mot · FU021454 · 1971-04-29 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 61 med förslag till livsmedelslag m. m. Det kan inte råda några delade meningar om att ett livsmedels innehållsdeklaration bör utformas så att konsumenten kan få en uppfattning om livsmedlets användbarhet och värde. Vi hyser också uppfattningen att sammansatta livsmedel bör deklareras på sådant sätt att konsumenten kan bilda sig en uppfattning om produkten främst från näringssynpunkt. Dessa principer synes ha legat till grund för den deklaration av näringsvärde för livsmedel som Föreningen utarbetat. Föreningens riktlinjer har blivit vägledande inom livsmedelsindustrin och följs även av företag utanför föreningens krets. har pågått ett internationellt arbete för att harmonisera lagstiftningen på livsmedelsområdet mellan ett större antal länder inom den s. k. Commission som upprättats av FAO/WHO. Där har också diskuterats frågan om deklaration av ett livsmedels innehåll. Den överenskommelse som där nåtts är att en sådan deklaration tillfredsställer konsumentens rimliga krav på upplysning om den upptar vid beredningen ingående huvudsakliga råvaror och andra ingredienser i fallande skala men utan att för varje ingrediens ange halt i gram eller proportion i procent av varans vikt. En sådan information borde ge konsumenten en god uppfattning om livsmedlets användbarhet och värde. Departementschefen anser, att det kan ofta vara påkallat att ange inte bara arten utan också mängden av vissa beståndsdelar i livsmedel och menar, att en uppgift om den genomsnittliga kvantiteten eller proportionerna mellan ett livsmedels beståndsdelar som regel är nödvändig för att konsumenterna skall få en riktig uppfattning om livsmedlets sammansättning. Vi är av den uppfattningen, att det för konsumenten värdefulla är att få reda på de väsentliga beståndsdelarna redovisade i fallande ordning. En konsument kan exempelvis icke vara betjänt av att på en produkts etikett erhålla uppgift om samtliga 28 ingredienser i en vanlig köttfärssås. Om det anses nödvändigt, att en viktmässig redovisning ändå i någon form bör äga rum, bör det ankomma på livsmedelsverket att avgöra, vilka enstaka livsmedel som skall omfattas av en sådan föreskrift. En fullständig innehållsdeklaration har dessutom direkta olägenheter. a. måste recept för företagens produkter utlämnas. Vidare tvingas företagen att i korta och oekonomiska serier ständigt trycka om sina förpackningar. Dessa måste vid varje produktförbättring, som medför ändrad sammansättning från tidigare tryckning, kasseras. På grund av att råvarutillgången kan variera från tid till annan blir företagen tvingade att kontinuerligt ändra den detaljerade deklarationen på förpackningarna. Detta medför att livsmedelsindustrin åsamkas stora kostnader, vilka måste tas ut hos konsumenten i form av höjda livsmedelspriser. Ett system med fullständig och i vissa fall kvantitativ redovisning av ingredienser kan inte fungera i praktiken annat än i mycket speciella undantagsfall. Ojämn råvarutillgång eller variation i råvarans egenskaper kan medföra att mindre justeringar av recept måste bestämmas före tillverkningen av en vara. Emballage kan däremot inte tryckas på så kort varsel. Tryckning av etiketter tar 3 å 4 månader. Säsongmässigt producerade varor tål inte heller några förseningar. Företaget kan då tvingas välja mellan två alternativ. Antingen får man avvakta nytryckningen av förpackningen, varvid produktionsförseningar alltid blir följden och råvararor kan komma att bli obrukbara, eller får man packa i befintligt emballage. på det sistnämnda sättet bryter det mot livsmedelslagen. Vi anser att dessa orimliga valsituationer kan undvikas. Lämpligen sker det genom att livsmedelsindustrin tilllåts att på sina förpackningar ange livsmedlets väsentliga sammansättning. Departementschefen anför att s. k. 30-dagarsvaror förutom huvudregeln märkning med sista förbrukningsdag som regel bör vara försedda med uppgift om förpackningsdag. Enligt departementschefen är syftet med uppgiften om förpackningsdag att konsumenten skall kunna avgöra hur färskt livsmedlet är. Vi vill emellertid starkt understryka, att detta syfte icke ens som regel kan tillgodoses. karen eller förpackaren har möjlighet att för vissa varor välja förpackningsdag. Frågan om färskheten hos ett livsmedel kan inte bara avgöras av uppgift om förpackningsdag. Än viktigare är vilka kvalitetskrav tillverkaren ställer på ingående råvaror och vilken tillverkningsprocess som används. Märkning med förpackningsdag är därför ingen garanti för varornas färskhet. En sådan märkning kan vara vilseledande. Den för konsumenten väsentliga uppgiften är sista förbrukningsdag, och de s. k. 30-dagarsvaroma bör därför endast märkas med sista förbrukningsdag. Ännu mindre meningsfull blir uppgift om förpackningsdag på halvkonserver eller kylkonserver. Dessa varor skall enligt departementschefen hållsbarhetsmärkas på samma sätt som 30-dagarsvaror. Vi vill i anslutning härtill erinra om att Föreningen utarbetat anvisningar för hållbarhetsmärkning för halv- eller kylkonserver för bl. a. fisk- och sillprodukter samt för vissa köttprodukter. Föreningens anvisningar bygger på principen uppgift om sista förbrukningsdag. Vi känner inte till att denna uppgift skulle vara otillräcklig för konsumenten. Syftet att över huvud taget hållbarhetsmärka anser departementschefen vara att lämna konsumenten tillfredsställande upplysning om när livsmedlen senast kan förbrukas utan att fara finns för att de undergått någon försämring av väsentlig betydelse. Detta bör beaktas vid utarbetandet av tilllämpningskungörelsen. Genom den utformning 13 § punkt 5 erhållit i lagförslaget motsvarar texten icke den avsikt departementschefen givit uttryck för, varför ett förtydligande bör göras enligt följande: 5. beräknad hållbarhetstid, om denna är begränsad i förhållande till den tid under vilken livsmedlet uppenbarligen är avsett att förvaras. Med stöd av vad vi här anfört hemställer vi att måtte a) i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att uppgift om livsmedels sammansättning må avse en redovisning av livsmedlets väsentliga sammansättning med beståndsdelarna i fallande ordning, utan angivande av vikt eller proportion, samt b) besluta att 13 § punkt 5 i förslaget till livsmedelslag får följande ändrade lydelse: 5. beräknad hållbarhetstid, om denna är begränsad i förhållande till den 1971: 1454 7 tid under vilken livsmedlet uppenbarligen är avsett att () () () () ()