mot · FU02525 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om lagstiftning på dataområdet, m. m. När nu de centrala myndigheterna får denna oerhörda ökning av sitt kollektiva vetande, hur kan då vi, som individer och fria sammanslutningar av individer, bäst fortsätta att söka hålla oss jämbördiga med överheten, så att vi undgår att reduceras till hjälplösa åskådare och omedvetna medverkande i myndigheternas egna planer för ett nytt samhälle, som de själva ensamma dragit upp? (, The , 1967) Den moderna ADB-tekniken framstår i många debatter och uttalanden som ett nytt och svårt hot mot den enskilda människans integritet och rätt till privatliv. Å andra sidan är ADB-tekniken ett numer oumbärligt medel för administration och informationsinsamling, i samhällets, i näringslivets och forskningens tjänst. Det är inte datatekniken i sig själv som är farlig, utan det faktum att den i stor utsträckning har fått växa efter egna lagar och inte i tillräckligt hög grad lagts under samhällelig kontroll. ADBtekniken påverkar maktförhållandena i samhället, eftersom information ofta är lika med makt eller en förutsättning för maktutövning. De förändringar av maktrelationerna som datatekniken leder till får inte, som huvudsakligen skett, ske utan politisk insyn. Om möjligheter att effektivt utöva sådan insyn och kontroll handlar här föreliggande motion. Privatlivets och integritetens skydd är ett viktigt problem. Men ADB-teknikens allvarligaste faror ligger kanske ändå inte där, utan snarare i det faktum att den lätt kan omärkligt överflytta ett avgörande inflytande till nya centra i samhällslivet, utan att någon politisk instans velat eller ens vetat om detta, och i varje fall utan att väljarna och allmänna opinionen varit upplysta. Som en illustration till hur långt utvecklingen i redan gått mot ett alltmera integrerat system av databanker och informationsnät, utan att någon samlad översyn och debatt ägt rum, vill vi lämna följande uppräkning av nu existerande och planerade databanker i det allmännas regi i en uppräkning som på intet sätt gör anspråk på fullständighet: Informationssystem för allmän försäkring () bilregistersystem centrala körkortsregistret sjukhussystem () informationssystem för undervisningsväsendet exekutionsväsendets ADB-system rättsväsendets informationssystem arbetsmarknadsverkets informationssystem informationssystem för överstyrelsen för ekonomiskt försvar personaladministrativt informationssystem (PAI) informationssystem för fastighetsdata system S (redovisning inom statsförvaltningen) administrativ databehandling av diarier för patentansökningar och patent centrala personregistret Till detta kommer datasystem under uppbyggnad inom den privata sektom, t. ex. bankerna, försäkringsbolagen och kreditupplysningsinstituten. De statliga utredningar vars arbete har betydelse för kontrollen över utvecklingen på data-området är i första hand offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén (), kreditupplysningsutredningen och samarbetsorganet för ADB inom rättsväsendet. Därtill kommer att dataarkiveringskommittén utreder bl. a. frågan om allmänhetens tillgång till arkiverat ADB-material. a. till uppgift att överväga när uppgifter lagrade med ADB-teknik skall betraktas som offentlig handling, under vilka betingelser sådana uppgifter skall tillhandahållas allmänheten, och vilka förändringar av sekretesslagstiftningen som kan behövas för att skydda den enskilde eller det allmänna mot skadliga verkningar genom att sammanställningar av uppgifter offentliggörs. skall lägga fram förslag beträffande kreditupplysningens framtida organisation med särskild hänsyn tagen till de risker för intrång i den enskildes integritet som uppstår genom ADB-teknikens möjligheter till insamling och sammanställning av data. över hela världen råder brist på forskning angående vilken organisationsform som bäst skulle kunna fördela den nya form av makt, som datorerna kan ge, mellan centrala myndigheter, lokala och kommunala myndigheter, företag, vissa frivilliga organisationer och den enskilde medborgaren. De svenska sittande utredningarna utlovar inte några större steg i riktning mot sådana undersökningar. I om användningen av datorer på det kommunala planet (av ) uttalas följande fromma önskan: Om de centrala regeringsorganen upprättar ett datamonopol, skulle detta kunna bli ett allvarligt hot mot den lokala självstyrelsen. De lokala myndigheterna har bara ett sätt att försvara sig mot detta: att inte låta de centrala myndigheterna komma före dem, när det gäller ADB-behandling, utan hålla sig väl framme och sätta sig i stånd att ställa upp som progressiva partners gentemot de centrala myndigheterna. I ett enda land, såvitt bekant är, har lagstiftarna gjort ett verkligt försök att motverka den centralisering av information (= makt), som datorerna av sig själva medför: den tyska delstaten . antogs i en datalag, som bl. a. föreskriver att en dataombudsman (Datenschutzbeauftragter) skall finnas för att tillvarataga medborgarnas intressen. Minister , som är ansvarig för den nya lagen, skriver att det inte ens får uppstå någon misstanke om att datatekniken skulle inkräkta på medborgarnas privata liv, eller att den automatiserade databearbetningen skulle inskränka medborgarnas möjligheter till demokratisk påverkan av samhället. Man får inte låta tekniken göra medborgarna och staten till fiender. Lagen föreskriver därför t. ex., att datorerna måste vara försedda med sådana säkerhetsanordningar, att ingen obehörig kan läsa, ändra eller utradera några uppgifter om enskilda personer. Den personella organisationen av det ämbetsverk där datorerna arbetar, skall givetvis vara sådan att samma mål uppnås. Man har infört en särskild datatystnadsplikt för alla som har med datorerna att göra. Varje medborgare skall ha rätt att fordra rättelse, om det har kommit in felaktiga uppgifter om honom i databanken. Särskilda rättsregler ser till att man skall kunna utöva denna rätt. När stora sammanhängande system av databanker organiseras av staten, föreskriver lagen särskilt att dessa skall ha inbyggda säkerhetsåtgärder så att ingen tjänsteman skall kunna få veta mer än han har rätt till. man offentliggöra rent statistiska uppgifter, som inte kan hänföras till någon enskild eller juridisk person. Till dataombudsmannen kan var och en vända sig som anser sig förfördelad av de offentliga databankerna. Han skall övervaka utvecklingen, föreslå nya bestämmelser och inkomma med en årlig rapport till parlamentet. har också att se till, att parlamentet, partierna, kommunerna och landstingen får tillgång till de offentliga databankerna och får skaffa sig de uppgifter de behöver för sitt arbete. Det sägs uttryckligen ifrån, att datatekniken inte får leda till att för mycket makt samlas hos regeringen till förfång för den lagstiftande myndigheten och kommunerna. Någon lag om privata databanker har däremot inte stiftats i , eftersom en delstat i inte har befogenhet till sådant. Det får ske på federal nivå. I arbetar man också med en ny datalagstiftning, men har inte kommit så långt som i . Som bekant har i och framlagts enskilda motioner om åtgärder till skydd för den enskilde, mot både statliga och kommersiella databanker. Dessa har dock ännu inte lett till något resultat, utom en motion till den amerikanska kongressen av C. , som föreskriver att privata kreditupplysningsbyråer måste ge var och en tillgång till de upplysningar som finns om honom själv, samt rätt att ändra dem om de visar sig vara felaktiga. Dessa exempel visar, hur man med lagens hjälp kan komma åt de två viktigaste farorna med ADB-tekniken i statens och de stora organisationernas tjänst: dels faran av maktkoncentration, dels faran av övergrepp mot den enskilde som inte kan värja sig mot informationsövertaget. Lagar av denna typ, föregångna och åtföljda av en kraftig och upplyst debatt är nödvändiga inte bara för att skydda medborgerliga friheter. De är också nödvändiga för att göra datorerna själva funktionsdugliga. En sällan framhävd sida av den aktuella ADB-tekniken är nämligen, att dessa är ytterligt sårbara för en eventuell bristande samarbetsvilja eller rentav sabotage från allmänhetens sida. Sabotage behöver på intet sätt betyda att man slår sönder maskinerna. Det räcker med ganska enkla åtgärder på de formulär som skall kodas, för att man skall ställa till med mycket besvär och kostnader för dem som sköter datorerna. Redan att vägra lämna vissa uppgifter kan vara ett ganska besvärligt sabotage, vilket visade sig vid senaste folk- och bostadsräkningen. Det ligger alltså i allra högsta grad i administratörernas intresse att ge datorerna ett så människovänligt framträdande som möjligt och genom öppen debatt, insyn och samarbete visa att ADB-tekniken är till för medborgarnas skull, inte tvärtom. i skall, som nämnts, ha till uppgift bl. a. att se till att partiorganisationer och lokala myndigheter får tillgång till datamaterialet för sitt arbete. Detta är en mycket viktig sida av ADB-teknikens möjligheter, nämligen att möjliggöra insyn från allmänhetens sida mot staten, inte bara tvärtom. Ett exempel på hur detta tillämpats i praktiken kan ges från , där samlade data om motioner och propositioner under behandling gjordes tillgängliga vid dataterminaler i kongresshuset i , vilket enligt uppgift i avsevärd utsträckning stimulerade intresset för lagstiftningsarbetet. Detta är naturligtvis bara en mycket blygsam början. Man bör mycket väl kunna tänka sig att ställa till olika medborgarorganisationers förfogande datamodeller av exempelvis skattesystemet eller undervisningssystemet i landet, och ge dem möjlighet att kontrollera hur utfallet kan beräknas bli, om man inför olika ändrade förutsättningar i systemet. I varje fall bör inte sådana möjligheter, i den mån de existerar, vara förbehållna uteslutande de centrala myndigheterna. ADB-tekniken möjliggör ju att man kan använda statistik på ett helt annat sätt än förr: man kan få en mängd olika upplysningar om olika samhälleliga sammanhang, utan att någonsin se en enda upplysning om någon enskild individ. En viktig fråga är: Vem skall betala för all denna datatjänst? Det är nämligen aldrig billigt att få fram uppgifter av denna art, bl. a. därför att kvalificerad personal alltid måste medverka. En lösning vore att ha en prisklass, mycket låg, för organisationer av politisk, ideell och frivillig typ, som vill ha statistiska uppgifter för ovan antydda ändamål, och en helt annan prisklass för företag eller enskilda som önskar individuella personuppgifter om vissa medborgargrupper, i den mån sådana uppgifter över huvud taget lämnas ut. Den senare frågan rör givetvis offentlighetsprincipens tillämpning på ADB-material. Här bör eftersträvas en nyanserad lagstiftning, som tillgodoser offentlighetsprincipens ursprungliga avsikter vilka fortfarande bör vara vägledande men undviker de risker för mindre lyckliga effekter som följer med en senare tids tekniska uppfinningar. Prisfrågan kommer in även på andra sätt i ADB-teknikens användning. Det är dyrt att bygga in sekretesskydd i ett datasystem, särskilt om det skall ske i efterhand. Det är bl. a. av denna anledning vi anser att de utredningar som arbetar med sekretess i databehandling, och de vidare utredningar som utan tvivel är nödvändiga, måste arbeta snabbt och helst få möjligheter att bli färdiga, innan alla de ovan nämnda databankerna är färdiga, och det kan vara i praktiken för sent att ändra på dem. Ett första villkor här är att och allmänheten möjligt får en lägesrapport från samtliga utredningar, för samordning och debatt om hela frågans läge, innan den går vidare. säger härom i sitt meddelande Samhällets databanker och informationssystem (meddelanden i samordningsfrågor : 7): Det bör starkt betonas att framväxten av regist ren och informationsutbytet i anslutning till dessa sker så snabbt och med så stora insatser av ekonomiska resurser att det synes vara ett angeläget önskemål att kommittéernas arbete i de delar som avser här ifrågavarande frågekomplex snabbt redovisas och leder till lagstiftningsåtgärder. En situation svår att styra och att få kontroll över kan eljest lätt uppstå. Datasekretess är i första hand ett intresse för den enskilde, medan den som lägger upp registret vare sig det är en myndighet, ett företag eller en organisation ofta känner mindre anledning att avsätta resurser för detta ändamål. Det är därför viktigt att lagen definierar dels vem som har ansvaret för att den lagbestämda sekretessen upprätthålles, dels vilka skadestånd som skall utgå. Erfarenheterna års folk- och bostadsräkning bör bearbetas för att bl. a. ge svar på följande frågor: Vilka grupper vägrade att medverka, och vad var orsaken härtill ? Hur skall man utforma tillfredsställande garantier för sekretess i samband med uppgiftslämnandet. Hur skall frågorna utformas så att de ger samhället önskvärd information utan att kränka människornas känsla för privatlivets helgd? Hur skall allmänheten bättre informeras om avsikten med datainsamlingen och om skyddet för anonymiteten? För att ge undersökningen en bättre förankring bör man överväga att till folk- och bostadsräkningen knyta en rådgivande grupp med parlamentariskt inslag. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. 1. att för framlägges en lägesrapport från de utredningar som arbetar med frågor om dataregister och integritetsskydd i samband med dessa, samt i övrigt beträffande uppbyggnaden av offentliga och enskilda dataregister, 2. att lagförslag framlägges som ger den enskilde rätt att ta del av uppgifter om honom i myndigheters och enskildas dataregister och att få eventuella felaktigheter korrigerade, 3. att lagförslag framlägges med regler beträffande utlämnandet av uppgifter om enskilda ur offentliga och enskilda dataregister, samt om rätt till skadestånd för den händelse dessa regler överträds, 4. att förslag framlägges om inrättande av en dataombudsman med uppgift att följa utvecklingen på dataområdet och framlägga förslag till förbättring av den enskildes integritetsskydd, samt att övervaka efterlevnaden av den kommande datalagstiftningen och därvid tillvarataga den enskildes intressen. () () () . (fp.)