ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02201 · 1971-01-21 00:00:00 — av i m. fl. angående beaktande av syn- och hörselskadades problem i undervisningsprogram i radio och TV. Det finns anledning att räkna med att radio och TV kommer att få växande betydelse inom vuxenutbildningen särskilt för personer som på grund av bostadsort eller förflyttningssvårigheter inte kan delta i den mera samlade skolmässiga utbildningen. satsning på kommitténs för TV och radio i utbildningen (TRU) försöksverksamhet är därför väl motiverad. Tyvärr finns det emellertid minoritetsgrupper, för vilka programutbud inte är tillgängligt. Kommittén arbetar med tre media: ljud, bild och tryckt text. Svårt hörselskadade kan tillgodogöra sig bild och tryckt text men inte ljud, medan svårt synskadade kan tillgodogöra sig ljudet men inte bild och den tryckta texten först efter överföring till blindskrift eller talbok. Detta kräver viss bearbetning och ibland omredigering av texten. Försök har visat att en anpassning av TRU-materialet till de blindas förutsättningar är möjlig. Förmodligen skulle dock kostnaderna för erforderlig bearbetning ha kunnat begränsas om kommittén redan från början utan att åsidosätta majoritetens behov hade tagit viss hänsyn till den speciella problematiken. Det är därför av kostnadsskäl väl motiverat att i sin verksamhet även tar hänsyn till minoritetsgruppernas behov. Frågan om ansvar för minoritetsgrupperna har även principiell betydelse som ett led i strävandena att integrera de handikappade i samhället genom att anpassa olika samhällsfunktioner till dessa minoritetsgrupper. Av såväl principiella som ekonomiska skäl samt med hänsyn till verksamhetens karaktär av försöksverksamhet anser undertecknade, att uppdrag även bör innefatta anpassning av etermedias programutbud till svårt syn- och hörselskadade. Kommittén bör därvid ha god nytta av nära praktiskt samarbete med De blindas förening, och . För anpassning av vissa TRU-kurser till synskadade har för /72 beräknat ett medelsbehov om . Kostnaderna kan sannolikt bli lägre om kommittén redan i planeringen av nya kurser har ansvar för minoritetsgrupperna. därför vara möjligt att rymma denna jämförelsevis låga kostnad inom ramen för det i statsverkspropositionen föreslagna anslaget till på . Med stöd av det anförda hemställes att vid behandling av statsverkspropositionens bilaga 10, anslag G 1 som sin mening uttalar, att kommittén för TV och radio i utbildningen (TRU) redan vid planeringen av undervisningsprogram m. m. i största möjliga utsträckning beaktar de synskadades och de hörselskadades problem. () MAJ () () () i
mot · FU02202 · 1971-01-21 00:00:00 — av herrar i och angående hastighetsbegränsningen inom tättbebyggt område. Genom den av antagna propositionen 1955: 172 infördes i 56 § 2 mom. vägtrafikförordningen bestämmelsen att fordons hastighet inom tättbebyggt område inte får överstiga . medgavs i 61 § 1 mom. tredje stycket rätt att föreskriva lägre eller högre hastighet. Departementschefen anförde emellertid i propositionen, att det från trafikanternas synpunkt var önskvärt att särbestämmelser inte infördes utan tvingande skäl. Sedan dessa bestämmelser antogs av har trafikintensiteten ökat avsevärt. De av departementschefen 1955 uttalade synpunkterna ter sig därför nu från trafiksäkerhetssynpunkt föga tilltalande. På många ställen är en sänkning av hastigheten till en betydligt lägre gräns än inom tättbebyggt område ett absolut villkor för undvikande av olyckor i trafiken. har också utsänt en rekommendation om en allmän översyn av trafikmiljöerna och förekommande trafikregleringar, allt givetvis i avsikt att nedbringa antalet olyckor i trafiken. Emellertid har kunnat konstateras att vederbörande länsstyrelser avslagit framställningar om nedsättning av hastigheten även inom bostadsområden där gatorna tillhör fastighetsägaren. Den nya bostadsplaneringen innebär ofta att kommunala bostadsbolag och andra disponerar större markområden inom vilka ett flertal bostadshus inplaneras i grön- och parkområden. Inte sällan blir grönområdena underbara lekplatser för barnen men gatorna farliga trafikfällor då man under sin lek korsar dessa. Gatorna, som inte är någon form av genomfartsvägar utan endast avsedda för att kunna färdas på in till fastigheterna eller inom området befintliga garage, ansluter oftast nog endast på ett eller ett par ställen till kommunens befintliga gatunät. Att inom sådana bostadsområden efter särskilt tillstånd av lokal polis- och trafikmyndighet få infört bestämmelser om lägre hastighet än förefaller oss välmotiverat. Givetvis bör, för att åstadkomma en viss samordning, de lokala myndigheternas beslut underställas för fastställelse. Men i trafiksäkerhetens intresse och med hänsynstagande till den lokalkännedom de lokala myndigheterna besitter bör största möjliga hänsyn vid beslutsfattandet tillmätas dessa. Trafiksäkerheten kräver att allt som kan göras också blir gjort för att förhindra uppkomsten av olyckor i trafiken. Åberopande det ovan anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om sådana ändringar och tillägg i vägtrafikförordningen att större hänsyn tages till lokala myndigheters synpunkter på och önskemål om högre eller lägre hastighet än inom tättbebyggt område.
mot · FU02203 · 1971-01-20 00:00:00 — av i Bäckmora m. fl. om omprövning av flerårsplanen för vägbyggandet. Den flerårsplan som fastställt för innebär en kraftig minskning av väginvesteringarna i landsortsregionerna och motsvarande ökning i storstadslänen. Särskilt drabbas länsvägar och andra vägar med mindre intensiv trafik. Allt oftare, när det gäller debatten om den framtida vägplaneringen, betonas den förskjutning av befolkning och näringsliv som sker från landsortslänen till några få storstadslän. Särskilt påtalas den kraftiga ökning trafiken beräknas få i . Dessa tendenser får i alltför hög grad påverka inriktningen av vägplaneringen. Det vore olyckligt om dagens tendenser till stark koncentration i samhällsutvecklingen så skall styra handlandet, att önskemålet om en sund geografisk balans av befolkning och näringsliv kommer i bakgrunden. Den hårda nedskärningen av investeringsverksamheten för framför allt Norrlandslänen inger stor oro. Det norrländska näringslivet är starkt beroende av ett förbättrat vägnät. Möjligheterna att lokalisera industrier till dessa regioner är i mycket avhängigt av goda kommunikationer. I andra sammanhang synes intresset starkt markerat för att föra en aktiv lokaliseringspolitik i syfte att motverka obalansen i näringsliv och bebyggelse. Den framlagda vägplanen innebär på ett grundläggande område en helt motsatt politik. På kan det anses nödvändigt att med hänsyn till råvarutransporter, fritids- och turismbehov m. m. upprustningen av vägnätet i , och sker i minst samma takt som i landet i övrigt. På kort sikt är det angeläget att man i sysselsättningsskapande syfte bedriver vägupprustningen i hög takt. I första hand bör detta ske genom ordinarie väganslag. I den mån så anses motiverat kan också tillfälliga beredskapsarbeten sättas in. I sammanhanget bör betonas vikten av att också det enskilda vägnätet upprustas till en godtagbar standard för dem som är beroende av detta. Det utgör viktiga kommunikationsleder för såväl fritidstrafik som råvarutransporter och är naturligtvis nödvändigt för den bofasta befolkningen vid dessa vägar. Den norrländska vägpolitiken måste sålunda få en annan inriktning. Planerna på att minska byggandet måste skyndsamt ändras. garna, länsvägarna och de enskilda vägarna måste upprustas i den omfattning som motsvarar näringslivets och befolkningens krav. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att den flerårsplan för vägbyggandet som gäller för perioden 19701974 måtte omprövas med sikte på en snabbare upprustning och utbyggnad av vägnätet i regioner där det är angeläget att stärka näringsliv och bebyggelse. () () () ()
mot · FU02206 · 1971-01-21 00:00:00 — ar m. fl. angående det regionala transportstödet. I nu gällande bestämmelser angående transportstöd, antaget av riksdag i enlighet med statsutskottets utlåtande nr 105, stadgas att förutsättning för transportstöd är en lägsta viktgräns om för enskild sändning. Den angivna viktgränsen avser verklig vikt. Detta innebär att sändning som på grund av skrymmande form upptaxeras till t. ex. kan ha en verklig vikt av och alltså ej kommer in under stödberättigade sändningar. I statsutskottets utlåtande pekas på de möjligheter till samsändningar som föreligger mellan olika företag för att härigenom komma i åtnjutande av transportstödet, men i praktiken gäller detta endast i mycket begränsad omfattning. En viktgräns om innebär att särskilt för småföretagen betydelsefulla transporter lämnas utan stöd. Dessa företag sänder ofta sina sändningar direkt till förbrukare, och det är endast i få undantagsfall en transport då går upp till . Det finns också anledning påpeka att många företag arbetar med lätta material, trä, lättmetall, textilmaterial o. d. De saluför ofta varor i form av manufakturer, utrustningsdetaljer osv. med jämförelsevis ringa vikt. Dessa företag, av vilka många finns inom stödområdet och således borde få del av det regionalpolitiska transportstödet, ställs nu genom stödets utformning utanför. Sådana små och medelstora företag spelar en mycket viktig roll inom det svenska näringslivet, och de måste tillmätas betydelse inte minst när det gäller att lokalisera verksamhet till orter där utbyggnad av näringslivet eftersträvas. Vi finner det därför angeläget att gällande bestämmelser ändras så, att också dessa företag får del av den lokaliserings- och regionalpolitiska stimulans som transportstödet ger. Vi föreslår att bestämmelser om sändnings minimivikt för att vara stödberättigad inte skall förekomma. Nödvändig administrativ enkelhet i restitutionsförfarandet nås enligt vår mening genom kravet på en fraktkostnad om sammanlagt . som villkor för att stöd skall utgå. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om sådan ändring i bestämmelserna om regionalt transportstöd att krav på nedre viktgräns för erhållande av restitution på fraktkostnader inte må förekomma. () () () PER ()
mot · FU02207 · 1971-01-21 00:00:00 — av i m. fl. angående det statliga transportstödet. I propositioner till riksdag framlades förslag syftande till lokaliseringspolitiska förbättringar i och delar av norra . Majoriteten av ställde sig bakom förslagen och beslutade i enlighet med propositionernas syfte. Ett värdefullt beslut för att åstadkomma bättre lokaliseringspolitiska möjligheter inom områden med långa avstånd var riksdagsbeslutet om transportstöd. Beslutet innebär i princip ett restitutionsförfarande när det gäller fraktkostnaderna på järnväg och landsväg för färdigvaror och vissa mer bearbetade halvfabrikat inom och ut ur stödområdet på sträckor . Detta transportstöd torde få god effekt för många företag inom stödområdet men kan få besvärliga gränseffekter inte minst för vissa lättare godssorter av skrymmande art och för företag som finns på utsidan av stödområdesgränsen. För att förebygga vissa gränseffekter skulle därför en översyn av tillämpningsbestämmelserna för transportstödet behöva göras, trots den korta tid beslutet varit i praktisk verkan. Taxesättningen för personbefordran, inte minst på järnväg, har varit föremål för mycken debatt och hävdats som varande en negativ del för att kunna erhålla ett gynnsamt resultat på regional- och lokaliseringspolitiken och därtill försämrat möjligheterna till kollektiv personbefordran. Försök har från SJ:s sida gjorts med rabatter på vissa sträckor och under vissa veckodagar för att stimulera folk att åka tåg. Dessa försök har gjorts på sträckor med ringa reseavstånd - i - eller på sträckor med mycket långa avstånd, övre och åter. Resultatet av dessa försök har tyvärr inte redovisats på sådant sätt att en bredare bedömning av effekten kunnat göras. För att kunna erhålla ett brett och allsidigt underlag för bedömning av vilka effekter prisrabattering på personbefordran har vore det önskvärt med ett mera samlat försök. Ett område som skulle vara lämpligt som försöksområde vore . Länet ligger reseavståndsmässigt väl till från befolkningstäta områden; restider till länet från flera av de befolkningstäta orterna är inte mer än mellan 2 . På dessa tidsavstånd betraktas bilen av många som ett bekvämt och snabbt färdmedel. För att man då skall kunna konkurrera fordras alternativ i form av allmänna kommunikationsmedel som är prismässigt förmånliga men inte tidsmässigt alltför negativa. SJ kan på många sträckor tidsmässigt konkurrera mycket väl, men uppfattas inte som prismässigt attraktivt alternativ. Med hänvisning till vad ovan anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan översyn av bestämmelserna när det gäller transportstödet att besvärande gränseffekter begränsas, att hos Kungl. Maj:t hemställer om att ett större och mer samlat försök görs när det gäller rabatterad personbefordran och att får utgöra försöksområde.
mot · FU02208 · 1971-01-21 00:00:00 — angående passageraravgiften vid flygresor. En utbyggnad av turistnäringen i vårt land är beroende av bl. a. goda och billiga kommunikationer. Detta gäller vårt land i allmänhet men den norra delen i synnerhet, eftersom ovärderliga naturområden i dessa trakter kommer att bli alltmer begärliga resmål för turister från när och fjärran. Från marknadsföringssynpunkt är det då nödvändigt att för turisterna kunna presentera billiga och bekväma kommunikationsmöjligheter. Flygtransporter intar här en central plats. De utgör bl. a. en viktig länk till de olika resvägarna mot fjällområdena. Inte minst gäller detta resonemang turistutbytet med vårt grannland . Per båt och i någon mån per flyg går huvudsakligen en stor turistström i bägge riktningarna över Kvarken. För det svenska fjällområdet skulle emellertid även den finska marknaden kunna bli en kompletteringsmarknad. En förutsättning för en framgångsrik marknadsföring av detta projekt är dock att säljbara priser för flygtransporter kan offereras. Här kommer den statliga passageraravgiften in i bilden. Det är alltså den avgift på som ingår i alla priser på flygbiljetter från till utrikes ort - även på korta flygsträckor - med undantag av sträckan , där tas ut i passageraravgift. Enligt min uppfattning skapar denna 20-kronorsavgift en tröskeleffekt, som bromsar en från turistsynpunkt väl motiverad utökning av antalet flygtransporter och flygpassagerare över Kvarken, t. ex. på flygsträckan . Av det nuvarande gruppresepriset - minimum 15 personer / person utgör den svenska flygplatsavgiften ungefär '/a. Det är påtagligt att avgiften i fråga verkar dämpande på de finska turistkonsumentemas intresse för flygresa på den korta sträckan . Jag anser därför att en översyn av den statliga passageraravgiften för finlandsresenärer är befogad. En övergång till MalmöKöpenhamnssystemet - med i statlig passageraravgift - skulle otvivelaktigt verka stimulerande på resande trafiken över Kvarken och därmed också på turistnäringen i vårt lands norra delar. Med anledning av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om översyn syftande till en statlig passageraravgift för resenärer flygsträckan motsvarande den som gäller Danmarksresenärer . () i Agnäs
mot · FU02209 · 1971-01-21 00:00:00 — av herrar och i om översyn av telefonreglementet. Rättsförhållandet mellan och en telefonabonnent regleras av bestämmelserna i det av Kungl. Maj:t utfärdade telefonreglementet samt av på grundval därav utfärdade bestämmelser. Varje abonnent måste vid beställning av nytt telefonabonnemang underteckna ett kontrakt enligt vilket han godtar att ovannämnda bestämmelser gäller beträffande hans telefonabonnemang. De gällande bestämmelserna finns intagna i telefonkatalogen under rubriken . Under punkt 7 återfinns följande åtagande från sida. håller till abonnent upplåten telefonanläggning i användbart skick, såvida icke krig, naturförhållanden, olyckshändelse, strejk, blockad eller andra liknande omständigheter gör det omöjligt. Fel på abonnerad anläggning avhjälps fortast möjligt, dock i regel endast på underhållspersonalens normala tjänstgöringstid. Detta åtagande från sida begränsas emellertid under punkt 9 på följande sätt. ansvarar icke för olägenhet, skada eller förlust, som kan orsakas genom avbrott eller annan felaktighet på telefonförbindelse, genom oriktigt expedierat, uteblivet eller försenat telefonsamtal, genom störningar i telefonsamtal, genom uraktlåtenhet eller felaktighet vid utförande av uppdrag, som i tjänsten åligger befattningshavare vid , eller genom uteslutning, ofullständighet eller oriktighet i telefonkatalog. ansvarar ej heller för olägenhet, skada eller förlust som kan orsakas av apparater eller ledningar tillhörande abonnerad telefonanläggning eller av att elektrisk ström utifrån inkommit på ledningar. Ingen invändning kan göras mot att skyddas mot anspråk på ersättning för skador och andra omständigheter varöver ej råder. Det ter sig emellertid stötande att skydd går utanför denna allmänt accepterade ram. Som exempel kan tas den del av ovan citerade punkt 9 enligt vilken ej ansvarar »för olägenhet, skada eller förlust, som kan orsakas genom uraktlåtenhet eller felaktighet vid utförande av uppdrag, som i tjänsten åligger befattningshavare vid ». Punkt 9 synes innebära att av abonnent ej kan ställas till ansvar för någon som helst »olägenhet, skada eller förlust» som har vållats denne. Konsumenten-abonnenten har alltså i detta fall ej något rättsskydd. En motsvarande bestämmelse på avtals området inom den privata sektorn skulle knappast undgå att väcka uppseende. Staten bör här liksom på andra områden föregå med gott exempel. Vi anser därför att telefonreglementet bör ses över så, att dess innehåll kommer i samklang med vad som är normalt och korrekt i ett avtalsförhållande. att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär en revision av telefonreglementet i överensstämmelse med de riktlinjer som ovan angivits.
mot · FU02214 · 1971-01-21 00:00:00 — om åtgärder mot skadeinsekter i skogarna. Skadeinsekterna i våra skogar har ökat i antal på ett oroväckande sätt. Angreppen i tallbestånd av barkborrar och märgborrar har nått en omfattning som inger de allvarligaste farhågor. Orsakerna till de växande skadorna är att barkning av massaved numera allt oftare sker på upplagsplatser eller vid industrier. Knappheten på lagringsutrymmen vid industrierna gör att obarkad massaved i tämligen stor utsträckning lämnas kvar ute i skogen eller i dess närhet. Sågtimmer får t. ex. ligga kvar i skogsmarkerna till långt in . Tillsammans med det avfall som uppstår vid röjning av ungskog och där något grövre stammar faller ur utgör förnämliga yngelplatser för märgborrarna. Märgborraraa angriper tallkronorna och gör där sitt s. k. näringsgnag. Därigenom sker s. k. primär kronskadegörelse. Eftersom det är de gröna delarna av tallkronan som ger träden deras tillväxt betyder angreppen reducerad tillväxttakt. En minskning av tillväxten av ett tallbcstånd är inte ovanligt. En ökning av insektsstammen innebär vidare inledningen till ett flerårigt angrepp. Man räknar med att det tar fem till för ett skogsbestånd att övervinna den tillväxtnedsättning som ett koncentrerat insektsangrepp medför. Skador och förluster i samband med insektsangrepp drabbar inte bara den skogsägare som har obarkat virke liggande kvar i skogen. Även angränsande skogsmarker drabbas. Inte heller får man se bort ifrån det faktum att skadegörelsen innebär en avsevärd samhällsekonomisk förlust. Skogsägarna borde åläggas att barka virket som lämnas kvar i skogen. Vi kanske måste anpassa röjningarna till årstider som nedbringar märgborrsangreppen. I nuvarande lagstiftning har man förutsett ingrepp från statens sida om mycket allvarliga skador hotar skogen. Gällande lag synes dock inte tillämplig på de märgborrangrepp som påtalats i det föregående. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. hemställer om skyndsamma åtgärder med syfte att effektivisera kampen mot skadeinsekterna i våra skogar. V. () () () ()
mot · FU02215 · 1971-01-21 00:00:00 — av m. fL om åtgärder för fritidsfisket. På grundval av fritidsfiskeutrednings betänkande framlade Kungl. Maj:t i proposition 1969: 42 förslag om ändringar i lagen om fiskevårdsområden samt lagen om rätt till fiske. Syftet var att underlätta bildandet av fiskevårdsområden och skydda fiskbeståndet. ökades de statliga insatserna för att främja fritidsfisket. I allt väsentligt anslöt sig till föredragande statsrådets synpunkter och förslag. De nämnda insatserna till trots återstår åtskilligt att göra för att utveckla fritidsfisket på ett sunt och ändamålsenligt sätt. Enligt vår mening är det därvid av särskild betydelse att samordna de fiskevårdande insatserna inom t. ex. kommunblocken, helst med sikte på att åstadkomma ett för hela blocket - eller ännu större område - enhetligt fiskekort. Det är inte ovanligt att det inom en och samma kommun finns en fiskeförening för varje by med varierande stadgar och avgifter. För den lokala befolkningen brukar denna splittring vålla tämligen begränsade problem eftersom man under hand lär sig föreningarnas områden, gränser, fisketider m. m. För fiskeintresserade från andra orter, t. ex. turister, ställer det sig annorlunda. Inte sällan händer det att tillfälliga besökare, utan uppsåt, överträder ett fiskeriområdes gräns och därigenom gör sig skyldiga till olaglig handling, som kan medföra kännbara böter. Den nuvarande ordningen är, enligt vår uppfattning, orationell och i många avseenden godtycklig. Den bör därför ändras genom samordning och sammanslagning av fiskevårdsföreningar och -områden. Reformerna bör dock inte genomföras på ett sätt som fråntar ev. yrkesfiskare deras existensmöjligheter. Åtgärder behöver också vidtas för att öppna sådana fiskeområden som till ansenliga summor arrenderats ut till en begränsad grupp välsituerade fiskeintresserade. Stora fiskeområden, ägda av staten, bolag och enskilda personer, är stängda för den breda allmänheten och som en sorts sentida privilegier förbehållna ett fåtal penningstarka personer. Inte sällan är det de bästa och fiskrikaste vattnen som på detta sätt undandragits det allmänna fritidsfisket, vilket är särskilt irriterande och utmanande för ortsbefolkningen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t hemställa om åtgärder syftande till att dels främja tillkomsten av större sammanhängande fritidsfiskeområden, dels undanröja sådana privilegie präglade hinder som omöjliggör en sund utveckling av det allmänna fritidsfisket. () () () i () ()
mot · FU02217 · 1971-01-21 00:00:00 — av m. fl. angående handelskamrama i och . 1969 tillsatte Kungl. Maj:t på begäran av ett enhälligt statsutskott en utredning med uppdrag att företa en översyn av den statliga exportfrämjande verksamheten. Denna utredning har bl. a. att behandla frågor beträffande den framtida handelssekreterar- och handelskammarverksamheten ävensom hur de svenska exportfrämjande organisationerna skulle samverka med motsvarande utländska organisationer. I tionde huvudtiteln under anslaget B 3. Främjande av utrikeshandeln m. m. föreslås bl. a. en avveckling av anslaget till handelskamrama i och fr. o. m. Detta är förvånande ur följande synpunkten Därför att det kan knappast vara riktigt att rycka loss anslaget till två handelskamrer ur det större sammanhanget och fatta särbeslut om dessa, innan pågående utredning lagt fram sitt förslag och principiella ställningstagande till handelskammarverksamheten i allmänhet. Ett uteblivet bidrag från staten till dessa handelskamrar betyder dessutom mänskligt att döma att de måste avvecklas och på så som . Det kan vidare knappast vara lämpligt att avveckla två handelskamrar på två av våra viktigaste exportområden utan att en ny organisation har hunnit byggas upp och börjat fungera. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att eventuell avveckling av handelskamrama i och Diisseldort sker att exportsynpunkter såväl som trygghetssynpunkter beaktas, att inga ytterligare särbeslut beträffande handelskamrar skall göras innan utredningen framlagt sitt resultat, att trygghetsaspekten beaktas vid samtliga förändringar som kommer att föreslås. () () . () i