prop · FU0351 · 1971-12-31 00:00:00 — extra renräkning är mindreverklighelsbetonat. Kostnaden i dagsverken för en renräkning är synnerligenbetydande. Bestämmelserna måste därför konstrueras så, alt tillit kan skänkastill den ordinarie renräkningen. Extra renräkning måste bli myckel sällanförekommande med tanke på de syn- Maj:ts proposition nr 1971 nerligenbetydande kostnader och arbetsinsatser, som en sådan renräkning kräver.Bestämmelserna torde kräva ingående omarbetning. Ordinarie renräkning börföretas och som bekostas av samefonden. Om samernasjälva bekostar renräkning, bör samefonden lämna motsvarande bidrag lillkatastrofskyddel. Andraremissinstanser framhåller alt det bör finnas möjlighet alt i vissa fall räknarenarna med längre tidsmellanrum än elt år. Ilikhet med de sakkunniga anser jag övervägande skäl tala för att som huvudregelföreskriva att renarna skall räknas . I själva verket torde en sådanföreskrift vara av avgörande betydelse för en rationell renskötsel. I 66 §upptas därför som huvudregel alt renräkning skall ske men alllantbruksnämnden skall kunna medge avsteg härifrån. Jag är väl medveten om atlen sådan ordning till en början kommer alt skapa vissa problem i de byar därrenarnas tamhetsgrad är låg eller där inblandningen av främmande renar är stor.På bör det emellertid vara möjligt att få renhjordarna i sådantskick alt det går alt genomföra fullständiga årliga renräkningar. Extra renräkning bör somSSR framhåller komma i fråga endast i extraordinära fall med hänsyn till dekostnader och svårigheter som del innebär all genomföra en tillförlitligrenräkning. Beaktas bör också att räkning för alt vara tillförlitlig helst börske i byar som gränsar till varandra. Renar i en by uppehåller sigofta på gränsen till eller inom grannbyns område. Alt helt slopa möjlighetenlill extra renräkning vore dock atl gå för långt. Enligt min mening bör krävasdels att renägare i samebyn gör sannolikt all ordinarie renräkning inle ärrättvisande dels atl kostnaderna för extra renräkning slår i något så närrimligt förhållande lill den betydelse det kan ha för renägaren atl rättelsekommer till slånd. Frågan om extra renräkning bör prövas av lantbruksnämnden. Alt ålägga enskildrenägare alt betala alla kostnader för en extra renräkning vars resultat inlei någon större mån avviker från dén ordinarie renräkningen skulle enligt minmening också föra för långt och antagligen leda till atl enskild renägare avekonomiska skäl avhöll sig från att påkalla sådan. I stället bör enligt minmening kostnaderna fördelas mellan renägaren och samebyn efler vadlantbruksnämnden finner skäligt. Visar del sig att den ordinarie räkningen varithelt missvisande, bör byn ensam stå för kostnaderna. Sättetför renräkningens utförande eller omfattning bör inte bindas genombestämmelser i lag. Samebyarna själva bör få bestämma härom. Det kan dock varalämpligt alt det finns tillgång till anvisningar härom som kan tjäna tillledning för byarna. Föreligger behov av anvisningar kan lanlbruksstyrelsenlämpligen meddela sådana. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 187 68och 69 §§ Paragraferna, som motsvarar 4 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag, innehållerbestämmelser om renlängd. Bestämmelsernaom renlängd finns i 19 § renbeleslagen. Vid sammanträde inför förstekonsulenten hos länets lappväsende upprättas för varje lappby en längd,som upptar envar som driver renskötsel inom byn eller som där har renar i vårdhos annan. För värj e ägare antecknas det antal renar han har. Längdenupprättas med ledning av samernas uppgifter eller, om de inte är ense, efterbestämmande av byns ordningsman ensam eller eventuellt tillsammans med tvåsärskilt utsedda samer. Renlängden, som skall bestyrkas av ordningsmannen ochtvå samer, har därefter vitsord, när samernas rättigheter och skyldigheterbestäms efter antalet renar. Presumtionen för längdens riktighet kanemellertid brytas antingen genom att det styrks atl renanlalet efter längdensupprättande väsentligen förändrats genom olycksfall eller av annan tillfälliganledning eller genom att del vid tillfällig renräkning enligt 20 § 2 mom.renbeteslagen visar sig alt längden är felaktig. Deändrade föreskrifter om renräkning som jag föreslagit i 66 § medför att denuvarande reglerna om renlängd bör omarbetas. Genom att ordinarie renräkning iframliden avses i princip skola ske kan längden upprättas i anslulningtill renräkningen och på grundval av uppgifter som då kommer fram. Någotsammanträde inför myndighet behövs inle längre utan längden blir alt betraktasom en privat handling. I 68§ första stycket har angetts att renlängden skall upprättas på grundval av deårliga renräkningarna. Vidare föreskrivs alt fel i längden som påvisats vidextra renräkning genast skall rättas. Andrastycket innehåller bestämmelser om renlängdens innehåll. Skyldigheten alträkna renarna omfattar endast det sammanlagda renanlalet i byn, inte varjeägares reninnehav. Det är det sammanlagda renantalet som har egentlig betydelseför tredje man. Uppdelningen av byns renar mellan de olika ägarna ärhuvudsakligen av intresse för dem själva, eftersom en exakt uppdelningunderlättar kostnadsfördelningen och rösträttsberäkningen samt minskar riskenför tvister inom byn. Del är därför tillrådligt att renräkningen, om det ärpraktiskt genomförbart, omfattar även de enskilda ägarnas reninnehav. Om dettamöter stora svårigheter, bör det slå samebyn fritt atl nöja sig med denobligatoriska räkningen av byns sammanlagda antal djur. Uppdelningen mellanägarna får i så fall ske genom uppskattning. 188 KungL Maj:ts proposition nr 1971 IIredje stycket har tagits in en bestämmelse om atl renlängd skall fastställaspå bystämma. 69§ innehåller regler om renlängdens rättsverkningar. Någon ändring i nuvaranderegler om atl renlängd i princip skall äga vitsord anser jag inle erforderlig.Längdens trovärdighet behöver inte förminskas av att den i fortsättningen ärall anse som en privat handling. Tvärtom medför bestämmelsen om att längdenskall upprättas direkt på grundval av renräkningen atl man bör kunna sältastörre tilltro till dess innehåll än vad nu är fallet. Bestämmelserna ompresumtionens brytande har behållits i sak oförändrade. Det finns alltsåmöjlighet att på enklare sätt än genom extra renräkning visa alt renantaletförändrats sedan renlängden upprättades. Paragrafenhandlar om s. k. främmande renar. Den motsvarar 4 kap. 4 och 5 §§ i desakkunnigas förslag. Ett av de störstaproblemen för den moderna, s. k. exlensiva renskölseln är den rikligaförekomsten av främmande renar, dvs. renar som uppehåller sig utanför den egnalappbyns betesmarker. Så länge renarna befinner sig utom ägarnas räckhåll kanmärkning av kalvarna inle ske och renarnas tamhetsgrad minskar med liden så attde till slut blir mer eller mindre förvildade. Också för den by inom varsbetesområde strövrenarna uppehåller sig medför de svåra problem genom att detär på betesmarkerna, försvårar hopsamlingen av byns egna renar och lätt drardem med sig på nya ströv-ningar. För alt komma till rätta med de problem som defrämmande renarna ger upphov till fordras atl renarna inom områden, där sådanarenar förekommer, ofta samlas ihop och atl de främmande renarna skiljs ul.Frågan om sådan utskiljning berör inte bara den sameby där renarna uppehållersig ulan också de samebyar dit renarna egentligen hör. I70 § ges bestämmelser som ålägger värdbyn, dvs. den by inom vars betesområdede främmande renarna uppehåller sig, skyldighet atl ordna med utskiljning avfrämmande renar . Naturligtvis måste den by till vilkenrenarna bör (hemby) ges möjlighet alt ta hand om sina renar. Underrättelse omlid och plats för en planerad skiljning bör därför lämnas till sådanbys styrelse. åläggs skyldighet alt avdela erforderlig arbetspersonal förskiljningen och för alt återföra renarna. Iandra stycket ges regler för det fall att de främmande renarnas hemby uteblirfrån en skiljning trots underrättelse enligt första stycket. För alt kunnakomma till rätta med de problem som de främmande renarna ger upphov till börvärdbyn ges långtgående befogenhet att förfoga över renarna. I första hand börvärdbyn ha rätt att vidta erforderliga åtgärder för att återföra renarna tillhembyns betesområde. I många fall, särskilt när det är fråga om renar som vidvårflyttning lämnats kvar på vinlerbeleslanden, är det dock i praktikenomöjligt all ordna med etl återförande. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 189 dåvara berättigad att slakta renarna och försälja dem för ägarnas räkning.Slakträlten bör givetvis utövas med omdöme. Grannbyar mellan vilka ströv-ningav renar ål vartdera hållet brukar ske bör givelvis föra hem sina renarså att någon slakt inle behöver ske. Itredje stycket anges att värdbyn har räll till ersältning för de kostnader sombyn får vidkännas för att återföra renarna resp. för att slakta och sälja dem.Ersättningen bör motsvara värdbyns kostnader för nödigt arbete med renarnasamt gottgörelse för utlägg, exempelvis för resor. Hur stor del av kostnadernaför renarnas hopsamlande som skall kunna las ul av hembyarna måste bli beroendeav omständigheterna i varje särskilt fall. Ofta medför samlingen nytta ocksåför värdbyn. Det har ansetts lämpligt att i lagrummet också erinra ommöjligheten alt ingå avtal i dessa frågor. Det kan ofta vara praktiskt atl t.ex. ha normer för beräkning av ersättningsbeloppens storlek, överenskomna iförväg för att minska risken för tvister mellan byar. Paragrafen,som behandlar strövrensfrågan, saknar motsvarighet i de sakkunnigas förslag. I40 § renbeteslagen föreskrivs att, om det finns förvildade renar i viss trakt,det ankommer på alt förordna om renarnas dödande och att meddelade föreskrifter som behövs för ändamålet. I lagen om renmärken (13 § tredjestycket) föreskrivs att om ren med ogiltigt märke anträffas, kanförordna atl renen skall slaktas eller säljas för ägarens räkning. Kostnadenför renens omhändertagande, slakt och försäljning skall gäldas urköpeskillingen. I samband med renarnasflyttningar vållas ofta svårigheter både för den bofasta befolkningen och förrenskölseln i de områden som passeras vid flyttningarna. Av markägare i trakterdär renskötsel är tillåten endasl har framförtsupprepade klagomål över att renar i stort antal förekommer där även ,beroende på dels att renar vid vårflyttningen lämnas kvar på vinterbeleslanden,dels alt renar strövar tillbaka mot kustlandet. Frånskogsrenskötselns företrädare har påtalats all renar som hör lill fjällappbyaruppehåller sig inom skogslappbyarnas betesområden i långt större utsträckningän vad som enligt skogssamernas uppfattning följer av all flyttningen får skegenom dessa områden. De klagomål som framförts mot sättet för flyttningarnasgenomförande lorde inte vara ulan fog. Flyttningarna sker numera på inånga hållulan att renarna hålls i ordentligt bevakade flockar. I många fall brister deti kontrollen över att renar inte lämnas kvar på vinterbetes-landen. 190 KungL Maj:ts proposition nr 1971 I 65§ har jag föreslagit vissa allmänna bestämmelser om renarnas bevakning och omflyttning av renarna. Elt flertal remissinstanser anser att bestämmelserna börkompletteras med föreskrifter som gör det möjligt att slakta renar somuppehåller sig utanför renskötselområdet eller på område där renskötsel då inteär tillåten för den händelse samerna försummar att ta hand om dessa renar. Jagdelar dessa remissinstansers uppfattning. Bestämmelserna har lagils in i dennaparagraf. I paragrafens första stycke ges befogenhet att påframställning av lantbruksnämnd eller markägare som lider skada eller olägenhetav någon betydelse genom renarna förordna att renar som anträffas utanförrenskötselområdel eller inom område där renskötsel då inle är tillåten skallslaktas och säljas. Första styckel avser närmast förvildade renar, renar som äromärkta eller försedda med ogiltigt märke. Är det känt till vilken samebyrenarna hör, bör byn självfallet anmanas alt la.hand om sina renar. Endasl omsamebyn underlåter atl inom skälig tid efter anmaning la hand om renarna börförordnande om tvångsslakl av sådana renar kunna meddelas. Andra stycket harutformats i överensstämmelse härmed. Paragrafenstredje stycke innehåller regler om vem del behållna värdet av renar somförsålts tillfaller. 72 §Paragrafen svarar mol 4 kap. 7 § i de sakkunnigas förslag och innehållerbestämmelser om åtgärder vid bristfällig renskötsel. Renbeleslagensregler om myndighetsingripande för att få rättelse till slånd när renskölselnär bristfällig ger möjlighet både alt inskrida mot enskilda försumliganäringsutövare och alt tillgripa mer generellt verkande åtgärder. Enligt 26 §andra stycket renbeleslagen kan en same som ådagalägger försumlighet irenskölseln så alt därigenom orsakas skada eller annan olägenhet tilldelas varningav . I svårare fall eller om varningen inle leder lill rättelsekan föreskriva lämpliga åtgärder för atl åstadkomma bättrebevakning av renarna. kan också förordna all renarna skallöverlämnas till annan renskötande same för vård eller föreskriva alt renantaletskall minskas genom försäljning. För atl framtvinga verkställighet avföreskriven åtgärd kan bl. a. förelägga och utdöma vite. Som ellyttersta korreklionsmedel kan en försumlig näringsidkare, som är uppenbartolämplig atl sköta renar, förklaras förlustig rätlen alt vidare vararenskötare. De generella bestämmelserna i renbeteslagen om åtgärder för altmotverka brister i renskötseln tar bl. a. sikte på alt åstadkomma en minskningav renanlalet inom lappby (39 §). Reglerna om minskning av renanlalet skalltillämpas, om inom en lappby renantalet är så stort att betet kan befaras bliotillräckligt Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 191 ellerskada eller andra ölägenheter förorsakas eller svårigheter annorledes yppas förrenskölselns ändamålsenliga drivande inom byn. kan då, eftersamernas hörande, vidta olika åtgärder för all minska renantalet, nämligenantingen avlägsna skölesrenar som tillhör andra än renskötselberättigade,hänvisa en eller flera av byns samer till annan lappby eller minska renantaletgenom nedslaklning, försäljning e. d. Rennäringenslönsamhet på är i myckel hög grad beroende av atl renarna hållsunder kontroll, så att kalvmärkningen, avelsarbetet och slakluttagen kan skerationellt och planmässigt. En av de viktigaste faktorerna i detta sammanhangär det sammanlagda renanlalet i byn. Om delta blir högre än betesmarkerna ilängden tål, är del stor risk för all renskölseln desorganiseras. Risk förallvarliga störningar finns även vid måttligt renantal, t. ex. på grund avdålig bevakning av renarna eller oordning vid flyttningarna. Huvudsyftet med förslagetom lappbyarnas omorganisation till samebyar är alt skapa ökade förutsättningarför en välordnad renskötsel genom att ge samebyns ledning sådana befogenheteratl den vid behov kan få lill stånd en rationell rendrifl, även om minoriteteni byn skulle ställa sig passiv eller t. o. m. ogillande till planläggningen. Enföljd av denna satsning på byns ledning är enligt de sakkunniga att denuvarande bestämmelserna om inskridande mol enskilda näringsutövare (26 §renbeteslagen) blir överflödiga. I lagen bör dock finnas regler för deundantagsfall då på grund av passivitet eller otillräcklig kompelens eller avannan anledning renskötseln är bristfällig. Etl sådant missförhållande kannämligen, om det inle rättas , medföra myckel stora skador och förlusterbåde för byns egna medlemmar och för utomstående, exempelvis markägare ochangränsande samebyar. Enligt de sakkunniga skulle det inte stå i godöverensstämmelse med den självständiga ställning som samebyarna avses få iförhållande bl. a. till administrationen att behålla nu gällande befogenheterlill direkta myndig-helsingripanden. I stället föreslår de sakkunniga enkombination av de åtgärder som enligt den numera upphävda lagen (1947: 288) omuppsikt å jordbruk skulle företas vid vanhävd samt den i lagen om %åssagemensamhelsanläggningar upptagna anordningen all syssloman kan förordnas allöverta förvaltningen. Sålunda föreslås efler förebild i 5 § uppsiklslagen all lantbruksnämnden, sedan renskölseln i viss sameby konstaterats varabristfällig, skall söka att med byn träffa skriflhg överenskommelse, varigenombyn ålar sig atl inom viss lid vidta erforderliga åtgärder för atl avhjälpabristerna. Åtgärderna kan avse exempelvis all genom ökad utslaktning nedbringabyns renantal till fastställt maximianlal eller övergång till förbättradordning vid flyttningarna. Om försöket inte leder lill avsett resultat, varesig därför att överenskommelse inte kan träffas eller därför all byn Maj:ts proposition nr 1971 underlåteralt uppfylla sina åtaganden, bör lantbruksnämnden fullfölja ärendet genoin attanmäla förhållandet till (jfr 6 § uppsiktslagen). I fråga omlänsstyrelsens befattning med ärendet bör däremot enligt de sakkunniga andraregler införas än de som tillämpades i uppsiktslagen (7 §). Enligt denna lagskulle de nödiga åtgärderna mol vanhävd föreskrivas av själv,som därvid ägde förelägga \ile. För renskötselns förhållanden är det enligt desakkunniga lämpligare att, som skett i 33 § andra stycket lagen om vissagemensamhelsanläggningar, överlämna lill en av utsedd sysslomanatl både besluta om vilka åtgärder som behöver vidtas och se till atl de blirutförda. De sakkunniga föreslår därför befogenhet för altförordna syssloman att omhänderta renskölseln inom betesområdet och förvaltabyns övriga ekonomiska angelägenheter intill dess bristerna blivit avhjälpta. I fråga omförutsättningarna för lantbruksnämndens ingripande mot bristfällig renskötselföreslår de sakkunniga en medelväg mellan de ståndpunkter som uppsiklslagenoch lagen om vissa gemensamhelsanläggningar intar. Enligt den förra lagen (4 §)kan ingripande ske på lantbruksnämndens eget initiativ. Enligt lagen om vissagemensamhelsanläggningar (33 § andra stycket) kan ingripande ske endast påbegäran av fastighetsägare, dvs. delägare i gemensamhetsanläggningen. Desakkunniga anser det varken nödvändigt eller lämpligt att införa initiativrätt och därmed även tillsynsplikt - för lantbruksnämnden, vars möjligheter tillförtroendefullt samarbete med samebyarna därigenom skulle sättas i fara. Åandra sidan kan inte bara samebyns egna medlemmar utan också tredje man, såsommarkägare, angränsande samebyar och byns borgenärer, ha etl väsentligt intresseav alt få en bristfällig renskötsel sanerad. På grund härav föreslås attbehörighet att påkalla ingripande av lantbruksnämnden skall tillkomma såvälmedlem av samebyn som annan vars rätt är beroende av renskötseln inom bynsbetesområde. De sakkunniga framhåller alt det otvivelaktigt är en myckelradikal åtgärd som tillgrips, när en syssloman förordnas. Avsikten är alt hanskall överta huvuddelen av både bystämmans och styrelsens befogenheter och hanfår således bl. a. rätt, atl uldebitera erforderligt förskott av derenskötande medlemmarna och alt slutligt fördela samebyns utgifler. Det blirockså sysslomannen som har att leda renskötseln inom byns betesområde ochanställa erforderlig arbetskraft. Sysslomannens ställning blir därigenomnärmast jämförlig med en konkursförvaltares. Dåsyssloman övertar bystämmans och styrelsens funktioner, bör det finnasmöjlighet för byns medlemmar alt överklaga hans avgöranden hos länsstyrelsen.Av särskild vikt är enligt de sakkunniga all en överprövning kan komma tillslånd i bidragsdebiteringsfrågorna. Klagorätten bör dock inte vara begränsadtill dessa frågor, även om den av tidsskäl kanske inte får så stor betydelse iandra fall. För alt sysslomannens förvaltning skall bli effektiv måstenämligen hans beslut kunna verkställas , om inte länsstyrelsenförordnar om inhibilion. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 193 Sysslomannenbör givetvis få ersättning för sitt arbete. Arvodet bör betalas av byn ochbestämmas av . De sakkunniga påpekar att förslagel i denna delöverensstämmer i sak med motsvarande bestämmelse i lagen om vissagemensamhelsanläggningar (33 § tredje stycket). Arvodes-kostnaden utgör engemensam utgift för samebyn, som fördelas mellan byns samtliga renskötandemedlemmar i förhållande till deras reninnehav. Desakkunnigas förslag har godtagits av remissinstanserna och föranleder ingaerinringar från min sida. Som yttersta utväg för atl få renskölseln sanerad böralltså finnas möjlighet att tillgripa tvångsförvaltning genom syssloman.Syssloman behöver inte vara av samisk härkomst. En sådan ordning börsjälvfallet anlitas endasl då det visar sig omöjligt för lantbruksnämnden allgenom förhandlingar med samebyn vinna rättelse. SSRhar anmärkt atl sysslomannens befogenheter utformats onödigt vittgående. Jagdelar de sakkunnigas uppfattning att alla frågor som antingen rör renskölselneller som annars kan föranleda utgift för byn skall tillhöra sysslomannensbehörighetsområde. I fråga om angelägenheter av annat slag, t. ex. alt bevakabymedlemmarnas intressen i upplåtelsefrågor, bör byns vanliga organ fortsättaall fungera. Påförslag av de sakkunniga har under denna rubrik lagils in bestämmelserna ilagen (1960: 144) om renmärken. Gällande bestämmelser har därvid behållits ihuvudsak oförändrade. Det kan, som de sakkunniga framhåller, från olikasynpunkter vara lämpligt atl i ell lagverk sammanföra de särregler röranderennäringen som skall beslutas av Kungl. Maj:l och gemensamt. 73§ Paragrafen motsvarar 1 § renmärkeslagen. 74§ Första stycket motsvarar 3 § renmärkeslagen. Andra stycket motsvarar 2 §renmärkeslagen. Förstastyckel motsvarar 4 § första stycket renmärkeslagen. Medhänsyn till att sameby bör kunna äga renar, t. ex. avelstjurar, har i andrastycket sameby tagits in bland dem som skall kunna få renmärke registrerat försig. Tredjestycket motsvarar 4 § andra stycket renmärkeslagen. 7 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 7679§§ Paragraferna ersätter 58 §§ renmärkeslagen. Paragrafenmotsvarar 9 § renmärkeslagen. På förslag av de sakkunniga, vilket förslaggodtagils av remissinstanserna, har frågan om prövningen av fall avförväxlingsbar likhet mellan renmärken flyttats över från domstol tillregislreringsmyndighelen, dvs. Paragrafenmotsvarar 10 § renmärkeslagen. En smärre saklig ändring har gjorts lill följdav alt ordningsmannainstitulionen (se 13 § renbeleslagen) föreslås bliavskaffad. Ordningsmannens nuvarande uppgifter med renmärkningen har flyttatsöver på samebyns styrelse. 82 § Paragrafen ersätter 11 § renmärkeslagen. Paragrafensförsta stycke motsvarar 12 § första styckel renmärkeslagen. Eftersomordningsmannainstitulionen föreslås bli avskaffad, har ordningsmannens uppgiftatl i vissa fall närvara vid kalvmärkning flyttals över på den som samebysstyrelse utser. Paragrafensandra stycke saknar motsvarighet i renmärkeslagen. Del har införts på förslagav de sakkunniga som anser atl huvudregeln i första stycket bör uppmjukas meden bestämmelse som öppnar möjlighet för den som efter utgången av april kanvisa all han är ägare lill omärkl fjolårskalv alt märka kalven. Alt delankommer på samebys styrelse alt avgöra huruvida sådan senare märkning skallfå ske eller inle hänger samman med bestämmelsen i 84 § första stycket allomärkt fjolårskalv annars skall försäljas för samebyns räkning. Att i enlighetmed de sakkunnigas förslag låta domstol pröva frågan huruvida sådan senaremärkning skall få ske har inle ansetts lämpligl. Paragrafenmotsvarar 13 § första och andra styckena renmärkeslagen. Vissa jämkningar hargjorts bl. a. med hänsyn lill den nya bestämmelsen i 83 § andra stycket. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 195 8589§§ Paragraferna motsvarar 7 kap. 13 §§ i de sakkunnigas förslag. Gällanderätt m. m. Enligt57 § renbeleslagen kan lämna särskilt tillstånd lillskogsrenskölsel på sådana trakter i utanför lappmarkerna därrenskötsel av ålder förekommer . Innebörden av elt sådanttillstånd är främst att renskötsel får drivas året runt inom området, trots altenligt reglerna i 3 § renbeleslagen skogsrenskölsel utom lappmarkerna iallmänhet är tillåten endasl oktoberapril.