prop · FU03173 · 1971-12-31 00:00:00 — Sådana problem uppstår däremot inte i polisstyrdsealtemativet.Utredningen anser, att detta alternativ har väsentliga förddar fränorganisatorisk synpunkt och föreslår att regionpolisstyrelser inrättas. Regionpolisstyrdsen skallenligt förslaget bestå av sju ledamöter. Med hänsyn tUl länsstyrelsernas rollinom samh'ällsplaneringen är det enligt utredningen lämpligt att de blirrepresenterade i ett fristående regionalt polisorgan. Landshövdingen i ett läninom regionen bör därför utses till ordförande i regionpolisstyrelsen. I övrigtbör regionpolischefen och fem av Kungl. Maj:t utsedda medborgarrepresentanteringå i styrelsen. Maj:t bör utse även vice ordförande i styrelsen. Regionpolisstyrelsensnärmare uppgifter och ställning framgår av ett utkast till instruktion som harfogats som bUaga 6:1 till betänkandet. Ifräga om regionindelningen framhåUer utredningen, att målsättningen bör varaatt skapa en enhetlig och rationellt uppbyggd organisation. Kravet på enenhetlig organisation tUlgodoses om regionerna inte alltför väsentiigt skiljersig från varandra. Regionernas storlek måste anpassas till verksamheten påfältet. Områdena bör medge en effektiv planering av verksamheten, kraftfullainsatser på fältet för planernas genomförande, trafikövervakning med starka,enhetligt ledda och väl differentierade insatser m. m. Vidare är det av storbetydelse att varje polisregion får en bärkraftig personalorganisation som ärväl avvägd för de regionala funktionerna. Vidindelningen i polisregioner bör den regionala indelning som finns inom andragrenar av statsförvaltningen beaktas. Utredningen uppställer som ettoeftergivligt krav att gränser för polisregioner och län inte skär varandra.Sett från allmänna synpunkter bör om möjligt inte heller gränserna förpolisregioner och åklagarregioner skära varandra. Utredningenanser, att verksamhetsområdena bör bestå av 34 län för att verksamheten skallkunna drivas rationellt. Det innebär en indelning i 68 regioner. En sådanorganisation blir väsentligt effektivare änlänspolischefsorganisationen och kan genomföras utan någon kostnadsökning.Snarare kan.minskade kostnader bli följden. Viden indelning i sex polisregioner blir regionerna i östra och södra delen avlandet mycket dominanta. Utredningen föreslår därför att landet delas in i åttapolisregioner. En.sådan indelning ger mera jämbördiga och likformiga regionalamyndigheter. Regionerna bör benämnas efter kansliorten. Som kansliorterföreslås , , , , , , ochLuleå. Beträffandedet närmare innehållet i utredningens förslag till regionindelning hänvisas tUls. 103104 och bilaga 4 i betänkandet. Utredningenlägger också fram ett förslag till personalorganisation förregionpolisstyrelsernas kanslier. bör bestå av en chef, enställföreträdare och två organisationsenheter. Den ena enheten bör svara förövervakningsverksamhet och den andra för utredningsverksamhet och flertaletfrågor angående allmän serviceverksamhet. För varje enhet bör finnas enenhetschef. bör ha tre och den andraenheten två handläggande tjänstemän. I normalorganisationen ingår också trebiträdestjänster. Utredningen räknar med att normalorganisationen tills vidareskall till-lämpas i alla regioner utom och poUsregioner,som behöver ytterligare polismanstjänster. Utredningenframhåller, att det är vanskligt att beräkna lönekostnaderna för denföreslagna organisationen eftersom lönenivån är beroende av förhandlingar.Jämfört med den nuvarande organisationen minskar emeUertid antalet tjänster med17 och lönekostnadsminskningen torde bli av storleksordningen 1 milj. kr. Dennya organisationen ger dessutom följande vinster som inte kan uttryckas iekonomiska termer. Inspektionsverksamheten kan bedrivas rationellare än förnärvarande. Handläggningen av de frågor som kräver samordning för större områdenförenklas. Man kan därför förvänta att belastningen på försådana uppgifter minskar. Viss arbetskraft, bl. a. i länstrafikgrupperna, kanfrigöras genom att den nya organisationen skall svara för en radplaneringsuppgifter. Även i länsstyrelserna frigörs arbetskraft genom attärenden förs över till regionpolisstyrelsen. Den nya organisationen ger påsikt utrymme för en rationeUare användning av tekniska och andra hjälpmedeloch nya metoder i polisverksamheten. Utredningenräknar med att kostnadema för andra ledamöter i regionpolisstyrelse änregionpolischefen kommer att understiga . I övrigt måste manräkna med vissa övergångskostnader. De kan praktiskt taget helt hänföras tUlspeciella anordningar för den berörda personalen. Enligt utredningen är detinte möjligt att beräkna storleken av dessa kostnader förrän den nyaorganisationen tar form. Enav utredningens ledamöter har i en reservation uttalat en annan meningbeträffande den regionala indelningen (s. 116-117). attutredningen borde ha allvarligare undersökt möjligheterna att behålla länen somenhet. En indelning av polisverksamheten i få och geografiskt stora områdenleder tUl en alltför stark centralisering med alla dess olägenheter och risker.Regionnivån bör därför behällas vid länen. Vid Organisationens utformning ärenligt reservationen ett alternativ att behålla länspolischefsorganisationenmed smärre förändringar i de län där den nya distriktsindelningen gör nuvarandeorganisation omöjlig. Den reglering som g'äller för polisdistrikt kan därvidtillämpas. Alternativet bör användas i avvaktan på utformningen av denframtida länsförvaltningen. Ett attraktivare alternativ är enligt reservantenatt göra länen till polisdistrikt. Vid en sådan reform kanlänspolischefsorganisationen slopas eller samordnas med polisdistriktetsledning. Anknytningen till kan behållas. Länsdistrikten börorganiseras som distriktspolisstyrelserna. Dessutom bör kommunala polisnämnderinrättas. Treav utredningens experter anför i särskilt yttrande (s. 117), attregionpolischefen bör bli ordförande i regionpolisstyrelsen. Härigenom fårpolisväsendets samtliga instanser en likformig organisation. Behovet avsamverkan mellan länsstyrelserna och den regionala polisorganisationen kanutan olägenhet tiUgodoses i den form som regelmässigt tiUämpas meUanlänsstyrelsen och från denna fristående myndigheter. Enav utredningens experter framhåller i särskUt. yttrande (s. 117 118), attpolisväsendet inte bör bedömas som fristående från annan samhällsverksamhetutan också i fortsättningen fä den anknytning till samhällsorganisationen iövrigt som behovet av gemensamma insatser i samhällsarbetet motiverar. Han kandärför inte ansluta sig till utredningens ställningstaganden i fräga om denregionala organisationen. En tillräckligt allsidig bedömning av hurpolisväsendet på lämpUgt sätt bör vara inordnat i det regionala samhällsarbetetkan man enligt hans mening få först i samband med den utredning av frågor omden regionala samhällsförvaltningens uppgifter och organisation som skall görasinom länsberedningen. En samlad bedömning av den regionala problematiken bördärför inte inom en begränsad sektor föregripas genom organisationsändringarav den omfattning som utredningens majoritet har föreslagit. De omedelbarabehov av samordning inom större områden än län som föreligger beträffande visspolisverksamhet, t. ex. brottsspaning och trafikövervakning, bör tiUs vidarekunna tillgodoses genom partiella åtgärder, bl. a. i form av ett lärisövergripandesamarbete under ledning; Bristeri nuvarande organisation. framhåller, att brotts- ochtrafikutvecklingen har accentuerat den regionala polisorganisationenssvagheter och att länen även med nuvarande 119 polisdi- striktgenomgående är för små som områden för samordning av polisverksamheten. Ompolisdistriktens antal minskar, kommer länen enligl styrelsen att bli i ännu högregrad olämpliga som områden för regional polisverksamhet. ,länspolischefsföreningen, och polismästarföreningen anser, att utredningen påett övertygande sätt bar dokumenterat bristerna hos den nuvarande regionalapolisorganisationen. Enligt JO är det tydligt att länspolischefsorganisationeninte fungerar väl. JK, RÅ, hovrätten för , statskontoret,landstingsförbundet, kommunförbundet, polisförbundet, statsåklagarföreningen,så gott som samtliga polismästare och ett stort antal kommuner har inte någotatt erinra mot utredningens uttalanden i fråga om den regionala polisorganisationensbrister. iKristianstads län har förståelse för utredningens, uppfattning att länennumera är för små enheter för polisens regionala arbete och anser att tungtvägande skäl talar för en genomgripande re form. Länsstyrelserna i Malmöhusoch anser, att länen är för små som verksamhetsområden när detgäller viss polisverksamhet, t. ex. brottsspaning och trafikövervakning.Länsstyrelsen i vill inte bestrida att olika fackorgan kan hastarka skäl för krav på justeringar av den nuvarande länsindelningen. Dessakrav uppvisar emellertid ofta stora differenser. Om fackorganen oberoende avvarandra fick bestämma sin regionala indelning, skulle resultatet bli enytterst splittrad regional förvaltning och gränserna för de olika region-inddningamaskulle i många fall skära varandra. För det stora flertalet arbetsuppgifter ochför den regelmässiga polisverksamheten är länen enligt fullttillräckliga som regionala förvaltningsområden. Någralänsstyrelser anser, att utredningens kritik mot den regionala polisorganisationenär ensidig och negativ och borde ha nyanserats med inriktning främst päproblemen i de mindre länen. i framhåller, attutredningen, frånsett bristerna i länspolischefsorganisationen, knappast inågot avseende har anfört några övertygande argument för att ett frängående avlänen som regioner skulle främja polisverksamheten. Även om antaletpolisdistrikt inom länen minskas, har länspolischefen kvar sin stora betydelse.Hans huvudsakliga uppgifter är nämligen inte att samordna distriktenspolisstyrkor för gemensamma aktioner utan i stället att fullgöra inspektions-,konsult- och samrådsverksamhet samt handlägga en mängd ärenden av skiftandeslag, t. ex. angående personalens utbUdning, tUlsättning, ledighet ochtjänsteförhållanden, polisens utrustning och polisverksamheten i alla dessformer. Om ett län får tvä, fem eller sju polisdistrikt, finns dessaarbetsuppgifter likväl kvar i området. Utredningens påstående, att länen ärför små för regional polisverksamhet i fråga om brottsspaning,trafikövervakning eller annan ordningspolisverksamhet, har enligt länsstyrelsengiltighet bara i vissa fall. I den mån verksam- heten nu måste gå över länsgränserna ordnas dettapraktiskt genom samråd mellan länspolischeferna. Kommunikation och samrådmellan såväl distrikt som län är ett nödvändigt system för all polisverksamhet:Hur stora verksamhetsområden som än tillskapas kommer det alltid att finnas ettbehov av samverkan dem emellan. Länsstyrelserna i , , ,, och har i stort sett givit uttryck församma uppfattning som i . Behov av en genomgripande reform. Åtskilliga av deremissinstanser som inte har haft något att erinra mot utredningens uttalandenom den regionala polisorganisationens brister anser, att frågan om en genomgripandeomorganisation av den regionala polisverksamheten är för tidigt väckt. JKhänvisar till länsberedningens arbete i fråga om den regionalasamhällsförvaltningens uppgifter och organisation samt framhåller attsambandet mellan polisens verksamhet och annan samhällelig aktivitet är av denart att ett ställningstagande rimligen måste vara till gagn för enändamålsenlig lösning av organisationsfrågorna. En särlösning förpolisverksamheten i enlighet med de riktlinjer som utredningen har dragit uppkan enligt JK komma att försvåra statsmakternas framtida ställningstagandenbeträffande den regionala verksamheten. En omprövning av polisorganisationen isamband med en förestående reform av regionalförvaltningen bör naturligtvis ommöjligt undvikas, inte minst med hänsyn till den av organisationsändringarnaberörda personalen. En majoritet inom polismästarföreningen anser, att man viduppbyggnaden av polisväsendet först måste bestämma hur grunden skall läggas.Eftersom distriktsinddningsreformen bara är ett steg på vägen mot en slutgiltiglösning, bör den regionala organisationen dokumenterade brister inte ändras på andra punkter än som inom den nuvarande organisationens ram ärnödvändigt på grund av de föreslagna distriktsindragningarna. I annat fall kanen rationellare utformning av polisorganisationen läsas. När distriktsindelningenen gång får sin slutgiltiga lösning med större och slagkraftigare enheter, kanen regional instans bli överflödig. Enligt majoriteten är det också angelägetatt resultatet av länsberedningens överväganden avvaktas. Hovrätten för VästraSverige, landstingsförbundet, kommunförbundet, samtUga länsstyrelser utomlänsstyrelsen i län Samt ett stort antal polismästare ochkommuner avvisar betämt att man genomför en så genomgripande reform av denregionala polisorganisationen som utredningen har föreslagit innan resultatetav länsberedningens arbete föreligger. Några remissinstanser anser emeUertid att en reform av denregionala polisorganisationen är så angelägen att man inte kan acceptera att 3 1971.1 saml. framhåUer, att polisberedningen ochdepartementschefen i samband med förstatligandet synes ha Utgått från att dendå pågående utredningen om en ny länsindelning skulle lägga framförslag om en minskning av antalet län. De föratsättningar i fråga om länensstorlek som riksdagsbeslut alltså grundades pä är ännu inte förhanden och kommer enligt föreningen sannolikt inte att föreligga inom detnärmaste decenniet eller ens . Eftersom den nuvarande länsindelningenhar visat sig vara otillfredsställande som underlag för regionalpolisverksamhet, anser föreningen att en genomgripande omorganisation ärnödvändig och mycket angelägen. delar i principuppfattningen att frågan om den regionala polisorganisationens utformning ommöjligt bör bedömas i samband med att stäUning tas till en rad andraindelningsförslag pä det regionala planet. Enligt styrelsen torde detemellertid vara uppenbart att det ännu kommer att dröja avsevärd tid innanbeslut kan fattas om hur samtliga regionala indelningsfrågor skall lösas. Polisväsendettorde inte heller ha sådant direkt samband med andra regionalaverksamhetsområden att det kan anses oundgängligen nödvändigt att låta dennuvarande organisationen bestå. Det kan knappast heller anses försvarbart attfortsätta med en föga rationell regional organisation som man kräverökade resurser till polisväsendet. Om man vill skapa en effektivare regionalpolisorganisation, finns det enligt styrelsen inte någon annan lösning än attbilda större regioner pä sätt utredningen har föreslagit. En ledamot avstyrelsen har dock reserverat sig och har uttalat att länsberedningens förslagbör avvaktas innan ställning tas till den regionala indelningen inompolisväsendet. JO, statskontoret, och i länanser, att det finns starka skäl för att genomföra reformen utan att avvaktalänsberedningens stäUningstaganden. Flera remissinstanser tar upp frågan om det finnsskäl att behälla anknytningen av polisverksamheten tUl ränsstyrelsema.Länspolischefsföreningen framhåUer, att länsstyrelsernas befattning medpolisärenden i huvudsak är koncentrerad till länspolischefens tjänsteutövningoch att övriga tjänstemän vid länsstyrelserna i mycket ringa utsträckningsysslar med egentliga polisärenden. Länsstyrelsernas uppgifter har undersenare år förändrats och avser nu i mycket hög grad planeringsverksamhet.Polisärenden spelar därför en allt mindre roll inom länsförvaltningen ochskälen för att behålla ett samband mellan de båda förvaltningsgrenarna harinte Tängre samma styrka. RÅ, JO, , statskontoret,polisförbundet, , en minoritet inom polismästarföreningen samt någrapolismästare, kommuner och polisnämnder anser, att den regionala polisledningenutan olägenhet kan skiljas frän länsstyrelserna och att en sådan lösninginnebär goda möjligheter att skapa en effektiv och rationell regionalpolisorganisation. Den anknytning sompolisväsendet har haft till länsstyrelseorganisationen är enligtJK alltjämt av värde. Genom denna anknytning kan polisverksamheten bli föremålför kontroll och insyn genom ett organ med allmänna förvaltningsuppgifter ochdet är sannolikt att detta är ägnat att stärka förtroendet för polisensverksamhet. Det finns också ett naturligt samband mellan poHsverksamheten ochlänsstyrelsens arbetsuppgifter såvitt avser upprätthållande av allmän ordningoch säkerhet. Denna funktion är för statsmakten väsentlig och det är av viktatt staten genom sina organ vid behov kan hålla en fast hand över den samladeutövningen av funktionen. JK kan därför inte ansluta sig till det avutredningen förordade regionpolisstyrdsealternativet. iKopparbergs län anser, att utredningen har underskattat sambandet mellan polisverksamhetenoch annan förvaltningsverksamhet. Länsstyrelserna har en central ställning iden allmänna regionala förvaltningen och det är därför inte riktigt att undantapolisväsendet som samh'ällsfunktion från deras ledande, planerande och samordnandeverksamhet. Detta framgår otvetydigt av den kontaktverksamhet somlänspolischefen nu har såväl med enheter inom som med övriga tUllänsstyrelsen anknutna organ. Enligt innebär utredningensförslag att man får tvä regionala polismyndigheter, en operativ och enadministrativ. Eftersom de operativa och administrativa polisärendena hängerintimt ihop och är beroende av varandra, kan de ofta inte bedömas utan denöverblick som en länspolisledning besitter. i länanser, att utredningens förslag i själva verket innebär en genomgripandeändring av polisverksamhetens ställning i värt förvaltningssystem. Trots attäven en fristående polisiär instans på regional nivå i sista hand ärunderställd Kungl. Maj:t, föreligger inte minst med hänsyn till de mycketbetydände resurser och befogenheter som har tilldelats centralorganet stora risker för att organisationen blir en stark fristående maktfaktor isamhället, något som bestämt uttalade sig mot är 1962. Inrättandet avregionala lekmannastyrdser under en landshövdings ledning torde inte väsentligtrubba detta förhållande, även om det måhända gör riskerna för den antyddautvecklingen mindre. Enligt ger de beslutande lekmannastyrdsersom länsstyrelserna nu har en väsentligt bättre medborgerlig förankring än deregionala polisstyrelserna. i län framhåUer, att det är utomordentiigtangeläget att polisväsendet inte bedöms som fristående frän andrasamhällsfunktioner utan också i fortsättningen integreras i den pä länsenhetenbaserade samhällsorganisation som behovet av gemensamma insatser i samhällsarbetetmotiverar. En särskild polisregion får enligt inte samma fäste ibefolkningens förtroende som en länsenhet där alla övriga kontakter mellan medborgare och myndigheter hållssamman genom och där det rikt förgrenade kontaktnätet skaparnaturliga betingelser för att skUda samhäUsfunktioner ömsesidigt stöder ochkompletterar varandra. Länsstyrelserna behöver i vissa fall polisens medverkanför att kunna fullgöra sina uppgifter men polisen behöver också i många sUuationerfalla tUlbaka på länsstyrelsernas auktoritet och förtroende hoslänsbefolkningen. Även länsstyrelserna i , , ,, , , , , , ,, , och samt flerapolismästare och ett stort antal kommuner anser, att polisväsendets anknytningtill länsstyrelserna måste behållas och att regionpolisstyrdsealternativet bl.a. av detta skäl inte kan accepteras. Flera remissinstanser framhåller, att regionpolisstyrdsealternativetinnebär en allvarlig försämring av polisens beredskap och av den regionalapolisledningen i krig. Enligt civilbefälhavarutredning blir skillnadenmellan polisväsendets fredsorganisation och krigsorganisation betydligt störreän f. n. om polisutredningens förslag genomförs. Vid krigsfall behöverpolisväsendet nu bara organisera sex ledningsorgan som saknar motsvarighet ifred på högre regional nivå. Om förslaget förverkligas, måste man dels i tväfall föra samman två fredstida ledningsorgan till ett på det högre regionalaplanet och dels tillskapa 24 organ som inte har någon motsvarighet i fred pådet lägre regionala planet. Övergången från fredsorganisation tillkrigsorganisation blir därför avsevärt försvårad. Vidare försämras möjligheternaatt före och under övergången samordna polisväsendets försvarsinsatser medannan försvarsverksamhet genom att polisväsendet inte kommer att vara företrätti länsstyrelsernas fredsorganisation. En annan allvarlig konsekvens avpolisutredningens förslag är att den regionala polisledningen i krig allmäntsett blir sämre än f. n. på grund av att det uite kommer att finnas ett tUlräckligtantal chefer inom polisväsendet som är inriktade pä regional ledning ochsamordning. Eftersom länsstyrelserna enligt förslaget inte kommer att ha någrafredsuppgifter på polisväsendets område, kan man inte beUer räkna med att deskall kunna leda polisverksamheten i krig och samordna den med andraförsvarsåtgärder på ett effektivt sätt. Samtliga civilbefälhavare och så gottsom samtliga länsstyrelser har givit uttryck för samma uppfattning. Flera avdessa remissinstanser framhåller, att polisutredningen har behandlat de viktigaproblem som sammanhänger med polisens uppgifter under beredskapstillstånd och ikrig alltför kortfattat och att konsekvenserna för totalförsvaret måste utredasnärmare om statsmakterna överv'äger att lägga förslaget till grund för enreform. ÖB framhåller, att den föreslagna indelningen av landet ipolisregioner underlättar samverkan mellan militärbefälhavare och regionalpolis- myndigheti fred och krig. Regionpolischefen bör ingå i civilbefälhava-rens kansli. Ifråga om den lägre regionala ledningen bör poUschef i residensstad ingå i den krigsorganiseradelänsstyrelsen och ersätta länspolischef i krigsplanläggningsarbetet.Civilförsvarsstyrelsen anser, att regionpolisstyrelse- ochlänsstyrelsealternativen är ganska likvärdiga såvitt angårberedskapsplaneringen i fred och ledningen av polisverksamheten i krig ellerkrigsfara. Krigsplacering av polisiär chefspersonal i civilbefälhavarkanslieroch länsstyrelser försvåras emellertid genom att antalet chefstjänster inom denregionala polisorganisationen minskar. CivUförsvarsstyrdsen förutsätter dockatt denna fråga kan lösas på ett tillfredsställande sätt. LänspoUschefsföreningenframhåller, att regionpolisstyrdsealternativet ger en bärkraftig, effektiv ochrationell fredsorganisation som smidigt och enkelt kan inlemmas i civilbefälhavar-organisationenvid beredskap eller krig. Inom länsstyrelserna kan den organisation användassom nu utan olägenhet tiUämpas i län där l'äns-polischefen är civo-polischef,nämligen att verksamheten leds av en polismästare i länet. Regionpolisstyrdsealternativetskapar enligt föreningen förutsättningar för en betydligt bättre polisiärberedskap än den som är möjlig att åstadkomma i nuvarande organisation. Bara ett fåtalremissinstanser, bl. a. i län, förordar attlänsstyrelsealternativet läggs till grund för en reform. Någon egentlig kritikanförs emellertid inte mot detta altemativ och några remissinstanserframhåller, att de principiella invändningar som har gjorts mot regionpolisstyrdsealternativeti väsentligt mindre grad gäller länsstyrelsealternativet. Regionindelning.De remissinstanser som förordar att regionpolisstyrdsealternativet läggs tUlgrund för en reform ansluter sig som regel till utredningens förslag om enindelning av landet i åtta poUsregioner. , statskontoret, JO,polisförbundet, statsåklagarföreningen, länspolischefsföreningen och enminoritet inom polismästarföreningen m. fl. hör till denna grupp. ÖB anser, att en indelningi sex regioner i hög grad skulle underlätta den samverkan mellan polisen ochtotalförsvaret i övrigt som är önskvärd och att det därför bör föreliggastarka skäl av annan art för att välja en indelning i åtta eller fleraregioner. Även civUförsvarsstyrdsen förordar en indelning i sex regioner.Hovrätten för , som i första hand anser att någon ändring f. n.inte bör göras i den regionala polisorganisationen och i andra hand förordar regionpoUsstyrelsealterna-tivet,framhåUer att den av utredningen föreslagna indelningen i åtta polisregionerhar tillskapats utan någon naturlig geografisk anknytning.