mot · FU02336 · 1971-01-24 00:00:00 — gränshävdsreglema fanns intagna i 1 kap. jordabalken i lagberedningens förslag och var där inordnade i 5 §. Ett starkt skäl för att införa reglerna om gränshävd i jordabalken är att de behandlar ett helt nytt rättsinstitut, som kan räknas bli tillämpat . Med stöd av det anförda får jag hemställa att måtte besluta göra sådan ändring i den av riksdag antagna jordabalken att i första hand 17 § promulgationslagen överföres till 1 kap. jordabalken, att i andra hand även 18 § promulgationslagen överföres till 1 kap. jordabalken, att, med hänsyn till det invecklade lagkomplex som berörs av motionen, lagutskottet utarbetar erforderlig lagtext för de föreslagna ändringarna. av m. fl. om en konvention mot ekocid. Vårt syfte med denna motion är att ställa kravet att tar initiativet till en internationell konvention som förbjuder ekocid. Med ekocid menar vi en förstörelse av ekologiska system och därmed en förstörelse eller allvarlig rubbning av de framtida betingelserna för växtliv, djurliv och mänskligt liv. En sådan konvention har föreslagits av , professor i biologi vid , med instämmande av J. B. Neilands, professor i biokemi vid Kalifornienuniversitetet i , i dennes kapitel »Ecocide in », i boken (Vintage Books 1970). En konvention som gjorde ekocid till ett brott enligt folkrätten skulle få en omedelbar tillämpning på och . I har flygvapen besprutat miljoner hektar med herbicider (växtbekämpningsmedel), en form av kemisk krigföring som allt jämt fortsätter i stor omfattning. I pågår samma massiva förstörelse av naturen eller tidigare. Också i förekommer besprutning från luften av gummiplantager, skogar och åkrar med växande skörd, men vi har ännu inte tillgång till uppgifter som tillåter oss att dra några slutsatser om förstörelsens omfattning. Det finns vidare uppgifter om att den portugisiska krigsmakten från använder flygplan för att sprida växtbekämpningsmedel över åkerfälten i de befriade områdena av (kommuniké från befrielserörelsen ). Också från och Mo?ambique har vi meddelanden om att praktiserat denna form av kemisk - eller snarare biokemisk - krigföring. De omedelbara verkningarna av krig i har varit så förödande att de saknar motsvarighet i historien. har enbart i utkommit mer än ett dussin böcker, som helt eller till större delen handlar om krigsförbrytelser i . Vad som gör denna utgivning särskilt betydelsefull är att författarna eller medförfattama till dessa arbeten är sådana framstående folkrättsliga experter som förre brigadgeneralen , som var chefsrådgivare till högste åklagare vid Niimbergprocessen 1945-1946, professor , tidigare rektor för , och , professor i folkrätt vid . Den nya information och det nya bevismaterial som ges i dessa arbeten är överväldigande. Vad som genast står klart är att massakrerna av typ Song My (My Lai) , då ett amerikanskt kompani föste samman och sköt ner 501 personer, huvudsakligen kvinnor, barn och åldringar, ingalunda hör till de allvarligaste eller mest förödande krigsförbrytelserna, hur ohyggliga och vanliga de än må vara. Den enorma och urskillningslösa användningen av tunga bomber, artilleri, napalm, antipersonliga bomber (stålkulebomber, fléchettebomber etc.), herbicider och stridsgaser, de senare rutinmässigt använda för att driva upp befolkningen ur skyddsrummen före bombningarna, har varit ojämförligt mera dödsbringande och förödande för folket och landet än de massakrer som USA-soldaterna, de allierade trupperna från bl. a. , och och quislingarna förövat ansikte mot ansikte med civilbefolkningen. En officiell rapport, »The Report of the U. S. Senäte Subcommittee on Refugees», uppskattar mycket försiktigt de dödade och sårade bland civilbefolkningen i till en miljon , av vilka 300 000 beräknas ha dödats. General uppskattar i boken (Quadrangel) de dödade till 150 000 . I dessa och övriga arbeten konstateras samstämmigt att de ojämförligt flesta dödade och sårade kommer på bombningarnas och artillerieldens konto. Bombningarna och artillerielden har också resulterat i ett oerhört s. k. flyktingproblem. Tinker, sorn författat nämnda senatsrapport, beräknar att sex miljoner sydvietnameser, mer än en tredjedel av hela befolkningen, har drivits bort från sina hemtrakter . I senatsrapporten uppges 105 000 civilpersoner ha fått armar eller ben amputerade, 51 000 militärer vara invalidiserade på samma sätt, 258 000 barn vara föräldralösa och 131 000 kvinnor vara änkor till följd av kriget. Men dessa siffror gäller endast sådana fall som är kända och som befinner sig på Saigonsidan. Även med en försiktig beräkning måste man utifrån detta material från komma fram till att mer än halva befolkning dödats, invalidiserats eller drivits bort från sina förstörda hem , de allra flesta senare hälft. Och tidigare krig har aldrig haft de verkningar långt in som krig i kommer att få. Enbart den rent mekaniska förstörelsen av landskapet har oöverskådliga konsekvenser. En sammanställning av Pentagons egna data i bl. a. »Annual Report» för de olika budgetåren visar att fällt bomber och gjort av med artilleri- och annan s. k. markammunition i . Dessutom går kriget i till historien som det första . Detta har haft och har som följd en omedelbar förstörelse av växtlivet, en direkt eller indirekt utrotning av många djurarter, en akut förgiftning, i många fall till döds, av hundratusentals människor och undernäring eller svält för många som - trots de ständigt fortsatta bombningarna - lever kvar i sina ödelagda hemtrakter. Denna kemiska krigföring är i sig ett flagrant brott enligt folkrätten, bl. a. mot Reglemente angående lagar och bruk i krig till lands (Haagkonventionema ), som uttryckligen förbjuder användningen av gifter eller förgiftade vapen, och Genéveprotokollet rörande förbud mot användande i krig av kvävande, giftiga eller liknande gaser och bakteriologiska stridsmedel. Men denna biokemiska krigföring öppnar också det ytterligt ödesdigra perspektivet av komplexa, fördröjda och förstärkta verkningar vars omfattning och svårighetsgrad inte kommer att bli uppenbara , decennier och kanske sekler efter att detta krig bringats till sitt slut. Vi förbigår här de teratogena (neurosedynliknande) verkningarna av 2,4,5-T och andra herbicider som använts i . Kromosomförändringar och nya typer av missbildningar har rapporterats förekomma hos barn vars mödrar under graviditeten levt i områden som utsatts för besprutning. Om det skulle visa sig att något eller några av de ämnen som använts har åstadkommit förändringar i arvsmassan, kan denna typ av skador få grava följder för kommande generationer. Vi begränsar oss i detta sammanhang till den ekologiska katastrof som krigsmakt åstadkommit i och som ständigt okar i omfattning, eftersom den kemiska krigföringen mot folk alltjämt fortsätter och sannolikt intensifieras. Ekologin kan definieras som studiet av de levande organismernas inbördes samspel eller växelspel å ena sidan och samspelet mellan organismerna och den fysiska miljön å andra sidan. Hela komplexet av växter och djur i en specifik typ av omgivning - en skog, ett träsk, en hed - bildar ett slags samhällssystem, som innefattar hela växtlivet och alla andra levande organismer, från bakterier och maskar i jorden till insekter, fåglar och däggdjur ovan jord. Sådana ekologiska samhällen - eller ekosystem - befinner sig under normala förhållanden i ett dynamiskt jämviktstillstånd, som regleras av bland annat tillgången till föda, s. k. naturliga epidemier, säsongförändringar och kampen mellan arterna om föda och utrymme. Ända från den kemiska krigföringens början har FNL, nationella befrielsefront, lämnat uppgifter om förstörelsen av skogar och skördar och om de allvarliga direkta och indirekta skadeverkningarna för människor och djur. Det har inte saknats internationella reaktioner på dessa rapporter. Sålunda krävde i en not till att den internationella övervaknings- och kontrollkommissionen skyndsamt skulle undersöka användningen av giftiga kemikalier i kriget i . När inte längre kunde förneka vad som skedde, hävdade den under en följd av år att det var fråga om »avlövning» av djungelområden och att de medel som användes var sådana som förekom överallt i vanligt civilt jordbruk. Båda leden i dessa bortförklaringar var falska. Dels har USA-militäremas växtbekämpningsprogram inte varit riktat enbart mot djungelområden (något som från ekologisk synpunkt är allvarligt nog) utan också mot civilbefolkningens grödor. Sålunda utgjordes av den besprutade arealen 1965 av odlad jord med växande gröda. Dels är vissa av de herbicider och jordsteriliseringsmedel som använts så giftiga och/eller har en så bestående verkan att de inte får användas för vanliga jordbruksändamål i . De genomsnittsdoser per hektar som används i är för övrigt tio, tjugo eller fler gånger större än vid civil användning av de preparat som får användas i jord- och skogsbruk. förklarade , dåvarande försvarsminister, numera chef för , inför ett kongressutskott att förbandschefer i fälttjänstgöring hade fått beslutanderätten om när och var herbicider skulle användas i . De kunde, sade han, använda växtbekämpningsmedel närhelst de ansåg att de behövde fri sikt för eldgivningen. Medlemmen av representanthuset , som refererar detta uttalande i sin bok (Vintage Books 1969), berättar att flygvapen i ett brevsvar till honom uppgett att (tidigare betecknad Purple) och utgjorde av den totala mängden av berbicider som använts i och att Blue utgjorde de återstående . De kemiska preparat som döljer sig bakom dessa närmast poetiska beteckningar finns angivna i »3-16» (), en handbok i kemisk krigföring som skall finnas ända ner på kompanichefsnivå bland stridskrafter i . består av lika delar 2,4D och 2,4,5-T, av picloram och 2,4-D och Blue av omkring två hekto kakodylsyra per liter vatten. uppges ha utgjort av den mängd av herbicider som använts i . Det verkar både som avlövningsmedel och systemdödande medel på bredbladig vegetation, inklusive bredbladiga träd. I de preliminära rapporter som en särskild , Herbicide Assessment Commission (HAC), tillsatt av största vetenskapliga organisation, The , lade fram vid organisationens årsmöte i uppges att började användas i stora kvantiteter 1967, »när den militära efterfrågan på blev större än produktionskapacitet av 2,4,5-T». används huvudsakligen för att utrota skogar men är förbjudet att använda för lantbruksändamål i . Den ingående beståndsdelen picloram är en av de mest långlivade pesticider (bekämpningsmedel) som existerar. Picloram anses i detta hänseende vara en nära motsvarighet till DDT - när det en gång förts in i det ekologiska systemet torde det ta en utomordentligt innan det bryts ner och försvinner. I »Down to Earth», en publikation utgiven av , som syntetiserar denna substans, har uppgivits att hade försvunnit ur jorden under ett fältförsök med picloram i kalifornisk lerjord. Försöket hade då pågått . I andra jordarter hade av den använda picloramkvantiteten försvunnit . Huruvida de »försvunna» kvantiteterna sköljts bort, upptagits av växter eller till en del brutits ner har vi inte funnit några uppgifter om. Det bör emellertid betonas att även , vars huvudbeståndsdelar - 2,4-D och 2,4,5-T - till skillnad från picloram i lär brytas ner snabbt, dvs. eller månader, har en bestående verkan på den växtlighet som besprutats i . Mangroveskogar, som ödelädes med detta preparat , visar fortfarande inga nämnvärda tecken på återväxt. Därtill kommer att varit förorenat med dioxin. I en av de preliminära rapporterna från HAC, den förut nämnda vetenskapliga kommissionen, heter det härom: »Kommissionen samlade prov av räkor, fisk, mänsklig bröstmjölk och annat material för att analysera förekomsten av herbicider, deras för oreningar och deras nedbrytningsprodukter. Vi håller fortfarande på med att utveckla metoder för de nödvändiga analyserna. Vi har lagt tonvikten på att få fram förbättrade metoder för analysen av 2, 3, 7, 8tetraklorodibenzodioxin. Denna substans, som kallas dioxin, förekommer som förorening i , den herbicid som mest använts i . Dess potentiella betydelse ligger i att den är utomordentligt giftig, sannolikt är ganska stabil i omgivningen och, på grund av att den är fettlöslig, kan bli alltmer koncentrerad allteftersom den vandrar uppåt i näringskedjan ända in i människornas föda. Mycket schematiska beräkningar pekar på att det inte är uteslutet att betydande mängder dioxin håller på att komma in i vietnamesernas föda. Med detta vill vi inte påstå att så är förhållandet, men det borde inte vara svårt att få fram exakta svar på frågan. Det viktigaste hindret är bristen på tillräckligt känsliga och pålitliga metoder för att analysera dioxin.» Den tredje herbiciden, Blue, dödar gräsväxter såsom ris och används för detta ändamål i . Då den aktiva beståndsdelen i Blue är kakodylsyra, som till utgörs av arsenik, har besprutningarna av risfälten inte endast resulterat i att skördarna förstörts utan också i massutrotning av fjäderfä, fisk och andra djur. Många av de dödsfall och kroniska förgiftningsfall bland civilbefolkningen, som rapporterats från de besprutade områdena, torde ha orsakats av denna herbicid. Vad som händer med kakodylsyra i marken är tydligen inte tillfredsställande klarlagt, men man vet att vissa mikroorganismer är i stånd att bryta ner den och återföra den organiskt bundna arseniken till oorganisk. Med vetskap om att arsenikförgiftning hos människor kan ske genom gradvis upplagring av små doser tills en dödlig nivå har nåtts, kan besprutningen med Blue också medföra stora hälsorisker på . Herbiciderna har huvudsakligen spritts från tvåmotoriga flygplan av typ C-123. Enligt en av de nämnda rapporterna från HAC hade 1969 gjorts minst 19 000 individuella sprayflygningar. Varje plan har en tank som rymmer 950 gallon (). På åstadkommer ett plan, som flyger med 240 kilometers hastighet över trädtopparna eller risfälten, en förstörelse av vegetationen på en och landremsa. Men det uppges att vätska vid blåsigt väder kan spridas eller mer från denna remsa. kunde från militärt håll inte få fram tillförlitliga data om den besprutade arealen. Utifrån de uppgifter som finns om den militära upphandlingen och användingen av herbicider beräknade den att skogar och djungelområden hade besprutats med 2,4-D, 2,4,5-T och picloram. I en artikel av agronom , publicerad i 2/1968, uppges att picloram är en »systemiskt verkande herbicid med god effekt mot flera tvåhjärtbladiga ogräs redan vid så låg dos som per hektar. Picloram är sålunda ett starkt växtgift med lång persistens i jorden, vilket medför att behandlingen innebär stora risker för vissa växtslag, bl. a. potatis och sockerbetor.» De tusen ton picloram som använts över skulle med denna dos ha räckt att bespruta tjugo miljoner hektar. Med ledning av de mängder per hektar som anges i »TC 3-16», krigsmakts handbok i kemisk krigföring, uppskattade professor . Westing i en av delrapporterna de besprutade skogsarealerna till följande mellan . (mer än ) av s. k. tropiska skogar. () av s. k. täta skogar (djungel), därav en gång och mer än en gång. (mer än ) av en halv miljon hektar mangroveskogar. Men detta är mycket försiktiga beräkningar, som Westing gjort på grundval av icke-hemligstämplade data, två korta besök i och diskussioner med ögonvittnen. »Materialet är allvarligt begränsat genom de hinder som finns för resor i de besprutade områdena, genom avsaknaden av redogörelser för de militära operationerna och/eller möjlighet att få ta del av dem samt på grund av de i allmänhet torftiga kunskaperna om tropisk ekologi, särskilt dess förhållande till herbicider.» Han visar också jämförande data, år för år, över besprutad skogsareal enligt de egna beräkningarna och FNL:s beräkningar. Den senare arealen är betydligt större. En preliminär uppskattning visar, enligt Westing, att säljbar timmerskog motsvarande mer än till ett värde av (minst två och ) blivit förstörd plus ouppskattbara mängder av bränsleved och andra skogsprodukter. Förlusten av timmer kan beräknas motsvara den totala inhemska förbrukningen under . Ändå är de ekologiska skadorna med säkerhet mycket allvarligare än de omedelbara och direkta: »Till skillnad från ett ekologiskt skogssystem i tempererade zoner (och även ett föga fruktbart tropiskt skogssystem) finns huvuddelen av den totala näringsbudgeten vid varje särskild tidpunkt i dess levande komponent (därav mycket i löven och kvistarna). En mycket liten del finns sålunda i systemets markkomponent. Löven och andra växt- och djurlämningar faller till marken mer eller mindre året runt. Detta avfall sönderfaller snabbt - i en liknande skog som undersöktes i skedde det med en hastighet av - och frigör däri genom näringsämnen för ett nytt omlopp in i den levande vegetationen. På grund av det snabba sönderfallet av organiska ämnen och det ymniga regnandet har jorden inte förmåga att kvarhålla näringsämnen utan levererar dem kontinuerligt till växtligheten ur det material den får för tillfället. Det är en mycket effektiv (sluten), låt vara bräcklig, biogeo-kemisk omloppsprocess. Man kan sålunda med säkerhet anta att när kemiska medel orsakar en stor och plötslig lövfällning, så kommer detta avfall att snabbt sönderfalla (t. o. m. snabbare än vanligt på grund av den förhöjda temperaturen i marken). kommer växtligheten att bli stillastående eller döende, och näringsämnena går till största delen förlorade för detta område genom att de lakas ur och sköljs bort och genom erosion. I själva verket har detta fenomen - som skulle kunna kallas 'näringsämnesdumpning - varit känt på ett mera allmänt sätt som en följd av förstörelse av skogar i fuktiga tropiska ekologiska system.» För att en tät tropisk skog (djungel) skall återvinna sitt forna totala kapital av näringsämnen kan det krävas . En invasion av ogräsväxter, i framför allt bambu, i stället för den ekonomiskt värdefulla skogen är en av följderna, i den mån som marken inte blivit definitivt förstörd för all växtlighet. med att en skog förstörs med växtbekämpningsmedel måste det bli en förändring av katastrofala proportioner av djurlivet. Westing misstänker att termiterna är de enda djur som kan vara tillfredsställda, »åtminstone för ». En helt annan ekologisk situation är för handen utefter : »Här finns omkring en halv miljon hektar av ogästvänliga, till synes ogenomträngliga och ytligt sett föga betydelsefulla mangroveträsk. Till skillnad från den täta skogstypen uppåt landet består mangrovetypen av ett strängt begränsat antal växtarter - några dussin i stället för några tusen. Gemensam för denna handfull av arter är förmågan att bli rotfast i en gyttjig mark som periodiskt översvämmas av saltvatten. Den dominerande vegetationen består av åtskilliga små trädarter () alla så kallade mangroveträd.» Mangrovevegetationen erövrar mark från havet. Allteftersom marknivån höjs utom räckhåll för tidvattnet, bildas mer eller mindre koncentriska zoner av »bakre mangroveskog». U Minh-skogen är mest vidsträckta exempel på denna typ av mangroveskog: »Åtminstone 100 tusen hektar eller av skogen av mangrovetyp har besprutats med mycket egendomliga resultat. Först bör nämnas att detta växtsamhälle inte bara avlövats helt och hållet utan fullständigt dödats. Det finns praktiskt taget inget som helst liv kvar, och landskapet efter en besprutning är ödsligt och hemskt. Men detta är inte det enda egendomliga med skogen av mangrovetyp. Av skäl som jag är okunnig om förefaller det som om ett angrepp med herbicider förhindrar att det återuppstår något nytt växtsamhälle, egentlig mangrove, bakre mangrove eller annat. Det återstår att se hur bestående detta utraderingsfenomen kommer att bli. Allt jag kan säga nu är att de besprutade områdena tycks vara omöjliga för växter att ta i besittning på nytt under åtminstone och att varken vi eller andra har kunnat upptäcka något tydligt tecken till återväxt någonstans.» Det är framför allt utefter kusten och kring de många flod- och kanalstränderna som mangrovevegetationen utrotats. Den stabiliserande och skyddande barriär som sedan tusentals år byggts upp mot havet av denna vegetation är nu förstörd. Men det gäller inte bara detta. Inför ett underutskott av utrikesutskott redogjorde professor för bland annat dessa följder av den kemiska krigföringen (»Chemicalbiological warefare: U. S. policies and international effects», sidan 109): »Man kan fråga sig varför vi bör vara intresserade av mangrovekomplexet. Vad betyder det för oss? Ekologerna har länge känt till att de mangroveträd som kantar flodmynningarna utgör en av de viktigaste ekologiska nischerna för fullbordandet av vissa skaldjurs och vandrande fiskars livscyklar. Om dessa växtsamhällen inte befinner sig i ett sunt tillstånd, måste det bli följdverkningar på hela det hopflätade nätet av organismer. Därför är det troligt att det inte bara blir ökad erosion utefter flodmynningarna och en förstörelse av dess stabila miljö, utan vietnameserna, som ändå inte har något överflöd på äggvitetillgångar, kommer sannolikt också att Iida brist på näring på grund av att de får ont om livsmedel i form av fisk och skaldjur. Att jorden blir skadad är ytterligare en sannolik följd av omfattande avlövningar. Somliga har bagatelliserat detta, men jag anser att vi, när vi kan se närmare på sedan striderna är över, kommer att finna att betydande skador har åstadkommits i jorden i olika delar av landet. Jag konstaterar detta med bestämdhet som ett uttryck för den övertygelse jag har som botaniker. Vi vet att jorden inte är en död, livlös massa. Den är tvärtom ett febrilt levande samhälle. Upp emot halva den totala vikten av vissa jordar kan bestå av mikroorganismer som får sin föda från de organiska ämnen som avsöndras från trädens fina rottrådar och annan vegetation som växer i området. Om man plötsligt fäller löven av träden en, två eller så ingriper man, oavsett om man dödar dem eller inte, i tillförseln av organiska ämnen till jorden. Om man åstadkommer en störning i dessa mikrobers aktivitetsnivå, så ändrar man också jordens beskaffenhet. Vi känner från våra egna jordar till att mikroberna är viktiga i det att de syntetiserar sega substanser som kittar samman jordpartiklarna. Detta ger oss den luckra struktur som jordbrukaren vet är väsentlig för att den ska vara lätt att bearbeta, luftas bra, ha god förmåga att behålla vatten och mineralämnen och vara tjänlig för rötternas utveckling. Om vi inte hade mikrobernas verksamhet, skulle jordpartiklarna bakas samman till hårda klumpar, som rötterna skulle få svårt att tränga genom. Om detta inträffar, sjunker jordbrukets avkastning påtagligt, och det kan bli en långsam process att få jorden återställd. Ännu värre än detta är att vissa tropiska jordar - och det har beräknats att i av hela jordarealen hör till denna kategori har egenskaper som gör att de kan lateriseras, dvs. de kan bli oåterkalleligt förvandlade till sten som ett resultat av att de berövas sina organiska beståndsdelar.» Om detta sker i , har ett av jordens bördigaste områden förvandlats till öken . Mikroklimatet, strålningshushållningen över och under markytan, spelar en mycket viktig roll i ekosystemet och rubbas redan vid små ingrepp. Från , där mycket stora delar av hela landets växtlighet har förstörts, rapporteras också att klimatet i stort håller på att förändras. Under alla förhållanden kommer den överlevande befolkningen att sakna mycket av det skydd som ekosystemen byggt upp mot naturkatastrofer. Häftiga stormar, regn och översvämningar i de fem nordligaste provinserna av från in krävde tiotusentals offer i drunknade. De flesta av dessa offer var inspärrade i »strategiska byar» och andra koncentrationsläger och hade ingen chans att komma undan. Men det är också uppenbart att den kemiska krigföringen i dessa provinser gjort dem särskilt sårbara för denna katastrof. Ett avsnitt ur provisoriska revolutionära regeringens nyhetsbyrås pressmeddelande belyser detta: »I provinsen Da var skadorna allvarligast.