventionen är enligt artikel 1 att tillerkänna och tillförsäkra förädlaren aven ny växtsort eller hans rättsinnehavare en i konventionen närmare bestämdrätt. Ordet sort är närmare bestämt i artikel 2 moment 2. Konventionenbygger på principen om s. k. nationell behandling. Detta innebär, att deskyddsberättigade, fysiska eller juridiska personer, skall i de andraunionsstaterna åtnjuta samma rättigheter som lagstiftningen i dessa ländertillerkänner de egna medborgarna, artikel 3. Konventionenär enligt artikel 4 moment 1 tillämplig på alla växtsläkten och växtarter.Enligt moment 2 förbinder sig unionsstaterna att vidta alla nödiga åtgärder föratt efter hand tillämpa konventionens bestämmelser på ett allt större antalväxtsläkten och växtarter. Vid tiden för konventionens ikraftträdande skallvarje konventionsstat enligt moment 3 inom dess territorium tiUämpakonventionens bestämmelser på åtminstone fem av de växtsläkten, vilka upptagitspå en till konventionen fogad lista. Dessutom förbinder sig konventionsstat atttillämpa nämnda bestämmelser på ytterligare växtsläkten på listan inomföljande tider, räknade från konventionens ikraftträdande med avseende på dessterritorium, a) inom av på minsttvå växtsläkten b) inom av på minstfyra växtsläkten c) inom av på allaväxtsläkten som är upptagna på listan. Den till konventionen fogade listanupptar sammanlagt 13 växtsläkten, nämligen vete, korn, havre alternativt ris,majs, potatis, ärt, böna, lusern, rödklöver, rajgräs, sallat, äpple och rosalternativt nejlika. Deallmänna skyddsförutsättningarna regleras av artikel 6 i konventionen. Enligtmoment 1 fordras för skydd att sorten kan skiljas från redan kända sorter, attden är likformig och stabil samt att den skall erhålla en Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 25 benämning.Särskillnadskravet är upptaget under a) och anger att den nya sorten skall,oavsett om den är framställd på artificiell eller naturlig väg, kunna genom etteller flera viktiga kännetecken klart skiljas från alla andra, vid tiden föransökningen om skydd kända sorter. Särskiljande kännetecken kan vara avmorfologisk eller fysiologisk art. Såsom exempel på situationer då allmänkännedom föreligger nämns att sorten redan odlas eller kommersiellt utnyttjas,att den intagits i en officiell sortlista eller anmälts till en sådan elleratt den förekommer i en referenssainling eller noggrant beskrivits i enpublikation. Likformighetskravet är upptaget under c) och anger att den nyasorten skall vara tillräckligt homogen med hänsyn tagen till de särdrag somdess sexuella eller vegetativa förökning betingar. Kravet på stabilitet ärupptaget under d) och anger att den nya sorten skall vara beständig med hänsyntill sina väsentliga kännetecken. Detta innebär att den skall förbliöverensstämmande med beskrivningen av sorten efter upprepad förökning eller, ifall att förädlaren faslställl en särskild förökningscykel, efter avslutandet avvarje sådan cykel. Under e) föreskrivs att den nya sorten skall erhålla enbenämning i enlighet med vad som anges i artikel 13. Punkten b) upptar ettpar kompletteringar till särskillnads-kravet under a). För det första stadgasatt man inte mot förädlaren av en sort eller hans rättsinnehavare kan åberopaatt sorten förekommit i försök eller anmälts till eller upptagits i ettofficiellt register. För det andra föreskrivs att då skydd för en växtsortsöks i en unionsstat sorten inte får med medgivande av förädlaren eller hansrättsinnehavare ha saluhållits eller kommersiellt utnyttjats på denna statsterritorium och ej heller på annan stats territorium. Ifråga om sortbenämningen finns detaljerade bestämmelser i artikel 13, som ocksåreglerar sortbenämningens förhållande till varumärke. Särskilda föreskrifterges för att säkerställa enhetliga sortbenämningar inom unionsområdet. Iartikel 5 anges ensamrättens innebörd. Enligt moment 1 innebär den rätt somtiUerkänns förädlaren av en ny sort eller hans rättsinnehavare att hanstillstånd i förväg måste inhämtas för framställning, i och för kommersiellavsättning, av förökningsmaterial såsom sådant av den nya sorten samt försaluhållande och försäljning av sådant material. Vegetativt förökningsmaterialinnefattar även hela plantor. För prydnadsväxter gäller en viss utvidgning.Förädlarens rätt omfattar nämligen enligt samma moment också plantor avprydnadsväxter eller delar av sådana plantor, vilka normalt kommersielltutnyttjas för andra ändamål än förökning, i fall då de kommersiellt utnyttjassåsom förökningsmaterial för framställning av prydnadsväxter ellersnittblommor. - Användning av sorten för vidareförädling omfattas normaltinte av ensamrätten. Detta framgår av moment 3, som anger att tillstånd avförädlaren eller hans rättsinnehavare ej erfordras då den nya sorten användssom utgångsmaterial för framställning av andra nya sorter Maj:ts proposition nr 1971 ochej heller då dessa andra nya sorter utnyttjas kommersiellt. Dock gäller detundantaget att tillstånd erfordras då upprepad användning av den nya sorten ärnödvändig för kommersiell framställning av annan sort. Enligt moment 4 kanunionsstat för vissa växtsläkten eller växtarter tillerkänna förädlaren en meromfattande rätt än den som angetts i moment 1. Detfria utövandet av ensamrätten får enligt artikel 9 endast begränsas av hänsyntill allmänt intresse. När en begränsning företas i syfte att säker ställaspridning av nya sorter skall staten vidta alla erforderliga åtgärder för attförädlaren eller hans rättsinnehavare skall få skälig ersättning. Skyddstidenregleras i artikel 8. I dess moment 1 anges att den rätt som tiUerkännsförädlaren av en ny sort eller hans rättsinnehavare skall beviljas för enbegränsad tid, att skyddstiden inte får vara under samt att den försådana växtslag som vin, fruktträd och deras grundstammar, skogsträd ochprydnadsträd inte får understiga . Skyddstiden i en unionsstat skallenligt moment 2 räknas från den dag då skyddet meddelades. Enligt moment 3 fårvarje unionsstat anta längre skyddstider och bestämma andra skyddstider förvissa grupper av växter för att ta hänsyn särskilt till de krav som ställs avföreliggande reglering av produktionen och handeln med utsäde och vegetativtmaterial. Att förutsättningar förskydd föreligger skall enUgt artikel 7 fastställas genom ett administrativtprövningsförfarande. Artikel 2 föreskriver att ensamrätten skall ges genom ensärskild skyddsform eller genom patent. Förädlaren eller hans rättsinnehavarefår välja vilken unionsstat han först vill söka skydd i, artikel 11, ochåtnjuter för sökande av skydd i övriga konventionsstater prioritet under entid av 12 månader från den dag då den första ansökningen ingavs, artikel 12.Sistnämnda artikel, moment 4, stadgar att åtgärder som eljest skulle uteslutaskydd, exempelvis att föremålet för ansökan offentliggörs eller utnyttjaskommersiellt, kan företas utan sådan verkan. Artikel10 reglerar i vilka fall ensamrätten skall förklaras ogiltig eller förfallen. Iadministrativt hänseende stadgar konventionen i huvudsak följande. De statersom deltar i konventionen bildar en union. Unionen och dess permanenta organhar sitt säte i , artikel 1. Organen är rådet, bestående av enrepresentant för varje unionsstat, och generalsekretariatet, benämnt byrån förinternationella unionen för skydd av växtförädlingsprodukter; byrån står underschweiziska regeringens överinseende, artiklarna 15 och 16. Byrån, som leds aven generalsekreterare, har att fullgöra alla uppdrag och åligganden som rådetanförtrott den, artikel 23. Unionens utgifter täcks väsentligen genom arsbidragav unionsstaterna; bidragen bestäms av rådet i enlighet med vissa fastställdaprinciper, artiklarna 21 och 26. Isitt arbete använder byrån engelska, franska och tyska språken. Även rådetssammanträden hålls på dessa språk, artikel 28. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 27 Konventionenstår enligt artikel 32 öppen för anslutning för stater som ej undertecknatkonventionen. Förutsättning för anslutning är enligt artikel 30 bl. a. attstaten tillförsäkrar övriga unionsstaters medborgare lämpliga rättsmedel föratt möjliggöra för dem att effektivt försvara de i konventionen upptagna rättigheterna.För att stat skall få tillträda konventionen krävs att ansökan härom godkännsav unionen med fyra femtedelars majoritet av närvarande medlemmar; vidomröstning skall tre fjärdedelar av unionsstaterna vara företrädda, artikel 32. Ifråga om växtförädlingens framtida uppgifter framhåller utredningen att nya ochökade krav kommer att ställas på växtförädlingen inte minst på grund av denekonomiska och tekniska utvecklingen inom jordbruket och livsmedelsindustrin.Det finns många växtodlingsproblem på jordbrukets, trädgårdsnäringens ochskogsnäringens områden som väntar på sin lösning. I vårt land med dess starktskiftande och i flera avseenden specifika klimat samt varierande jordarter kanför övrigt växtodlingsproblemen knappast lösas på annat sätt än undermedverkan av växtförädlingen. Skärpta krav kommer att ställas på sortmaterialeti samband med den omfattande mekanisering som karakteriserar jordbruketsutveckling . Till växtförädlingens arbetsuppgifter hör bl. a.att ytterligare stegra avkastningsförmågan hos våra odlade kulturväxter, attframställa sorter med inbördes skiftande tidighet för att bättre kunnautnyttja den växande maskinparken att kombinera hög avkastning med tidigmognad och att åstadkomma god vinterhärdighet hos övervintrande växtslag.Behovet av kvalitetsförbättringar i skilda hänseenden är enligt utredningenstarkt framträdande. Såsom önskvärt nämns förbättring av bakningskvaliteten hosbrödsäd, av mältningsresistansen hos råg och vete samt av proteinhalten ochproteinets värde hos fodersäd och trindsäd. Angeläget anses också vara att höjaoljehalten och förbättra oljans hållbarhet och näringsfysiologiska värde hosoljeväxterna samt att åstadkomma nya kvalitetsegenskaper hos potatis alltefteranvändningsområden m. m. I fråga om köksväxterna uppställer konservindustrinspeciella krav, som sammanhänger med lämpligheten för djupfrysning och annankonservering. Och eftersom de flesta av de odlade kulturväxterna i större ellermindre utsträckning angrips av sjukdomar och skadedjur undervegetationsperioden och efter skörden ankommer det på växtförädlingen attfortsätta arbetet med att framställa växtsorter som har förmåga motstå angreppfrån parasiter och andra skadegörare. Föratt kunna möta de ständigt stigande kraven på sorter med förbättradeegenskaper och medverka till en fortsatt effektivisering av jordbruket Maj:ts proposition nr 1971 ochträdgårdsnäringen måste, framhåller utredningen, den praktiskt inriktadeväxtförädlingen tillföras ökade ekonomiska resurser. Möjligheterna förförädlingsföretagen att finansiera sin verksamhet genom att ekonomiskt utnyttjasina förädlingsresultat har varit otillräckliga. Verksamheten hardärför i väsentlig grad fått lita till stöd från det allmänna. En viss höjningav statsbidragen har skett men denna har delvis avsett atttäcka kostnaden för bestämda nya arbeten och i övrigt väsentligen blottinneburit att man bibehållit anslagens realvärden. Höjningen avväxtförädlingsavgiften och den följande år genomförda utvidgningen av systemethar avsevärt förstärkt den praktiska växtförädlingens resurser. Systemet äremellertid begränsat till lantbruksväxterna och fortfarande ligger bl. a.köksväxter och plantskolealster utanför. Enligt utredningens mening är detuppenbart att utdelningarna från växtförädlingsfonden med nuvarande avgiftsuttagoch begränsning i fråga om växtslag inte är tillräckliga för att geväxtförädlingen erforderlig ökning i resurserna. Enförstärkning av den praktiska växtförädlingens resurser kan ske genom att manbygger ut växtförädlingsavgiftssystemet, genom att man inför ettprivaträttsligt skyddssystem eller genom att man kombinerar dessa båda system. Enytterligare utväg att lösa växtförädlingens finansieringsproblem är att ökabidragen över statsbudgeten. Eftersom direktiven inte anvisar denna utväg harutredningen inte ansett sig böra närmare undersöka i vad mån en ökning här ärmotiverad och i vilka former den kunde genomföras. Utredningen framhålleremellertid att frågan om växtförädlingens behov av statsbidrag inte kan lämnashelt utanför övervägandena. Frågan härom behandlas i annat sammanhang (avsnitt4.7). Utredningendiskuterar härefter de övriga lösningarna. Lösningenatt utvidga det nuvarande systemet med växtförädlingsavgifter kan enligtutredningen självfallet genomföras med bibehållande av grunddragen avsystemet. Detta system har den fördelen från administrativ synpunkt att sättetför uppbörden av avgiften är enkelt och medger en säker kontroll. Den statligaorganisationen för uppbörd och fördelning av influtna medel har inte någonstörre omfattning och är ej kostsam. För sortinnehavaren har systemet denfördelen, att han inte belastas med några administrationskostnader föravgiften. För konsumenten är det en fördel att avgiften utgår med bestämtbelopp, som i regel blir lika för varje sort. Från teknisk sjmpunkt skulle detej möta större svårigheter att bygga ut systemet till att omfatta alla deväxtarter, beträffande vilka förädlingen kan anses vara i behov av ökatekonomiskt stöd. Avgiften bör också, åtminstone beträffande flertaletväxtarter, kunna fastställas till belopp som ger en expanderandeförädlingsindustri ett verksamt stöd. Utvägenatt införa ett privaträttsligt system för skydd av förädlingsprodukter skulleinnebära att förädlaren ges en ensamrätt att utnyttja sin nya Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 29 produkt.Det blir alltså förädlaren själv som bestämmer på vilka villkor hans produkterskall tillhandahållas allmänheten. Förädlaren fastställer sålunda själv delicensavgifter som utgår. Ett privaträttsligt system medför för det aUmänna denfördelen att staten inte alls behöver befatta sig med frågan om licensavgifterna.Det blir förädlarens ensak att vidta nödiga arrangemang för att utnyttja etthonom tillerkänt rättsskydd. Från organisatorisksynpunkt föreligger inte någon större skillnad mellan de båda systemen. Såvälett offentligrättsligt som ett privaträttslig skydd kräver en statligadministration, som har hand om provningen av nya sorter och som prövar ansökanom intagning i rikssortlistan respektive om rättsskydd för sorten. Den för ettprivaträttsligt system nödvändiga administrationen blir något mera omfattandeän administrationen av ett utvidgat offentligrättsligt system, men olikhetenmellan systemen i detta hänseende bedöms dock inte som stor. Deadministrationskostnader som ett privaträttsligt system medför bör för övrigthelt eller åtminstone till övervägande del kunna tas ut av förädlingsföretagen.Utredningen anser att en jämförelse mellan de båda systemen leder till att defrån administrativ och teknisk synpunkt kan anses likvärdiga. Förinförande av ett privaträttsligt system talar enligt utredningens mening andraskäl. Till en början framhålls att förädlaren i likhet med varje annanupphovsman får anses ha rättsanspråk på att få skydd för resultatet av ettskapande arbete. Han bör enligt utredningens mening i princip inte vara sämre ställdän t. ex. en uppfinnare som genom patent kan skaffa sig ensamrätt till sittarbetsresultat. Med ett privaträttsligt system skulle den orättvisa undanröjassom ligger i att förädlaren med nuvarande regler inte får skälig ersättning fördet välstånd han hjälper till att skapa. Sedan förädlaren marknadsfört en avhonom framställd sort, blir den genast tiUgänglig för allmänt begagnande.Förädlaren förlorar i stort sett kontrollen över förökningen ochmarknadsföringen av sin sort och därmed också möjligheten att ekonomiskttillgodogöra sig utnyttjandet av produkten. Tillförmån för ett privaträttsligt skydd för växtförädlingsprodukter talaremellertid främst det förhållandet att genom att införa ett sådantskulle få möjlighet att ansluta sig till växtförädlarkonventionen. Systemet medväxtförädlingsavgifter, som är av offentligrättslig karaktär, är inte såutformat och kan ej heller med bibehållande av sina huvuddrag utformas så attkonventionens krav tiUgodoses. Ett privaträttsligt skydd här i riket skulledäremot möjliggöra en anslutning. får det anses angeläget att tillträder konventionen. Dennahar redan undertecknats av åtta västeuropeiska länder, och det kan beräknas attflera andra länder tillträder den. Ett tillträde tillkonventionen har till följd att förädlare i ett unionsland har rätt att i annatunionsland åtnjuta samma förmåner i fråga om skyddet för sinaförädlingsprodukter som landets egna medborgare. ]aj:ts proposition nr 1971 anslutningtill konventionen skulle alltså medföra att svenska förädlingsföretag skulle iannat unionsland kunna få det skydd som landets egna förädlare där åtnjuter.Omvänt skulle förädlare i andra unionsländer kunna här i åtnjuta sammarättsskydd för sina produkter som de svenska företagen. Etttillträde till konventionen skulle alltså vara ägnat att främja utbytet mellanSverige och övriga unionsländer av lämpliga, förbättrade sorter avnyttoväxterna och prydnadsväxterna. Redan nu saluförs i ett antalutländska sorter av lantbruks- och köksväxterna.