prop · FU0377 · 1971-12-31 00:00:00 — i en resolution uppmanade FN:sraedlemsstater att vidta vissa sanklionsåtgärder av icke-railitär natur motRhodesia på grund av den ensidiga självsländighetsförklaring sora hade avgettsav en olaglig regering i landet, aktualiserades frågan ora alt införa en allmänoch permanent lagstiftning sora gör det möjligt för vårt land att snabbtefterkomma rådets beslut och rekoraraendationer om ekonoraiska eller andrasanktioner av icke-inilitär art. Föratt utreda denna lagstiftningsfråga tillkallades tresakkunniga, som antog benämningen FN-lagkoinniittén. Medanledning av att säkerhetsrådet antog en resolution,innehåUande för medlemsstaterna bindande beslut om en rad icke-militärasanktioner raot , uppdrog Kungl. Maj:t åt koramilténatt raed förtur utreda frågan om särskild lagstiftning av provisorisk karaktärför alt göra det möjligt för att till alla delar uppfylla sinaförpliktelser enligt resolutionen. Koraraittén avlämnade i raars Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 45 1968en promemoria raed förslag till lag ora genoraförande av vissa sanktioner raotRhodesia. Säkerhetsrådetantog den 29 iiiaj 1968 sora korapletlering till resolutionerna den 20november 1965 och den 16 deceraber 1966 en ny resolution med beslut ochrekoraraendationer 0111 ytterligare sanktioner av icke-railitär art raotRhodesia. Pågrundval av FN-lagkoinniitténs proraeraoria genomfördes lagen (1969: 232) 0111vissa sanktioner iiiot . Genom denna lag får anses hafullgjort sin skyldighet att soiii raedlera i FN verkstäUaRhodesia-resolutionerna. I avvaktan på införandel av en allmän FN-lag avpermanent natur är Rhodesialagen provisorisk och gäller efter förlängning(prop. 1970: 202, ILU 1970: 76, rskr 1970: 407, SFS 1970: 750) till utgången avår 1971 raed möjlighet för Kungl. Maj :t att upphäva lagen vid tidigaretidpunkt. 1april 1970 avgav koraraittén betänkandet Svensk FN-lag, sanktioner och derasgenomförande (SOU 1970: 19). Betänkandet innehåller ett förslag till FN-lag avfuUraaktskaraktär. Lagen, sora föreslås bli permanent, är avsedd attraöjliggöra för Kungl. Maj:t att för del snabbt efterkommasäkerhetsrådels resolutioner rörande sanktioner av icke-railitär natur, raotvilken stat de än riktas. Enligt den föreslagna lagen får Kungl. Maj:l avriksdagen befogenhet att meddela sådana förbud mot vissa särskilt angivnaförfaranden soiii kan förutses bli nödvändiga för att genomföra av säkerhetsrådet beslutade eller rekoraraenderade sanktioner. Befogenheten skallliUkoraraa Kungl. Maj:t bara i den mån del är påkallat av vad säkerhetsrådethar bestärat i ett visst sanktionsfall. Maj :t föreslås få rätt attförordna ora FN-lagens lillärapning utan att harsamtyckt till det. Maj:ts förordnande skall emellertid inom en månadunderställas för prövning av frågan huruvida det skall bestå.Överträdelse av förbud sora har meddelats ined stöd av lagen skall föranledastraffansvar. Innanjag fortsätter vill jag ange den innebörd sora jag lägger i vissa uttryck sorapå ett flertal ställen återkonimer i iiiiii framställning och som ulan särskildförklaring kanske skulle kunna föranleda missförstånd. De uttryck sora jagåsyftar är å ena sidan förordnande om tillämpning av en fullmaktslag och åandra sidan utfärdande av särskilda tillämpningsföreskrifter ined stöd av enfullinaktslag. Med förordnande om tillämpning av lagen eller förordnande oraatt lagens bestäraraelser eller paragrafer sätts i tillämpning menar jag delbeslut varigenom Kungl. Maj:t förklarar sig utnyttja rätlen alt använda sig avlagens materiella bestämraelser. Mecl all särskilda tillärapningsföreskrifterulfärdas avser jag alt Kungl. Maj :t utfärdar de materiella föreskrifter, t.ex. om olika förbud, soiii i del särskilda fallet är nödvändiga för allkonkretisera innehåUet i fullmaktslagens bestämraelser. Koraraitténsbetänkande har remissbehandlats. Maj:ts proposition nr 1971 aUmänhettiUstyrkt lagförslaget eller läranal det utan erinran i huvudsak. Trereraissinstanser, , näringslivets trafikdelegation ochSveriges IrafikbUägares riksorganisation har dock avstyrkt förslaget. De anseralt lagen inte bör genoraföras, ora den inle löser frågan ora rätt tillersättning av allraänna raedel åt enskilda för förluster sora kan uppkoramagenom lagens tillämpning. anser dessutom, alt förslaget börgenoraföras endast ora i lagen föreskrivs att i förväg skall godkännaatt lagen sätts i lillärapning. Vissa reraissinstanser stäUer sig tveksammatill förslagel. Anledningen härtill är i allraänhel att den föreslagna lagenhar konstruerats sora en fullraaktslag att gälla både bindande beslut ochrekommendationer och att den skall kunna sältas i till-lärapning både när detär nödvändigt atl snabbi genomföra en sanktion och när sådant krav påskyndsamhet inle föreligger. Somkoraraittén har påpekat utgör den folkrältsliga skyldigheten att följa rådetsbindande beslut om sanktioner grunden till att svensk rätt måste ge möjlighetatt genomföra sådana. Jag har förut berört att gällande rättsordning intetillhandahåUer tillräckUga instrument härför. Det brister i m5j-lighelerna atti överenssläraraelse med förpliktelser snabbi eflerkorama rådetsbeslut på sådant sätt att det sakliga innehållet i de åtgärder sora idtas ivårt land i allt väsentligt svarar raot vad rådet i ett givet sanktionsfall harföreskrivit. 1 likhet raed koraraittén och det övervägande antalet reraissinstanseranser jag därför att det behövs en permanent lagstiftning, en särskild FN-lag,sora gör det möjligt att utan tidsutdräkt överföra rådets bindandesanktionsbeslut lill nationell rätt. Som närants ansernågra remissinstanser att komniitténs lagförslag bör genoraföras endast oraraan når en lösning på frågan ora enskilds räll till ersättning för förlustermed anledning av lagstiftningen. För egen del kan jag inle biträda dennauppfattning. Jag kommer senare att gå närraare in på ersältningsproblenien raenvill redan här slå fast att frågan om behovet och lämpligheten av ensanktionslagstiftning enligt min mening bör bedömas helt fristående frånspörsmålet om eller i vad raän enskilda personer bör ha rätt till gottgörelseför de förluster som kan tillskyndas dera genora lillärapningen av en sådanlagstiftning. 8.1.3 Lagstiftningensform och räckvidd Innanjag tar upp frågan om utforraningen av en FN-lag av generell natur rill jagbehandla frågan hururida en sådan lag bör avse både bindande beslut ochrekomraendationer av säkerhetsrådet. Flera reraissinstanser har ansett attendast bindande beslut bör kunna genomföras raed stöd av en sådan lag. Götahovrätt hävdar sålunda alt vad koraraittén har anfört i Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 47 dennadel närmast talar för att lagen inte bör gälla i fråga ora rekomnienda-lioner.När anledning finns atl genoraföra endasl rekommenderade sanktioner bör dettaske genom särskild lagstiftning i varje särskilt fall. Ett par andraremissinstanser framhåller att förekommande utländska FN-lagar synes avseendast rådets bindande beslut. Dåvarande chefen förjuslitiedepartenientet uttalade i propositionen raed förslag lill Rhodesialag(prop. 1969: 78 s. 31), alt när en rekoraraendation ger uttryck åt en aUmäntomfattad politisk och moralisk förväntan, raedlemsslalerna självfallet börfölja den. Jag delar denna uppfattning, som också har varit vägledande förSveriges handlande i samband med sanktionerna raot . a. sina befogenheter i fråga ora export- ochimportreglering med anledning av säkerhetsrådets rekommendationer den 20noveraber 1965. Vidare kan nämnas atl provisoriska lag på sjöfartensoraråde (SFS 1966: 158) liksom det gjorda tiUägget (SFS 1969: 233) lillavvisningsgrunderna i 19 § utlänningslagen (1954: 193) avser både beslut ochrekoramendationer. Behov av alt kunna verkstäUa rådets rekoraraendationer harsålunda redan ansetts föreligga. Eftersomdet är angelägel atl snabbt och sakligt korrekt kunna verkställa ävenrekoramendationer, oni inte syftet ined dera skall äventyras, finner jag ilikhet raed koraraittén och majoriteten av remissinstanserna altFN-lagsliftningen bör ta sikte också på rådels rekommendationer. Jag vill ävenfrarahålla att rådets resolutioner ibland kan innehåUa såväl bindande beslutora vissa sanktioner sora rekomraendation ål medlemsstat att genomförasanktioner av annan art. Av praktiska skäl kan det i sådana fall vara lärapligtatt båda forraerna av sanktioner genoraförs raed stöd av samraa lagstiftning.Jag vill i detta sammanhang erinra ora att stormakternas vetorätt enligt art.27 i gäller inte bara i fråga om säkerhetsrådets bindande beslututan också när det gäller dess rekoraraendationer. En rekoraraendation orasanktioner kan således inte korama lill stånd, ora någon av stormakterna klartuttalat sig eraot rekoraraendationen. Del är inle heller någon risk för alt enfullraaktslag, sora kan användas också för alt genoraföra rekomraendationer avsäkerhetsrådet, kommer lill en alltför frekvent användning. Pågrund av vad jag nu har anfört anser jag alt en särskild FN-lag bör gälla bådesäkerhetsrådets beslut och dess rekoraraendationer om sanktioner avicke-railitär natur. Jag delar däremot inte Svenska FN-förbundets åsikt atl ensådan lag bör avse också FN:s generalförsamlings rekoramendationer oraicke-militära sanktioner. bygger på principen att det ärsäkerhetsrådet sora skall föranstalta oni sanktioner. Av stor praktisk och politiskbetydelse är också, att någon sådan vetorätt som slorniakterna har isäkerhetsrådet inle gäller i generalförsamlingen. Givelris vill jag inte ute- Maj:ts proposition nr 1971 slutamöjligheten av att deltar i sådana icke-militära sanktioner somgeneralförsaralingen kan komraa atl rekommendera, t. ex. diplomatiskasanktioner av det slag som församlingen rekommenderade mot ochi vilka deltog (se koraraitténs betänkande s. 23). Men beslut härorabör fallas i varje särskilt fall. Ifråga oni formen för en allmän FN-lag erbjuder sig, som konimittén har påpekat,frärast två möjligheter. Den ena innebär att inan genomför en permanent lag,enligt vilken olika förfaranden sora kan förväntas bli orafallade av sanktioner och som självfaUet skulle specificeras i lagen blir automatiskt förbjudna iden mån en resolution av rådet föreligger. Den andra raöjligheten är enpermanent lag sora anger den ram inora vilken förbud kan meddelas raot sådanaförfaranden i den mån en resolution påkallar det. Komraittén har förordat detsenare alternativet. Ingenav remissinstanserna har förordat den förra formen för lagstiftning. En fördelmed en sådan utformning av lagen är visserligen alt en resolution av rådetskulle bli tillämplig för svensk del utan någon sora helst tidsutdräkt.Metoden innebär emellertid att enskilda personer och myndigheter skulle tvingastolka inte bara lagen utan också rådets resolution för att fastställa ora ettvisst förfarande är tillåtet eller inte. I likhet med koraraittén anser jagatt iiian inte bör tillgodose intresset av snabbhet i genomförandet avsanktioner på bekostnad av det från rättssäkerhetssynpunkt betydelsefuUaintresset av största möjliga klarhet i fråga ora gränsdragningen mellantillåtna och förbjudna förfaranden. Med stöd av en fullinaktslag kan i detenskilda fallet närmare bestäraraas vilka förfaranden sora bör förbjudas tillföljd av en säkerhetsrådets resolution. Enskilda personer och myndigheterbehöver således i detta fall tolka endast de föreskrifter som meddelats i detsärskilda fallet. Av dessa skäl biträder jag remissinstansernas principiellauppfattning att den av koramiltén förordade lösningen bör väljas. Vidbedömandet av frågan hur en fullinaktslag bör konstrueras har raan att skiljamellan frågan ora oinfattningen av de materiella befogenheter som lagen skallge, dvs. vilka åtgärder eller förfaranden sora skall kunna förbjudas, ochfrågan om de forraella förutsättningarna för att lagen skall träda ilillärapning. Sora förut nämnts har koraraittén förordat, att Kungl. Maj :tgenoin fullraaktslagen får befogenhet att under vissa förutsättningar meddelaförbud av olika, i lagen angivna slag raen att förordnande ora lagenstillämpning i efterhand skall godkännas av rilisdagen. Frågan om riksdagensraedverkan vid fullraaklslagens tillämpning kommer jag att behandla senare.Den följande framställningen om vilka förbudsbestämraelser sorafullraaktslagen bör innehålla utgår för enkelhetens skull från att förbud iförsta hand skall meddelas av Kungl. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 49 endeanvänts uttryck sora "Kungl. Maj:ts befogenheter enligt lagen" eller"befogenhet för Kungl. Maj :t atl meddela förbud" utan att stäUningdärvid har tagits till frågan oin raedverkan rid lagens tillämpning. Denuppräkning av sanktionsåtgärder, sora finns i artikel 41 av är inteuttömraande utan får ses som en exemplifiering. AUa slags sanktioner, som inleinnefattar bruk av vapenmakt, faller under artikeln. En resolution kan i ochför sig länkas komraa alt omfatta också rent fysiska ingrepp, t. ex.upprättande av gränsspärrar eller förstöring av komraunika-tionsleder. Enpermanent FN-lag bör eraeUertid, sora också komraittén har ansett, inteinnehålla föreskrifter soiii ger befogenhet att vidta åtgärder av dessa slagulan bör ta sikte endast på ingrepp av förbudskaraktär. Skulle det i ettspecieUt fall bli fråga ora sanktioner av annan art, bör särskild lagstiftningtillgripas. Del är inte möjligt attfullständigt räkna upp de icke-militära sanktioner av förbudskaraktär somsäkerhetsrådet kan komma att besluta eller rekoraraendera. Detta innebär attinan vid en uppräkning i lagen äv de åtgärder som skall kunna förbjudas alltidriskerar att fullmakten i det enskilda sanktionsfallet visar sig otillräckligi ett eller annat avseende. Med hänsyn härtill kunde det kanske anses lämpligtatl fullniakten på sätt soiii har skett i bl. a. övriga nordiska ländersFN-lagar utformas som ett aUmänt berayndigande alt vidta alla desanktionsåtgärder av förbudskaraklär som anges i säkerhetsrådets resolutioner.Som koraraittén har anmärkt torde en sådan konstruktion dock vara fräraraandeför svensk rätt. 1 samtliga våra nu gällande fullraaklslagar är Kungl. Maj :lsbemyndigande inte genereUt utan begränsat inom en viss rara till atl avse ihuvudsak endasl särskilt specifierade åtgärder. Ett generellt bemyndigande förKungl. Maj:t alt verkställa rådets sanktioner av icke-militär natur har inteheller förordats i något remissvar. Det är också rain bestämda åsikt alt ensådan lösning bör avvisas. Jag anser följaktligen attKungl. Maj:t bör befullinäktigas att vidta endast vissa särskilt angivnaåtgärder. När del gäller att fastställa rilka ål-gärder sora sålunda skallanges i lagen rill jag erinra om några principiella uttalanden i hithörandefrågor, som dåvarande chefen för gjorde i samband medRhodesialagens tillkorasl (prop. 19G9: 78 s. 32). Dessa uttalanden avsågnärmast genomförandet av säkerhetsrådets resolutioner den 16 deceraber 1966och men torde ha allinän giltighet. Departeraentschefenunderströk, att rådets resolutioner inte har samma folkrältsliga karaktär somen konvention. En konvention sora berör viktiga rättsprinciper föregås i regelav orafaltande förarbeten och brukar innehålla definitionsklausuler. Vidareuttalade han att de ifrågavarande resolutionerna uppenbart har utarbetats påkort tid ulan alt möjlighet funnits att i 4 1971.1 saml. Maj:ts proposition nr 1971 detaljöverväga deras verkningar inora olika nationeUa rättssystem samt attresolutionerna inte innehåller några definitioner av använda termer ochuttryck. En tillämpning av resolutionerna efter ordalagen skulle vidare iblandleda lill resultat som kan le sig otillfredssläUande eller rentav orimliga ochsora knappast har åsyftats av författarna till resolutionerna. Slutligen kanman inte i alla detaljer känna sig bunden av de forrauleringar som har använtsi resolutionstexterna utan man bör i stäUet tolka resolutionerna efter derasallmänna anda och söka på elt förnuftigt sätt utforma de regler soiii behövsför all förverkliga syftena bakom resolutionerna. Föregen del vill jag ytterligare framhålla att resolutioner tillkommer efterförhandlingar raellan säkerhetsrådets raedleramar och oftast utgör resultatetav sammanjämkningar mellan olika ståndpunkter. Ordalydelsen av en resolutionkan därför ibland ha förestavats raera av inlresset att undvikameningsmotsättningar än av intresset atl ge elt entydigt uttryck åt vad slagssanktionsålgärd som avses. Delanförda ger rid handen att Kungl. Maj :ls materieUa befogenheter bör bestämmasså, alt man för vidkoramande kan vinna det allmänna syftet raed desanktioner sora säkerhetsrådet har beslutat eller rekommenderat utan all raandärvid behöver känna sig bunden att slariskt följa resolutionens ordalydelse.Detta allmänna syfte är genereUt sett att åstadkomraa ett sådani avbrott i denblockerade statens ekonomiska eller andra förbindelser raed oravärlden attstaten i fråga tvingas upphöra raed den för freden farliga verksarahet sora harföranlett rådets ingripande. Dekonkreta åtgärder sora Kungl. Maj:l sålunda bör få ridla raed anledning av ensäkerhetsrådets resolution kan, som komraittén har funnit, i stort sett indelasi dels ekonomiska och finansieUa åtgärder, dels åtgärder avseendekoinraunikationer, dels åtgärder sora är riktade raot person. De befogenheter idessa hänseenden som tilläggs Kungl. Maj:t bör uppenbarligen kunna utövasendast i den mån det är påkaUat av någon säkerhetsrådets resolution. Rhodesialagenutgör en lämplig förebild när del gäller alt ange de åtgärder sora Kungl.Maj:t skall få vidta enligt fullraaklslagen. Rhodesialagens föreskrifter ärtämligen långtgående och torde ge exempel på de viktigaste slag avsanklionsåtgärder som kan koraraa i fråga. Vadangår ekonomiska sanktioner är det framför allt angeläget atl en blockerad stathindras i sin försörjning med varor. Jag vill förutskicka att jag i likhetraed koraraittén, sora i den delen inte har rönt någon egentlig kritik frånremissinstanserna, raed "varor" i princip avser alla materiella tingav lös egendoms natur. Frärastkominer i fråga att kunna förbjuda varuinförsel lill blockerad stat. Somkoraraittén påpekar är det emellertid sannolikt atl även förfaranden sorainnebär medverkan eller förberedelse lill blockadbrylning kan korama attomfattas av säkerhetsrådets sanktioner. Kungl.Maj:ts proposition nr 1971 51 dei allraänhel i svensk rält gäUande reglerna oni ansvar för medverkan att ävenåtgärder som främjar den brottsliga gärningen medför ansvar, raen detförutsätts då atl brottet koraraer till utförande. Behov föreligger därför attkunna ingripa raed förbud raot förfaranden sora utgör led i en tilläranadblockadbrylning redan innan denna har skett. Till del primära förbudet raotvaruinförsel till blockerad stat bör alltså kunna anslutas förbud mot att vidtaåtgärder som frärajar eller är ägnade att fräraja sådan varuinförsel. I frågan rilka åtgärder avförevarande slag sora bör anges i lagen har konimittén med utgångspunkt iden principieUa uppfattningen att Kungl. Maj:ts befogenheter i möjligaste raånbör preciseras avvisat tanken alt helt allmänt låta lagen omfatta förbud raotvarje åtgärd soiii frärajar eller är ägnad att främja införsel av varor tillblockerad stat. Av samma anledning har koramiltén tagit avstånd från denlikartade metoden alt i lagen visserligen ange de i sammanhanget raest typiskaslagen av åtgärder sora bör hindras men avsluta uppräkningen raed en aUraänbestämraelse ora förbud raot andra åtgärder sora främjar eller är ägnade attfrämja olovlig införsel. Konimittén har i släUet föreslagit den lösningen atti lagen utöm-inande uppräknas de åtgärder varom är fråga. Kommitténs förslag,som i detta avseende helt överensstämmer med 3 § Rhodesialagen (se avsnitt 6.2)har inte mött invändning från reraissinslanserna. Det bör även enligt rainmening vara möjligt atl i lagen göra en tiUräckligt utförlig uppräkning av"fränijandeåtgärder" och jag vill därför i princip ansluta raig tillförslagel. Vissa kompletteringar till den av komraittén föreslagna uppräkningenfinner jag dock lämpliga. Härtill ålerkoraraer jag i specialraotiveringen (rid5 §). Enblockerad stal kan förses ined varor även på annat sätt än genora alt varorinförs lill dess territoriura. Sådan försörjning kan ske genom handlingar soraföretas inora den blockerade staten utan alt stå i saraband raed iraport tilldenna stat. I den raån säkerhetsrådets resolutioner utforraas sora etlåläggande för raedleinsstaterna att förbjuda sina raedborgare att bedrivaverksamhet av betydelse för exerapelris den blockerade statens krigspolential,bör Kungl. Maj:t ha befogenhet att förbjuda sådan verksainhet inte bara närden bedrivs i det egna landet utan också när den utövas i den blockeradestaten. Lagen bör därför ge möjlighet för Kungl. Maj:t att förbjuda tillhandahållandei blockerad stal av sådana varor sora enUgt en säkerhetsrådets resolution intefår tillföras den staten. TiU ell sådant primärt förbud, som lämpligen börbegränsas till tillhandahållande av vara i verksamhet av ekonomisk art, bör på motsvarande sätt sora när det gäller förbud raot varuinförsel kunna knytasförbud mot vissa frära-jandeålgärder. Härigenom kan svenska medborgareförbjudas atl t. ex. i blockerad stat syssla raed tiUverkning och försäljningav vapen. Varuförsörjningeni en blockerad stal Ican ridare indirekt beröras av le> Maj:ts proposition nr 1971 veranserlill personer eller förelag utanför staten. Jag syftar särskilt på fall dåvarorna är avsedda att användas i ekonomisk verksamhet med anknytning till denblockerade staten, t. ex. i filialrörelse som ett företag raed huvudkontor iden blockerade staten idkar utomlands. Lagen bör ge Kungl. Maj:t möjlighet attingripa även raot transaktioner av detta slag och raot åtgärder av förut närantslag som främjar eller är ägnade att främja sådana transaktioner. Jag har hittillsuppehållit mig vid åtgärder som avser atl hindra en blockerad statsvaruförsörjning. För att avbryta sådan stats handel med omvärlden måste detockså ges möjlighet att förbjuda utförsel av varor från staten i fråga. Genomförbud av det slaget kan man hindra eller försvåra att blockerad stat fårtillgång till utländska valutor och alltså försvåra statens förraåga attbetala den import sora till äventyrs skulle kunna äga rura trots förbud mot varuinförsel.Kungl. Maj:l bör sålunda få föreskriva att varor inle får utföras frånblockerad stat och till sådant förbud ansluta förbud raot vissa åtgärder somfrämjar eller är ägnade att fräraja varuulförsel. Föratl genoraföra säkerhetsrådets resolutioner fordras ridare förbud sora går utpå att hindra olika former av befattning med varor som i strid med enresolution har förts ut ur blockerad stat. Elt sådant förbud är ägnat att göraförbud raot varuulförsel från blockerad stat raera effektivt. Kan nian försvåraatt olovligen utförda varor orasätls eller på annat sätt används i detekonomiska livet torde näraligen benägenheten atl företa sådan utförselminska. 1 lagen bör närmare preciseras vilken befattning med exporterade \'arorsora skall kunna förbjudas. En sådan precisering synes böra ta sikte på i stortsett samma slag av åtgärder sora dem jag förut har nämnt beträffande förbudenraot åtgärd som främjar eller är ägnad att främja varuinförsel. Förbud börendast kunna avse sådana varor sora har förts ut från blockerad stat efter detatt förbud enligt lagen mot sådan utförsel har trätt i kraft. Annars kansvårlösta situationer uppkorama raed varor sora har ulförts från blockerad statefter ikraftträdandet av en resolution men innan det svenska förbudet har trätti kraft. Koramilténhar föreslagit atl i FN-lagen las in en särskild bestäninielse som frånförbudet raot befallning ined olovligen utförda varor undantar vara som någonhar förvärvat utan att han insett eller bort inse all varan förts ut frånblockerad stat på angivet sätt. Som motivering för förslaget har koramilténfrarahåUit, att sådan godtrosförvärvare lätt kan råka i besvärligasituationer, oin det föreslagna förbudet gäller generellt. a. kan deekonomiska konsekvenserna bli oskäliga. Vid remissbehandlingen har denföreslagna godtrosregeln i aUraänhet godtagils.