mot · FU02503 · 1971-01-25 00:00:00 — angående bestämmelserna om underrättelse till sakägare vid förordnanden enligt naturvårdslagen. I beslut om bildande av naturreservat skall enligt 8 § naturvårdslagen föreskrivas nödiga inskränkningar i rätt att förfoga över fastighet, såsom förbud mot bebyggelse, uppförande av stängsel, täktverksamhet, uppodling, dikning, plantering, avverkning, jakt, fiske och användning av bekämpningsmedel. Då fråga uppkommit om bildande av naturreservat, må enligt 11 § naturvårdslagen meddela förbud mot att beträffande det berörda området utan tillstånd vidtaga åtgärd som strider mot syftet med de ifrågasatta reservatföreskrifterna. I 19 § naturvårdslagen stadgas att , om anledning finnes antaga att nybyggnad, upplag eller annat arbetsföretag av visst slag, som ej omfattas av närmast föregående paragraf, skulle inom visst område komma att i väsentlig mån skada landskapsbilden, äger förordna, att företag av det slaget icke må utföras inom området utan tillstånd. I naturvårdskungörelsen ges vissa bestämmelser om handläggningen. När förbud enligt 11 § naturvårdslagen meddelas, skall underrättelse därom införas i länskungörelserna och tillställas varje känd sakägare, vars rätt berörs av beslutet. I den mån så finnes erforderligt skall beslutet även kungöras i tidning med spridning inom orten eller tillkännagivas på annat lämpligt sätt (6 §). Innan förordnande enligt 19 § naturvårdslagen meddelas, skall om förordnandet är avsett att gälla än förslag till förordnandet ha hållits tillgängligt för granskning efter kungörelse därom i tidning med spridning inom orten eller tillkännagivande på annat lämpligt sätt (10 §). Vid förordnande enligt 19 § naturvårdslagen skall underrättelse ske på samma sätt som beträffande förbud enligt 11 § med det undantaget att särskilda underrättelser icke behöver tillställas sakägarna (11 §). Stadgandet i 11 § naturvårdskungörelsen, att särskilda underrättelser ej behöver tillställas sakägarna, har visat sig medföra betydande risker för att ej samtliga sakägare erhåller underrättelse om utfärdat förbud. Detta kan medföra stora konsekvenser för berörda personer och därför måste ett dylikt kallelsesätt betecknas som synnerligen otillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt. Fall har förekommit vid tillämpningen av 11 § naturvårdskungörelsen där personer, bosatta utanför spridningsområdet för den tidning vari kungörelsen varit införd, ej erhållit del av utfärdat förbud och därför handlat i god tro när de vidtagit exempelvis förändringar i landskapsbilden. Trots detta har stora vitén ådömts. Risk föreligger för att antalet personer som kan försättas i denna situation blir allt större ju fler människor som blir ägare till skogslotter, torpfastigheter etc. långt ifrån sin bostadsort. Det bör därför vara en rimlig begäran att personer som berörs av förordnanden som avses här får kännedom härom. gällande underrättelseform innebär ej tillräckliga garantier för att alla berörda sakägare får sådan kännedom. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om en översyn av naturvårdskungörelsens bestämmelser om underrättelseformen för sakägare, så att största möjliga garanti ernås för att samtliga sakägare erhåller kännedom om utfärdade förordnanden enligt naturvårdslagen.