prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — I motiven lill förslagel omdispens när del med hänsyn lill särskUda omständigheter föreligger synnerligaskäl för prövning i HD anger kommittén emellertid den situationen, allprövningen i HD av visst mål kan förutsättas ha betydelse för avgöranden iandra mål. Del är alltså fråga om sädana fall där f. n. intressedispens kan meddelas.Givetvis kan omständigheterna i dessa fall vara sådana atl skäl finns förprejudikaldispens. 1 den mån prejudikatinlresse inle föreligger är detemellertid enligt min mening tillräckligt all hovrättens avgörande får bUdautgångspunkt för bedömningen av andra likartade mål. Som framgår av vad jag nuhar anfört bör enligt min mening utrymmet för prövningstillstånd vid sidan avprejudikaldispensen vara ytterst begränsat. De fall som kan komma ifråga ärresningsfallen och därmed jämförbara myckel sällsynta situationer. Om det överklagadeavgörandet kan göras till föremål för resning eller undanröjas på grund avdomvilla sedan det vunnit laga kraft, bör HD kunna pröva målet också underliden närmast efter det domen meddelats. För en sådan ordning talar inle minstpraktiska skäl. Det skulle i dessa fall innebär en onödig omgång all förstavvakta fullföljdstidens utgång och därefter söka resning. Del är här fråga omde ytterst sällsynta fall då avgörandet kan ha påverkats av brottsligtförfarande av domare eller annan som har deltagit i rättegången, då skriftligabevis varit förfalskade eUer då en i målet hörd person har avgetl falsk utsagaoch Prop.1971: 45 91 dettakan ha medverkat lill utgången, då det kommit fram nya omständigheter ellerbevis som sannolikt skuUe ha lett till annan utgång, om de åberopats i målet,eller då rättstillämpning som ligger lill grand för domen uppenbart strider mollag. Sistnämnda grund omfattar inle bara det fallet alt domen genom förbiseendeeller misstag kommit alt få ett innehåll som uppenbart strider mot lag. Dengäller också då domstolen i annat fall klart misstolkat en lagbestämmelse. PrövningsliUstånd börkunna medges i den utsträckning som de extraordinära rättsmedlen kantillämpas. Den närmare innebörd som resnings-och domvillogmnderna i praxisgetts bör vara vägledande också inom den ordinära fullföljdens ram. med resnings- ochdomvUlofallen närbesläktat fall är när del överklagade avgörandet kommit tillpå grund av grovt förbiseende eller grovt misstag. Delta fall har särskiltuppmärksammals i del remitterade förslagel lill lag om allmännaförvaltningsdomstolar. Också när del gäller de allmänna domstolarna bör detenligt min mening vara tillåtet för den högsta instansen all i sådana fall gåin i sakprövning, även om del inle gäller någon prejudikalfråga. Del är härfråga om sådana fall då grovt förbiseende eller misstag förekommit med avseendepå sakmaterialet. Processuella fel däremot beaktas emellertid endasl i den månde utgör domvillogmnd. Som exempel kan nämnas att en för utgången i etl expropriationsmålavgörande räkneoperation blivit felaktig. I kravet på all förbiseendet ellermisstaget skall vara grovt ligger atl del skall ha i väsentlig grad påverkatutgången. Förbiseende och misslag av angivet slag får förutsättas varautomordentiigt sällsynta. Man kan dock inte helt bortse ifrån alt sådana grovaförbiseenden och misslag kan inträffa. Om delta har skett och del har lett lillatt part exempelvis gått miste om ett betydande belopp, vore delotillfredsställande om han endast vore hänvisad lill all åberopa brottsligtförfarande som avses i 58 kap. 1 § 1 för atl få rättelse. Vid sidan av de nu nämndafallen kan del finnas andra undantagssi-luationer, där skälen för alt tillåtasakprövning i HD kan anses vara lika starka. sådant fall är då denrätlstiUämpning som ligger lill grund för elt överklagat avgörande uppenbartstrider mol lagtolkning eller rättsgrundsats som förut anlagils av HD. Som jagtidigare har framhållit kan prejudikatdispens meddelas, om det från allmänsynpunkt är av vikt all ytterligare befästa praxis i visst hänseende. Saknasprejudikalskäl, bör emellertid dispens i vissa fall ändå kunna meddelas. Omden lagtolkning eller rättsgrundsats klaganden åberopar är klart och entydigtfastlagd genom tidigare praxis, vore det enligt min mening konstlat altbehandla fuUföljdsfrågan på annat sätt än då rättstillämpningen uppenbartstrider mot lag. Prövningstillstånd bör dock inle komma i fråga i andra fall ändå avgörandet är uppenbart rällsslridigl. 1971: 45 92 tetsom tUlämpas vid prövning av ansökan om resning på den grund alt avgörandetuppenbart strider mol lag bör iakttas i nu angivna fall. Enannan situation av extraordinär natur då dispens bör kunna meddelas oberoendeav prejudikalinlresset är då ell stort antal likartade mål fullföljslill HD men prejudikalinlresset endasl motiverar alt ett eller några få gesdispens. I della fall föreligger ju samma prejudikatfråga i samtliga mål. Detär tillfälligheter som avgör vUket mål som tas upp. Starka rättvisekrav talar iell sådant läge för att, om prejudikaldispensen leder till ändring, samtiigaavgöranden kan ändras av HD. Utöverde nu angivna fallen kan del länkas förhåUanden av samma extraordinära natur.Det är emellertid uppenbart alt fall av här angiven art är sällsynta. Det ärenligt min mening av stor betydelse för all syftet med reformen skall uppnåsatl ifrågavarande dispensgrand ges en sådan utformning all del för parternaklart framgår alt möjligheterna till dispens på denna grund är begränsade tillsäUsynta undantagsfall. Med hänsyn härlUl bör i bestämmelsen anges attprövningstillstånd får meddelas endasl om det föreligger synnerliga skäl till prövning.I lagtexten bör som exempel på synnerliga skäl anges resnings- ochdomvillofallen samt de fall då grovt förbiseende eller misstag föreligger. Detsagda innebär all samma laglekniska lösning bör väljas som i det remitteradeförslaget lUl lag om allmänna förvaltningsdomstolar. n. erfordras prövningstillstånd endast när målet eller ärendetanhängiggjorts vid underrätten. Bestämmelserna om prövningstillstånd gällerinle heUer i framliden lalan som förs av RÅ, JK eller JO i mål om aUmänl åtal. Vadjag nu föreslagit i fråga om fullföljd lill HD bör ses mol bakgmnd av denstora betydelse som jag tillmäter HD:s prejudikatbildande verksamhet. Reformenkan som JO framhållit i sitt remissyttrande ge anledning alt överväga enändring av nuvarande principer i fråga om prejudikats bindande verkan. Fråganlorde emellertid inte vara av någon större praktisk betydelse. Del finnsuppenbarligen inle någon anledning anta annat än atl domstolarna i sinrättstillämpning också i fortsättningen kommer atl följa de i HD:s praxisanvisade lösningarna. Enligtlagen (1946:879) om högsta domstolens sammansättning och tjänstgöring utgörs HDav 24 justitieråd, varav tre tas i anspråk för tjänstgöring i lagrådet. I denmån del behövs på grund av justitieråds tjänstgöring på extra avdelning avlagrådet får antalet justitieråd ökas lill högst 27. HD är för den dömandeverksamheten tre avdelningar med vardera sju ledamöter. Domstolskommiltén haranfört alt del, även om det är svårt att med säkerhet bedöma vUken minskning avHD:s arbete som kommiltéförslaget i sin helhet leder lill, bör kunna antas allförslaget med den restriktiva tiUämpning som kommittén föratsätter, åtminstoneefter en övergångstid skall på sådant sätt lätta arbetsbelastningen att antaletjustitieråd kan inte oväsentligt nedbringas. Det får enligt kom- 1971: 45 93 mittenbero av erfarenheterna efter förslagels omsättning i praktiken i vilkenomfattning detla kan ske. Dei departementsförslaget upptagna fullföljdsreglema innebär en kraftig begränsningav möjligheterna atl få lill slånd en prövning i HD. Del är givelvis vanskligtalt nu ange hur dessa bestämmelser kommer att återverka påfullföljdsfrekvensen. Enligt min mening är det dock befogal all vid enbedömning på ulgå från en betydande nedgång i HD:s arbetsbörda pågrund av de ändrade fuUföljdsreglerna. Ledamolsanlalet bör därför i framlidenkunna nedbringas väsentligt. Man bör kunna räkna med all antalet ledamöter fördömande verksamheten skall kunna nedbringas lill två tredjedelar av delnuvarande antalet. Vidberäkningen av ledamolsanlalet får också beaktas tjänstgöringen i lagrådet. Medhänsyn till den ovisshet som föreligger vid bedömningen av målfrekvensen i HDoch med beaktande av intresset alt ålderssammansättningen i HD är lämplig börlagen tUls vidare inrymma en viss marginal i fråga om antalet ledamöter. Enbestämmelse som innebär all antalet justitieråd skall vara högst 22 är därförenligt min mening den lämpligaste lösningen. Utvecklingen kan dock inte nu medsäkerhet bedömas. Övergångsbestämmelsen bör därför innebära all nya ledamöterfår utses även innan antalet ledamöter nedgått lill 22, om särskilda skälföreligger. Antaletavdelningar tas inle upp i delta sammanhang ulan först i samband med denutredning om som jag förut berört. Denföreslagna reformen av reglerna om fullföljd till HD innebär som jag tidigarehar anfört alt parterna i praktiken får åtnöjas med en prövning i tvåinstanser. Jag har också anfört atl en sådan ordning får anses godtagbar frånrättssäkerhetssynpunkt med nuvarande rättegångsordning och organisation avtingsrätterna och hovrätterna. Frågan om hovrätternas organisation kommer somjag har nämnt all uppmärksammas i det fortsalla reformarbetet rörandede allmänna domslolama. I eltavseende bör emellertid redan nu övervägas en organisatorisk förändring. Denuvarande bestämmelserna i arbetsordningen för rikets hovrätter innehåller bl.a. all hovrätts avdelning skall ha sådan sammansättning alt av ledamöternaminst fyra, eller på fyrmansavdelning minst tre, är ordinarie domare ellerassessor. Vid förfall för sådan ledamot får dock avdelning för kortare lid änen månad ha annan sammansättning. Domstolskommilténhar konstaterat alt icke-ordinarie domare f. n. i alltför stor ulsttäckningingår i sammansättningen i hovrätt. Konunit-lén anser det böra krävas alt minsttvå av ledamöterna är ordinarie och att av de övriga den ene bör vara antingenordinarie domare eller assessor. Mer än en fiskalsadjunkt bör aldrig ingå isammansättningen. 1971: 45 94 derremissbehandlingen har kommilléns förslag allmänt tiUslyrkts. Några hovrätterhar dock ansett alt det uppställda kravet inle kan upprätlhåUas med nuvarandepersonalsituation. Inomjustitiedepartementet har gjorts en undersökning beträffande hovrätlsavdelningarnassammansättning . Undersökningen visar alt av 1 162 avgjordamål hade 490 avgjorts med minst tre ordinarie domare, 1 075 med två eller fleraordinarie domare och 87 med endasl en ordinarie domare. Enligt min mening i fortsättningen inle annat än i rena undantagsfall godtas all målen ihovrätt avgörs i en sammansättning med endast en ordinarie domare. Jag avserdärför all la upp frågan om sådan ändring av arbetsordningen för hovrätterna atlsammansättning med endasl en ordinarie domare skall förutsätta medgivande avpresidenten i varje särskUt fall. Jagövergår nu till all behandla de övriga ändringsförslag som kommittén fört frami anslutning till den föreslagna ändringen av 54 kap. 10 § RB. Prövningstillståndskall i framliden förutsätta atl vissa, i lagen särskilt angivna dispensskälföreligger. Del räcker inle som all del finns anledning över huvud taget atländra domen. Del kan enligt min mening inle anses vara för strängt mol enklagande som anser sådana särskilda omständigheter föreligga all HD böröverpröva domen, atl kräva av honom alt han närmare anger vilka omständigheterhan åberopar till slöd för sin fullföljd. En sådan precisering underlättar ihög grad för HD all snabbi nå etl avgörande i tillståndsfrågan ochföredragningen kan i stort sett begränsas till de förhållanden som förts fram iansökningen. Ävenom klaganden bör ange de omständigheter som han åberopar för prövningslUlslåndbör HD inte under alla omständigheter vara bunden av de skäl klaganden anfört.HD skall sålunda alllid beakta om i målet förekommit rättegångsfel av den art, atldet bör medföra undanröjande av hovrättens dom. HD skall vidare självmantpröva om skäl föreligger för prejudikaldispens. I brottmål och indisposilivatvistemål slår del vidare HD fritt all bevilja dispens, om det vid prövningenupptäcks att annan dispensgrund föreligger än den som klaganden har åberopat.Någon skyldighet all efterforska om exempelvis resningsskäl föreligger, närsådant inte åberopats, bör däremot inle finnas. På grund av del anförda kaninte generellt föreskrivas påföljd för underlåtenhet att ange dispensgrund. Medhänsyn härtill bör det inle heUer föreskrivas en ovillkorlig skyldighet atlange dispensgrund. Del ligger i partens eget intresse atl tydligt ange deomständigheter som motiverar dispens. Om Waganden försummar all föra fram någonsådan grund, löper han risk all inle få prövningslUlslånd. Somhar nämnts tidigare inskränks f. n. parts möjlighet all få ändringsdispenseller allmän dispens av de s. k. revisibUisreglerna i 54 kap. 12 § RB. I mål avförmögenhelsrätlslig art föratsatts för sådan dispens alt 1971: 45 95 värdetav vad parten tappat i hovrätten uppgår lill . I brottmål gällerolika regler allteftersom det är målsäganden eller den tilltalade som sökerdispens. Målsäganden kan inte få ändringsdispens eller allmän dispens, om intehans lalan gäller brott för vilket är stadgal fängelse elleravsättning. Tilltalad kan därutöver få dispens i de fall då han dömts tillannan påföljd än böter eller också till minst 60 dagsböter eller till andraböter eller vite på . Ytterligare några få fall finns dåtilltalad kan få sådan dispens. Kommitténhar föreslagit att revisibUisreglerna får utgå sedan ändringsdispensenavskaffats. Vid remissbehandlingen har förslagel allmänt tillstyrkts. RevisibUisreglernahar redan från början framstått som diskutabla utifrån synpunkten om allaslikhet inför lagen. De tillkom under betydande motstånd och accepteradeshuvudsakligen därför all drastiska metoder var nödvändiga för alt minska HD:sarbetsbörda. Genom förändringen i penningvärdet har beslämmelsernas praktiskabetydelse senare minskal. De ändrade dispensregler jag här har förordat innebäralt fullföljd lill HD vid sidan av prejudikatmålen skall bli möjlig endasl isällsynta undanlagsfall. Som jag har framhållit tidigare finns del anledningräkna med all de föreslagna bestämmelserna skall medföra en påtaglig lättnad i HD:sarbetsbörda. Under sådana omständigheter bortfaller de skäl som ursprungligenåberopades för revisibUisbestämmelserna. I likhet med kommittén och flertaletremissinstanser föreslår iag därför att dessa bestämmelser avskaffas. Enligt54 kap. 17 § RB skall den som vill fullfölja talan mot hovrätts dom ellerbeslut i allmänhet nedsätta fullföljdsavgift, , och lika stora belopplill säkerhet för den kostnadsersättning som HD kan lilldöma motparten.Kommittén föreslår all bestämmelsema avskaffas och anför lill stöd för detta inlebara principiella skäl utan också atl del vid nedsättning, redovisning ochåterbetalning av avgifterna uppkommer kameralt och administrativt arbete, som inlestår i rimligt förhåUande lill de fördelar som vinns. Alla remissinstanser hartiUstyrkt alt nedsättningsskyldigheten avskaffas. Ävenenligt min mening är del angelägel atl avskaffa nedsättningsskyldigheten.Förutom del betydande arbete som reglerna orsakar innebär de för den enskilde etlhelt omotiverat riskmoment. Etl obetydligt misstag vid iakttagande av formaliai samband med avgiftens nedsättande kan leda lill att revisionslalan avvisas. Enligt3 kap. 7 § RB behövs för prejudikat- eller inlressedispens att två av de tre idispensprövningen dellagande ledamöterna är ense. För ändringsdispens och aUmändispens gäller enligt samma paragraf en för Idaganden förmånligare regel. Sådandispens skall meddelas så snart någon ledamot önskar del. Ansökan kan alltsåavslås endast om aUa tre ledamöterna röstar härför. När ändringsdispensen ochden aU- 1971: 45 96 mannadispensen avskaffas, bortfaller grunden för den särskUda omröstningsregeln i 3kap. 7 § RB. Denna bestämmelse bör alltså upphävas. Kommitténhar föreslagit atl prövningstillstånd skall kunna begränsas till atl gäUa endaslviss del av den dom eller det beslut den fullföljda talan gäller. Manframhåller alt det förekommer fall då en uppdelning av målet är önskvärd.Dispensskäl saknas kanske i fråga om betydande delar av målet men förekommerbeträffande någon begränsad fråga. Genom en uppdelning skulle parternabesparas kostnader för utförande av lalan i de delar av målet där del frånbörjan slår klart, alt rättegången i HD saknar betydelse. Del blir då möjligtt. ex. alt i etl brottmål ta upp endast frågan om skadestånd men låta iansvarsdelen förbli vid hovrättens avgörande eller alt meddela prövningstillståndi endast ell av flera kumulerade mål. Den fråga som las upp av HD måste varaklart avskiljbar och oberoende av målets övriga fullföljda delar. Även om i t.ex. etl brottmål endasl en åtalspunkt av flera är av intresse, måstetillståndet i allmänhet gälla ansvarsfrågan i dess helhet, därför all straffmätningenär avhängig även av övriga åtalspunkter. Vidremissbehandlingen har förslaget i allmänhet tUlstyrkts. Hovrätten över Skåneoch har föreslagit atl prövningstillstånd i brottmål skall fåbegränsas till enstaka gärningar, även om påföljden är gemensam för de brottsom las upp lill prövning och övriga brott. En likartad situation uppkommer dåtalan fullföljts endasl beträffande viss gärning eller då enligt 34 kap. 1 § 3 BrBen tidigare ådömd påföljd undanröjs och ny gemensam påföljd beslutas. Enregel som ger möjlighet atl begränsa prövningstillstånd är enligt min mening avvärde även om den skulle komma till användning mera sällan. Frågor som från prejudikalsynpunktär mindre intressanta kan därigenom avskiljas från HD:s prövning. HD:sprincipiella ställning av prejudikatinslans betonas. Regeln medför dessutomprocessekonomiska fördelar, Etl begränsat tUlstånd bör lUl en början kunnaförekomma när den prövade frågan kan avgöras ulan alt HD:s domslut påverkarhovrättens domslut i den kvarstående delen av domen. Domen i den delen vinnerdå laga kraft. Partiell dispens bör sålunda kunna komma i fråga beträffande ettav flera kumulerade tvistemål. I elt brottmål kan prövningen begränsas till skadeslåndsdelen,medan hovrättens avgörande i ansvarsdelen får stå fast. Likaså bör i etl målom fullgörelse, där både skyldigheten att fullgöra och fullgörelsens storlek ärtvistiga, prövningstiUståndet kunna begränsas till den senare frågan, om det ärden som är av intresse från prejudikalsynpunkt. I ell familjemål som harfullföljts i såväl skillnadsdelen som vårdnads- och underhåUsdelarna bör prövningstiUståndetkunna begränsas till vårdnads- och underhålls-frågan eller enbart lillunderhållsfrågan, om tvisten i övrigl saknar prejudikalintresse. Tillståndetkan också tänkas inskränkt lill rättegångskostnaderna. 1971: 45 97 Ifråga om brottmål med flera åtalspunkter delar jag den av hovrätten över Skåneoch framförda uppfattningen, alt tUlståndet bör få begränsas till eneller några åtalspunkter, medan hovrättens saker-förklaring i övrigl slår fast.I klarhetens intresse bör i sådant fall partiellt prövningstiUslånd angesinnefatta också påföljdsfrågan. TUlstånd bör naturligtvis också kunna lämnas ienbart påföljdsfrågan. Närdel gäller tvistemålen kan man enligt min mening gå något längre i fråga omuppdelning än kommittén har föreslagit. Som jag skall utveckla föreslårjag viss utvidgning av möjligheten atl dela upp en tvist genom mellandom. Omdet i ell mål föreligger flera omständigheter som var för sig är av omedelbarbetydelse för utgången skall sålunda enligt förslagel sådan del av målet undervissa förutsättningar kunna avgöras särskilt. En sådan uppdelning kan ofta varamotiverad av processekonomiska skäl. På motsvarande sätt synes emeUanåt processekonomiskafördelar slå atl vinna genom all begränsa prövningslUlslånd, inle bara lillviss särskiljbar del av elt fullföljt mål utan även tUl en av flera i måletföreliggande omständigheter. För att viss omständighet skall kunna tas upp tUlseparat prövning måste den dock, Uksom i mellandomsfaUel, vara av omedelbarbetydelse för utgången i målet. Nären av flera sidoordnade omständigheter enligt det nu sagda tas fram lillsärskild prövning, beror det av utgången i denna del om anledning förekommeralt meddela prövningstillstånd i fråga om målet i övrigl. I sådant fall måstedärför frågan om eventuell utvidgning av prövningstillståndet till andråomständigheter av betydelse för utgången vila inlUl dess ställning tagits tillprimärfrågan. Med den här föreslagnaordningen blir det t. ex. möjligt all i etl kravmål, där invändning görs ombåde preskription och betalning och hovrätten ogillat preskriplionsinvändningen,begränsa prövningslillslån-det lill frågan om preskription, om det är denfrågan som är av prejudikatintresse, medan frågan om prövningstillståndrörande invändningen all betalning skett tills vidare förklaras vilande.Skulle HD i likhet med hovrätten ogilla preskriptionsinvändningen kanprövningstillstånd rörande belalningsinvändningen avslås oavsett utgången ihovrätten i denna del. Finner HD åter alt preskription skett, måste prövningstillståndetutvidgas så att HD får möjlighet att upphäva hovrättens dom i betalningsfrågan,om denna gått gäldenären emot. På liknande sätt kan det ibland i elt köpmålvara lämpligt atl begränsa prövningstillstånd lill en fråga huruvidareklamation skett medan dispens-frågan i övrigt får vUa. Likaledes kan det emeUanåti skadeståndsmål där både skadeslåndsskyldighelen och skadeståndets storlek är tvistigafinnas behov alt lill en början inskränka tillståndet till atl avse frågan omskadeståndsskyldigheten. Ävenvid sidan av de nu och tidigare anförda exemplen kan säkerligen tänkas faU dåbegränsning lämpligen kan ske. Det är dock inte 4 1971.1 saml. 1971: 45 98 möjligtoch knappast påkallat atl mer generellt ange när prövningsliUstånd skall kunnabegränsas lill viss omständighet eller del av vad som har fullföljts.Möjligheten all begränsa prövningslUlslånd får utformas närmare i rättspraxisunder övervägande av de konsekvenser en tUlämpning kan få i olika hänseenden. Enfråga som berörts av RÅ under remissbehandlingen är om en begränsning av fullföljdsmöjlighelernaockså bör medföra att hovrätternas domar mera generellt kan göras verkslällbarautan hinder av all de inte vunnit laga kraft. De fuUföljdsmöjligheter somenligt vad jag föreslår skall föreligga vid sidan av prejudikatdispensen ärytterst begränsade. I princip innebär reformen införandet av etl tvåinstanssystemvid de allmänna domstolarna. Dessa omständigheter talar för alt låta hovrätternasicke lagakraftvunna domar verkställas i större utsträckning än f. n. Särskiltnär del gäller brottmålen skulle en sådan ordning sannolikt motverka fullföljdav okynne eller i syfte atl uppskjuta verkställigheten. Även kriminalpoliliskaöverväganden talar för en sådan lösning. En ändring av lagstiftningen i dettaavseende bör emeUertid inte genomföras förrän erfarenhet vunnits av de ändradefullföljdsreglema. 2.9.3Förebringande i överrätt av nya omständigheter eller bevis Enligtgällande rätt föreligger i brottmål inte något hinder mot all i hovrätt åberopanya omständigheter och bevis. I tvistemål däremot får delta inte ske, om parlenkunnat åberopa omständigheterna eller bevisen redan i underrätten och del kanantas atl han underlåtit det i olillbörligl syfte eller av grov vårdslöshet.Bestämmelsen torde mycket sällan ha kommit till användning. Domstolskommiltén,som utgår från atl rättegångens tyngdpunkt skall ligga i underrätten, föreslårall gällande bestämmelser skärps på så sätt all i disposiliva tvistemål nyaomständigheter eller bevis inte får åberopas, om godtagbara skäl saknas förparlens underlåtenhet all förebringa det ifrågavarande processmaterialet redanvid underrätten. Underremissbehandlingen har flertalet remissinstanser tUlstyrkt kommitténs förslag.I några av dessa yttranden har anförts all parterna inte sällan först ihovrätten för in etl fullständigt processmateriel. Några remissinstanser haravstyrkt kommilléns förslag. Som skäl härför anförs bl.