mot · FU021126 · 1971-01-27 00:00:00 — av i in. om utbyggnad av väg 363, m. m. Vattenfallsvcrket framlade en plan för vattenkraftsutbyggnader i . Genom de planerade utbyggnaderna skulle betydande belopp investeras. Under en tioårig byggnadstid skulle enligt vattenfallsverkets beräkningar 500700 man sysselsättas i utbyggnadsarbetena. Planen modifierades senare i en överenskommelse mellan verket och naturvårdsnämnden. Modifikationerna innebar i huvudsak att vattenfallsverket avstod från att bygga ut med biflöden uppströms Storvindeln. tillsattes en arbetsgrupp inom industri- och jordbruksdepartementen med uppdrag att göra en inventering av , och älvar samt komplettera tillgängligt material beträffande . Inventeringen hade till syfte att i samband med frågan om Gautojaure-regleringen lämna underlag för en mer samlad bedömning av dessa älvars värde med hänsyn till naturvårdsintressen, kraftekonomi och sysselsättning. Arbetsgruppen ansåg att skulle byggas ut med hänsyn till att detta alternativ var väsentligt värdefullare från sysselsättningssynpunkt. En utbyggnad av älven skulle emellertid få begränsad betydelse, eftersom sysselsättningssvårighetema och avfolkningen på ej därmed skulle hindras. Enligt mening borde med tanke på att bevarande kan betraktas som en riksangelägenhet bestående lokaliseringspolitiska åtgärder vidtagas. Vid en avvägning mellan berörda intressen ansåg vi värde från naturvårdssynpunkt böra tillmätas avgörande betydelse. Denna ståndpunkt har även regeringen, efter många års diskussioner, kommit till. En utbyggnad av är inte längre aktuell. Självfallet har diskussionen omkring Vindelälvsfrågan väckt förväntningar i de berörda kommunerna. Regeringen har haft avgörandet i Vindelälvsfrågan i sin hand men har inte, trots uttalade mening, vidtagit erforderliga bestående lokaliseringspolitiska åtgärder i området. Sedan regeringen tagit ställning för en outbyggd älv är det hög tid att uttalade mening om kompenserande arbetstillfällen leder till åtgärder. Den långa debatten om en eventuell utbyggnad av har haft en förlamande inverkan på näringsliv. Ovissheten om vad som skulle komma att hända har delvis hållit tillbaka såväl kommunala som enskilda initiativ. Den minskning av arbetstillfällen som rationaliseringen av skogsbruket förorsakat har inte ersatts av andra arbetstillfällen i samma utsträckning som i vissa andra delar av inlandet. Människorna har inte vetat hur deras framtida existens skulle te sig om deras hemman skulle bli överdämda och inlösta. Handel och servicenäringar har inte haft underlag för verksamheten och har i många fall tvingats flytta eller avveckla. samhälle, som kanske mest påverkats av utvecklingen, har ett befolkningsunderlag för sina servicenäringar som är klart otillräckligt. Får denna utveckling fortsätta drabbar detta främst den glesbygdsbefolkning som är beroende av tätortens utbud på service. F rågan blir då vad som kan göras och vilka medel som bör ställas till f< rfogande. Det förefaller riktigt att de naturliga försörjningsmöjligheter som området kan erbjuda i första hand samordnas och utnyttjas. Dit räknar vi då jord- och skogsbruk, hantverk och småindustri, turist- och servicenäringar av skilda slag m. m. Den pessimism och den avvaktande hållning som präglat verksamheten i Vindelådalen har även haft sin återverkan på de anslagsgivande vägmyndighetema, som under »väntetiden» på närmare ej företagit några genomgripande förbättrings- och nybyggnadsarbeten i mellersta och övre delen av den längs gående, för trakten livsviktiga, väg 363. Tanken bakom denna avvaktande hållning var naturligtvis att kraftverksutbyggnaden skulle medföra genomgripande nybyggnad av vägen för att möjliggöra de tunga transporterna till byggnadsplatserna. Följden av det uteblivna vägbyggandet har emellertid bl. a. blivit att det är omöjligt att hit lokalisera industrier som är i behov av skrymmande eller tunga transporter. De broar som måste passeras på sträckningen ned mot kusten bär inte de tyngre lasterna, och brospannen är också för låga och smala för att klara lastgods av mera skrymmande karaktär. Långa sträckningar tillåter vägbanans bredd inte möten mellan två bilar. Olyckor och farliga tillbud inträffar ofta genom detta förhållande. En tänkt skifferbrytning i Sorseleområdet är t. ex. av dessa skäl högst diskutabel genom de långa omtransporter som måste göras vid utfraktningen. För skogsindustrins vidkommande beräknar man att transportkostnaderna f. n. ökar beroende på omlastningar. Avsättningen av skogsprodukter sker i stor utsträckning till befintliga kustindustrier. Inverkar transportkostnaderna menligt på lönsamheten riskerar man att de s. k. O-områdena breder ut sig alltmer öster ut efter dalgång. En fullt färdig utbyggnad av väg 363 innebär ur sysselsättningssynpunkt ca 1 500 årsarbeten. På grund av de arbeten som kommer att ges ortsbefolkningen vid vägbyggandet och de positiva effekterna på näringslivet bör en snabbutbyggnad av väg 363 betraktas som ytterst betydelsefull. Då arbetslösheten i området är särskilt stor innevarande vinter och då vissa broar och vägsträckor behöver en omedelbar förstärkning föreslår vi att får i uppdrag att ur sina anslag för arbetslöshetens bekämpande med förtur påbörja en snabb utbyggnad av väg 363 längs dalgång. En utbyggnad av väg 363 skulle också vara en betydelsefull förbindelselänk för den turism som söker sig upp efter dalgång. En satsning på turism skulle ytterligare bidra till att hålla kvar befolkningen i trakten och skapa bättre möjligheter för ekonomisk försörjning och meningsfull sysselsättning. Vi knyter härvid stora förhoppningar till den utredning som tillsattes med benämningen »Sakkunniga för planering av turistanläggningar och friluftsområden m. m.». Enligt tilläggsdirektiv skall utredningen med förtur utarbeta ett program för turism och friluftsliv inom Vindelälvsområdet. Vi vill i detta sammanhang peka på möjligheterna att genom fiskevårdande åtgärder göra än mera attraktiv som turistmål. Försörjningsunderlaget efter dalgång är förutom skogsbruket jordbruk. Kombinationen jord och skog är ett vanligt förekommande försörjningsunderlag för den kvarvarande befolkningen. Som inkomstförstärkning användes ofta befintliga, ej permanent utnyttjade bostadshus som uthymingsobjekt för sommarturister. Ett bibehållande av ett levande landskap förutsätter att den jordbruksbygd som sträcker sig längs efter ej förslummas. För att detta inte skall ske fordras att jordbruksnäringen kan kombineras med annan inkomstbringande verksamhet. En upprustning av befintlig ej utnyttjad bebyggelse skulle vara ett tillskott för mångas försörjning. En sådan upprustning bör ske i samråd med berörda kommuner, så att bostäderna kan utnyttjas som sommarbostäder för turister. Bland de i motionen, utan anspråk på fullständighet, redovisade förslagen till åtgärder att förbättra främst sysselsättningsläget i Vindelådalen vill vi i dagens läge i första hand understryka det angelägna i att en upprustning av vägen kommer till stånd. Ett påbörjande av vägarbeten i större skala skulle skapa de arbetstillfällen man saknar och skulle kunna användas för en mjukare övergång till mer varaktiga sysselsättningar, vilket måste vara målsättningen för de insatser som skall göras i enlighet med de löften som befolkning ansett sig ha fått genom beslut . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. a. att med förtur får påbörja en snabb utbyggnad av väg 363 längs dalgång att bekostas av medel ur anslaget för Allmänna beredskapsarbeten m. m., b. att AMS får i uppdrag att låta projektera upprustning och ombyggnad av det bostadsbestånd som ej utnytt jas för permanent bebyggelse längs för att detta skall kunna användas för uthyrning till turister. () () () () . EKINGE (fp) ()