mot · FU021217 · 1971-02-23 00:00:00 — av m. fl. i anledning av ds proposition nr 14 med förslag till lag om skatterätt och länsrätt, m. m. Maj:ts proposition nr 14 med förslag till lag om skatterätt och länsrätt, m. m. har föregåtts av ett omfattande utredningsarbete, bl. a. i länsförvaltningsutredningen och landskontorsutredningen. När nämnda två utredningar remissbehandlades, bl. a. av landstingen, intogs i regel en avvaktande hållning beträffande länsförvaltningsutredningens förslag, vilket motiverades av att länsdemokratiutredningens förslag borde inväntas innan slutlig ställning togs till den statliga länsförvaltningens organisation. På en punkt torde emellertid ganska stor enighet ha rått redan vid nämnda remissbehandling. Man hälsade med tillfredsställelse förslaget om inrättande av skatterätter, vilka skulle överta de nuvarande prövningsnämndernas uppgifter. Vad som därvid uppfattades som särskilt värdefullt var att åtskillnad skulle åstadkommas mellan fiskala och dömande uppgifter. skriver följande om denna för utredningen vägledande och grundläggande princip: Sammanfattningsvis får vi på grundval av de nu gjorda övervägandena uttala, att den nuvarande till länsstyrelserna knutna skatteförvaltningen har åtskilliga brister från rättssäkerhets- och effektivitetssynpunkter. Dessa brister är enligt vår mening huvudsakligen av organisatorisk art och framträder främst i sammanblandningen av dömande och fiskala uppgifter på landskontoren samt i en genom länsstyrelsetillhörigheten maskerad personalbrist och i otillräckliga möjligheter att på lämpligt sätt samordna kontrollverksamheten. Vi har också funnit, att en utbrytning av taxeringsverksamheten från länsstyrelserna samt tillskapandet av regionala skatteverk och skattedomstolar skulle göra det möjligt att avhjälpa dessa brister och därmed öka förtroendet för skatteväsendet som helhet betraktat. (SOU 1967:22, s. Vad som i det citerade stycket sägs om personalbrist och otillräckliga möjligheter till samordning lämnar vi i detta sammanhang därhän, eftersom dessa svagheter i någon mån borde ha kunnat elimineras oberoende av en väntad omorganisation. Huvudsyftet med landskontorsutredningens förslag om skatterätt synes emellertid ha varit att hos allmänheten åstadkomma ett ökat förtroende för skatteväsendet, och att fullständigt särskilja de fiskala uppgifterna från de dömande ansågs därvid som en av de viktigaste åtgärderna. Det är med beklagande vi konstaterar att nu föreliggande lagförslag på väsentliga punkter strider mot de önskemål som klart uttalades av landskontorsutredningen och som även godkändes vid landstingens remissbehandling. Vi låter i det följande några detaljer i lagförslaget belysas dels genom citat ur landskontorsutredningens betänkande, dels genom citat ur till propositionen fogade remissyttranden. Enligt 2 § i lagförslaget enligt propositionen stadgas att skatterätt skall ha sitt kansli i . Den mellankommunala skatterätten skall ha sitt kansli i . Denna lagparagraf må belysas av följande synpunkter från landskontorsutredningen: Vi måste också bestämt avvisa tanken på att prövningsnämndens kansli skall ingå i skatteverket. En sådan organisation skulle från rättssäkerhetssynpunkt vara ännu mer diskutabel än den nuvarande organisationen. Frågan om chefskapet för taxeringsverksamheten har dock i gällande organisation fått en lösning låt vara bristfällig därigenom att landshövdingen beklätts med vissa funktioner i syfte att neutralisera olägenheterna med den organisatoriska sammanblandningen av dömande och fiskala göromål. I ett skatteverk, som i sig inneslöt prövningsnämndsverksamheten, lär spörsmålet om chefskapet inte kunna lösas med mindre man eftergav både rättssäkerhets- och effektivitetskrav. För allmänhetens förtroende för taxeringsverksamheten överhuvud och särskilt rättsprövningen av målen skulle detta vara högst olyckligt. (SOU 1967:22, s. Vad landskontorsutredningen i det ovan citerade säger om chefskapet för den dömande verksamheten belyser även 7 § i lagförslaget, vars första mening har följande lydelse: 1 länsskatterätt och länsrätt finns en eller flera ordförande vilka innehar tjänst vid . Beträffande ordförandeskapet anför i sitt remissyttrande följande: Det är av grundläggande betydelse att länsrätterna och länsskatterätterna får en självständig ställning, trots att de skall ingå i länsstyrelserna. Det är därför nödvändigt att ordförandena i sin egenskap av domare inte står i något lydnadsförhållande till . Denna självständiga ställning bör komma till klart uttryck i författningstexten. En liknande uppfattning redovisas av lagrådet som föreslår att följande stycke intages i lagtexten under 7 §: Om förvaltningsdomare i länsrätt och länsskatterätt har att fullgöra jämväl annan tjänstgöring inom , får han ej i denna tilldelas uppgifter som kan rubba förtroendet till hans opartiskhet i den dömande verksamheten. Departementschefen har emellertid ej ansett skäl föreligga att följa lagrådets klart uttalade och väl motiverade förslag på denna punkt. Till det ovan anförda bör ytterligare fogas lagrådets starkt kritiska syn på lagförslaget, i vad gäller den grundläggande principen om åtskillnad av fiskala och dömande uppgifter. Med utgångspunkt i angående skydd för de mänskliga rättigheterna anför lagrådet: att det skulle bäst överensstämma med konventionens avfattning och anda om den av länsstyrelserna handhavda förvaltningsrättskipningen kunde brytas ut ur länsstyrelsernas arbetsuppgifter och förläggas till helt fristående organ. Uppenbarligen skulle en sådan organisatorisk anordning även ur allmänna rättssäkerhetssynpunkter vara att beteckna såsom överlägsen den i remissprotokollet föreslagna lösningen. Det är därför med beklagande lagrådet konstaterar, att departementschefen i propositionen 1970:103 uttalat, att det saknas tillräckligt underlag för att pröva en sådan organisation. Lagrådet anser emellertid att den föreslagna organisationen utgör: en så avsevärd förbättring att den under de för handen varande förhållandena bör godtagas i avvaktan på att tanken på helt fristående regionala förvaltningsdomstolar kan förverkligas. För vår del anser vi att lagrådets kritik ur rent principiell synpunkt är så välmotiverad att konsekvensen borde ha blivit ett avslagsyrkande. I den mån det framlagda förslaget innebär en förbättring i jämförelse med nu rådande förhållanden är denna dock inte av den omfattningen att den motiverar etf godtagande av förslaget, i synnerhet som man därigenom torde fördröja inrättandet av de helt fristående regionala förvaltningsdomstolar som enligt lagrådets mening bör komma till stånd. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att måtte besluta att avslå Kungl Maj :ts proposition nr 14 samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla att förslag angående helt fristående regionala förvaltningsdomstolar må utarbetas och föreläggas . () () ENSKOG (fp)