ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02640 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om förbud mot politisk åsiktsregistrering, m. m. I proposition nr 1 under punkt B 4. föreslås ett anslag till »Särskild polisverksamhet för hindrande och uppdagande av brott mot rikets säkerhet m. m.» på . kommunisterna är givetvis anhängare av att man bekämpar spionage mot och annan liknande verksamhet, som är avsedd att underlätta för en främmande makt att militärt besätta . Men den »särskilda polisverksamheten» inskränker sig inte till brottsbekämpning. Man har hävdat att den politiska åsiktsregistreringen upphört i . Detta är inte sant. Det som ändrats är de yttre formerna, övergång till ADB-register samt möjligen kriterierna. Men det väsentliga kvarstår. fortsätter att kontrollera och bokföra dem som arbetar för kapitalismens omvandling till socialism. Detta framgår med all önskvärd tydlighet bl. a. av den intervju som SÄPO-chefen beviljat och som var införd i denna tidning . I denna intervju hävdar SÄPO-chefen: »När det gäller att konstatera om en person ägnar sig åt samhällsomstörtande verksamhet lägger vi ner samma intensitet i arbetet för att klargöra om det förhåller sig så. Vi låter oss inte nöja med misstankar. Vi försöker analysera vederbörande för att slå fast det ena eller det andra.» Att arbeta för att omstörta det kapitalistiska systemet är en politisk ståndpunkt. Den omfattas av varje socialist. »Analyserna av vederbörande» ingår självfallet i ett register. Denna verksamhet måste betecknas som politisk åsiktsregistrering. kommunisterna kan under inga omständigheter gå med på att bevilja anslag till denna verksamhet, vars syfte är rent politiskt och avser att slå vakt om kapitalismen. Det är helt orimligt att socialister, som arbetar för befolkningsmajoritetens intressen, skall jämställas med spioner och liknande brottslingar. Den politiska polisen måste avskaffas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att i skrivelse till regeringen hemställer att den del av som innebär inblandning i inrikespolitiken upplöses och att alla dess politiska register bränns under allsidig kontroll samt att i enlighet därmed anslaget till särskild polisverksamhet reduceras. H. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · FU02641 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och angående kriminalpolitiken. När trädde i kraft innebar det att ett bedrivet kriminalpolitiskt utredningsarbete omsattes i praktiken. grundar sig väsentligen på dels straffrättskommitténs slutbetänkande, som avlämnades , dels strafflagberedningens slutbetänkande . efter ikraftträdande har antalet brott mot , som kommit till polisens kännedom, ökat avsevärt. Antalet sådana brott var sålunda 1965 cirka 393 000 medan de 1969 utgjorde cirka 448 000. Av dessa utgjorde svårare brott mot person såsom mord, dråp, misshandel, rån m. m. 1965 cirka 12 900, men hade 1969 stigit till cirka 17 800. Vi anser att det med denna utveckling av den svårare brottsligheten är erforderligt att samhällets resurser koncentreras i högre grad än på att ingripa mot denna. Det utgör ett skäl att man nu till behandling bör uppta frågan om gällande straffbestämmelsers användningsområde. Ett annat skäl är att av den allmänna debatten att döma viss ändring kan ha inträffat i medborgarnas syn på olika handlingars kriminalisering. Med den snabba utveckling som äger rum på alla områden i samhället bör det beaktas att det utredningsarbete som utgör grunden för delvis skedde och därför i vissa avseenden kan framstå som inaktuellt. Det kan vidare ifrågasättas om den omfattande kriminalisering av olika handlingar som vid skilda tillfällen genomförts är helt nödvändig. Den har utan tvekan medfört ett hårt tryck på de rättsvårdande myndigheterna, även om åtskilliga rationaliseringsarbeten genomförts och ytterligare sådana planeras. Samhällets resurser måste också på rättsvårdsområdet utnyttjas effektivt. Det bör kunna ske på ett bättre sätt än . Det pågående reformarbetet måste byggas upp så att reformerna följer ett genomtänkt kriminalpolitiskt program. Vi anser det därför erforderligt att en kriminalpolitisk beredning nu tillsättes med uppdrag att följa utvecklingen och modernisera lagstiftningen på kriminalpolitikens område för att därigenom skapa under lag för ett mer samlat grepp på de samhälleliga initiativen för brottslighetens bekämpande. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om tillsättande av en kriminalpolitisk beredning med uppdrag att göra en sammanfattande systematisk översyn på kriminallagstiftningens område.
mot · FU02644 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om höjning av arvodet till nämndeman. Gällande bestämmelser om ersättning till nämndemän återfinns i kungörelse . Arvodet för nämndemannauppdrag höjdes därvid . Det torde råda allmän enighet om att nämndens sammansättning skall spegla den sociala verkligheten utanför domstolens lokaler. Så är emellertid inte det verkliga förhållandet. En bred och allsidig rekrytering till nämndemannauppdraget hindras av den arvodering som utgår och som i många fall inte täcker uppkommet inkomstbortfall eller med uppdragets fullgörande förenade extrakostnader. Den nämndeman som tvingas avstå en hel dagsförtjänst förlorar på uppdraget, medan den som fritt disponerar sin arbetsdag kanske kan anse det nuvarande arvodet som mera skäligt. Lokalt företagna undersökningar påvisar att rekryteringen till nämndemannauppdraget löper risk att snedvridas. Höjs inte arvoderingen kan valet av nämndemän komma att begränsas till dem som har ekonomiska förutsättningar att åta sig uppdraget. Med ledning av vunna erfarenheter är det också angeläget att balansera ålderssammansättningen, i synnerhet som valbarhetsåldern sänkts till . Problemet kan endera lösas på så sätt att arvodet höjs till exempelvis eller också så att ett fastställt arvode utgår i kombination med ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Vilken form av ersättning som än väljs framstår det som ytterst angeläget att det sker snabbt, så att en allsidigare rekrytering till nämndemannaposterna kan säkras. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att hemställer hos Kungl. Maj:t om åtgärder för att höja ersättningen för fullgörandet av nämndemannauppdraget.
mot · FU02645 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om avskaffande av den disciplinära bestraffningsrätten inom . Inom och statsförvaltningen i övrigt råder särskilda bestämmelser för handläggning av disciplinärenden. För statens järnvägars del är dessa reglerade genom nr 1965 i . Dessa bestämmelser har vid olika tillfällen varit utsatta för kritik av berörd personal, som menat att något speciellt domstolsväsende för de statsanställda inte borde vara påkallat. Man har påpekat risken för dubbelbestraffning; en anställd vid SJ kan av allmän domstol bli dömd för ett brott och bli bestraffad av sin arbetsgivare. Likaså har det s. k. påföljdsstraffet påtalats. En händelse som inträffade , och efterspelet till denna, har ånyo aktualiserat frågan om de disciplinära straffbestämmelserna vid . Händelseförloppet var detta: Konduktör vid central uppringdes av tjänstgörande tågklareraren för att delges order om ändrad tjänstgöring . Konduktör ansåg sig emellertid ej skyldig att ta emot tjänstgöringsorder på sin fritid och vägrade därför ta emot ordern. Ärendet överlämnades av vederbörande befäl till distriktssekretcraren i , vilken utfärdade ett s. k. strafföreläggande, löneavdrag , vilket konduktör emellertid vägrade godkänna. Ärendet hänsköts då till . Bestraffningskollegiet för konfirmerade det tidigare beslutet, detta överklagades av konduktör , men bestraffningen, tre dagars löneavdrag, fastställdes slutgiltigt av regeringsrätten. Det bör påpekas att på grund av att han var bortrest på semester inte fick reda på bestraffningskoilegiets beslut och inte heller kunde framföra de erinringar mot beslutet som han skulle ha haft rättighet till. fackliga organisation krävde också att detta beslut skulle upphävas för att skulle få möjlighet att uttala sig mot vad som åberopats mot honom. Detta vägrades emellertid med motiveringen att senare, under ärendets gång, hade möjlighet att anföra synpunkter. Den här frågan uppmärksammades av både lokal- och huvudstads pressen, som ansåg att förfaringssättet inte hör hemma i modem tid. »medeltiden» var omdömet i en lokaltidning. Uppfattningen bland allmänheten tycks vara att privata domstolar i stil med den här praktiserade bör avskaffas. har genom skrivelse till regeringen anfört att man finner det domstolsliknande förfarandet med suspension, löneavdrag, bestraffningsregister mindre tilltalande och föreslår att en särskild utredning tillsätts i syfte att reformera statens järnvägars verksamhet i det hänseendet. Utan att frångå kravet om att bl. a. förare inom järnvägstrafiken liksom från trafiksäkerhetssynpunkt skulle bedömas inom , oberoende av annan lagstiftning, borde det finnas möjligheter att avskaffa de nuvarande disciplinära bestraffningsbestämmelserna vid . Med hänvisning till det anförda föreslår vi därför att i skrivelse till regeringen begär att en skyndsam utredning tillsättes med inriktning att utifrån de synpunkter som här har anförts avskaffa de nuvarande disciplinära bestraffningsbestämmelserna enligt nr 1965. (vpk) (vpk)
mot · FU02648 · 1971-01-27 00:00:00 — om sänkning av åldersgränsen för straffbart homosexuellt umgänge. Enligt 6 kap. 4 § är åldersgränsen för homosexuell otukt . Om den utnyttjade står under andra partens tillsyn vid skola, anstalt eller annan inrättning eller om han eller hon står under övervakning, vård eller tillsyn är emellertid åldersgränsen . Sexuellt umgänge med person av motsatta könet är straffbart om denna person är . Om man bortser från dessa s. k. beroendefall, är åldersgränsen för straffbarheten i sexuellt umgänge satt till för heterosexuell och för homosexuell kontakt. Då det kan vara svårt att avgöra om en person har fyllt eller ej, kan den som ljuger om sin ålder lätt bli trodd. Här finns en möjlighet för ungdomar i åldern att ta en kontakt som de sedan utnyttjar i utpressningssyfte. Detta förekommer också, och i vissa fall har det varit fråga om fortsatt utpressning, vilket kan betraktas som prostitution. Det är uppenbart att denna barnprostitution i en del fall har barn bedrivit detta slags utpressning är ett synnerligen komplicerat samhällsproblem. Prostitution och därmed sammanhängande utpressning är ett gammalt problem. Inget land har lyckats lösa det på ett tillfredsställande sätt. har emellertid några länder gått in på en mer liberaliserad väg. t. ex. blev det första landet i som införde samma åldersgräns för heterosexuellt som för homosexuellt umgänge. Den här skisserade möjligheten till utpressning är enligt min mening ett tillräckligt skäl för att skillnaden i straffbarhet avskaffas. Jag anser det således vara angeläget att en och samma åldersgräns införes för såväl heterosexuella som homosexuella handlingar samt att denna gräns sättes vid . Hur stor är då den grupp människor som berörs? Härom råder det delade meningar delvis på grund av de svårigheter som föreligger när det gäller att avgöra graden av homosexualitet hos en individ. Vissa bedömare anser att det i vårt land finns ca 400 000 människor för vilka det är naturligt att ta sexuell kontakt inom sitt eget kön. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t begära sådan ändring i att straffbarhetsgränsen för såväl heterosexuellt som homosexuellt umgänge blir .
mot · FU0265 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar i och i Bäckmora om en parlamentarisk utredning angående finansieringen av I årets statsverksproposition förelås en höjning av radio-TV-licenserna med . i kvartalet, vilket betyder att licensavgiften stiger . I och för sig torde denna avgiftshöjning för genomsnittet av licensinnehavare vara överkomlig men för pensionärer och stora grupper låginkomsttagare måste en höjning anses som ganska betungande. Vi ifrågasätter emellertid starkt principerna i regeringens förslag att med licensmedel finansiera de ökade kostnaderna inom samt att även på detta sätt söka täcka kostnaderna för ökade sändningstider etc. Utgifterna inom företaget har varit större än licensinkomsterna, men underskottet har kunnat täckas genom en fond av licensmedel . har emellertid dessa fondmedel tagit slut Någon annan utväg för en förstärkning av inkomster än med höjning av licensavgifterna har regeringen tydligen inte funnit möjlig. Mot den bakgrunden borde en omprövning av programutbudet ske med hänsyn till de dyrbara programinslag som förekommer, av mindre god kvalitet. I statsverkspropositionen anges att de nu föreslagna höjningarna av licensavgifterna skall täcka . Detta tyder på att vi kan vänta oss ytterligare ökningar därefter såvitt man inte avser att t. ex. genom reklam i TV skaffa de erforderliga resurserna. Vi är starkt skeptiska mot en sådan lösning och anser att reklam i TV ur många synpunkter inte vore lycklig. Vi är emellertid medvetna om att starka krafter är i rörelse för att genomföra TV-reklam och står inte främmande för att förslag i sådan riktning trots allt kan föreligga. Mot inte minst denna bakgrund vore det enligt vår mening synnerligen angeläget att finansieringsfrågan beträffande radio/TV:s verksamhet skulle bli föremål för en allsidig prövning. Emedan det ankommer på att besluta om licensavgifter m. m. framstår det som naturligt att en parlamentariskt sammansatt kommitté får i uppdrag att förutsättningslöst utreda hithörande frågor. Självfallet bör i utredningen ingå representanter för den närmast ansvariga ledningen för samt för teknisk expertis etc. Med stöd av vad vi ovan anfört hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att allsidigt utreda möjligheterna till finansiering utöver licensavgifter av verksamhet samt att lägga fram de förslag utredningen föranleder senast till riksdag. () i Bäckmora
mot · FU02650 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. angående förfarandet vid uppsägning av hyresgäst. I hyreslagens 58 § stadgas att af färshyresgäst som icke från det uppsägning skett meddelar hyresvärden att han önskar behålla lokalen har förlorat all rätt till ersättning enligt 57 §. Det kan alltså få stora ekonomiska konsekvenser för hyresgästen, om han inte meddelar att han önskar behålla lokalen. Eftersom många hyresgäster det gäller kanske speciellt mindre företagare inte känner till denna regel, föreligger risk för att dessa lider rättsförluster. Denna risk kunde elimineras om en lagändring gjordes, så att det ålades hyresvärden att vid uppsägning meddela hyresgästen de regler som gäller enligt 58 § hyreslagen. En sådan åtgärd skulle väsentligt bidra till att förhindra att rättsförluster uppkommer för hyresgäster. Med stöd av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. begär att sådant tillägg göres till hyreslagen, att hyresvärd ålägges att vid uppsägning skriftligen meddela hyresgästen de regler som gäller enligt 58 § hyreslagen. () i Ulfsbyn
mot · FU02652 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om sänkning av myndighetsåldern. beslutade att sänka myndighetsåldern från 21 till . Lagändringen trädde i kraft . Myndighetsåldern har främst betydelse för den enskildes behörighet i ekonomiska och juridiska angelägenheter. Genom den utbyggda skolundervisningen och samhällsutvecklingen i stort har unga människor redan före den gällande myndighetsåldern avsevärd erfarenhet i ekonomiska ting. Många unga har anställning, som gör dem ekonomiskt oberoende av föräldrarna, och för dem som bedriver högre studier har det studiesociala stödet inneburit självständighet i ekonomiska frågor. Åldersgränsen för att ingå äktenskap är nu för både män och kvinnor. Äktenskapets ingående medför för den enskilde så genomgripande förändringar i ekonomiskt och juridiskt avseende, att det med fog kan hävdas att de flesta människor under sin livstid ej vidare fattar något beslut med lika långtgående ekonomiska och juridiska verkningar. Det är därför motiverat att genom en sänkning av myndighetsåldern till ge individerna möjlighet att handla självständigt även på andra områden. I den proposition vari föreslogs den senaste sänkningen av myndighetsåldern anförde föredragande departementschefen bl. a. att den uppfattning som ungdomsorganisationerna framförde i remissyttrandena över förmynderskapsutredningens betänkande att sänka myndighetsåldern till har vissa skäl för sig. Vi anser att det är lämpligt att så långt möjligt sammanföra de åldersgränser som reglerar individernas rättigheter och skyldigheter till en och samma gräns. En hel rad av rättigheter och skyldigheter inträder , och vi bedömer det vara ändamålsenligt att till denna åldersgräns knyta även myndigheten. En sänkning av myndighetsåldern skulle också automatiskt innebära cn välmotiverad sänkning av valbarhetsåldern, eftersom ett av villkoren för valbarhet är att man är myndig. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att måtte besluta att myndighetsåldern skall inträffa vid uppnådda , samt att uppdraga åt vederbörande utskott att utforma förslag till erforderlig lagtext. H. () () ()
mot · FU02653 · 1971-01-01 00:00:00 — av herrar och angående besittningsskyddet enligt hyreslagen. I förarbetena till den nya hyreslagen uppehöll sig de sakkunniga, när det gällde frågan om besittningsskydd, kring de problem som uppstår då bostad upplåtes i samband med anställning. Från fackföreningsrörelsen och hyresgäströrelsen har rests bestämda krav på en mera bestämd reglering av de olägenheter som uppstår för hyresgäster då bostad förknippas med anställning. Speciellt besvärande är denna koppling arbetebostad i orter med differentierat näringsliv och då särskilt för dem som är anställda i privat tjänst. Otaliga exempel visar att enskilda industrier uppträder långt mera hänsynslöst vid slutad anställning än vad t. ex. kommunerna gör i de fall man kopplat bostaden till viss anställning. I den nya lagstiftningen infördes en tidsgräns för anställda i enskild tjänst. skulle huvudprincipen vara att hyresgästen/arbetstagaren skulle ha sin boenderätt säkrad. Från denna utgångspunkt har man också tolkat lagstiftningen på det sättet, att i tjänstebostad skulle obetingad rätt till fullt besittningsskydd föreligga. Vid tillämpningen av lagen har emellertid domstolarna i hög grad tolkat formuleringen »synnerliga skäl» i paragraf 46 hyreslagen så, att man främst tagit hänsyn till företagens behov av anställda. Företagens behov av arbetskraft torde alltid vara stort i goda konjunkturer. En sådan tolkning av lagen blir en särskild hjälp åt företagen och ett hinder för den enskilde att fritt söka arbete. Bindningen till tjänstebostad i orter med starkt differentierat näringsliv blir en särskild hjälp åt arbetsköparna detta i särdeles hög grad vid företag med stort tjänstebostadsbestånd, då möjlighet ges att binda den anställde vid anställningen i stället för att föra en sådan personalpolitik, att man på ett framgångsrikt sätt kan konkurrera om arbetskraften. Även om tolkningen av nämnda formulering i paragraf 46 inte alltid utfaller till företagets förmån, kvarstår hos de anställda tvekan om man anställning vågar inlåta sig på byte av arbetsplats. På grund av cn tolkning av omnämnt slag av ifrågavarande lagbestämmelse kan något tillförlitligt råd icke påräknas från vare sig hyresgästorganisationen eller fackföreningen. Enligt vår mening bör en sådan ändring av ifrågava rande lagparagraf företas som icke medger en uppluckring av besittningsskyddet. Med stöd av det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om sådan utformning av 46 paragraf i hyreslagen, att besittningsskyddet anställning blir ovillkorligt. (vpk) (vpk)
mot · FU02654 · 1971-01-27 00:00:00 — av i Ulfsbyn m. fl. om utvidgning av lönegarantin vid konkurs i vissa fall. riksdag beslöt i enlighet med proposition nr 201 att införa ett garantisystem för sådana löne- och pensionsfordringar som har förmånsrätt i konkurs. Garantin finansieras genom en särskild arbetsgivaravgift. Starka sociala skäl talade för att man beslöt trygga arbetstagarnas rätt att få ut intjänad lön, när arbetsgivaren kommit på obestånd. Beslutet kan därför noteras med tillfredsställelse. Vid behandling av frågan ifrågasattes, om inte garantisystemet också borde utsträckas till att gälla grupper som inte är arbetstagare i vedertagen mening, bl. a. vissa företagare. Vederbörande utskott uttalade att visst fog kan finnas för ett särskilt skydd för åtminstone den del av underentreprenörens fordringar som avser anställdas och egen arbetsinsats. Utskottet framhöll emellertid att en utvidgning av lönegarantin å andra sidan drar ökade kostnader och att även rättstekniska svårigheter kan ställa sig i vägen för en utvidgning. Utskottet var därför inte berett att tillstyrka en utredning härom. Enligt vår mening är det angeläget att frågan om en utvidgning av lönegarantin vid konkurs till att i vissa fall även gälla företagare tas upp till utredning. Det är allmänt accepterat att företagare bör åtnjuta samma sociala skydd som löntagare. Inom t. ex. arbetslöshetsförsäkringen kommer detta till uttryck genom att det numera finns möjlighet att inrätta arbetslöshetskassor för såväl företagare som anställda. Inom hantverks- och industriorganisation, som varit pionjär på detta område, har en uppbyggnad av arbetslöshetskassor för egna företagare igångsatts. Det finns enbart inom gruppen hantverk, mindre och medelstor industri närmare 100 000 företag, till övervägande delen enkla bolag och handelsbolag. De som leder dessa företag omfattas inte av den beslutade lönegarantin, trots att situationen ofta är den att företagaren själv och genom egna anställda tillfört konkursboet betydande värden vilka utgör tillgångar i boet. Underentreprenören kan också själv tvingas till konkurs genom att han inte erhåller betalning för gjorda leveranser till ett konkursdrabbat företag. Företagsledaren personligen erhåller inte heller i ett dylikt fall något skydd, trots att han gjort en betydande insats i sina leveransåtaganden. Det måste anses i hög grad otillfredsställande att lönegarantin i den form den nu har inte kan tillämpas i dylika fall. Vi anser det rimligt att utsträcka garantin till att i vissa fall omfatta underleverantörer och deras personal samt företagsledaren vid sådana konkurser, där denne inte kan anses som vållande. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag till utvidgning av systemet med lönegaranti till att omfatta även företagare, i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Ulfsbyn () i Stenkyrka . ÅSLING (c)
mot · FU02656 · 1971-01-01 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. om det allmännas skadeståndsansvar vid medicinsk behandling pågår inom Kungl. Maj ts kansli arbete för lagstiftning på skadeståndsrättens område, bl. a. rörande det allmännas skadeståndsansvar för den offentliga verksamheten. Närmare detaljer av planerad utformning är inte kända. Ett väsentligt område i detta sammanhang är sjukvården. Det förekommer att personer drabbas av allvarliga skador vid medicinsk behandling. Det kan vara fråga om operationer, då t. ex. kompresser glömts kvar i operationsområdet. Det har hänt att injektioner givits felaktigt. Medicinsk apparatur kan genom olyckliga omständigheter tillfoga patienten allvarliga skador. Möjligheterna för vederbörande patient att få skäligt skadestånd är osäkra. Om skadan bedömes bero på fel eller försummelse hos personal torde ersättning kunna utgå. 1 andra fall synes det i stort sett vara omöjligt att erhålla ersättning. Det framstår som synnerligen angeläget att personer, som råkar ut för oförutsedda, allvarliga skador vid medicinsk behandling, garanteras skadestånd och att samhället ikläder sig ansvar för detta. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj t måtte anhålla att vid pågående prövning av skadeståndsrätten beaktas frågan om det allmännas skadeståndsansvar för oförutsedda skador vid medicinsk behandling i enlighet med motionens syfte, samt att sådant förslag möjligt förelägges . () i Skärstad () ()