mot · FU02283 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. om höjning av grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning, m. m. Inrikesministern konstaterar i årets statsverksproposition att arbetsmarknadsutbildningen utvecklats till ett av sysselsättningspolitikens viktigaste instrument. Antalet personer i utbildning har ökat från 11 1959/60 till 98 1969/70. Samhället har med andra ord övertagit en allt större del av företagens insatser för att utbilda sina anställda eller för att ge de anställda bättre möjligheter att klara de rationaliseringar och omställningar som sker och skett i ett accelererande tempo. En klar målsättning för arbetsmarknadsutbildningen får man därför också söka efter. arbetsmarknadsutredning, som borde ha analyserat detta komplex, konstaterade i sitt betänkande som avlämnades att några detaljerade undersökningar om det totala behovet av omskolning och fortbildning som ett led i arbetsmarknadspolitikens strävan att åstadkomma balans på arbetsmarknaden ej hade gjorts. Utredningen utgick ifrån den »grundläggande tanken» att det moderna näringslivet kräver att de yrkesverksamma har tillgång till en fortgående utbildning och omskolning. Utgångspunkten är alltså företagens behov och inte arbetarnas. Om det hade funnits en klar målsättning för arbetsmarknadsutbildningen som hade utgått från individerna, hade det varit självklart för regeringen att också finna ett system för ekonomisk ersättning för utbildning sorn inte hade baserats på budgetlägets konjunkturväxlingar. Inte heller i årets statsverksproposition finner man några nya tankegångar. Inrikesministern säger att han inte kan tillstyrka några andra förslag när det gäller höjning av utbildningsbidragen vid arbetsmarknadsutbildning än en höjning av barntilläggen från . Han motiverar restriktiviteten med att nuvarande budgetläge inte medger några »bidragsreformer». Men det är inte fråga om några bidragsreformer. Det är endast fråga om att återställa realvärdet av tidigare utgående bidrag. Frågan är, om det är regeringens åsikt att de som börjar arbetsmarknadsutbildning skall behöva göra det under knappare ekonomiska omständigheter än de som genomgick utbildning 19691970. Beaktar man inte detta, får de som börjar utbildning betala en större del av utbildningen själva genom en lägre levnadsstandard än tidigare års Det har t. o. m. gått så långt med urholkningen av arbetsmarknadsbidraget att i sina petita för /72 pekat på att många personer som uppbär utbildningsbidrag måste söka socialhjälp för att klara den dagliga försörjningen . Jämför man utbildningsbidraget med de nya socialbidrag som utgår i , finner man också att skillnaderna är stora. Om vi som exempel tar en gift man vars hustru är hemma och där familjen har två barn, ett och ett , får man följande jämförelse: U tbildningsbidrag Grundbidrag 575: Hyresbidrag faktiska kostnaden Barntillägg 120: 780: 1 165: Gör man då klart för sig att socialbidraget är ett uttryck för vad som anses vara social minimistandard i , kan man konstatera att den som genomgår arbetsmarknadsutbildning och är bosatt i tvingas leva under social minimistandard om han är gift och har två minderåriga barn och om hustrun inte arbetar. Det är då inte så konstigt om arbetsförmedlingarna inte lyckats finna så många intresserade för att genomgå den s. k. bristyrkesutbildningen. Man har helt enkelt inte råd att gå igenom arbetsmarknadsutbildning om man är familjeförsörjare och har en fast inkomst, även om den är på låginkomstnivå. Med hänvisning till vad vi ovan anfört föreslår vi att vid behandlingen av punkten B 7 Arbetsmarknadsutbildning m. m. i bil. a) att grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning fastställs till , b) att barntillägget höjs till för varje barn , c) att bortavistelsebidrag i enlighet med motivering införs med ; att under B 7 i bilaga 13 anslår ett till uppräknat belopp. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) Socialbidrag 775: faktiska kostnaden 390: