mot · FU021223 · 1971-03-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 50 med förslag till lag om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal. Maj :ts i proposition 1971: 50 framlagda förslag till lag om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal utgör en exceptionell åtgärd i svensk lagstiftningspraxis och i förhållande till hittillsvarande regler på arbetsmarknaden. Även om syftet är att åstadkomma en tidsbegränsad nedfrysning av motsättningarna mellan de förhandlande partema för att möjliggöra förhandlingar, utgör åtgärden icke desto mindre ett ingrepp i avtalsfriheten, som kan uppfattas som riktat emot de i konflikten inblandade tjänstemannaorganisationerna. Åtgärden inger därför utomordentligt allvarliga betänkligheter. proposition till lag om offentliga tjänstemäns förhandlingsrätt ansåg sig föredragande departementschefen kunna i princip godta lockout och strejk som lovliga stridsmedel inom ifrågavarande arbetsområde utan att fördenskull "väsentliga samhällsintressen behövde äventyras. Icke desto mindre underströk han att det inom det offentliga tjänstemannaområdet borde vara statsmakterna förbehållet att bestämma om en konflikt med hänsyn till föreliggande samhällsintressen kunde tillåtas eller icke. Ingen ifrågasätter framhöll departementschefen . Maj:ts och rätt att tillgripa tvångslagstiftning till skydd för vitala samhällsintressen. Vad som ger den nu föreslagna åtgärden dess speciella karaktär är att staten-arbetsgivaren genom avtalsverket i hög grad underlåtit att följa de spelregler som i allmänhet tilllämpas på det fria avtalsområdet. Konflikten har fått sina för tredje man och samhället mest allvarliga olägenheter genom de från avtalsverkets sida med regeringens godkännande vidtagna lockoutåtgärdema, främst på utbildningsområdet, och genom varslet om lockout även av officerskåren. Mot den bakgrunden skulle kunna diskuteras huruvida icke rätten att nedfrysa pågående stridsåtgärder borde anför tros en utanför regeringen stående myndighet, som icke på samma sätt skulle kunna betraktas som part i avtalsförhandlingarna. Sammanblandningen av de två funktionerna regering och arbetsgivare kan bli klart otillfredsställande, om regeringen i avtalsförhandlingar utnyttjar sina offentligrättsliga befogenheter. Å andra sidan kan regeringen icke rimligen befrias från sitt konstitutionella ansvar. Skall en fullmaktslagstiftning ifrågakomma, kan därför fullmakterna rimligen icke anförtros någon annan än regeringen själv. De svåra konsekvenser som avtalstriden redan förorsakat vårt samhälle skulle vid det förestående förverkligandet av varselhotet i fråga om försvaret ytterligare förvärras. Därigenom skulle tilltron såväl inrikes som utrikes till det svenska försvaret liksom vårt lands allmänna anseende i hög grad rubbas. För att förebygga en ytterligare skärpning av det spända förhandlingsläge som just nu råder har vi mot den här angivna bakgrunden ansett oss nödsakade att godta en tillfällig fullmaktslagstiftning för att tidsbegränsat frysa ned stridsåtgärdema. En ovillkorlig förutsättning för ett godtagande av lagförslaget är emellertid som redan från början anförts från vår sida att fullmaktslagstiftningen utformas generellt och icke riktas mot någon eller några särskilda arbetstagarorganisationer. Statsmakterna måste också genom den föreslagna åtgärden anses ha tagit på sig ett ansvar för att avtalsverket genomför meningsfyllda förhandlingar i syfte att nå en överenskommelse möjligt på ifrågavarande arbetsområden. Det uttalande som departementschefen gör på s. 14 i propositionen kan föranleda den missuppfattningen, att fullmaktslagstiftningen skulle vara motiverad enbart av de nu pågående stridsåtgärdema och att fullmakterna icke skulle vara avsedda att tillämpas, därest för lagens giltighet nya stridsåtgärder skulle aktualiseras. För att förebygga dylika slutsatser bör uttala att lagstiftningen skall ha en generell syftning och att fullmakterna även bör kunna tas i anspråk i samband med eventuella nya stridsåtgärder. bör också göra ett klart uttalande om statsmakternas av lagens godtagande föranledda ansvar för att avtalsverket driver förhandlingarna med de berörda parterna snabbt och på sådant sätt att fullmakterna icke kan upp fattas som en av staten-arbetsgivaren i stridssyfte vidtagen åtgärd för att påverka förhandlingarnas slutresultat. De i konflikten indragna tjänstemannaorganisationema har iklätt sig betydande uppoffringar av ekonomisk och annan natur för att hävda vad de betraktar som sina berättigade intressen gentemot staten-arbetsgivaren. Ett ianspråktagande av fullmakterna och det tvång till återgång till arbetet som detta medför kommer att leda till att de uppoffringar som redan vidtagits kan komma att betraktas som meningslösa. Förhandlingsläget kommer att anses vara väsentligt försvagat. Vi förutsätter fördenskull att statsmakterna är medvetna om att en konsekvens av den genomförda fullmaktslagstiftningen kan bli att krav på gottgörelse reses från berörda organisationers sida. Betingelsen för fullmakternas ianspråktagande anges i lagförslaget vara att stridsåtgärder vidtagits som hotar väsentliga medborgarintressen. Begreppet medborgarintresse är svårförståeligt och bör i enlighet med vad ovan anförts ersättas med de villkor som vid förhandlingslagens tillkomst ansågs kunna ge anledning till rätt till tvångslagstiftning, nämligen att skydd erfordras för vitala samhällsintressen. Vi har som redan anförts den uppfattningen att en lockout av stora personalgrupper inom vårt lands försvar alldeles uppenbart står i strid med vitala samhällsintressen. Skulle inte de i motionen framförda kraven vinna bifall förbehåller vi oss rätten att icke ställa oss bakom lagförslaget. Åberopande det ovan anförda hemställes att måtte A. antaga det vid propositionen 1971:50 fogade förslaget till lag om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal med den ändringen att ordet medborgarintressen utbytes mot ordet samhällsintressen; B. i skrivelse till Kungl. a) att lagstiftningen skall ha en generell syftning, b) att Kungl. Maj :t uppmanar avtalsverket att driva förhandlingarna med berörda parter snabbt och på sådant sätt att fullmakterna icke kan uppfattas som 1971: 1223 9 en av staten-arbetsgivaren i stridssyfte vidtagen åtgärd för att påverka förhandlingarnas slutresultat. PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()