ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02610 · 1971-01-27 00:00:00 — om befrielse från arbetsgivaravgift för rörelseidkare och jordbrukare i vissa fall. Fysisk persom som bedriver rörelse erlägger egenavgift motsvarande arbetsgivaravgiften av inkomsten av rörelsen. Det bör uppmärksammas att skattemässigt sett deklarerar vissa grupper, såsom jordbrukare, fiskare, hantverkare och fria yrkesutövare av olika slag, vilka driver rörelse i annan form än aktiebolag, sin inkomst som intäkt av arbete. I verkligheten utgör dock endast en del av inkomsten en intäkt som är jämförbar med den av en anställd deklarerade inkomsten av anställning. Den andra delen av inkomsten härrör från i rörelsen insatt kapital, som i den händelse det i stället vore insatt i bank inte skulle beläggas med arbetsgivaravgift. Vidare åtgår en del av inkomsten för socialförsäkringsavgifter, vilka vid ett anställningsförhållande inte är belagda med arbetsgivaravgift. För ovannämnda grupper drabbar emellertid egenavgiften hela den ur rörelsen uttagna inkomsten. Det kan inte anses tillfredställande att på detta sätt beskatta vissa grupper hårdare än andra. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte besluta att allmän arbetsgivaravgift (egenavgift) icke skall erläggas av fysisk person som åtnjutit inkomst av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring i form av inkomst av här i riket bedriven rörelse eller inkomst av här belägen jordbruksfastighet som brukas av honom; samt att utskottet måtte utarbeta förslag till erforderlig ändring av berörd lagtext.
mot · FU02611 · 1971-01-26 00:00:00 — av och fröken om vidgad rätt till extra skatteavdrag i vissa fall. En allvarlig brist i gällande skattesystem är att erforderlig hänsyn ej tas till den nedsatta skatteförmåga som många människor har antingen på grund av eget handikapp eller genom vård- eller försörjningsansvar gentemot barn, make eller anhöriga med nedsatt skatteförmåga. De bestämmelser som återfinnes i 50 § 2 mom. 3 stycket kommunalskattelagen anger som motivering för extra skatteavdrag att skatteförmågan skall vara väsentligen nedsatt. Det är ostridigt att många människor med handikapp har sin skatteförmåga nedsatt. Genom att avdrag inte medges härför kommer dessa i realiteten att drabbas av en extra hög progressiv beskattning. Det kan, enligt vårt sätt att se, inte vara rimligt att progressiviteten i beskattningen ökar på grund av utgifter för en dyrare livsföring som hänger samman med sjukdom eller handikapp. Principen om möjlighet till extra skatteavdrag är ju redan knäsatt i 50 § kommunalskattelagen, och vi föreslår att ifrågavarande paragraf endast ändras så att ordet väsentligen utgår. Vi anser också att den begränsning i ifrågavarande paragraf som avser att extra avdrag ej medges för underhåll av barn som åtnjuter allmänt barnbidrag bör utgå, och dessutom bör maximibeloppet höjas från nuvarande till . Åberopande det anförda hemställes att 50 § 2 mom. kommunalskattelagen ändras så att ordet väsentligen utgår, att bestämmelsen om inskränkning i rätten tili extra avdrag för nedsatt skatteförmåga för barn som åtnjuter allmänt barnbidrag måtte utgå, att maximibeloppet för extra avdrag höjes till , samt att vederbörande utskott måtte utarbeta erforderlig författningstext.
mot · FU02612 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om mervärdeskatt för vattenregleringsföretag m. fl. I riksskattenämndens meddelanden serie II, nr 1970 punkt 3, har regeringsrätten förklarat att ett vattenavledningsföretag av inte är skattskyldigt enligt mervärdeskatteförordningen. Som grund för sitt utslag säger regeringsrätten att företaget i fråga är bildat för vattenavledning enligt vattenlagen och att ett genomförande av den uppgift för vilken tvångssamfälligheten tillkommit inte kan anses innebära att företaget därigenom i yrkesmässig verksamhet omsätter vara, byggnad eller tjänst. Frågan om vem som är skattskyldig till mervärdeskatt behandlas i 2 § mervärdeskatteförordningen. En grundförutsättning för skattskyldighet är omsättning av skattepliktig vara eller tjänst i yrkesmässigt bedriven verksamhet. Den av berörda vattenavledningsföretag bedrivna verksamheten har av Kungl. Maj :t uttryckligen förklarats icke vara yrkesmässig, och på grund härav föreligger alltså inte heller skattskyldighet enligt mervärdeskatteförordningen. En konsekvens av detta blir att den mervärdeskatt som företaget får betala till entreprenörer m. m. inte kan avlyftas. Den blir alltså en direkt kostnad, innebärande att konkurrensneutraliteten sätts ur spel. En av de bärande tankegångarna bakom mervärdeskatten är att den skall vara konkurrensneutral. En grundprincip i lagstiftningen är att rätt till avlyftning för ingående mervärdeskatt skall föreligga i fråga om alla förvärv för den skattepliktiga verksamheten, alltså även i fråga om investeringar i maskiner och inventarier, markanläggningar m. m. Det synes inte heller råda någon tvekan att om en enskild lantbrukare i egen regi utfört vattenavledning, så hade rätt till avlyftning för ifrågavarande ingående mervärdeskatt förelegat. Regeringsrättens ifrågavarande utslag svarar måhända mot mervärdeskatteförordningens bokstav men avgjort inte mot dess anda. Utan tvekan innebär det en materiell orättvisa att avlyftning inte får ske för den ingående mervärdeskatt som en lantbrukare indirekt drabbas av genom sitt medlemskap i någon samfällighet. En ändring av bestämmelserna i 2 § mervärdeskatteförordningen synes därför påkallad. Med stöd av vad här anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t måtte begära sådan ändring i mervärdeskatteförordningen att vattenregleringsföretag och andra jämförbara samfälligheter må efter särskild ansökan kunna förklaras skattskyldiga enligt mervärdeskatteförordningen. () ()
mot · FU02613 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. om befrielse från mervärdeskatt vid försäljning av konst i vissa fall. Med hänvisning till vad som anförts i motion 812 hemställer vi att måtte besluta att förstagångsförsäljning av konst vid utställning av en konstnärs verk, direkt från denne eller via kommissionär enligt kontrakt, skall vara befriad från mervärdeskatt, samt att skatteutskottet måtte utforma den erforderliga lagtexten. () () () () () » , 71.66 S
mot · FU02614 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om förenkling av uppbörden av mervärdeskatt. Företagare och andra som är skattskyldiga för mervärdeskatt skall som regel deklarera och betala in sådan skatt för tvåmånadersperioder räknat från årets början. Länsstyrelserna kan dock när särskilda skäl föreligger medge förlängning av redovisningsperioden från två till fyra, sex eller . Sådan förlängning medges regelbundet för skattskyldiga, vilkas skattepliktiga omsättning inte överstiger . I enlighet med de centrala anvisningar som f. n. gäller redovisar i princip alla skattskyldiga med en skattepliktig årsomsättning endast en gång , skattepliktiga med årsomsättning och skattepliktiga med årsomsättning . De angivna bestämmelserna leder till att inte bara större företag utan också skattskyldiga med relativt liten årsomsättning måste redovisa skatt . Redovisningen blir därigenom ganska betungande för många mindre företagare. Också för uppbördsmyndigheterna leder de nuvarande bestämmelserna till en betydande arbetsbörda ställt i relation till vad som inflyter i skatt från företag med låg årsomsättning. Detta förhållande blir än mera markerat genom att omsättningen för många mindre föreag är ojämnt fördelad över året. För exempelvis jordbrukare med två månaders redovisningsperiod är det inte ovanligt att skatteutfallet är negativt för skatteverket vid halva antalet redovisningstillfällen . En reduktion av antalet redovisningstillfällen för de mindre företagen skulle därför förenkla uppbörden i betydande grad. Detta kan enklast åstadkommas genom en höjning av de tidigare nämnda omsättningsgränserna. Den förenkling av uppbörden som följer med en höjning av gränsen för årsredovisning till , för halvårsredovisning till och för fyramånadersredovisning till skulle sannolikt mer än väl uppväga de ränteförluster som statsverket går miste om jämfört med nuvarande ordning. Vi förordar därför att omsättningsgränsema höjs i ungefär denna omfattning. En ytterligare förbättring för de enskilda företagarna skulle uppnås, om redovisningen för använda naturaprodukter fick göras i sin helhet vid den sista redovisningen , då prövningsnämnden har fastställt värden för produkterna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att i skrivelse till Kungl. anhålla om en översyn av gällande anvisningar för uppbörden av mervärdeskatt i syfte att uppnå en förenkling i uppbörden från skattskyldiga med liten omsättning, i enlighet med vad som anförts i motionen. N. () i Trobro
mot · FU02617 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Mundebo och i om översyn av förordningen om allmän arbetsgivaravgift. Enligt gällande förordning om allmän arbetsgivaravgift skall fysisk person, som haft inkomst av annat förvärvsarbete i form av inkomst av här i landet bedriven rörelse eller inkomst av jordbruksfastighet, enligt lagen om allmän försäkring erlägga allmän arbetsgivaravgift. Denna arbetsgivaravgift s. k. egenavgift är fr. o. m. 1971 av inkomsten. Det finns en lägsta gräns för avgiftsskyldighet . däremot ingen högsta gräns. Inom sjukförsäkringen och tilläggspensioneringen finns möjlighet att träffa s. k. likställighetsavtal, vilka kan avse ersättning för uppdrag av olika slag eller för tillfälligt bedriven litterär, konstnärlig, vetenskaplig eller annan verksamhet. Enligt dessa avtal skall den som betalar ersättning betraktas som arbetsgivare och erlägga avgift till sjukförsäkringen och tilläggspensioneringen. Däremot gäller avtalen inte för allmän arbetsgivaravgift. Denna skall uppdragstagaren själv betala. Detta medför med hänsyn till att likställighetsavtal förekommer i stor utsträckning betydande besvär både för de skattskyldiga och för myndigheterna. En arbetsgivare måste redovisa ett belopp för avgifter enligt lagen om allmän försäkring och ett belopp för den allmänna arbetsgivaravgiften. Ett par andra problem kan nämnas i detta sammanhang. Det råder inte full överensstämmelse mellan taxerad inkomst och underlaget för beräkning av arbetsgivaravgift, vilket kan medföra oklarhet. Det kan också vara svårt att avgöra om viss verksamhet skall betraktas som rörelse eller icke. Svaret på den frågan är ju avgörande för om allmän arbetsgivaravgift skall erläggas eller icke. Vid riksdag var frågan om höjning av den inkomstgräns varunder egenavgift inte skulle debiteras aktuell. I motioner föreslogs att denna gräns skulle höjas till . , och i andra motioner föreslogs en översyn av lagstiftningen i frågan. uttalade emellertid att någon ändring inte borde göras innan »närmare erfarenheter vunnits». har gällande bestämmelser tillämpats och praktiska erfarenheter vunnits. Det är obestridligt att lagen i sin nuvarande utformning innebär påtagliga problem, i synnerhet för hantverkare, småbrukare, personer med hemarbete, konstnärer, författare m. fl. Det är därför motiverat att nu göra en översyn av lagstiftningen. Därvid bör också en höjning av inkomstgränsen övervägas. Det finns skäl att sätta denna gräns vid samma nivå som basbeloppet (som är ). En ändring skulle medföra minskade administrativa kostnader; man skulle komma ifrån nuvarande debitering och uppbörd av mycket små egenavgifter. Det kan också ifrågasättas om det är riktigt att vissa grupper rörelseidkare och jordbrukare skall betala avgifter som andra medborgare med likartade funktioner inte behöver betala endast därför att de är anställda. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om en översyn av förordningen om allmän arbetsgivaravgift. () . ()
mot · FU02618 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i Trobro och angående traktorbeskattningen. Starka principiella betänkligheter kan, enligt vår mening, riktas mot att traktorer som endast i obetydlig utsträckning användes på allmän väg skall beskattas. Denna beskattning synes vara ett klart avsteg från den accepterade principen att vägtrafikbeskattningen skall bygga på fordonens kostnadsansvarighet för de allmänna vägarna. Några bärande skäl för att jordbrukstraktorer som används enbart inom jordbruket skall belastas med en skatt som skall gå till vägunderhåll torde inte kunna anföras. Från remissinstanserna riktades också vid skattens införande starka invändningar. Vad som anfördes mot beskattningen av exklusiva jordbrukstraktorer då beskattningen beslutades äger fortfarande giltighet. En särskild skattefri klass för traktorer bör därför införas. Till denna skattefria klass III bör hänföras de traktorer inom jord- och skogsbruk samt fiske och trädgårdsnäring vilka i mycket obetydlig utsträckning används på allmän väg. Traktorer som inte används för transporter på allmän väg eller vilkas användning för sådana transporter är begränsad till antingen passage av allmän väg eller färd från och till arbetsplats hörande till brukningsenheten bör sålunda ingå i denna skattefria klass. Med stöd av det anförda hemställes att måtte besluta att traktorer som används enbart inom jord- och skogsbruk samt fiske och trädgårdsnäring ej skall beskattas utan kunna hänföras till en speciell skattefri klass III, samt att vederbörande utskott måtte utarbeta härför erforderliga författningsändringar. N. () ()
mot · FU02619 · 1971-01-27 00:00:00 — om ersättning till arbetsgivare för fullgörandet av uppbördsoch uppgiftsskyldighcter. tillsattes den av riksdag beslutade utredningen med uppgift att göra en översyn av bestämmelserna om företagens och andra arbetsgivares uppgifts- och uppbördsskyldighet. Utredningen har fått uttryckliga direktiv att inte ägna sig åt den i detta sammanhang ytterst väsentliga frågan om huruvida inte ersättning borde utgå för uppbörds- och uppgiftsskyldighetens fullgörande. Arten och omfånget av uppgiftslämnandet och av uppbördsarbetet är inte minst för de mindre företagen mycket betungande. Arbetsgivarnas skyldigheter härvidlag innebär att de måste erlägga avgifter och skatter vid halvtannat dussin tillfällen och lämna uppgifter till olika myndigheter i ett dussintal fall. Utom detta tillkommer det arbete och de kostnader som de åsamkas t. ex. vid momshöjning. Då måste detaljhandeln verkställa ommärkning, varvid de anställda måste arbeta på övertid. blir man t. o. m. tvungen att slå igen , med åtföljande förlust av försäljningsintäkter, för att klara av ommärkningsarbetet. Allt detta bekostas av arbetsgivaren. Om man betänker att statsförvaltningen själv måste använda av de influtna medlen för att klara uppbörden av den direkta skatten, men då det gäller influtna indirekta skatter, kan man bilda sig en uppfattning om värdet av arbetsgivarnas insatser i detta hänseende. (Momsen väntas för /72 inbringa ca .) Vi anser således att det mot bakgrunden av alla statliga pålagor är ett rimligt krav att arbetsgivarna får rätt till en viss ersättning för uppbördsarbete och för lämnande av uppgifter. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. måtte hemställa om utredning och förslag till innevarande års riksdag syftande till bestämmelser som medger arbetsgivare rätt till ersättning för fullgörandet av uppbörds- och uppgiftsskyldigheter.
mot · FU0262 · 1971-01-15 00:00:00 — av i m. fl. angående förmåner enligt studiehjälpsreglementet. Studerande på bl. a. det gymnasiala skolstadiet äger rätt att resa med tåg och buss till nedsatt pris så att enkel biljett gäller för resa tur och retur. Denna prisnedsättning ökar naturligtvis de studerandes möjligheter att resa men resekostnaderna blir ändå betungande. I dessa resor måste ofta inkluderas kostnaderna för bilresa från järnvägsstation eller busshållplats till föräldrahemmet. Då nackdelarna med de långa avstånden för de enskilda människorna i så stor utsträckning som möjligt måste avlägsnas är det enligt vår mening angeläget, att samhällets bidrag för täckande av de studerandes resekostnader förstärkes. Detta är en väsentlig jämlikhetsfråga. Detta kan lämpligen ske genom att det nu utgående inackorderingstillägget inom studiehjälpsreglementet kombineras med ett tillägg för en hemresa . Detta tillägg bör kunna utformas så att eleven får resekostnaderna täckta genom statsbidrag i den mån de överstiger en viss summa, vilken eleven har att själv betala. Det synes rimligt att denna gräns sättes vid . En utredning bör skyndsamt göras i syfte att närmare utforma grunderna för hemresetillägget. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. måtte anhålla om utredning och förslag i syfte att införa en komplettering av studiehjälpsreglementets inackorderingstillägg med ett hemresetillägg på i motionen anförda grunder. () i Holmgården
mot · FU02620 · 1971-01-27 00:00:00 — om befrielse från den allmänna arbetsgivaravgiften för företag inom det allmänna stödområdet. De regionalpolitiska insatserna har, trots att relativt stora anslag utgått, inte resulterat i att sysselsättningen i skogslänen blivit tillfredsställande. En av orsakerna till detta är att företagskostnaderna i är ogynnsamma i förhållande till andra delar av landet. I den regionalpolitiska satsningen synes inte heller strävandena efter att utjämna kostnadsolikheterna mellan olika landsdelar vara tillräckliga. Enligt vår mening är det angeläget att åtgärder i avsikt att åstadkomma ett bättre kostnadsläge i vidtages. Dessa åtgärder skulle kunna utformas på ett sådant sätt att de uppmuntrade vissa former av industriell eller annan verksamhet som är särskilt personalkrävande. De skulle också kunna underlätta för redan etablerade företag att öka sysselsättningsmöjligheterna. En praktisk åtgärd som skulle få en direkt kostnadssänkande och därmed utjämnande effekt vore att slopa den utgående arbetsgivaravgiften. Ett slopande av arbetsgivaravgiften i stödområdet skulle också kunna genomföras utan att därmed påverka det slutliga ställningstagandet till den framtida regionalpolitiska målsättningen. Med stöd av vad här anförts hemställes att måtte besluta att den allmänna arbetsgivaravgiften ej skall omfatta företag belägna inom det allmänna stödområdet. HANS () BO ()
mot · FU02621 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om slopande av mervärdeskatt för tandproteser m. m. Enligt gällande mervärdeskatteförordning skall, med ett fåtal undantag, alla varor och tjänster beläggas med mervärdeskatt. Till undantagen hör bl. a. all sjuk- och tandvård. Detta undantag har tillkommit av sociala skäl för att inte ytterligare betunga den sjukdomsdrabbade som söker vård. Ett självklart undantag har därvid dock förbigåtts, nämligen tandtekniska protesarbeten. Följden av denna underlåtenhet har blivit att allmänheten tvärtemot vad som avsågs i lagen betungas av moms på tandvård. Det är endast proteser som tillverkas av de självständigt arbetande dentallaboratoriema som belastas av moms, medan proteser tillverkade av hos tandläkare anställd tandtekniker respektive på folktandvårdens laboratorier ej belastas av moms. Detta innebär att momsen drabbar den vårdbehövande allmänheten med åtskillnad, dock utan att denna kan påverka förhållandet. Och med den nu aktuella skattesatsen blir denna slumpmässiga beskattning av protesarbeten kännbar för behövande personer, eftersom de oftast hunnit till den åldern där varje merutgift blir en mycket stor belastning. Dessutom medför denna beskattning en mycket kännbar »konkurrenssnedvridning», ett förhållande som ursprungligen avsågs skola hindras genom införandet av mervärdeskattesystemet. En utredning i frågan visar att även med hänsyn tagen till att den enskilde tandläkaren med anställd tandtekniker belastas med moms på inköpt material m. m. prisskillnaden ändå är så stor som . Detta bidrar till att den strukturrationalisering inom branschen med syfte att nedbringa tandvårdskostnaderna som har påbörjats med hjälp av den egna branschorganisationen inte kan få önskad effekt till förfång för allmänheten, då allt fler tandtekniker genom direktanställning åter kommer att verka inom mycket små och därmed för tandvården dyrbara laboratorieenheter. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte besluta att mervärdeskatt på tandproteser samt på individuellt avpassade apparater för ortodontiska, käkortopediska och käkkirurgiska behandlingar under inga omständigheter skall utgå. () i Ulfsbyn
mot · FU02624 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och Nordstrandh om befrielse för frivilliga studieorganisationer från erläggande av allmän arbetsgivaravgift. Flera av de frivilliga studieorganisationerna arbetar under pressande ekonomiska villkor. Arbetet bedrives som är väl känt i stor utsträckning genom frivilliga insatser när det gäller organisation och ledning av studiearbetet. Det merarbete och den kostnadsökning som ålades studieorganisationerna i och med att 1968 antog förordningen om allmän arbetsgivaravgift är betydande. Det uppfattas också av många som skatt på ideellt och frivilligt arbete och åstadkommer därigenom irritation. har avstyrkt motioner om befrielse från arbetsgivaravgift för dessa organisationer med den motiveringen att det är svårt att finna en norm för undantag, som tillgodoser rättvisekravet utan att äventyra syftet med avgiften. Denna ståndpunkt kan vi inte godta, då redan i samband med lagstiftningen undantag gjordes för bl. a. rederinäringen. Då som vi tidigare framhållit flera av de frivilliga studieorganisationerna arbetar under ett hårt ekonomiskt tryck finner vi det synnerligen angeläget att en sådan ändring i förordningens bestämmelser kommer till stånd att allmän arbetsgivaravgift icke behöver erläggas av frivilliga studieorganisationer. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte uttala att frivilliga studieorganisationer bör befrias från erläggande av allmän arbetsgivaravgift.