mot · FU02651 · 1971-01-27 00:00:00 — om rätt för husföreståndarinna m. fl. till ersättning ur kvarlåtenskap i vissa fall. Vid olika tillfällen har de s. k. hemmadöttrarnas otrygga ekonomiska ställning påtalats från vårt håll utan att riksdagsbehandlingen lett till någon positiv lösning av frågan. Det finns ingen lag som direkt tillgodoser denna kategori arbetstagare. Det kan erinras om att hembiträdeslagen av uttryckligen undantar »hushållerska eller annan, som självständigt sköter hemmet i husmoders ställe» från det skydd och den trygghet nämnda lag avser ge en viss grupp arbetstagare. Det finns ett stort antal kvinnor som trätt till i husmors ställe och under en lång följd av år med ansvar och kunnighet handlagt skötseln av hemmet mot endast fritt vivre och i vissa undantagsfall en ringa kontant ersättning. I många fall har husfadern änkeman, frånskild eller ungkarl låtit vederbörande förstå att hon vid hans bortgång skulle bli rikligt ihågkommen. När det sedan visar sig att inget testamente upprättats eller annat skriftligt stöd förefinns för uttalad gottgörelse kan vederbörande självfallet inte heller uppvisa något bevis att grunda ett berättigat anspråk på. Tyvärr händer det också att arvingarna vägrar godkänna anspråk från husföreståndarinnas sida på skälig lön, även om den skulle begränsa sig till endast . Möjligheten finns att driva ärendet till process, men med hänsyn till att utgången är synnerligen oviss och även psykiskt påfrestande avstår husföreståndarinnan från alla anspråk eller nöjer sig med en eventuell »nådegåva» från arvingarnas sida. Enligt min mening är dessa brister i lagstiftningen av så allvarlig karaktär att de bör elimineras. Detta kan knappast ske med hänvisning till att frågan löses med regelrätt anställningsavtal från fall till fall. Erfarenheterna bekräftar att ett sådant resonemang är ett rent önsketänkande. Vid en husmors bortgång träder någon ofta inom den närstående släkten eller bekantskapskretsen till utan att man vid det tillfället upprättar något direkt avtal om löneförmåner. I en trängd situation vill vederbörande hushållerska inte heller göra anspråk i den riktningen. Och så fortsätter hon sitt uppoffrande arbete år . Förhållandet är i många fall enahanda när det gäller hemmavarande döttrar. En eller ett par stannar kvar i hemmet för att hålla ihop det hela. har de hemmavarande då avstått från både utbildning och förvärvsarbete för att helt ägna sig åt sina gamla föräldrar under deras ålderdom. Jag anser att man antingen genom tillägg i eller på annat sätt bör bereda denna kategori enskilda arbetstagare samma rättigheter och trygghet som lagstiftningen numera erbjuder övriga arbetstagare. Förslagsvis anser jag att t. ex. följande tillägg till kunde ge det åsyftade resultatet: »Har familjemedlem, hushållerska eller annan den avlidne närstående person av utfört arbete för den avlidnes räkning utan att därmed erhålla skälig ersättning för sitt arbete, må vederbörande av boets behållning innan skifte företagits erhålla skälig ersättning för utfört arbete.» När det gäller begreppet »skälig ersättning» bör hänsyn tas till i orten gängse belopp, såvitt viss reducering inte uppenbarligen föranleds av speciella omständigheter, underårighet eller dylikt. Med stöd av vad ovan anförts hemställer jag att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om skyndsam utredning och förslag rörande sådana lagbestämmelser, att person husföreståndarinna eller hemmavarande barn som utan lön eller med ringa lön haft vårdnaden om åldring eller sjuk person vid den vårdades bortgång ur boets behållning tillförsäkras skälig ersättning för det utförda arbetet.