mot · FU021559 · 1971-11-16 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj-.ts proposition nr bostadstillägg för barnfamiljer, m. m. I motionen riktas kritik mot den bristande planmässigheten i regeringens familjepolitik. Det sätt på vilket denna proposition utarbetats, utan att man givit familjepolitiska kommittén möjlighet att lägga fram ett färdigt förslag, utan remissbehandling och offentlig debatt, är typiskt för bristen på planering. Vidare kritiseras det faktum att ungefär hälften av barnfamiljerna lämnas i sticket av regeringen. Även de som ej får bostadstillägg har haft känning av höjda priser och hyror. Många ligger just i det inkomstskikt där effekten av prishöjningar och marginalskatter äter upp inkomstökningen. Regeringsförslaget behöver kompletteras med generella åtgärder. En allvarlig nackdel med ett inkomstgraderat stöd av bostadstilläggens typ är att de förstärker de negativa inslagen i det nuvarande skattesystemet genom dess kraftiga progressivitet i de känsliga mellaninkomstskikten. Det framlagda förslaget understryker vikten av den översyn av skattesystemet som begärt och som bl. a. syftar till att rätta till inflationens skadeverkningar genom en indexreglering av skatteskalorna. föreslår att statsbidraget till de kommunala bostadstilläggen höjs från föreslagna till . Det är nödvändigt för att undvika att på kommunerna övervältras nya kostnader. Det är mycket angeläget att undvika ytterligare höjning av kommunalskatterna. accepterar förslaget till höjning av driftbidragen till daghem och fritidshem, då de ligger i linje med vad tidigare krävt. Vi föreslår att även statsbidragen till kommunala familjedaghem höjs, från till av kommunernas kostnader. Detta med anledning av oroande uppgifter från många kommuner, att man inte har råd att bygga ut familjedaghemmen i den omfattning som efterfrågan motiverar. Samlad reform behövs! Samhällets familjepolitik skall vara ett led i strävan för större jämlikhet och solidaritet olika grupper emellan. Den bör syfta till en ekonomisk utjämning mellan dem som har barn och dem som inte har barn. Den fortgående ekonomiska tillväxten bör givetvis också komma barnfamiljerna till del i form av förbättrad levnadsstandard. Flera faktorer har medverkat till att barnfamiljernas situation har blivit ytterligare ansträngd sedan barnbidragen senast fastställdes. beräknas priserna, trots prisstoppet, stiga med . Priserna på livsmedel har stigit med . Den kommunala utdebiteringen höjdes i genomsnitt med . väntas en ytterligare höjning med i genomsnitt . Daghemsavgifterna har i många kommuner höjts kraftigt. Till dessa kommer för många barnfamiljer, t. ex. i skiktet med . årsinkomst, marginalskattens verkningar och motsvarande effekter genom bortfall av bostadstillägget vid inkomstökning. Betydelsen av denna effekt kommer att öka genom att höjningen av det familjepolitiska stödet sker inom det inkomstgraderade systemet. För de familjer som har barn på daghem uppstår motsvarande effekt genom att daghemsavgiften på många håll är brant inkomstgraderad. Från vårt håll har vid ett flertal tillfällen lagts fram förslag om samlade reformer inom familjepolitiken. Barnfamiljerna har också av uttalanden från regeringen givits uppfattningen att sådana reformer skulle genomföras. Så har emellertid inte skett. I stället har barnfamiljerna fått nöja sig med en serie delbeslut och improvisationer. Den till 1968 aviserade familjepolitiska reformen förelädes aldrig . I stället genomfördes en omkonstruktion av familjebostadsbidragen till bostadstillägg för barnfamiljer, en åtgärd som berörde mindre än hälften av samtliga barnfamiljer. Inte heller skatteomläggningen 1970 blev den familjepolitiska reform som många väntat sig. Vad som beslutades var enligt regeringens egna uttalanden en exklusiv skattereform. Familjepolitikens problem skulle lösas i annat sammanhang. Den höjning av barnbidragen med . som genomfördes innebar inte någon standardhöjning i jämförelse med situationen vid närmast föregående höjning 1965. Den syftade endast till att kompensera barnfamiljerna för prisstegringar och mervärdeskattens höjning. I en gemensam partimotion till årets riksdag har och ånyo krävt en samlad familjepolitisk reform, innefattande en plan för utbyggnaden av det ekonomiska stödet till barnfamiljerna. Motionen avvisades av riksdagsmajoriteten, framför allt med hänvisning till familjepolitiska kommitte'ns arbete (socialutskottet 1971:5). Enligt de uppgifter som lämnats om kommitte'ns arbete har framgått att kommitte'n beräknat att lämna sitt slutbetänkande omkring 1972. fört sitt arbete har emellertid regeringen begärt att få del av kommitte'ns överväganden beträffande den framtida utformningen av bostadstilläggen för barnfamiljer. På grundval av denna arbetspromemoria, som kommittén inte tagit ställning till, har regeringen själv utformat sin proposition bostadstillägg för barnfamiljer, m. m. Förfarandet är karakteristiskt för regeringens familjepolitik som den bedrivits . Ryckigheten och bristen på samordning fortsätter. Man lägger fram ett förslag som innebär en kostnadsökning för staten på 300 miljoner utan att avvakta utredningens sammanfattande bedömning av det framtida reformarbetets utformning och utan att ge tillfälle till en grundlig remissbehandling och offentlig debatt. Den brådska som kännetecknar framläggandet av denna proposition innebär i sig ett erkännande av att regeringens ekonomiska politik har försatt barnfamiljerna i en så svår situation att en normal behandling av utredningens förslag inte anses kunna inväntas. En orsak till forceringen är vilket bl. a. framgår av proposition 140 en konjunkturpolitiskt motiverad önskan att späda på köpkraften. I båda dessa avseenden innebär förslaget att regeringen genom sitt handlande bekräftar det riktiga i den kritik som vi framfört. Regeringens metod att lösa dessa båda problem - att snabbt förbättra barnfamiljernas situation och att stimulera sysselsättningen genom ett köpkraftstillskott är emellertid behäftad med allvarliga svagheter. För det första kommer åtgärderna för barnfamiljerna . Med tanke på att konsumtionsstimulerande åtgärder först får återverkningar på sysselsättningen borde förstärkningen av barnfamiljernas köpkraft ha kommit tidigare. För det andra berörs endast ungefär hälften av samtliga barnfamiljer av regeringsförslaget. Men effekten av prishöjningar och hyreshöjningar drabbar samtliga. För den stora gruppen barnfamiljer i inkomstskikten ovanför dem som får bostadstillägg är den sammantagna verkan av prishöjningar och skattesystemets progressivitet särskilt kännbar. De lämnas i sticket av regeringen. För det tredje är de faktiska verkningarna i olika avseenden av regeringsförslaget ytterst bristfälligt redovisade i propositionen. Det gäller både marginaleffekten av de inkomstgraderade bidragen och effekten på byggnadskostnaderna av att stat och kommun svarar för så mycket som av hyreshöjningarna i vissa intervaller. På grund av brådskan har man heller inte kunnat utarbeta en tekniskt mer tillfredsställande metod för inkomstprövningen, vilket är ytterst önskvärt. Genom att bidraget grundas på inkomster kommer stödet i viss utsträckning andra till godo än som avsetts. Enligt en undersökning i , baserad på närmare 1 000 familjer, skulle av ansökningarna inte ha beviljats och medfört lägre bostadstillägg, om i stället den aktuella inkomsten använts. Å andra sidan kan det tänkas att familjer som fått sänkt inkomst inte uppmärksammar möjligheten att begära förhöjt bidrag och därmed får ett sämre stöd än de rätteligen skulle ha haft. Och även i de fall då bostadstillägget jämkas uppåt med hänsyn till aktuell inkomst kan väntetiden på beslut härom innebära ekonomiska påfrestningar. Ett bättre tillvägagångssätt hade varit att snabbare än regeringen föreslår öka barnfamiljernas köpkraft genom tillfälliga åtgärder som hjälper samtliga barnfamiljer och att dessa verkar arbeta fram en genomtänkt samlad familjepolitisk reform. Av det sagda framgår att vi anser det självklart att de nu föreslagna förändringarna av familjestödet underkastas en förutsättningslös prövning i samband med behandlingen av familjepolitiska kommitte'ns mer Det inkomstgraderade stödet måste därvid vägas både mot befogade förbättringar av de allmänna barnbidragen och mot andra former av riktat familjestöd, t. ex. vårdnadsbidrag, förlängd moderskapspenning och särskilt stöd till flerbarnsfamiljer. Man bör då också undersöka möjligheten att åstadkomma en inkomstgradering utan så besvärande marginaleffekter som det nu framlagda förslaget. Många familjer i vanliga inkomstlägen kommer genom det nu föreslagna systemet i en situation där marginalskatter och bortfall av bostadstillägg tillsammans tar av en måttlig inkomstökning. Av det sagda framgår också att även den hälft av barnfamiljerna som glömts bort av regeringen måste få en snabb förbättring. Förslag av en sådan innebörd har redan framlagts motionsvägen från oppositionen, både i form av sänkning av mervärdeskatten och genom familjepolitiska åtgärder. Vi hänvisar även till det uttalande som gjordes av ordförandena i , och moderata samlingspartiet i vilket vikten av en förstärkning av barnfamiljernas köpkraft betonas. Enligt propositionen skall de ökade kostnaderna för kommunala bostadstillägg helt täckas av staten dels genom en höjning av bidragsprocenten från 50 till 60, dels genom ökade bidrag för driften av daghem och fritidshem. Det senare förslaget anser vi motiverat oberoende av kostnadsersättningen för bostadstilläggen. har länge krävt ökat statligt stöd till driftkostnaderna för daghem och fritidshem, senast vid årets riksdag. Ökade driftbidrag till daghem och fritidshem tillgodoser emellertid inte behovet av kompensation till kommunerna för de höjda kostnaderna för bostadstillägg. Det finns nämligen inga garantier för att de enskilda kommunerna får sina ökade kostnader för bostadstillägg täckta genom denna åtgärd, även om staten totalt sett får betala ut lika mycket som kommunernas kostnader ökar. Tvärtom torde det i många fall vara så, att de kommuner som får störst nytta av de ökade driftbidragen får förhållandevis mindre kostnadshöjningar för bostadstilläggen. Ju bättre barntillsynen är tillgodosedd, desto högre är familjeinkomsterna och desto färre får bostadstillägg. De kommuner som får de största kostnadshöjningarna genom propositionens förslag kan visserligen kompensera sig genom att bygga fler daghem. Men detta tar tid, och den omedelbara effekten blir alltså ökat tryck på den redan hårt ansträngda kommunala ekonomin. Mot bakgrund av den oroande utvecklingen av kommunalskatterna är det ytterst angeläget att undvika att staten ålägger kommunerna nya kostnader. Enligt vår uppfattning bör kommunerna därför kompenseras för de ökade kostnaderna för bostadstilläggen genom statsbidrag till dessa. Regeringens förslag om en ökning av bidragsprocenten från 50 till 60 är otillräckligt. I de kommuner som har kommunalt bostadstillägg enligt statbi dragsnormerna fördelas den del av hyran som ligger mellan . och maximigränsen på följande sätt: familjen betalar , staten och kommunen 20. Enligt propositionens förslag blir fördelningen: familjen 20, staten 48 och kommunen . Kommunens kostnader höjs alltså från av hyran upp till de nuvarande maximigränserna. I skiktet mellan de nuvarande och de nya maximigränserna höjs kommunens kostnader från . Om statsbidragsandelen höjdes från föreslagna , skulle kommunens andel av tilläggen bibehållas vid för den del av hyran som ligger mellan . och nuvarande maximigränser. Kommunerna får då endast en mindre kostnadsökning genom att de måste betala av den del av hyran som ligger mellan nuvarande och föreslagna maximigränser. Vi föreslår därför en höjning av statsbidragen från föreslagna till av kostnaderna för de kommunala bostadstilläggen, vilket i jämförelse med regeringens förslag innebär en kostnadshöjning med ca 55 miljoner för helt budgetår. Det högre bidraget till kommunerna föreslås utgå fr. o. m. den 1 Då de nya bostadstilläggen träder i kraft först begränsas kostnadshöjningen med vårt förslag under innevarande budgetår till 20 milj. kr. Som ovan anförts ansluter vi oss till förslagen om höjda bidrag till daghem och fritidshem, som vi finner motiverade utan anknytning till Vid denna förstärkning av statens stöd till den kommunala barntillsynen har emellertid familjedaghemmen förbigåtts, vilket vi finner olyckligt i nuvarande situation. Från åtskilliga kommuner uppges nämligen att man av ekonomiska skäl har svårt att klara den ökning av antalet familjedaghem som behövs för att motsvara efterfrågan. Som vi framhållit är det, i det rådande bristläget beträffande barntillsyn, angeläget att alla vägar prövas att bygga ut den kommunala barntillsynen. Det är mycket beklagligt om kommunerna av ekonomiska skäl avstår från att använda den tillsynsform som snabbast kan utvidgas. Vi föreslår därför att statsbidraget till familjedaghemmen höjs från nuvarande av kommunens kostnader till fr. o. m. . Då bidraget utgår för kalenderår i efterskott, belastar åtgärden ej innevarande budgetår. Kostnaden för nästa budgetår kan uppskattas till högst 10 milj. kr. Troligen blir kostnadsökningen mindre, då kvot- och balansreglerna för statsbidrag till familjedaghem tyvärr hindrar många kommuner från att utnyttja bidragen. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1971:156 uttalar att utformningen av bostadstilläggen är provisorisk och bör underkastas en förutsättningslös prövning i samband med behandlingen av familjepolitiska kommitte'ns förslag, varvid särskilt de samlade marginaleffekterna av skattesystem och bostadstillägg uppmärksammas, att beslutar att statsbidrag till kommunalt bostadstillägg fr. o. m. skall utgå av kommunens kostnader för statsbidragsberättigande bostadstillägg, att till Bostadstillägg för barnfamiljer, m. m. på tilläggsstat I till riksstaten för /72 under femte huvudtiteln anvisar ett med . i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag förhöjt förslagsanslag av , att beslutar att statsbidrag för kommunala familjedaghem fr. o. m. skall utgå av kommunens kostnader för lön och sociala förmåner åt dagbarnvårdare efter avdrag för influtna föräldraravgifter. () () () ()