prop · FU0345 · 1971-12-31 00:00:00 — Berörda siffror är inte helt tillförlitliga, enär detstatistiska materialet delvis gått förlorat. 1971: 45 31 Delkan tilläggas alt del årliga antalet ansökningar om resning och återställandeav försullen tid ökat från 60 till 182, dvs. något mer äntredubblats. Enjämförelse mellan genomsnillen 1968 visar allantalet ansökningar om prövningslUlslånd ökat med 37 »/o-Det är brottmålen somslår för ökningen, vilken för dem uppgår till 63 »/o. Tvistemålen har däremotminskal med 16 »/o. I fråga om de särskilda rättsmedlen föreligger en ökningmed 176 "/o. Samtidigtmed ökningen av antalet ansökningar om prövningslUlslånd har en ökning skett avden vid varje års utgång föreliggande balansen av sådana ansökningar. Dennautveckling framgår av följande tabell. serade mål i % av antalet inkomna mål Uppgifterur rättsstatistiken visar en nästan genomgående förskjutningtill längre rättegångstider i de mål som fullföljts lill HD. Så är faUetoavsett om som utgångspunkt tas lidpunkten då målet anhängiggjordes vidunderrätt eller dagen då målet kom in liU nedre justitierevisionen. Detalldeles övervägande antalet specialtvistemål har tagit mer än tre åratl handlägga i alla instanser. För nära hälften av övriga tvistemål har tidenvarit . Något mer än hälften av brottmålen har avgjorts på kortaretid än ell år. Enligtuppgifter som kommittén inhämtat från nedre justitierevisionen fördelade sigHD:s sammanlrädeslid på följande sätt 1968. Antal timmar Procentuell fördelning nil 192 54 9 Drygthälften av HD:s sammanlrädeslid har alltså lagils i anspråkför dispensföredragning. Den enskilde ledamotens sammanlrädeslid fördelar signågot annorlunda med hänsyn till all dispensansökningar och nådeärenden kanavgöras av endasl tre justitieråd. Beaktas detta blir den procentuella fördelningeni stället 43, 8, 24 och 25. Enundersökning av frekvensen av bifall till dispensansökningarna ger vid handen,alt prövningstillstånd som ett årsgenomsnitt för tiden 1968 meddelats iungefär vart fjärde tvistemål och vart tjugonde brottmål. Därvid bortses frånatt höjningen för brottmålens del blivit exceptionellt stor 1965 och 1966,sannolikt till följd av införande. Den närmare fördelningenframgår av följande uppställning. Inomdomstolskommiltén har gjorts en undersökning avseende avHD genom dom avgjorda tvistemål och brottmål saml avslagna ansökningar omprövningstillstånd i sådana mål. TUl grund för undersökningen har lagtsredovisningen av HD:s avgöranden i Nytt Juridiskt Arkiv. Materialet harfördelats med hänsyn lUl om målet varit konformt eller difformt, omprövningsliUstånd meddelats eller ej Prop.1971: 45 33 och,i det förra faUet, om avgörandet inneburit ändring eUer ej. För de mål, i vilkaprövningstillstånd meddelats, har gjorts ett försök all bestämma i vilkenutsträckning prejudikaldispens förekommit. Detta har skett på det sättet atttill prejudikatmål hänförts alla i Nytt Juridiskt Arkiv refererade mål.Delresultaten för de olika fem åren visar följande. Till HD fullföljdes underfemårsperioden dubbelt så många brottmål som tvistemål. Av samtliga mål var 68"/o konforma. För tvistemålen var konformitetsprocenten 61 och förbrottmålen 72. Dispensfrekvensen var för tvistemålen 17,4 "/o, vilketligger avsevärt lägre än det angivna årsgenomsnittet av 25 »/o.Dispensfrekvensen för brottmål var 5,7 "/o. Av de beviljade dispensernavar något mer än hälften, 55 »/o, prejudikatdis-penser. Den procentueUa andelenprejudikatdispenser var för tvistemålens del 63 men för brottmålens del endasl43. Ser man till prejudikaldis-pensernas andel i förhållande lill del totalaantalet fullföljda mål av de båda mållyperna visar det sig all det var nästanfem gånger vanligare all prejudikatdispens meddelas i tvistemål än i brottmål.Det var vidare ungefär dubbelt så vaidigt såväl alt prejudikaldispens som atlannan dispens meddelades i difforma som i konforma mål. I absoluta tal däremotmeddelades dispens i ungefär lika många konforma som difforma mål. Denminskning av tillströmningen till HD som revisibilisreglerna medfört under1968 kan uppskattas inte ha överstigit 100 mål. Kommitténerinrar inledningsvis om alt del allmänna domstolsväsendet varitorganiserat i tre instanser. Denna domstolsväsendets beprövade uppbyggnadfinner kommittén inte anledning alt nu rubba. Det ingår inte heller ikommilléns uppdrag all överväga förslag till lösningar, som skulle innebäraell sönderbrytande av den nuvarande ramen för dornstolsorganisalionen. Vinslen med överprövningav domar och beslut ligger främst i atl säkerheten för atl fel ellerförbiseende inle sker ökar och alt de rällssökan-des intressen överhuvudtagetbeaktas på ett betryggande sätt. gäller även om det i vissa fall inle kansägas alt den dom, som meddelas i högre instans, under alla förhållanden ärrikligare än en i lägre instans meddelad dom med annan utgång. Någonslans måstedock gränsen för fullföljdsmöjlighelerna sättas. En ändamålsenliginslansordning måste som den tillgodoser rättssäkerhetens krav ocksåfylla rimliga anspråk på snabbhet och billighet. Oinskränkt rätt alt få elt målprövat genom flera instanser medför ökad tidsutdräkt och ökade kostnader bådeför den enskUde och samhället. Erfarenheten visar för övrigl alt fullföljd tillHD i del alldeles övervägande antalet fall omkring 90 »/o inte leder tUlnågon ändring i hovrättens avgörande. Möjligheten att överklaga i högstainstans kan sålunda inte ulan fog sägas för det mesta innebära ett av hänsyntill undantagsfall betingat, temporärt undanskju- 2 1971.1 saml. 1971: 45 34 tändeav den i hovrätten vinnande partens rätt. Kommittén erinrar om all den gamlarätten alt "gå till " genombmtits redan genom 1915 årslagstiftning och alt den nu måste anses föråldrad. En prövrung i två instansermåste i princip vara tillräcklig från rättssäkerhetssynpunkt. Ävenom en prövning i två instanser från flera synpunkter är tillräcklig, behövsdet en tredje instans. Den främsta anledningen till detla är det frånrättssäkerhetssynpunkt viktiga kravet på rättsskipningens likformig-hel. Medden geografiska utbredning som vårt land har måste andra instans vara fördeladpå ett flertal hovrätter. Enhetlighet i rättstillämpningen kan därför genomhovrätterna vinnas endasl i begränsad omfattning. Från rätlsenhetlighelens synpunktoch för ledning över huvud tagel av rättstillämpningen kan en gemensam högstainstans inle undvaras. Enligt koimnittén innefattar vårdandel avrältsenhetlighelen och den för della ändamål behövliga prejudikalbUdandeverksamheten HD:s centrala uppgift. Kommitténerinrar om all HD i princip prövar både sakfrågan och rättsfrågan och sålundanärmast har ställning som appelldomslol och framhåller alt HD:s ställning somprejudikatinslans otvivelaktigt skulle befästas, om den omvandlades lillkassalions- eller revisionsdomstol. Frågan om en sådan ändring hängeremellertid samman med den uppfattning man har om möjligheten och lämplighetenav all vid prövningen i högsta instans särskUja sakfråga och rättsfråga. Isamband med tidigare reformförslag har spörsmålet ingående behandlats och deinvändningar som då framkommit har lett till alt något sådant särskUjandeansetts inte böra ifrågakomma. En viss begränsning i behandlingen av sakfråganföljer dock numera av . HD:s sakprövning är sålunda enligt gällanderätt begränsad i tre hänseenden. HD får på nytt la upp muntiig bevisning endaslom det finns synnerliga skäl därtill. Möjligheterna tUl ändring i hovrättensbevisprövning är inskränkt och möjUgheten att i tvistemål åberopa omständigheteller bevis som inte förebragts i lägre rält är starkt beskuren. Utan allfrågan om särskiljande av sak- och rättsfråga ställs på sin spels fåromfattningen av HD:s prövning anses löst på ett i princip tillfredsställandesätt. Kommittén utgår också vid de fortsatta övervägandena från att HD även ifortsättningen i de mål som las upp lUl prövning skall vara i principoförhindrad atl bedöma målet i hela dess vidd. Närdel gäUer utformningen av den högsta instansen måste enligt kommittén beaktasalt HD:s uppgift som vårdare av rättsenhetligheten nödvändiggör atl dennadomstol ges begränsad storlek. Ju större målbelastningen är och ju flerledamöter som domstolen följaktligen måste ha dess mer försvåras möjligheternaatl sörja för den erforderliga enhetiig-helen och konsekvensen irättsskipningen. Den enskilde ledamoten får aUt svårare alt överblickadomstolens verksamhet. Elt brett målunderlag har visserligen den fördelen attdel ger lUlfäUe till en vidsträcktare in- blicki rällslivets olika områden och tUl en allsidigare prejudikalbUdningAvvägningen av dessa synpunkter leder dock tUl all ledamöterna måste varatämligen få. I ett litet land som vårt är del också svårt all rekrytera ettstort antal domare med de kvalifikationer som bör fordras av en ledamot i har f. n. Enligt gällande lagstiftning fömtsattsdet sålunda sammanlagt kunna finnas i det närmaste inte mindre än 50 högstadomare, vUket kommittén anser vara ett för våra förhållanden mycket högt antal. Arbetsbalansen i HD harlänge varit tämligen oförändrad, även om antalet inkomna ansökningar omprövningslUlslånd har växlat. Förklaringen kan i viss mån vara att söka idispenssystemels elasticitet, som medför atl HD:s totala arbetsbörda inom vissagränser kan göras oberoende av antalet inkommande mål. Processlagberedningenräknade med prövningstillstånd i omkring 30 "/o av samtUga fullföljda mål.I sådant fall hade arbetet i HD inle kunnat bemästras. beviljade dispenser uppgick emellertid endast lill i medeltal för årmellan 10 och 17 »/o. Kommittén finner det inle lyckligt om utvecklingenskulle leda lill atl dispensförfarandel används som regulator av arbetsbelastningen.Omständigheterna förefaUer peka mol en utveckling som, om inte HD:s arbetsbördaminskas, i stället för en önskvärd nedskärning av antalet ledamöter medför alldomstolen måste utökas. Tillkomsten av flera lagråd har medfört behov av flerajustitieråd. Antalet justitieråd som slår till förfogande för tjänstgöring i högstadomstolen blir därigenom färre och domstolens arbetskapacitet minskar. Uppgifterna omarbetsbelastningen i HD skall enligt kommittén ses mol den bakgrunden, all enökad måltUlströmning kan vara att vänta, om motåtgärder inte vidtas. I detlahänseende anför kommittén följande. efter nya rättegångsbalkensikraftträdande, , handlade underrätterna ungefär 32 000 tvistemål och 68000 brottmål. Motsvarande tal var för resp. 50 000 och 132 000.Ökningen av måltillslrömningen tUl underrätterna har sålunda för tvistemålensdel varit omkring 55 "/o och för brottmålens del inte mindre än 94 »/o.TUl hovrätterna inkom 1949 ungefär 1 500 tvistemål och 2 100 brottmål. Motsvarandetal för var resp. 1 700 och 4 300. Tvistemålen, som mot 1950-lalelsmilt översteg 1 800, är på tillbakagång. Brottmålen däremot visar i hovrätternai stort sett samma ökning som i underrätlema eller 104 "/o. Det mer ochmer komplicerade samhället ger upphov tUl allt fler tvister. De höga rättegångskostnadernahar verkat återhållande på benägenheten alt få en tvist prövad inför domstol.Lättas denna hämsko genom utbredningen av rällsskyddsförsäkringar eller genomvidgade möjligheter till fri rättshjälp, kan en ändring inträda, ökningen avantalet brottmål är markant. Det är visserligen möjligt atl ökningen av antaletinkommande mål kan avla något med anledning av de reformer som under senarelid genomförts för all avlasta domstolarna bagateUbrottslig- 1971: 45 36 helen.Men därmed kan de kvarvarande målen antas genomsnittligt bli vidlyftigare ochäven i övrigl mera arbetskrävande. Härtill kommer att brottsligheten under desenaste åren ökat väsentligt. Ökningen har varit särskilt stark beträffandegrövre och mer svåmtredda brott. Totalt sett kan alltså befaras en betydligtökad belastning på domstolsväsendet. Det är naturligt alt därmed även antalettill HD fullföljda mål ökar. Delta bestyrks också av statistiken. Ibelysning av det sagda framstår del för kommittén som angeläget all fullföljdsreglemases över under beaktande av alt måste hållas inom snävagränser. Utformningen av dispensreglema kommer därvid i förgrunden. Äventillståndsprövningen innebär visserligen en prövning av det fullföljda målet,men denna prövning sker under mer arbetsbesparande former än den som sedanförekommer, om ansökan om prövningstillstånd beviljas. Dispensförfarandel idess nuvarande form infördes . Det medförde en nedgång med omkring 19 "/o i den årliga måltillslrömningen. Nedgången kanbetecknas som blygsam. som sedan följde, eller åren19551964, steg antalet lill HD fullföljda mål något. Kommittén anserutvecklingen vara anmärkningsvärd med hänsyn lill det förhållandevis ringaantalet bevUjade dispenser. Atl dispenserna varit få förefaller alltså inle haverkat återhållande på benägenheten all fullfölja. Den stora mängd mål i vilkaöverklagandet inle lett till ändring har inneburit olägenheter för såväl partersom HD. Domstolens arbetskapacitet har i betydande grad lagils i anspråk förmål beträffande vilka anledning lill prövning i högsta instans inte förelegal.Detla har varit till nackdel för verksamheten i övrigl, förhållande, sominle heller kan lämnas ulan beaktande i sammanhanget, är att också antaletarbetskrafter i nedre justitierevisionen efter hand ökat. Antalet ordinarierevisionssekreterare uppgår numera till 27, vartill kommer ett inle obetydligtantal tillförordnade. En mycket stor del av juslilierevisionens arbetstid lasi anspråk för dispensföredragning och vad därmed sammanhänger. Enanledning till den stora skillnaden mellan antalet fullföljda mål och antaletmål vari meddelats prövningstillstånd kan vara all överklagandet i vissa fallhuvudsakligen haft annat syfte än alt få målet prövat av HD. Flertaletöverklaganden sker dock enligt kommittén säkerligen därför atl klaganden anseralt hans sak blivit oriktigt bedömd av hovrätten. Med denna subjektivauppfattning hos parten viU del myckel lill för alt denne skall låta sigövertygas om all föratsättning för prövning av målet i högsta instans inleföreligger. Nuvarande dispensgrunder ger honom föga vägledning. Det ärdessutom lätt för klaganden all bortse från den begränsning iändringsmöjlighelerna som följer av inskränkningarna i bevisföring ochbevisbedömning i HD. Till detta kommer den lockelse som ligger i alldispensprövningen sker på handlingama. irmebär nämUgen atl klaganden inågorlunda svårbedömda mål för en betydligt 1971: 45 37 lägrekostnad än en muntlig process medför kan få elt auklorilalivt besked angåendeändringsmöjlighelerna. I tvistemål kan ett överklagande i delta läge från renkostnadssynpunkt te sig motiverat även om chanserna tUl ändring inle kan ansesvara särskilt stora. Av olika tänkbaramöjligheter atl begränsa HD:s arbete anser kommittén dispensprövningssystemeitrots dess brister vara all föredra. Del ger möjligheter lill elt lämpliglurval av mål. Vid del tidigare reformarbetet har också avvisats både förslagetall göra HD lill en revisionsinslans och alt från fullföljd utesluta vissamålgrupper eller konforma mål. Det framhölls i dessa sammanhang bl. a. atlurvalet av de målgrupper som skulle avskäras från fullföljd måste komma all blimer eller mindre godtyckligt och atl vissa rättsområden skulle bli undandragnaHD:s prövning. Invändningarna kan enligt kommittén inle lämnas därhän.Rältsenhelligheten kan inle upprätthållas om inle åtminstone alla mål som är avvikt från prejudikalsynpunkt kan prövas av HD. Bortsett härifrån äravgränsningen av målgrupperna svår atl göra. Mol konformitets-principen invändsbl. a. alt urvalet av mål som underkastades HD:s prövning kunde befaras blimindre gott. Om kravet på konformitet begränsades lUl domslutet kunde del ledatill all elt mål inte fick fullföljas faslän hovrättens avgörande byggde påställningstagande till andra omständigheter och bevis än de som förelegal iförsta instans. Om två likartade mål får olika utgång i underrätt medförkonformitetsprincipen att del av målen, i vilket underrättens dom fastställs avhovrätten, inle får fullföljas medan del, i vilket underrättens dom ändras lUlöverensstämmelse med den fastställda, får gå vidare. Fullföljdsrättsn skullekunna påverkas otillbörligt. Genom någon enkel manipulation, t. ex. medgivandei hovrätten av en mindre delpost, kunde partema tvinga hovrätten atl ändra delöverklagade avgörandet och därmed öppna vägen för fullföljd lill HD. Ävenhovrätten kunde bestämma möjligheterna till fullföljd. Den kritik som sålunda tidigareframförls utgick från all något dispensförfarande inle förelåg. Inarbetaskonformiletsprincipen däremot i ett dispensprövningssyslem, blir läget därför iviss mån ell annat. Kommittén har också övervägt en begränsning avändringsdispensen så all den endasl skulle gälla sådana mål där hovrätt ochunderrätt kommit lill olika slut men har funnit alt en sådan begränsning inleinnefattar en tillfredsställande lösning av fuUföljdsfrågan. Kommitténföreslår i stället atl ändringsdispensen helt avskaffas, som övrigadispensbestämmelser får ell innehåll som bättre än nu ansluter till syftet medHD:s rältsledande verksamhet. Avskaffandet av ändringsdispensen utesluter inleall vid tUlslåndsprövningen beaktas den större eller mindre anledning som kanföreligga till ändring i hovrättens avgörande. Men det innebär att denomständigheten all HD har en från hovrätten avvikande mening om den rättautgången av målet inte blir en självständig dispensgrand. Den enskilde parlensönskan om ändring i 1971: 45 38 hovrättensavgörande bottnar oftast uteslutande i hans intresse av ell för honomgynnsammare resultat av målet. För den i hovrätten vinnande parlen skulle detdäremot från flera synpunkter vara bäst om målet inte aUs fick fullföljas. Tvåi princip lUsvärdiga intressen slår på delta sätt mot varandra. Den grund förprövning i högsta instans som hänför sig tiU viklen av enhetlig rällsliUämpningoch en i övrigl från allmän synpunkt tillfredsställande rättsskipning har förde enskUda parterna underordnad betydelse. Del är i delta sammanhang alt märkaatl underlaget för den sakliga prövningen i HD ofta är sämre än det som ståttde lägre instanserna till buds och HD:s förutsättningar alt komma lill ellrättvisande resultat alltså i motsvarande grad mindre goda än underrätternas.För att en part skall få bifall lill framställning om prövningstillstånd kandet därför inte vara tUlräckligt atl HD:s mening om utgången avviker frånhovrättens. Mol bakgrund av deallmänna överväganden som kommittén sålunda gjort föreslår man att följandesynpunkter anläggs på regleringen av full-följdssystemet. n. skall fuUföljdsrätten i princip vara fri men möjligheten att få måletprövat i HD bero på särskilt tillstånd, som kan meddelas under vissaförutsättningar. Förulsällningen för prövningstillstånd kan uttryckas så, atldel ur annan synvinkel än parternas subjektivt begränsade skall föreUgga ellintresse av sådan vikt atl prövning i högsta instans med hänsyn härtill ärpåkallad. Det intresse som nämntshänför sig i första hand tUl behovet av auklorilaliva avgöranden för främjandeav enhetlighet i lagtolkning och annan rällstUlämpning. Är del från dennasynpunkt av betydelse alt målet prövas i HD, då bör sådan prövning också ske.En dispensgrund av delta slag, som ansluter till huvudsyftet med HD:sverksamhet, måste också i fortsättningen finnas. Prövningstillstånd skallalltså alltid kunna bevUjas om prövningen i HD har prejudikatintresse. HD;sställning som företrädesvis prejudikatinslans motiverar alt denna dispensgrundliksom nu kommer tUl särskilt uttryck i lagtexten. Prejudikatbildning avserall främja enhetlighet i lagtolkning och annan rätlstiUämpning. Den föranledsvanligen av att till HD hänskjuiits en rättsfråga, som inte tidigare varitföremål för auklorilalivt avgörande. Men lUl HD:s uppgifter i förevarandehänseende hör också all, där så finnes befogat, bryta med vederlagen praxis.Prejudikaldispensens syfte är sålunda alt överhuvudtaget tjäna till ledning förrättstillämpningen. För att prejudikaldispens skall få meddelas synes del inlenödvändigt att kräva vare sig att den ifrågakomna rättsfrågan är av synnerligbetydelse eller alt dess lösning är normgivande för ett mycket stort antalandra fall. Nuvarande krav alt HD:s prövning skall från prejudikatsynpunktvara av synnerlig vikt bör alltså utgå. Det är tillräckligt atl prövningen avrättsfrågan är av vikt för den framtida rättstillämpningen. Prop.1971: 45 39 BegreppeträllstUlämpning måste anses innefatta även lagtolkning. ord bör därförutgå. Ävenom värdet av en högsta domstol främst ligger i de ökade förutsättningar församstämmiga avgöranden i likartade mål, som tillgången lill enprejudikatinslans innebär, följer emellertid av domstolens uppgift som vårdareav rättsenhelligheten, all möjlighet lill dispens från allmän synpunkt börhållas öppen även för vissa andra fall av mera extraordinär natur. Skullehovrättens avgörande t. ex. strida mot vedertagna rättsgrandsatser eller påelt mera anmärkningsvärt sätt utan godtagbara skäl avvika från rådande praxis,vore del otillfredsställande om inle rättelse kunde vinnas oberoende av målelseventuella prejudikatintresse. Omständigheterna kan även i övrigt vara sådanaalt möjlighet lUl prövningstillstånd av andra än prejudiciella grander intebör uteslutas. Vissa dispensmöjligheter utöver de som innefattas iprejudikatdispensen lorde därför alltjämt behövas. De kan dock ulanåsidosättande av några rällssäkerhetskrav ges en väsentligt snävarebegränsning än de nuvarande reglerna om ändringsdispens. Kommittén föreslåratt de enligt 54 kap. 10 § punkt 2 RB gällande dispensbeslämmelserna ersätts aven bestämmelse av innebörd, atl prövningslUlslånd som inle erfordras frånprejudikalsynpunkt får meddelas endasl under förutsättning atl med hänsyn tUlsärskUda omständigheter eljest synnerliga skäl förekommer till prövning ihögsta instans. Genom bestämmelsen hålls möjlighet till prövningslUlslåndöppen oberoende av om anledning förekommer alt ändra hovrättens avgörande.Bestämmelsens utformning avser all ange, alt den skall tillämpas mycketrestriktivt. Kommitténanser det knappast möjligt all helt uttömmande ange de fall då möjlighet tUlprövning kan ifrågakomma vid sidan av prejudikaldispensen. De fall kommitténnärmast haft i tankarna är emellertid följande. I58 kap. 13 §§ RB anges fömlsättningarna för all resning skall bevUjas sedandom eller beslut i ett mål vunnit laga kraft. Så t. ex. får resning i vissafall beviljas om rätlstiUämpning som ligger lUl grund för avgörandet uppenbartstrider mot lag. Om sådana omständigheter åberopas redan såsom dispensskäl,vore det otUlfredsställande om HD inle skulle kunna la hänsyn härtill utantvingas vägra prövningstillstånd för alt kanske i stället, sedan domen vunnitlaga krafl, la befattning med målet på extraordinär väg. Resningsgrund bördärför vara en sådan särskild omständighet som kan föranledaprövningslUlslånd. Resningsgmn-den atl rällslUlämpningen uppenbart strider motlag skall enligt förarbetena gäUa även del fallet alt domstolen klartmisstolkat en lagbestämmelse fastän det ej innebär ett uppenbart förbiseendeeller misstag. Också för detta fall bör prövningsdispens alltså kunna bevUjas.I viss mån jämförligt förefaller del vara all ett överklagat avgörande utan attvara direkt lagstridigt likväl avviker från lagtolkning eller rällsgmndsats 1971: 45 40 somförut antagits av HD. Ett tillrätlaläggande kan härvid med hänsyn tUl vikten avenhetlighet i rättstiUämpningen framstå som en i stort sett lika angelägen saksom prejudikatbildning. Men även andra avsleg från vedertagen rättstillämpningkan motivera alt den fullföljda lalan prövas av högsta instans. Den föreslagnabestämmelsen öppnar möjlighet tUl prövning när utgången i hovrätten på ett förrättskänslan stötande sätt avviker från vad som normalt brakar tillämpas iliknande fall och anledning därför finns alt ändra hovrättens avgörande. Viddispensprövningen bör vidare kunna beaktas atl de två lägre instanserna intevarit sinsemellan ense i bedömningen av målet eller all skiljaktiga meningarinom domstolarna förekommit.