mot · FU021205 · 1971-02-09 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 10 med förslag till skattebrottslag, m. m. I anledning av Kungl. Maj ds proposition 1971:10 med förslag till skattebrottslag, m. m. får vi anföra följande. Av propositionen framgår att det starkt stegrade skattetrycket resulterat i allt allvarligare påfrestningar på den allmänna skattemoralen. I en ökad omfattning försöker de skattskyldiga på olika sätt att komma undan fullgörandet av sin skatteplikt genom underlåtenhet att inkomma med inkomstdeklaration eller genom oriktiga uppgifter i deklarationen. En bättre efterlevnad av lagstiftningen på beskattnings- och avgiftsområdet är otvivelaktigt ett mycket viktigt samhällsintresse. Att en omprövning nu sker av straffsystemet i syfte att åstadkomma en effektivisering och uppstramning vill vi därför icke motsätta oss. Den i propositionen föreslagna reformen av påföljdssystemet för överträdelser av gällande författningar i ämnet vilar på ett förslag av skattestrafflagutredningen. Detta förslag utsattes emellertid för mycket allvarlig kritik från ett stort antal remissinstanser, som bl. framhöll att det föreslagna påföljdssystemet i vissa hänseenden vore olämpligt från rätssäkerhetssynpunkt. En del av de av remissinstanserna framförda invändningarna har visserligen tillgodosetts i propositionen, men åtskilliga anmärkningar kvarstår. En väsentlig synpunkt från ett flertal remissinstansers sida var att de otillfredsställande förhållandena sammanhängde med skattesystemets komplicerade utformning, till följd varav ett mycket stort antal medborgare saknade kunskap om skattebestämmelserna och över huvud taget saknade förutsättningar att på egen hand på ett tillfredsställande sätt ifylla sin självdeklaration och lämna de däri föreskrivna uppgifterna. Många medborgare skulle utan egentlig egen förskyllan riskera att drabbas av straffpåföljd. Den bristande taxeringskontrollen vore en ytterligare orsak att många skattskyldiga kunde råka illa ut. En förutsättning för skärpta straffbestämmelser borde därför i första hand vara förbättrad information från skattemyndigheternas sida, tillskapande av en offentlig deklarationsservice genom kunnig deklarationshjälp, en effektiv taxering och en förbättrad kontroll. De i propositionen givna mycket knapphändiga upplysningarna om att förbättringar skall vidtagas i taxeringsorganisationen ger en mycket ofullständig bild av vad som planeras på området. Den stora nyheten i svensk skattelagstiftning utgörs av det föreslagna administrativa sanktionsförfarandet. Även med all förståelse för strävandena att effektivisera skattesystemet på skatteområdet finner vi att förslaget fortfarande inger betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Då det processuella förfarandet avses bli tämligen summariskt, finns det nämligen påtagliga risker för att även den mest omsorgsfulle och lojale deklarant som gjort sig skyldig till ett förbiseende kan bli påförd tilläggsskatt på tämligen lösa boliner. Bättre garantier måste skapas för rättssäkerheten. Betänkligheterna knyter sig först till den omständigheten att en myndighet, som företräder statens fiskala intressen, lokala skattemyndigheten, föreslås bli det organ som skall utdöma straffsanktionerna. Att nämnda organ valts står över huvud taget i strid med strävandena på andra områden att lägga processuella funktioner på opartiska domstolsorgan med medborgerlig medverkan. Det är att märka att, såsom bestämmelserna är utformade, det ankommer på den lokala skattemyndigheten att fatta avgöranden om en sådan känslig sak som ursäktlighet såsom befrielsegrund. Vi föreslår därför att i stället för åt lokala skattemyndigheten hithörande ärenden anförtros åt vederbörande prövningsnämnd. Sanktionsförfarandet bör vidare förbehållas taxering till statlig inkomst- och förmögenhetsskatt och kommunalskatt och icke gälla övriga skatter och avgifter. Mervärdeskatten passar icke in i systemet. I vilket fall som helst är det i fråga om mervärdeskatten, där ingående och utgående skatt baseras på bokföringen, angeläget att skattetillägg icke utdöms utan föregående bokföringsgranskning. Det är här också att märka att de skattskyldiga i detta fall gör en insats som uppbördsman för statsverket och därvid har att tillämpa bestämmelser, där någon fast praxis ännu inte utbildat sig; till yttermera visso kan vederbörande på grund av felaktig tolkning ha lidit förlust genom att han ofta själv underlåtit att ta ut skatten av sina kunder. Beträffande befrielsegrunderna i 37 § taxeringsförordningen synes dessa böra kompletteras med en uttrycklig lagregel av innebörd att enbart ett i självdeklarationen framställt yrkande om avdrag o. d. icke skall föranleda straffpåföljd. På samma sätt bör vidare i angivna lagrum fastslås att som ursäktlighet är att anse att felaktigheten eller underlåtenheten hänför sig till en uppenbart svårtolkad författningsbestämmelse. Även i skattebrottslagen bör framför allt i rättssäkerhetens intresse vissa lagtillägg eller ändringar göras. Med hänsyn till att enligt propositionen villkorlig dom endast undantagsvis skall få förekomma bör uttala att uppsåtsbrottet vid rättstillämpningen rimligen icke bör behandlas med en hårdhet som står i uppenbar kontrast till den humanitära kriminalpolitik som eljest tillämpas i vårt land. Om allmänpreventivtanken i dessa stycken drivs för långt kan detta komma att stå i strid med det allmänna rättsmedvetandet. Det är att märka att en fällande dom ofta även leder till ekonomisk ruin för den skattskyldige. Olika straffpåföljder bör inte kumuleras. I lagtexten bör därför införas en lagregel av innebörd att vid bötesstraff ett tidigare fastställt skattetillägg må av domstol avdragas från det bötesbelopp som domstolen utdömt. Reglerna om medhjälp kan till äventyrs komma att leda till orimliga konsekvenser. Medhjälparen saknar sålunda ofta tillgång till räkenskapsmaterialet och är fördenskull hänvisad att lita på den skattskyldiges uppgifter. torde böra uttala att särskild hänsyn bör tagas till sådana omständigheter vid avgörandet av frågan om vårdslösheten skall anses som grov. Under åberopande av vad sålunda anförts hemställer vi att med ändring av Kungl. Maj.ts proposition 1971:10 måtte besluta att utdömandet av skattetillägg anförtros åt prövningsnämnd och icke åt lokala skattemyndigheten, att mervärdeskatten undantages från det administrativa sanktionssystemet, att befrielsegrunderna i 37 § taxeringsförordningen kompletteras med bestämmelser dels att enbart ett i självdeklaration framställt yrkande, som av taxeringsnämnd ogillas, icke skall föranleda skattetillägg, dels att som ursäktlighet skall kunna anses att den av den skattskyldige begångna felaktigheten eller underlåtenheten hänför sig till en uppenbart svårtolkad författningsbestämmelse, att föreskrift gives att den myndighet som har att fastställa skattetillägg ex officio bör pröva frågan, om befrielsegrund föreligger. att i skattebrottslagen en lagregel införes av innehåll att domstol må vid utdömande av bötesstraff göra avdrag för tidigare för samma förseelse fastställt skattetillägg, samt att måtte uttala att vid bedömning av frågan när medhjälp skall anses som grov särskild hänsyn skall tagas till de i motionen angivna omständigheterna. () ()