mot · FU02573 · 1971-01-27 00:00:00 — om en utredning angående tvångssparande. En av den ekonomiska politikens stora svårigheter är att kunna påverka den ekonomiska utvecklingen och möta konjunkturens svängningar med åtgärder som dels är tillräckligt effektiva, dels drabbar den enskilde individen någorlunda rättvist och ej alltför betungande. För att förverkliga den ekonomiska politikens intentioner har statsmakterna till sitt förfogande en rad olika s. k. instrument. Bland dessa kan nämnas reglering av kreditmarknaden, höjning eller sänkning av räntan, investeringsfonderna för konjunkturutjämning osv. Ofta har statsmakterna ansett sig böra tillgripa skatter i olika former, t. ex. punktskatter av olika slag, arbetsgivaravgifter eller andra mera generella skatteuttag. Motiveringarna har varit när dessa skatter eller avgifter föreslagits att dra in köpkraftsöverskott hos allmänheten eller hos näringslivet för att bringa konsumtionsefterfrågan i jämvikt med varutillgången och att styra över medel från konsumtionsvaruefterfrågan till mer produktiv användning t. ex. investeringar i nya produktionsmedel, rationaliseringar inom näringslivet osv. Som alternativ till ovannämnda statliga indragningar av köpkraftsöverskott har ofta framförts förslag om att i stället stimulera det frivilliga sparandet. Detta skulle ge samma effekt menar man, minska den omedelbara konsumtionen och öka tillgången på bankmedel för angelägna investeringar. Allmän enighet torde råda om att ett ökat sparande har god stabiliserande effekt med överhettad konjunktur. Det har dock visat sig svårt att tillräckligt öka det frivilliga sparandet, särskilt med stora prishöjningar. Utvecklingen har då inneburit att förtroendet för sparmedlens värdebeständighet har rubbats. Frågan är då om man kunde åstadkomma effektivare åtgärder för att höja sparviljan. Många förslag har förts fram, bl. a. möjligheter till värdebeständigt sparande, generösare sparpremier osv. I den allmänna debatten har röster höjts för att man vid tillfällen av överefterfrågan och tendenser till pris- och lönestegringar skulle införa sparande av mer tvingande karaktär. Detta skulle kunna få samma effekt i stabiliserande syfte som skatter och avgifter. Enligt mångas mening vore ett tvångssparande överlägset ett skatteuttag därför att sparande till banker och andra kreditinrättningar mycket snabbt skulle kunna styras över till de angelägna, produktionsfrämjande investeringsbehoven. Detta skulle snabbt stimulera till ökning av varumängden och därmed minska varuefterfrågan. Om staten tar in medel via en skatt, finns risk för har man anfört att en ökning av den offentliga konsumtionen kommer till stånd, vilket inte alltid har samma produktiva inverkan på näringslivet. Ett tvångssparande måste för den enskilde vara mer lockande än skatter genom att pengarna står till insättarens förfogande längre fram i tiden, t. ex. i början av en lågkonjunktur. Insatta medel bör ju rimligen också vara räntebärande. Särskilda regler kunde stadgas, t. ex. om att uttag kunde medges under speciella omständigheter, t. ex. vid sjukdom, arbetslöshet, bosättning och bostadsanskaffning och liknande fall. Självfallet måste ett tvångssparande utformas så, att det rättar sig efter den enskilde individens förmåga att bära det extra sparandet. Stora grupper i vårt samhälle har mycket låg köpkraft; där finns inget utrymme för ökat sparande. Andra grupper däremot är i den situationen att de orkar med ett relativt högt extra sparande. Ett extra sparande skulle för många säkerligen innebära en sund och riktig väg att nå en bättre familjeekonomi. Det är uppenbart att tvångssparandet som instrument i den ekonomiska politiken har såväl nackdelar som fördelar som inte berörts här. Men jag anser att det vore av stort värde att man utan tidspress kunde kartlägga de problem som är förenade med ett dylikt extrasparande. Det kunde ge underlag för en mera saklig och bred debatt kring frågan om tvångssparande kan vara ett realistiskt instrument i vår ekonomiska politik. Med hänvisning till vad som ovan anförts får jag hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om utredning om de allmänna förutsättningarna för att använda sparande av mer tvingande karaktär som ett medel i den ekonomiska politiken.