mot · FU021603 · 1971-11-23 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 166 med förslag till lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, m. m. Insikten om att rationell drift inom ramen för lönsamma enheter är nödvändig i rådande konkurrenssituation har lett till en strukturell omvandling såväl inom handeln som framför allt inom den industriella sektorn. Denna process har gått snabbt. Många mindre och medelstora företag har tvingats att lägga ner driften. Det kan med fog ifrågasättas om inte ett något lugnare tempo i strukturomvandlingsprocessen från rent samhällsekonomisk synpunkt hade varit att föredraga. Därigenom hade åtskilliga tragedier i nedläggningarnas spår kanske också kunnat undvikas. I de allra flesta fall leder företagsnedläggningar till mycket betydande förluster för enskilda, samhälle och näringsliv. Den s. k. friställningen upplevs av de anställda som något oerhört bittert. Företagaren lider också svårt och blir stundom helt ruinerad. En driftnedläggning som bottnar i ekonomiska svårigheter utlöser inte sällan en kedjereaktion som kan få allvarliga verkningar för leverantörernas vidkommande. Samhället förorsakas stora problem genom skattebortfall och stigande socialhjälpskostnader. På mindre orter kan nedläggningen av en fabrik innebära en ren katastrof för kommunen. Stora och kostnadskrävande insatser av arbetsmarknadspolitisk karaktär erfordras ofta. Då en industriell verksamhet upphör raseras stora värden. Dyrbara maskiner står stilla, dvs. tillgänglig produktionskapacitet utnyttjas inte, vilket måste betraktas som en form av ekonomiskt slöseri. Här skall inte närmare diskuteras huruvida och i vilken omfattning de stora resurser som i ökande grad stått till förfogande hade kunnat användas för att reglera takten i den pågående och i och för sig undan för undan nödvändiga omställningsprocessen. Däremot anser vi det angeläget framhålla att en ytterligare stegring av tempot i utslagningen av de mindre lönsamma företagen skulle framstå som olycklig från såväl ekonomisk som social och mänsklig synpunkt. De båda banker vars fusion avses bli underlättad genom Kungl. Maj:ts proposition 1971:166 har aktivt och förtjänstfullt medverkat till den industriella expansion som på ett avgörande sätt bidragit till den höga levnadsstandarden i vårt land. Därigenom har de förvärvat ett mycket betydande inflytande över företagen. Detta inflytande utövas dels via kreditförsörjningen, dels genom direkt och indirekt ägande av stora aktieposter. Även om detta inflytande i allt väsentligt utnyttjats på ett från samhällets synpunkt föredömligt sätt, ligger det i sakens natur att efter den planerade fusionens genomförande rent företagsekonomiska överväganden kan befaras leda till en ökad takt i omstruktureringsprocessen. Då de båda bankerna har inflytande över företag i vilka hundratusentals människor har sin sysselsättning, och då det i många fall rör sig om företag inom samma branscher, vore ett ökat tempo i strukturomvandlingen enligt vår mening mycket betänkligt med hänsyn till de olägenheter som berörts ovan. Det är i sammanhanget inte heller möjligt att bortse från vad den aktuella fusionen betyder för koncentrationsgraden inom svenskt näringsliv. Som statens pris- och kartellnämnd redovisat är denna betydande. Inom varje varugrupp pågår en utveckling mot monopol eller fåtalsdominans. 1963 svarade de fyra största företagen inom varje varugrupp för genomsnittligt ca 2/3 av tillverkningen. steg denna siffra till , och utvecklingen för tiden därefter torde vara likartad. Det inflytande som bankerna och dem närstående intressen utövar genom direkt eller indirekt ägande har kartlagts av koncentrationsutredningen. Enligt utredningen hade de tre största bankgrupperna 1963 ett större eller dominerande ägarinflytande i företag, som tillsammans svarade för drygt en fjärdedel av industrins totala förädlingsvärde. Dessa bankgruppers inflytande är förmodligen ännu större . Genom den aktuella fusionen ökar koncentrationen inom näringslivet genom att det ägarinflytande som tidigare utövats av de båda bankgrupperna var för sig nu samlas på en hand. Den möjlighet till skattebefrielse vid fusioner som erbjuds aktiebolag m. fl. utgår från att fusioner mellan olika företag är något från samhällets synpunkt angeläget och önskvärt. Mot bakgrund av de betänkligheter som anförts ovan i vad gäller verkningarna av en fusion mellan två av största banker är det tveksamt om detta kan anses gälla i det nu aktuella fallet. Det finns därför enligt vår mening ingen anledning att genom skattebefrielse underlätta fusioner mellan två av våra största banker. Åberopande det ovan anförda hemställer vi att måtte avslå proposition 1971:166. K.-A.LEVIN (fp)