prop · FU0314 · 1971-12-31 00:00:00 — När valet står mellan olika hjälpålgärder som varaing,föreskrifter eller övervakning är det däremot tveksamt vad som skall anses somlindrigast. Närdet gäUer socialt betingade skyddsåtgärder kan man inle utgå från att dentekniskt sett minst ingripande åtgärden aUlid är förmånligast eller Undrigastför den enskilde, säger länsstyreben i . Det är därför intelämpligt att låta utgången bli beroende av en be-dönming av vad som kan anseslindrigast. Liknande synpunkter anförs av kammarrätten och JK. Medhänsyn tUl synpunkter av nu redovisat slag anser , hovrätten överSkåne och , kammarrätten, JK samt länsstyrelserna i ,, , och att ordföranden bör ha ulslagsröslvid omröstning i länsrätt. Sociabtyrelsen anför att en sådan ordning är enkelatt tUlämpa och acceptabel från rättssäkerhetssynpunkt. Hovrätten över Skåneoch samt JK förordar uttryckligen att bestämmelserna i 16 kap.rättegångsbalken om omröstning i överrätt i tvistemål görs tillämpliga. Tillföljd av hänvisningen i 6 § i fråga om omröstning om tvångsmedel m. m. innebären sådan lösning, anför hovrätten vidare, att 29 kap. blirdelvis tiUämpligt. Regelnom ordförandens utslagsröst bör, anför och JK, gäUa också iskatterätt. I skallemålen bör dock enligt JK den ordning som föreskrivs i 88 §laxeringsförordningen tillämpas. Riksskattenämndenanför alt den mening som är lindrigast för den skattskyldige bör gälla vid likaröstetal för flera meningar i skatierätt och alt bestämmelsema i 29 kap.rättegångsbalken därför bör tillämpas vid omröstning i skatterätt. I 88 §taxeringsförordningen regleras inte hur man skall förfara när flera än tvåmeningar föreligger. Vad som för sådant fall föreskrivs i 29 kap. 4 §rättegångsbalken om sammanläggning av röster är tiUfredställande förskattemålens vidkommande. anför vidare att bestämmelserna i29 kap. lorde vara ändamålsenliga också när det gäller omröstning i länsrätt. Ocksålänsstyrelsen i anser att bestämmelserna för omröstningi brottmål i överräll bor kunna tillämpas både i länsrätt och i skatterätt. TUlledning för bedömningen av när en mening skaU anses lindrigare än en annan börjämförelser meUan vissa typfall redovisas i motiven. Tilldem som anser att samma regler i princip bör gälla för länsrätt och skatierätthör slutligen länsstyreben i län, som menar alt den ordning somföreskrivs i 88 § taxeringsförordningen bör tillämpas. Deskäl som anförts för att ordföranden skall ha utslagsröst vid omröstning ilänsrätt är enligt hovrätten över och inte tilllämpliga i frågaom omröstning i skatterätt. Hovrätten anser liksom iSödermanlands län och att bestämmelserna i 29 kap.rättegångsbalken bör tillämpas vid omröstning i skatterätt. I princip sammauppfattning har länsstyrelserna i , , och Bohussamt . De förordar emellertid närmast att en bestämmelsemotsvarande 88 § laxeringsförordningen ges för skatterättema. Länsstyrelseni län erinrar om att det i 11 kap. 12 § vattenlagen (1918:523) och 18 §lagen (1917: 189) om expropriation föreskrivs att vattenrättsdomaren resp.ordföranden i expropriationsdomsto-len skall säga sin mening först vidomröstning i vattendomstol resp. expropriationsdomstol och föreslår att enmotsvarande bestämmelse tas in i lagen om skatterätt och länsrätt. Enligtyttrandet från hovrätten över och behövs det emellertid intenågra särskilda bestämmelser av sådant slag. Statsmaktemasbeslut om en partiell omorganisation av den statiigalänsförvaltningen omfattar, som förat nämnts, bl. a. en förstärkning av förvaltningsrättskipningenpå länsplanet. Med förvallningsrättskipning avses i detta sammanhang främsthandläggningen av de mål och ärenden i vilka talan f. n. fullföljs frånlänsstyrelsen eller prövningsnämnden till kammarrätten eUer regeringsrätten.De åtgärder som enligt prop. 1970: 103 med förslag lill riktlinjer för enpartiell omorganisation av den statliga länsförvaltningen främst bör övervägasi delta sammanhang är att öka lekmannainfljtandet, alt förbättra handlägg-ningsformemasamt att skapa en i organisatoriskt avseende mera markerad åtskillnad meUan förvaltningsrällskipningoch annan verksamhet. Denbeslutade omorganisationen avses ske . Den innebär bl. a. atl huvudenhet vid förs i princip all förvaltningsrättskipning.Till denna huvaidenhet knyts en länsrätt som skall handlägga vissa av de målgrappersom f. n. handläggs på lands- kanslietoch en länsskatlerätt som i princip skall handlägga de mål som f. n. ankommerpå prövningsnämnden. Lekmän skall medverka i rättskipningen vid båda de nya domslolama.På grandval av en departementspromemoria med förslag till lag om förfarandet iförvaltningsdomstol förbereds f. n. inom enlagrådsremiss med förslag till bl. a. förvaltningsprocesslag. Genom dennalagstiftning, vilken avses bli tiUämplig på regeringsrätten, kammarrätt, skatierättoch länsrätt, kan önskemålet om förbättrade handläggningsformer väntas blitillgodosett. I eninom utarbetad promemoria har lagts fram ett förslag tilllag om skatterätt och länsrätt. I enlighet med vad som förutskickas i prop.1970: 103 bygger promemorieförslaget i fråga om länsskatterätts kompetensområdepå förslaget lill lag om skatterätt (SOU 1967: 24). Såvitt avser länsrättskompetensområde är förslagets utgångspunkt i överensstämmelse med vad som föralskickasi propositionen all till länsrätt skall hänföras mål om omhändertagande av barnför samhäUsvård, om verkställighet av dom i vårdnadsmål, om utvisning av utlänningoch om intagning på allmän samtkörkortsmål. Lagförslaget innehåller också bestämmelser om domförhet, omröstningsförfarandel,ordförande, nämndemän m. m. Flera av remissinstanserna, vilka ju haft att utgå frånstatmakternas beslut om omorganisationen av länsförvaltningen, ger frånrättssäkerhetssynpunkt uttryck för tillfredsställelse över alt lekmän skallmedverka i rättskipningen i länsskatlerätt och länsrätt. I fråga om den närmarebestämningen av de två domstolarnas kompetensområden anförs kritiskasynpunkter i åtskilliga remissyttranden. Vad remissinstanserna anför börföranleda vissa justeringar av de kompetensområden som föreslås i promemorian.Den utformning av kompetensområdena som jag föreslår i det följande anslutersig dock i huvudsak till vad som förulskickas i propositionen. Förslageti promemorian omfattar utom länsskatterällema och länsrätterna också en meUankommunalskatterätt vilken avses ersätta den nuvarande mellankommunala prövningsnämndenoch således pröva bl. a. besvär över taxering av skatlskyldig som haftförvärvskälla som hänför sig tiU flera län. Enligt min mening framstår del somändamålsenligt alt i organisatoriskt avseende i huvudsak samma bestämmelserblir tiUämpliga på denna förvaltningsdomstol som på länsskallerätt ochlänsrätt. Förslageti promemorian beträffande skatterätts kompetensområde byggersom förat sagls på förslaget tiU lag om skatterätt. Det innebär att vidlänsskatterätt och den mellankommunala skatterätten skall handläggas alla målsom f. n. handläggs vid prövningsnämnd samt mål om befrielse från skyldighetalt länrna kontrolluppgift (39 § 4 mom. taxeringsförordningen), mål enUgtlagen om handräckning vid taxeringsrevision, mål om handlings undanlagandefrån taxeringsrevision (56 § 4 mom. taxeringsförordningen) och mål om utdömandeav vite enligt skatte- och taxeringsförfatlningarna. Till länsskatlerättskompetensområde skaU enligt förslaget vidare hänföras mål om utdömande av viteenligt uppbörds- och folkbokföringsförordningama, samtiiga underställnings-och besvärsmål enligt folkbokföringsförordningen samt alla mål och ärendenenligt uppbördsförordningen som f. n. handläggs vid länsstyrelse utom sådanamål och ärenden som prövas av i första instans och sådana mål ochärenden i vilka enligt 86 § första stycket uppbördsförordningen talan inle fårföras mot beslut. Som anförs i promemorianbör avgörande för bedömningen av frågan om en viss målgrapp skaU hänföras tillskatterätts kompetensområde vara om arten av den prövning som skall ske i målenmotiverar en domstolsmässig handläggning. Den angivna principen har ocksågodtagits av remissinstansema. Några remissinstanser anmärker emeUertid att vissaav de mål som enligt förslaget skall handläggas vid skatterätt, bl. a. åtskilligamål som f. n. ankommer på prövningsnämnd, är förhållandevis enkla och därförbör handläggas i administrativ ordning. Det invänds också atl det inte ärrationellt atl som skett i promemorian klassificera vissa mål som domslolsmåloch hänföra dem till skatterätts kompetensområde men på grand av behovet avsnabb handläggning låta dem avgöras av ensamdomare. Attvissa typer av mål regelmässigt innehåUer svårbedömda rättsliga frågor kan varaanledning att anse en domstolsmässig handläggning motiverad. Om avgörandet iett mål kan vara av ingripande betydelse i ekonomiskt eUer personligt avseendeför enskild part, är det särskilt angeläget alt målet handläggs vid domstoloch inte vid en instans som har att i andra sammanhang företräda exempelvis detallmännas fiskaliska intresse. Delta bör gälla även om målet är av tämUgenenkel beskaffenhet. När en målgrapp som bör handläggas vid domstol har nära sambandmed en annan målgrapp, kan det av praktiska skäl vara lämpligt atl bådahandläggs vid domstol. Avvad jag nu har sagt torde framgå att del ibland kan vara motiverat att hänföraen målgrapp tiU skatterätts kompetensområde, även om målen regelmässigt ärbrådskande eller okomplicerade och därför bör kunna avgöras av ensamdomare. Inågra remissyttranden väcks frågan om en utvidgning av del kompetensområde somför skatterätts del föreslås i promemorian. vidi allmänhet fråga om målgrapper som har samband med målgrupper som omfattas avförslagel i promemorian. Länsstyrelsema i och tar emeUertidupp frågan om gåvoskaltemålen bör hänföras till länsskatlerätt. I likhet medlänsstyrelsen i anser jag atl denna fråga bör prövas först närställning kan tas tUl frågan om arvsskattemålen bör föras från de aUmänna domstolarnatill länsstyrelserna. Denna fråga övervägs f. n. av kapitalskatleberedningen. Någraremissinstanser anser alt en del av de mål som f. n. ankommer på prövningsnämndbör handläggas i administrativ ordning. Av skäl som jag har anfört nyssförordar jag att förslaget i promemorian följs och att således samtliga målenligt skatte- och taxeringsförfatlningarna som f. n. ankommer påprövningsnämnd hänförs lill skatterätts kompetensområde. AUmänfastighetstaxering har ägt ram och skaU enligt gällande regler inteäga ram igen . Fastighetsprövningsnämn-dernas arbete skall enligt163 § taxeringsförordningen vara avslutat underlaxeringsåret. Besvär som i särskild ordning anförs över fastighetslaxeringsnämndsbeslut prövas enligt 167 § 1 mom. av prövningsnämnden, om fastighetsprövningsnämndensarbete är avslutat. I promemorian anförs att frågan om vilket organ som bör handhamål om allmän fastighetstaxering i instansen över fastighetstaxeringsnämndeninte bör prövas . De fem remissinstanser som går in på frågan anser däremotatt mål av detta slag bör hänföras till skatterätts kompetensområde och atlnågot avgörande hinder mot att redan nu reglera frågan knappast föreligger.Som framgår av vad jag har anfört är det inte nödvändigt alt i dettasammanhang ta ställning till frågan om vilket organ som skaU ersätta fastighelsprövningsnämnden.Både denna fråga och frågan vilken sammansättning som bör föreskrivas i mål omallmän fastighetstaxering bör övervägas i annat sammanhang. Ipromemorian anförs vidare alt mål om befrielse i visst fall från skyldighet attlämna kontrolluppgift, mål enligt lagen om handräckning vid taxeringsrevisionoch mål om handlings undantagande från taxeringsrevision innefattar så väsentiigarättssäkerhetsfrågor att en domstolshandläggning är motiverad. Det föreslåsdärför att dessa mål, vilka nu handläggs på landskontoret, hänförs tillskatterätts kompetensområde. i och FöreningenSveriges taxeringsrevisorer avstyrker förslaget såvitt gällerhandräckningsmålen. Enligt kronofogdemyndigheten förekommer några kompliceraderältssä-kerhetsfrågor som motiverar en domstolsmässig handläggning inte i dessamål. Föreningen betonar kravet på snabb handläggning och erin-, rarom att den skattskyldige i regel måste ha vid vite förelagts alt ställa sinaräkenskaper tiU skattemyndigheternas förfogande, innan frågan om handräckningkan tas upp. De tre målgrapper som nuär i fråga inrymmer enligt min mening sådana avvägnings- och rätlssäkerhelsfrågoratt det får anses lämpligt alt de handläggs vid skatterätt. SärskUt i handräckningsmälenär ett snabbt avgörande ofta nödvändigt. I det följande kommer jag att förorda attvitesmålen enligt skatte-, taxerings-, uppbörds- och folkbokföringsförfattningamaskaU ankomma på skatterättema. Kravet på snabbt avgörande i mål omhandräckning vid taxeringsrevision synes bli tillgodosett, om skatterättenbereds tillfälle att ta ställning till handräckningsfrågan i samband med attvitesmålet avgörs. I regel bör vidare handräckningsmål kunna avgöras avensamdomare. Jag förordar därför alt mål om befrielse i visst fall frånskyldighet alt lämna kontrolluppgift, mål enligt lagen om handräckning vidtaxeringsrevision och mål om handlings undantagande från taxeringsrevisionhänförs till skatterätts kompetensområde. Ipromemorian föreslås att mål om utdömande av vite enligt skatte-, taxerings-,uppbörds- och folkbokföringsförfattningama, vilka mål f. n. handläggs pålandskontoret, skall ankomma på skatterätt. i Stockholmstryker under all ell försuttet vite måste dömas ut snabbt och anför att ettgenomförande av förslaget i promemorian skulle leda tiU att vilesinstilutetseffektivitet minskas. Som anförs i promemorianär det i dessa mål fråga om en typisk rätlskipningsuppgift. kan delförelagda vitet avse ett betydande belopp och kan fråga uppkomma omjämkning av beloppet eller om vitesföreläggandets berättigande. Från rättssäkerhetssynpunktfår det anses väsentiigt att mål av detta slag handläggs vid domstol. Jag förordardärför att förslaget i promemorian genomförs. I det följande kommer jag attföreslå alt vitesmålen i viss utsträckning skall kunna avgöras av ensamdomare.I den mån så kan ske lär förutsättningama för elt snabbt avgörande bli likagoda som vid handläggning i administativ ordning. Ifråga om folkbokföringsmålen innebär promemorieförslaget alt samtiigaunderställnings- och besvärsmål hänförs tiU länsskatlerätts kompetensområde.Inslaget av judiciell prövning är enligt promemorian så framträdande i dessamål att målen bör prövas av domstol. remissinstanserär av motsatt uppfattning och anför bl. a. alt målen i regel är av enkelbeskaffenhet och utan större betydelse för den enskildes rättssäkerhet. Jag ärinte benägen att instämma i att folkbokföringsmålen regelmässigt skuUe vara avenkel beskaffenhet. Enligt min mening kan det snarare sägas att svårbedömdafrågor ganska ofta förekommer i dessa mål. Jag ansluter mig därför tillförslaget i promemorian. Självfallet bör dock bara de mål som f. n. ankommerpå länsstyrelse och inte de mål som prövas av domkapitel hänföras tillläns-skatterätts kompetensområde. Inslaget av judiciellprövning är enligt vad som anförs i promemorian så framträdande i uppbördsmålenatt dessa mål i princip bör få en domstolsmässig handläggning. Mål som typisktsett är mycket enkla eller av begränsad betydelse för part bör dock undantas. Ipromemorian föreslås därför att till länsskatlerätts kompetensområde hänförsmål som anhängiggjorts genom besvär enligt 85 § 1 mom. uppbördsförordningenöver lokal skaltemyndighets beslut med undanlag för sådana mål och ärenden ivilka enligt 86 § första stycket talan inle får föras mot länsstyrelsensbeslut. Förslaget innebär att från länsskatlerälts kompetensområde undantasdels mål och ärenden i vilka f. n. är första instans, dels bl. a.mål och ärenden rörande preliminär taxering, anstånd med inbetalning av skattoch avskrivning av skatt. TUl den första av nämnda grapper hör vissaärenden rörande anstånd med inbetalning av skatt (49 § 2 mom.) samt mål ochärenden rörande återbetalning av s. k. respitavgift (54 §), befrielse från restavgift(58 § 2 mom.), avkortning och avskrivning av skatt (67 §) saml räntebefrielse(85 § 2 mom.). ochytterligare några remissinstanser invänder alt vissa uppbördsmål som enligtförslaget inle skall handläggas vid läns-skatterätt inte genereUt kan sägasvara särskilt enkla eller av begränsad betydelse för part. Mål och ärendenrörande preliminär taxering, befrielse från restavgift och ränlebefrielse börenligt riksskattenämnden hänföras lUl länsskatterätls kompetensområde. De andraremissinstansema ansluter sig beträffande en eller flera av dessa målgruppertill nämndens mening. Några anser att också ärenden rörande anstånd med inbetalningav skatt bör handläggas vid länsskalleräll. Samma uppfattning har enlänsstyrelse i fråga om ärendena om återbetalning av respitavgift. De ytterligare uppbördsmålsom enligt remissinstansema bör hänföras till länsskatterätts kompetensområdeär enligt min mening bara undantagsvis av sådan karaktär alt en domstolsmässighandläggning kan anses motiverad. I regel torde de vara av enkel beskaffenhetoch av begränsad betydelse för part. Jag förordar därför att länsskatterättskompetensområde i fråga om uppbördsmålen bestäms i enlighet med förslaget ipromemorian. TUllänsrätts kompetensområde skaU enligt förslaget i promemorian hänföras dels målom omhändertagande av bam för samhällsvård eller utredning, samhällsvårdsupphörande eller fortsättande efter villkorligt upphörande och förbud att tabarn från fosterhem, dels mål om verkställighet av dom eUer beslut rörandevårdnad om bam eller om överflyttning av barn i andra fall, dels mål omtvångsintagning på allmän och återinlagningpå sådan anstalt, dels ärenden om utvisning av utlänning, dels mål om återkallelseav körkort och trafikkort. Förslaget stämmer i huvudsak överens med det kompetensområdesom i prop. 1970: 103 preliminärt anges som lämpligt. Efter hand som erfarenhetvinns av den nya ordningen bör enligt vad som anförs i promemoriankompetensområdet vidgas. Ihuvudsak är remissinstansema positivt inställda till förslagel. Åtskilligaremissinstanser föreslår emellertid vissa inskränkningar eller utvidgningar idet föreslagna kompetensområdet. I en del remissyttranden anförs att det ocksåi mål som inle har något egentligt samband med de mål som enligt förslagetskall handläggas vid länsrätt kan bli fråga om betydande ingrepp i denenskildes rättssfär i personligt eller ekonomiskt avseende eller om svåralämplighels- och skälighetsavgöranden. 1 sådana mål måste medverkan av lekmänanses värdefull. Det föreslås därför att länsrätts kompetensområde utvidgas lillall omfatta också vissa mål enligt bl. a. smitlskyddslagen, lagen ombehandling i fångvårdsanstall, djurskyddslagen, lagen om bidragsförskott ochhälsovårdsstadgan. raål som nyssnämnda remissinstanser avser kan naturligtvis en domstolsmässighandläggning i och för sig vara önskvärd. Enligt stalsmaklemas beslut omomorganisationen av länsförvaltningen bör emellertid länsrättemaskompetensområde till en början begränsas ganska snävt. F. n. bör därför baramål som typiskt sett är av sådan karaktär alt en domstolsmässig handläggning ärsärskilt angelägen hänföras till länsrätt. Till vad jag nu har sagt bör dockgöras det förbehållet att också mål som har nära samband med mål av nämntslag kan böra handläggas vid länsrätt. Från dessa synpunkter framstårförslaget i promemorian som i huvudsak väl avvägt. Det gjorda förbehålletföranleder dock vissa utvidgningar av kompetensområdet. Jagövergår härefter till att behandla de målgrupper som omfattas av förslaget ipromemorian. Underremissbehandlingen har viss kritik riktals mol promemorieförslaget i fråga omhandläggningen av ulvisningsärendena. Del har bl. ansettsvara en olycklig konsekvens av förslaget att talan mot länsrättens, dvs. enförvaltningsdomstols, beslut i ulvisningsärende kommer att fullföljas hosinvandrarverket, dvs. hos en central förvaltningsmyndighet, och inte hos högreförvaltningsdomstol. Man har inte heUer velat godta den konsekvensen avförslaget alt uivisningsärenden i aUmänhet avgörs av länsrätt, medan sådanaärenden i vilka utlänningen gör gällande att han är politisk flykting avgörsav invandrarverket. I detta avseende har å ena sidan förordats att ocksåsistnämnda ärenden och därmed även prövningen av politiskt flyktingskap skallankomma på länsrätten, medan från annat håll hävdats alt fråga om politiskt flyktingskapöver huvud laget inle bör prövas i samband med beslut om utvisning utan förstvid verkställigheten av sådant beslut. De frågor som remissinstanserna sålundahar väckt fordrar ytterligare överväganden, som f. n. görs inom inrikesdepartementetmed sikte på att förslag till lösning skall läggas fram vid riksdag.Med hänsyn härtill bör ulvisningsärendena i detta sammanhang inte hänföras tilllänsrätts kompetensområde. Socialstyrelsenanför att förslaget i promemorian innebär att alla underställningsärenden menbara ett fåtal av besvärsärendena enligt barnavårdslagen skaU handläggas vidlänsrätt. Utmärkande för alla besvärsärendena är att besluten på ett ellerannat sätt ingriper i den personliga friheten. Styrelsen föreslår därför atlsamtliga besvärsärenden enligt bamavårdslagen hänförs till länsrättskompetensområde. Prövningenav bamavårdsnämnds beslut alt med stöd av 29 eller 30 § bamavårdslagenomhänderta någon för samhällsvård eller utredning bör som föreslagils ipromemorian ankomma på länsrätt. Det innebär att samtiigaunderställningsärenden enligt barnavårdslagen hänförs till länsrättskompetensområde. Om förslagel genomförs, får länsrätten enligt 79 § befogenhetatt i stället för all fastställa beslut om omhändertagande för samhällsvårdförordna om förebyggande åtgärder eller uppdra åt bamavårdsnämnden attföranstalta om sådana åtgärder. Ifråga om besvärsärendena enligt barnavårdslagen skulle det kunna göras gällandeatt något eller några har sådant samband med den tillsynsverksamhet som enligt4 § åligger eller av annan anledning är av sådan karaktär attbesvärsprövningen fortfarande bör ankomma på . Med hänsyn tillvad anfört finner jag emellertid övervägande skäl tala för att samtiigabesvärsärenden bör hänföras till länsrätts kompetensområde. Socialstyrelsenanför vidare alt det råder nära samband mellan mål om omhändertagande för samhällsvårdenligt 31 § barnavårdslagen och mål om socialhjälp enligt 12 § lagen omsocialhjälp. Styrelsen föreslår därför, liksom en länsstyrelse, att frågan omdessa socialhjälps- målbör handläggas vid länsrätt övervägs närmare. Även om skäl kan an-töras somtalar för att målen bör handläggas vid länsrätt, är jag emellertid inte bereddatl förorda att en sådan ordning genomförs . Målom verkställighet av dom i vårdnadsmål Enligt21 kap. 1 § ankommer det på att pröva frågor omverkställighet av vad rätlen i dom eller beslut bestämt om vårdnad eUerumgängesrätt eUer om överlämnande av bam. prövar också frågor omöverflyttande av barn i fall som avses i 6 och 7 §§. Förslaget i promemorianfår anses innebära att alla frågor av delta slag, dvs. samtliga mål enligt 21kap., skaU hänföras till länsrätts kompetensområde. Jag förordar att förslagel,som inle har föranlett erinringar under remissbehandlingen, genomförs. Omförslaget genomförs ankommer det naturligtvis på länsrätten all avgöra sådanafrågor om föreläggande och utdömande av vite, hämtning och omhändertagande m.m. som kan uppkomma i målen. Ipromemorian föreslås att mål om tvångsintagning på aUmän återinlagning på sådan anstalt skall ankomma på länsrätt. Sådana mål prövasenligt 18 resp. 55 §§ nykterhetsvårdslagen f. n. av . Som jag föratnämnt ankommer det i vissa fall på också alt föranstalta omverkställighet av slutligt beslut om tvångsintagning samt att pröva frågor omanstånd med verkställigheten och om förverkande av villkorligt anstånd. Promemorieförslagetinnebär att verkställighetsfrågorna inte skall prövas av länsrätten. Förslagetatt mål om tvångsinlagning och återinlagning skall hänföras till länsrättskompetensområde har inte föranlett kritik från remissinstanserna. Jag förordaratt det genomförs.