mot · FU021461 · 1971-04-30 00:00:00 — av i m. fl. I anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 103 med förslag till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m. dels ändring i samma lag, m. m. Maj:ts proposition nr 1971 föreslås att hyresregleringslagen med vissa förändringar förlänges till utgången av . Avvikelse sker därigenom från det av föreslagna slopandet av hyresregleringen efter utgången av nu löpande giltighetstid . Detta är i och för sig värt att notera som ett positivt drag. Regeringen har uppenbarligen beaktat den oro över konsekvenserna av ett slopande av hyresregleringen, som anförts i yttranden av en rad av de mest betydande fackförbunden samt LO och TCO. En betydande hyresgästopinion gör sig också gällande mot ett slopande av hyresregleringslagen. När hyresregleringslagens vara eller icke vara stod under debatt i samband med behandlingen av frågan om en ny allmän hyreslag hävdade kommunisterna i motion 1967: II: 1092, att bibehållandet av hyresregleringslagen inte i och för sig måste betraktas som något oundgängligen nödvändigt. Avgörande var huruvida i en ny allmän hyreslag bestämmelser blev inskrivna, som kunde erbjuda hyresgästerna ett skydd mot oblyga hyresstegringsanspråk. Den grundläggande frågan är hette det i motionen om samhällets möjlighet att kontrollera hyresprissättningen blir kvar. Denna möjlighet bör samhället under inga förhållanden frånhända sig allra minst i en situation då ett prisstopp proklamerats. Filosofin om marknadshyror som så rikligt förekom i propositionerna 1967: 141 och 1968: 91 måste avvisas. Det måste i detta sammanhang betecknas som märkligt att med omedelbar verkan vill slopa hyresregleringen, när rådet i sitt remissyttrande beskrev de sannolika verkningarna av förslaget till hyressättningsparagraf (nr 48) i allmänna hyreslagen på följande sätt: Godtages i större utsträckning hyror som sålunda visserligen är högre än jämförelselägenhetemas men inte väsentligt för höga, bildas en ny hyresnivå som sedan kan av andra fastighetsägare åberopas för uttagande av hyror som i sin tur ligger högre men inte väsentligt högre än de tidigare godtagna. Det kan härigenom åstadkommas en hyresskruv uppåt som inte är önskvärd och naturligtvis inte heller åsyftad. ståndpunkt att hyresregleringen borde slopas , varigenom den i 48 :e paragrafen i hyreslagen angivna bruksvärderegeln skulle komma att tilllämpas, betyder alltså enligt rådets egen beskrivning en hyresskruv uppåt. Filosofin om marknadshyror kommer in i bilden även om den nu föreliggande propositionen är betydligt återhållsammare med att åberopa den. Ett skäl som gör ett slopande av hyresregleringen som främst gäller det äldre fastighetsbeståndet än mera betänkligt anföres av departementschefen själv i propositionen. Han anför (s. 33): De nu angivna omständigheterna innebär otvivelaktigt vissa risker för att hyresnivån kan komma att höjas på ett inte godtagbart sätt om hyresregleringen avskaffas. Risken för en sådan utveckling blir särskilt påtaglig mot bakgrund av att de allmännyttiga bostadsföretagen med hänsyn till sin ringa andel av det äldre lägenhetsbeståndet inte har samma prisledande ställning inom detta som inom nyproduktionen. Som bekant förutsätter hyreslagen att de allmännyttiga bostadsföretagens hyressättning skall vara riktningsgivande eller prisledande. Det bör noteras att propositionen bl. a. av detta skäl förordar en ytterligare förlängning av hyresregleringslagens giltighetstid. Så långt är allt gott och väl. Här inställer sig frågan huruvida situationen väsentligen blir en annan uppskov. Det blir den infe. Detta bland annat av följande skäl: Riksdagsbeslutet om ny hyreslag gällde bl. a. möjlighet för hyresnämnd att besluta om undantag från regleringen av hus eller del av hus sorn undergått omfattande ombyggnad. I propositionen föreslås att bostadslägenheter som färdigställts samt alla lokaler undantas från hyresregleringen. Till detta kommer ett tredje och avgörande skäl: hyressättningsparagrafen, § 48, är i sin nuvarande utformning helt otillfredsställande. Slutsatsen måste då enligt vår mening vara, att hyresregleringslagen inte vare sig bör slopas eller ytterligare uppluckras i väsentlig mening innan ett verkningsfullt korrektiv skapats för att förhindra att hyresnivån systematiskt skruvas upp. Det skall inte förnekas att de allmännyttiga bostadsföretagen kommit att svara för en större andel av bostadsbeståndet . Men detta ändrar ingenting i det angelägna intresset hos hyresgästerna i det alltjämt ansenliga antalet privatägda hyreshus att ha ett skydd mot oskäliga hyresstegringar. Förslaget i propositionen att nuvarande § 5 i hyresregleringslagen skall upphöra att gälla, varvid den generella hyressättningen ersättes av uppgörelser mellan partsorganisationema, kan med vissa förändringar av förslagen i propositionen godtas. Systemet med generell hyressättning, som inte tar någon hänsyn till kostnaderna i den individuella fastigheten, har uppenbarligen nackdelar. Departementschefen anför att främst två fördelar vinnes genom övergång till individuell bedömning. Större hänsyn kan tas till kostnadsutvecklingen för den enskilda fastigheten. Man kan beakta att totalhyran blir skälig med hänsyn till lägenhetens bruksvärde. Otvivelaktigt förekommer fall där den generella hyressättningen lett till mycket höga hyror i äldre fastigheter. Den föreslagna kompletteringen av § 3 i hyresregleringslagen om höjning av bashyra utgår emellertid från att bruksvärdesregeln skall äga tillämpning. I det föregående har åberopats den i vpk-motionema 1967 och 1968 anförda kritiken mot hyressättningsparagrafen 48 i hyreslagen beträffande bruksvärderingsregeln etc. Innan en ändring av denna kommer till stånd bör bestämmelser i hyresregleringslagen tillfogas, som kan tjäna som spärr mot icke godtagbara hyreshöjningar. överenskommelser mellan partsorganisationema grundade på bruksvärdesregeln kan komma att innebära inte bara sänkningar av oskäliga hyror utan även kraftiga höjningar i det äldre fastighetsbeståndet. Den generella hyressättningen ersätts ju inte med konsekvent individuell prövning utan med schablonregler, vilket är samma princip som generella höjningar. Allt blir beroende på vilka grunder partsorganisationema utgår från i sina överenskommelser. skall visserligen kunna nedsätta den hyra partsorganisationema överenskommit om men får inte väsentligt avvika från de allmänna normer partsorganisationema ställt upp. Detta är samma uppläggning som i hyreslagens § 48, vilken så kraftigt kritiserades av hyresrå det före hyreslagens tillkomst. Det blir samma risker för en hyresskruv. Det är nödvändigt att i lagtextens tredje paragraf mera bestämt slå fast på vilka grunder överenskommelser får träffas. Jämförelser med hyresnivånema bör gälla motsvarande årgångar. Finns inte sådana jämförelsemöjligheter för det äldre privata fastighetsbeståndet med allmännyttiga företag bör jämförelsen ske mellan årgångarna i privata fastigheter. Det kan under inga förhållanden godtas att hyresläget i nyproduktionen i allmännyttiga företag skall vara jämförelseobjekt. En spärr avseende privata fastigheter, som uppförts och där hyran ej är fastställd, bör införas genom en kompletterande bestämmelse i första stycket i § 3 med innebörd att hyran kan höjas till högst den nivå som skulle ha fastställts om fastigheten vore statligt belånad. En sådan bestämmelse bör träda i kraft . En andra spärr bör gälla möjlighet till nedsättning av hyran där denna överstiger hyran för jämförlig lägenhet. Detta kan lämpligen åstadkommas genom att sista stycket i § 3, punkt 2, erhåller följande lydelse: Är bashyran för lägenheten högre än vad som med hänsyn till hyresläget för jämförliga lägenheter på orten är skäligt, har lägenhetens skick avsevärt försämrats eller hyresgäst tillkommande förmåner påtagligt inskränkts, skall bashyran nedsättas till skäligt belopp. En tredje spärr bör avse jämförelse vid fastställelse av hyrorna så att brukvärdesregeln inte slår igenom. Detta kan åstadkommas genom en ändring av sista stycket i § 3, punkt 2 sista stycket, som bör ha följande lydelse: Höjning av bashyra må ej ske så, att hyran kommer att överstiga vad som med hänsyn till fastighetens drifts- och självkostnader samt hyresläget för jämförliga lägenheter på orten är skäligt. Därigenom slås fast att jämförelsen skall ske med jämförliga årgångar och hyror. Vi anser det felaktigt att hyresvärd skall kunna ta ut hyreshöjning även om vederbörande inte själv bekostat arbetena. Texten i 3 §, punkt 2 andra stycket bekostats av hyresgästen bör ändras till ej bekostats av hyresvärden. Förslaget i propositionen om avveckling av hyresregleringen för hus färdigställda åren 19581968 kan enligt vår mening inte godtas. Med en tillämpning av hyreslagens bruksvärdesprincip för dessa fastigheter skall jämförelsen ske med de högsta hyrorna i nyproduktionen i allmännyttiga företag, och då hjälper det inte att man har ett stort antal att jämföra med. Risken är att den höga hyresnivån i nyproduktionen blir gällande också för de bakåt färdigställda fastigheterna. Hyresgäster i lägenheter byggda kan sålunda riskera att få i stort sett samma hyror som gäller för lägenheter i nyproduktionen, särskilt som skillnaden i bl. a. lägenheternas utrustningsstandard inte är särskilt stor. Förslaget i propositionen att alla lokaler skall undantas från hyresstegringen bör enligt vår mening heller icke godtagas. Dessa är, om de större varuhusen undantas, i allmänhet belägna i samma fastigheter som bostadslägenheter. När genom hyresregleringen och andra bestämmelser spärrar skapats till skydd mot oskäliga hyresstegringskrav, finns goda skäl att anta att hyresvärdarna vill kompensera sig genom att trissa upp hyrorna för lokaler. När regleringen för garage slopades i pressade hyresvärdarna upp garagehyrorna . inom i vänder sig med skärpa mot förslaget i propositionen. Organisationen framhåller att det i mycket hög grad rör sig om mindre affärsidkare och hantverkare som skulle drabbas av att regleringen för lokaler avvecklas. Till dels skulle detta komma att drabba allmänheten genom prisstegringar till dels berörda affärsidkare och hantverkare, vilka mestadels lever i mycket små omständigheter. Vi ansluter oss till den anförda kritiken på denna punkt och motsätter oss propositionens förslag i detta avseende. Vidare bör enligt vår mening frågan om fortsatt regional avveckling av hyresregleringen anstå till dess att man i den allmänna hyreslagen infört effektiva spärrar mot oskäliga hyreshöjningar. I flera sammanhang har i det anförda påpekats behovet av en annan utformning av 48 § hyreslagen. Vi delar, som framgått av det förut citerade avsnittet av hyresrådets remissyttrande, den på denna punkt anförda kritiken. I åberopade vpkmotioner ställdes vissa förslag till ändringar. 48 § hänför sig till hyreslagen och har med av oss föreslagen ändring av § 3 i hyresregleringslagen inte samband med nu aktuella ändringar av denna lag. Vi anser dock att Kungl. Maj :t bör ge till känna som sin mening att förslag om korrigering av § 48 hyreslagen är högst angelägen. bör föreläggas för behandling skyndsammast möjligt. En anknytning till drift- och självkostnader är härvid i överensstämmelse med en socialt inriktad bostadspolitik. Denna princip är vägledande för de allmännyttiga bostadsföretagens verksamhet. En andra punkt måste vara spärrar som gör att självkostnaden och jämförelsehyror inte driver upp hyresnivån. Formuleringen i § 48 om att hyran är oskälig om den "väsentligt överstiger hyran i jämförliga lägenheter etc. bör ersättas med begreppet "får ej överstiga etc. Härtill anser vi också att det bör anföras att i stället för jämförelser med högsta hyran i nyproduktionen, vilket anfördes som grund för förslaget i propositionerna 1967: 141 och 1968: 91, borde jämförelser ske med lägenheter i allmännyttiga bostadsföretags hus av samma årgång eller jämförliga hyror i annat äldre fastighetsbestånd. Det kan inte vara riktigt att hyresvärd skall kunna tillgodogöra sig fördelar på grund av att bruksvärdet och därmed hyresinkomsterna ökar på grundval av samhällets åtgärder och insatser. Även rena inflationsvinster kommer på detta sätt privata fastighetsägare till godo. I den här anförda riktningen bör en omredigering av hyressättningsparagrafen ske. Om så blir fallet blir utgångspunkten och förutsättningarna för ett slopande av hyresregleringen helt andra. kommunisternas riksdagsgrupp tillstyrker med förordade ändringar förslaget i propositionen om ytterligare förlängning av hyresregleringslagen till utgången av . Vår utgångspunkt är därvid att intill dess att ändringar av framför allt hyressättningsparagrafen i hyreslagen kommer till stånd kan hyresregleringslagen inte avskaffas. Vi anser därför att också i detta sammanhang bör ge sin mening till känna hos Kungl. Maj :t om behovet av sådan översyn och ändring i hyreslagen. I samband härmed bör betonas att det måste bli ett slut på den oavlåtliga fördyringen av boendekostnaderna. Avgörande insatser beträffande bostadsbyggnadskostnaderna måste göras på detta område. Det måste bli ett slut på markspekulationen, och de kapitalistiska profitintressena måste kopplas bort från bostadssektorn. I stället för filosofin om fria hyror eller marknadshyror måste samhällsinsatserna få en sådan konkret innebörd och omfattning, att goda bostäder kan erbjudas invånarna till skäliga hyror. sammanhang har kommunisterna aktualiserat kraven i Arbetarrörelsens efterkrigsprogram om ett gradvis överförande av flerfamiljshyreshus i samhällelig ägo. Hyresprissättningen måste främst grunda sig på självkostnadsprincipen. Hyreslagsfrågoma måste därför få en utformning i överensstämmelse härmed. Från dessa utgångspunkter och med stöd av det anförda föreslår kommunisternas riksdagsgrupp i denna partimotion I. att bifaller förslaget i propositionen 1971: 103 om förlängd giltighet av lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m., dock med följande ändringar jämfört med propositionen: 1. att 3 § erhåller följande lydelse: Hyresvärden må icke (lika med propositionen) Finnes ej sådan hyra, faststäTles bashyran av den i 13 § omförmälda hyresnämnden till det belopp som med hänsyn till hyresläget för jämförliga lägenheter i orten och övriga omständigheter är skäligt, dock högst till den hyra som skulle ha fastställts om fastigheten vore statligt belånad. Bashyra må höjas (lika med propositionen) 2. till ökade omkostnader för räntor, tomträttsavgäld, löner eller eljest för fastighetens förvaltning. Har ombyggnads-, ändrings- eller underhållsarbete eller åtgärd av därmed jämförlig betydelse ej bekostats av hyresvärden, må bashyran i anledning därav höjas endast om särskilda skäl äro därtill. Höjning av bashyra må ej ske så, att hyran kommer att överstiga vad som med hänsyn till fastighetens drifts- och självkostnader samt hyresläget för jämförliga lägenheter på orten är skäligt. Är bashyran för lägenhet högre än vad sorn med hätisyn till hyresläget för jämförliga lägenheter på orten är skäligt, har lägenhetens skick avsevärt försämrats eller hyresgäst tillkommande förmåner påtagligt inskränkts, skall bashyran nedsättas till skäligt belopp. 2. att i tillämpningsföreskrifterna anges att denna ändring såvitt avser 3 § första stycket träder i kraft samt skall gälla alla lägenheter i hus som omfattas av hyresregleringen och där hyran då inte är fastställd; 3. att förslaget i propositionen om att 7 och 8 a §§ skall upphöra att gälla avslås och att sagda paragrafer bibehålles oförändrade; 4. att förslaget i propositionen om ändring i 26 § innebärande undantag från hyresreglering av bostadslägenheter som färdigställts avslås, så att sagda paragraf bibehålles oförändrad; att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte ge till känna vad i motionen anförts om angelägenheten av att förslag utarbetas och förelägges om annan lydelse av 48 § lagen om nyttjanderätt till fast egendom (hyreslagen) i enlighet med vad som anförts i denna motion. H. (vpk) i (vpk) i (vpk) i