mot · FU02994 · 1971-01-27 00:00:00 — om översyn av bestämmelserna om statligt stöd till jordbrukets rationalisering m. m. jordbruksbeslut innebar att den pågående successiva gårdsnedläggelsen ytterligare ökade på ett sätt som inneburit allvarliga och långtgående konsekvenser för både näringen och samhället. Lokaliseringspolitiska, miljömässiga och sociala nackdelar med denna utveckling har efter hand framträtt. Diskussionen kring näringens vara eller icke vara, med därtill hörande osakliga argument angående lantbrukets bristande företagsekonomiska effektivitet och med talet om de överföringsvinster som skulle uppnås därest avflyttning till andra näringar skedde, gjorde att många lantbrukare tröttnade och kastade yxan i sjön. Detta och även andra förhållanden har lett till att vi i stort sett redan nått dit utredningen avsåg att vi skulle nå först . Försörjningsbalansen är icke tillfredsställande. Mjölkproduktionen har minskat katastrofalt på grund av dålig lönsamhet, och i fråga om olika produkter börjar nu importbehov skönjas i stor utsträckning, med allt vad detta innebär av beroende utifrån och därav följande högre priser. Trots avfolkningen i lantbruket finns det dock en del som vill ägna sig åt vår gamla modemäring, men man nödgas konstatera att de bestämmelser som lantbruksnämnderna har att följa ofta inte möjliggör att förvärvstillstånd beviljas eller statliga lånegarantier ges. Man har på lantbruksnämnderna applicerat industriella företagsekonomiska tumregler för näringen, utan att ta tillbörlig hänsyn till att lantbruket är ett biologiskt företag och därjämte beroende av årstid, väder och vind. Vad man i detta läge efterlyser är att det företas ändringar i lantbruksnämndernas tillämpningsbestämmelser, så att nämnderna kan arbeta smidigare och inte bara ta hänsyn till det strikt företagsekonomiska utan tillägna sig en helhetssyn på näringen med hänsynstagande till vad som antytts här ovan. Hur bedömningarna nu kan ske på lantbruksnämnderna kan exemplifieras genom några fall: En lantbrukare ville köpa en jordbruksfastighet på 53 ha åker och 40 ha skogsmark. Arrenderingen var god och bebyggelsen normal. Köparen behövde ingen statlig lånegaranti. Köparen fick avslag, därför att gården ansågs behövas för andra lantbruks yttre rationalisering. Därför behölls gården tills vidare av säljaren. En annan lantbrukare ville, efter att ha arrenderat jordbruksfastigheter , flytta hem till fädernebygd och köpte därför en fastighet på 25 ha åker och 22 ha skogsmark. Husen var i gott skick och behövdes för en sidorörelse som lantbrukaren bedrev. Någon statlig lånegaranti behövdes ej. Lantbrukaren erhöll ej förvärvstillstånd. I detta läge skaffade köparen sig under samma förutsättningar en annan fastighet på 69 ha åker och 75 ha skogsmark. Även då blev det avslag, eftersom gården ansågs behövas för rationaliseringsändamål. 1 ett tredje fall hade en lantbrukare under arrenderat en akademigård om ca 44 ha åker och 5 ha skogsmark. Jordägaren ville sälja gården till arrendatorn, men lantbruksnämnden sade nej med den motiveringen att gården behövdes för rationaliseringsändamål. Då ärendet överklagades i lantbruksstyrelsen och gården dessutom inte var till salu för annan än arrendatorn, beviljade styrelsen förvärvstillstånd. Man kan tycka att då lantbrukaren dugde som arrendator, borde han även duga som jordägare. I det här sammanhanget finns det också anledning att erinra om vilket värde de s. k. deltidsjordbruken har. En undersökning har företagits av en by i . Denna är vad man skulle vilja säga en levande bygd. Av de sju bönder som finns i byn har sex deltids- eller kompletteringsarbete. För familjerna betyder kombinationen plusvärden av olika slag, och vad det betyder i miljö för de unga kan inte överskattas. Så här fördelar sig aktiviteterna i byn: enbart lantbruk med maskinservice som polis; skogsarbete Slutsatsen blir att vi bör skynda långsamt när det gäller strukturförändringar så att vi inte förstör något som man genom erfarenhet skapat och funnit vara från många synpunkter riktigt och ändamålsenligt. Förändringarna går tillräckligt fort utan att statsmakterna ytterligare skall behöva puffa på. Från dessa utgångspunkter är det angeläget med omprövning av lantbruksnämndernas tillämpningsbestämmelser. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om att lantbruksstyrelsen får i uppdrag att tillsammans med experter från lantbruksnämnderna och jordbrukets organisationer företaga en översyn av rationaliseringsförordningen i syfte att åstadkomma dels en uppmjukning av gällande bestämmelser angående företagsstorlek, dels möjligheter till rationaliseringsstöd för deltidsjordbrukare. () A. () () ()