mot · FU02657 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om strikt skadeståndsansvar för personskador inom vårdområdet. 1 likalydande motionerna 1:396 och 11:442 år 1970 hemställdes om förslag till lagstiftning rörande strikt skadeståndsansvar för personskador inom vårdområdet, vare sig verksamheten handhas av det allmänna eller av fria yrkesutövare (dvs. att den som utövar viss verksamhet får ta ansvaret för därigenom uppkommen skada, oavsett om vållande kan styrkas). Under hänvisning till att arbetet med en ny skadeståndslagstiftning i det närmaste var slutfört och att förslag till skadeståndslag m. m. beräknades remitteras till lagrådet avstyrkte första lagutskottet (uti. nr 1970) hemställan. Utskottet förutsatte därvid att frågan om strikt skadeståndsansvar kom att beaktas i lagrådsremisser Enligt vad som under hand erfarits från departementet väntas emellertid inte lagrådsremissen innehålla förslag till strikt skadeståndsansvar inom vårdområdet. De skadeståndsanspråk, som skadelidande kan resa förblir därmed ofullständigt reglerade. Ersättning för skada blir beroende av om det kan konstateras att skadan vållats genom fel eller försummelse från yrkesutövarens sida. För patienten kan ersättningsfrågan vara av stor betydelse, särskilt om den oförutsedda, allvarliga skadan gjort honom oförmögen att försörja sig eller avsevärt nedsatt hans försörjningsförmåga. Att göra ersättningsfrågan beroende på förhållanden som från patientens synpunkt är helt slumpmässiga kan inte anses vara tillfredsställande. 1 ovan nämnda motioner angavs flera exempel på de oförutsedda skador som kan uppkomma vid medicinsk behandling, sjukgymnastbehandling och tandvårdsbehandling. Bland dem kan följande nämnas. De skador som drabbar enskilda i sjukvården torde i flertalet fall begränsas till förlängda sjukvårdstider med därav föranledda, övergående inkomstbortfall. Men inte sällan har inträffade komplikationer rent invalidiserande skadeeffekter för den enskilde. Så exempelvis har förväxling eller feldosering av injektionsmedel eller överkänslighet vid injektioner förorsakat svåra nervskador med förlamningar och sensibilitetsnedsättningar. Bestående nervskador har under operationer uppkommit till följd av patientens läge under operationen, vilket inte kunnat observeras eller kontrolleras av vederbörande operatör eller operationssköterska. Allvarliga komplikationer har inte sällan uppkommit vid lokalbedövningar och narkoser i samband med operationer. Inom sjukgymnastområdet är patientskador i samband med behandling ej lika vanligt förekommande. Vissa risker föreligger dock, varför problemet med ersättning för uppkommen skada bör uppmärksammas. Den inriktning som sjukgymnastiken fått i fråga om akuta behandlingar innebär i sig ett ökat risktagande. Särskilt kan nämnas den akuta hjärtträningen i samband med hjärtinfarkter. Ett annat exempel på uppkommande skador är spontanfrakturer orsakade av benskörhet vid förlamningar eller andra speciella sjukdomstillstånd. Dylika frakturer uppkommer lätt i samband med sjukgymnastbehandlingar utan att sjukgymnasten kan sägas vara vållande till skadan. Riskerna med sjukgymnastbehandlingar kan också sägas öka genom en vidgad användning av teknisk apparatur, exempelvis Tru-Trac-apparater vid traktionsbehandlingar. Även om risken för att en patient inom tandvårdsområdet skall råka ut för komplikationer sannolikt är lika stor som inom sjukvårdsområdet är långvarig arbetsoförmåga eller t. o. m. fullständig invaliditet lyckligtvis knappast aktuell i samband med tandsjukdomar. Exempel på situationer då objektivt sett en skada föreligger, vilken den behandlande tandläkaren inte kunnat förutse eller undvika, är då rotbehandling av stödtänder för brokonstruktioner erfordras. I något fall kan det inträffa att ogynnsamma anatomiska förhållanden eller vävnadsreaktioner medför att dylika rotbehandlingar misslyckas, vilket kan äventyra hela brokonstruktionens fortsatta funktion. Detsamma kan bli följden av att en försvagad rotfylld tand med tiden inte klarar belastningen från en brokonstruktion utan spräcks. I vissa fall kan rena olyckshändelser inträffa, som t. ex. då ett material efter en tids användning i munnen visat sig ha egenskaper, som icke framkommit vid tidigare klinisk prövning. Kända exempel härpå är bl. a. ett tidigare använt röntgenkontrastmedel, som i några fall gav upphov till strålskador, liksom vissa plastmaterial, som sannolikt missfärgats genom regelbunden användning av jodhaltig tandkräm, eller som nötts ned av alltför kraftig borstning med kraftigt slipande tandkräm. En lyckligtvis sällan förekommande, men för den enskilde patienten mycket påfrestande komplikation, är allergier mot i tandfyllnadsmaterial och brokonstruktioner förekommande metaller. Mycket svåra och påfrestande smärtor och rörelseinskränkningar i käklederna kan uppträda som senkomplikation efter större bettrekonstruktioner utan att orsaken kan sägas vara felbehandling. I de ovan nämnda fallen är det rent förödande och klart inhumant att den skadelidande inte skall vara garanterad en rimlig kompensation eller ersättning med mindre än att ersättningsskyldighet kan konstateras föreligga hos vårdhuvudmannen eller vårdpersonal, anställd eller enskilt verksam. Genom den starka tekniska utvecklingen inom vårdområdet ökar ständigt komplikationsrisken. Införandet av strikt skadeståndsansvar inom vårdområdet skulle leda till att patienten såväl som yrkesutövaren förskonas från den med rådande förhållanden nödtvungna, ofta mycket elakartade konfliktsituation som automatiskt följer av att den skadelidande patienten nödgas vända sig mot sin läkare, tandläkare, sjukgymnast och annan vårdpersonal för att få dessa övertygade om fel eller försummelse. För patienten såväl som för yrkesutövaren kan denna konfliktsituation ha olika besvärliga, ibland t. o. m. ödesdigra konsekvenser. Förhållandet mellan patient och yrkesutövare måste vara förtroendefullt för att vården skall bli framgångsrik. En konfliktsituation bryter förtroendet. Därför bör strikt skadeståndsansvar införas vid behandling inom vårdområdet såväl vad gäller det allmännas verksamhet som för verksamhet som bedrives av fria yrkesutövare. Social trygghet är en viktig grundval i en välfärdsstat. Den enskildes trygghet kan då i en situation då han undergår medicinsk och annan behandling rimligen inte få vara beroende av bestämmelser som stadgar att han vid en eventuell skada kan få ersättning endast om någon vållat den uppkomna skadan. Med hänvisning till det anförda föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag till införande av strikt skadeståndsansvar, avseende personskador för det allmännas verksamhet såväl som för den verksamhet som bedrives av fria yrkesutövare inom vårdområdet. () ()