mot · FU021013 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om generellt tillståndstvång för matjordstäkt. Täktverksamheten är reglerad i naturvårdslagen. Inledningen till § 23 i denna lag lyder: »Täkt av sten, grus, sand eller lera för annat ändamål än markinnehavarens husbehov må ej ske utan tillstånd.» Naturvårdslagen föregicks av naturvårdsutredningen som i sitt förslag till lagstiftning hade en mera långtgående reglering av täktverksamheten. Sålunda lydde naturvårdsutredningens motsvarande lagparagraf (§ 23): »Täkt av sten, grus, sand, jord eller torv för annat ändamål än fastighetens husbehovsförsörjning må ej utföras utan tillstånd.» Departementschefen anförde i anslutning till förslaget av lydelse av paragraf 18 i naturvårdslagen bl. a.: »Täktreglering bör enligt min mening inriktas på sådana täkter som med hänsyn till sin allmänna förekomst och på det sätt som de vanligen utförs medför särskilda vådor för landskapsbilden. Ur dessa synpunkter bör tillståndstvång införas beträffande täkt av sten, grus, sand och lera. Däremot torde knappast finnas tillräckliga skäl att generellt fordra tillstånd i fråga om annan jord eller torv. Täkt av matjord och torv torde mera sällan ske till större djup eller eljest på sådant sätt att en värdefull landskapsbild tillfogas bestående skada. För dylika fall torde erforderligt skydd kunna åvägabringas med stöd av bestämmelserna i §§ 19 och 20 av departementsförslaget.» Verkligheten speciellt i storstadsregionerna är en annan. Det stora behovet av matjord har inneburit att oreglerad täktverksamhet förekommer. Ett aktuellt exempel härpå har förekommit i . Tillfälligt stopp för verksamheten är nu beordrad av i med stöd av § 19 i naturvårdslagen. Det beklagliga i sammanhanget är dock att det tillfälliga förbudet kommer först efter det att stor skada redan skett på landskapsbilden. Det finns enligt nu gällande lagstiftning inga möjligheter för kommunerna att förutse var matjordsavtag kommer att företagas. Det vore därför en väsentlig fördel om även denna verksamhet underkastades det generella tillståndskrav som naturvårdsutredningen föreslog och som ovan redovisats. I det aktuella fallet i har en firma inköpt ett flertal fastigheter i en till gränsande kommun. utanför den aktuella kommunens expansionsområde, varför kommunen ej haft anledning utnyttja den kommunala förköpsrätten. Den nye fastighetsägarens förväntningsvärde av marken har ej infriats, då stads expansion ej gått i den takt man tidigare räknat med för denna del av staden. För att täcka kostnaderna på nedlagt kapital har därför matjorden på en stor areal av fastigheten exploaterats. Genom de moderna maskiner som förekommer kan stor skada åstadkommas , och kommunen kan ej bringa uppmärksamhet på naturförstörelsen förrän densamma föreligger. Ett generellt tillståndstvång i enlighet med vad naturvårdsutredningen föreslog för matjordsavtag synes behöva införas för att man speciellt i storstadsregionerna ej skall få skador på landskapet och naturen. I detta sammanhang torde även ersättningsreglerna för vägrat tillstånd behöva bli föremål för uppmärksamhet. Med stöd av vad ovan anförts får vi därför hemställa att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. begära förslag till ändring av naturvårdslagen så att generellt tillståndstvång införes för matjordstäkt i enlighet med naturvårdsutredningens förslag. () ()