ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02235 · 1971-01-21 00:00:00 — av i Arrie m. fl. om resultatutjämning vid beskattningen. Svensk skattelagstiftning ger inte möjlighet till allmän öppen resultatutjämning mellan olika beskattningsår. Frågan prövades av skatteutredning men avvisades då under hänvisning främst till de stats- och kommunfinansiella verkningar en sådan ordning ansågs medföra. I direktiven till den tillsatta utredningen om företagsbeskattningen berörs frågan inte alls. De nämnda invändningarna mot att införa allmän öppen resultatutjämning gäller enbart på kort sikt och under förutsättning att reformen genomföres med full verkan redan från början. I det mera långsiktiga perspektivet bör det vara till klar fördel såväl för samhället som för den enskilde skattebetalaren att denne inte drabbas av tillfälliga variationer i inkomsterna. Olikheterna i inkomst under skilda år beror oftast i varje fall för företagare på omständigheter som den enskilde inte kan råda över. Det måste ligga i samhällets intresse att mildra denna ryckighet och i stället befordra stabilitet i företagarnas ekonomi. Resultatutjämning i beskattningen kan uppnås med användning av kontometoden. kan denna metod utnyttjas endast av fysisk person, oskiftat dödsbo eller familjestiftelse, som i sin självdeklaration har att uppge intäkt av skogsbruk. Under vissa förutsättningar kan vederbörande i begränsad utsträckning erhålla uppskov med beskattning till såväl statlig som inkomstskatt för den del av intäkten som insatts å särskilt konto i bank (skogskonto). Insättningar på detta konto är således avdragsgilla medan uttag från kontot beskattas i vanlig ordning. Resultatutjämning genom ett kontosystem skulle få betydelse för i första hand mindre rörelseidkare, jordbrukare och fastighetsägare. Kraven på en sådan skattereform har också framförts vid åtskilliga tillfällen av berörda organisationer. Ett kontosystem skulle också ha en stimulerande verkan på sparviljan inom företagen. En viss styrning sker utan tvekan på investeringssidan genom skattereglernas utformning. Detta gäller inte minst lagerhållningen. Det leder både till orättvisor mellan olika företag med skilda lagerbehov och till en ur företagsekonomisk synpunkt orationell bindning av tillgängliga resurser i varulager. För rörelseidkare skulle ett kontosystem innebära ökad motståndskraft mot konjunkturella växlingar inom branschen. Jordbrukare kunde genom ett sådant system få en utjämning mellan olika goda skördeår, vilket skulle på ett utmärkt sätt komplettera skördeskadeskyddet. Införandet av resultatutjämning genom kontometod skulle också skapa ett alternativ för de många fysiska personer och mindre företag, som är utestängda från användningen av investeringsfonderna. Med de goda erfarenheter som skogskontolagstiftningen gett bör enligt vår mening en breddning av metodens användning övervägas. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om företagsbeskattningen i fråga om införande av rätt till öppen resultatutjämning i beskattningen genom kontometod, i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Arrie () () i Stenkyrka
mot · FU02236 · 1971-01-22 00:00:00 — av herrar i och i angående folkbokföring av utlandsanställda. Den som är anställd utomlands i svenska statens tjänst skall enligt 20 § folkbokföringsförordningen kyrkobokföras i Storkyrkoförsamlingen med sin familj. Bokföring sker inte på någon fastighet utan förs under rubriken på församlingen och kommunen (27 §). Mantalsskrivningen sker under samma rubrik i församlingen och kommunen, dvs. (39 §). Utlandsanställd i statens tjänst som har fast egendom utanför kan få Konungens medgivande att kyrkobokföra sig och sin familj på viss fastighet i den församling där egendomen är belägen (20 §). Vederbörande mantalskrives då på denna fastighet och i den församling och kommun där den finnes (39 §). Denna möjlighet saknas för den som inte äger fast egendom. Ett växande antal svenska medborgare har anställningar i svenska statens tjänst i utlandet. Deras kontrakt är tidsbestämda, oftast till ett eller ett pär år. Detta gäller inte minst anställda i SIDA:s tjänst. För de åsyftade kan bestämmelserna om kyrko- och mantalsskrivningen vid återkomsten till vara en olägenhet, i varje fall om bosättningen vid återkomsten sker i samma kommun som . Rösträtten vid allmänna val gäller för valkrets (motsvarande). Vederbörande är inte valbar till allmänna uppdrag i någon kommun intill dess han eller hon genom mantalsskrivning återföres till den förutvarande kommunen. Till detta kommer att under åtminstone kommunalskatten betalas till i stället för till bosättningskommunen. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om sådan ändring i folkbokföringsförordningen att även den som ej äger fast egendom kan få Konungens medgivande att få förbli kyrkobokförd och mantalsskriven i den kommun vederbörande är bosatt i innan en tidsbestämd utlandstjänstgörings början. HANS () i
mot · FU02238 · 1971-01-22 00:00:00 — angående avdraget vid beskattningen för resor till och från arbetsplatsen. Den som har kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplatsen äger enligt kommunalskattelagen i vissa fall erhålla avdrag för dessa resor vid taxeringen för inkomst. har tidigare meddelat anvisningar för tillämpning av kommunalskattelagens bestämmelser i vad gäller sådana resor med bil. Avdraget skall bestämmas enligt schablon på grundval av vissa genomsnittliga kostnader. Den genomsnittliga årliga färdsträckan mellan bostad och arbetsplats beräknas till 1 och den körning som äger rum privat till i medeltal 1 . Detta innebär att - under förutsättning att den privata körsträckan uppgår till 1 - den skattskyldige får täckning för kostnaderna för resorna mellan bostad och arbetsplats i den mån dessa icke överstiger 1 . I första hand inom Norrlandslänen men även i vissa andra delar av landet förekommer påfallande långa resor mellan bostad och arbetsplats. Längden av resorna tenderar också att öka. Ehuru arbete inte står att få i hemorten föredrar många att bo kvar och resa till arbetsplatsen i stället för att flytta till denna. Detta utgör ett från både ekonomisk och mänsklig synpunkt gott alternativ till en flyttning, vilket samhället har all anledning att stödja. I annat fall uppstår ofta krav på ökat bostadsbyggande på arbetsorten och risker för försämrad service för de - äldre - människor som stannar kvar i sin hemmiljö, vilket i sin tur leder till behov av samhällsingripanden. Med hänsyn till att många av dessa »pendlare» har så långa dagliga bilresor att dessa sammanlagt för år räknat till och med överstiger 2 anser vi att i dessa fall generösare grunder för avdragsberäkningen borde kunna medges. Med hänvisning till det anförda hemställes att antar följande om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370) Härigenom förordnas att punkt 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928: 370) skall ha nedan angivna lydelse. Även för särskilt fortskaffningsmedel. fastställer de milbundna kostnaderna. För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp är nödsakad att använda bil fastställer riksskattenämnden särskilda grunder för avdrag för bilresor till och från arbetsplatsen. Detsamma gäller skattskyldig som har en årlig körsträcka till och från arbetsplatsen om sammanlagt minst 2 och skattskyldig som är tvungen att använda större bil på grund av skrymmande last. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser Iger dock alltjämt tillämpning vid taxering samt eftertaxering för eller . PER () i Gäddvik () i Agnäs
mot · FU02239 · 1971-01-22 00:00:00 — om skattefrihet för fritt bränsle från egen fastighet. Vid har väckts motioner om undantagande från beskattning som naturaförmån av fritt bränsle från egen fastighet. I sitt betänkande nr 12 vid fjolårets riksdag vidhöll bevillningsutskottet sin tidigare inställning att viss försiktighet är motiverad vid fastställande av normer för bränslevärden, men att detta kan ske genom tillämpningsföreskrifter inom ramen för gällande lagstiftning. Av uppgifter från och från framgår att någon ändring i dessa län inte skett till och med från de värden som gällde . I båda dessa län skedde en förändring av värderingen av förmånen av fritt bränsle i fråga om värderingen av varje rum utöver ett rum och kök. I gjordes då en sänkning av detta värde , medan i gjordes en höjning av samma värde . Dessa exempel visar dels att bevillningsutskottets tidigare uttalanden troligen inte gjort någon som helst effekt, dels visar de också det orimliga i att beskattningen av medborgarna på detta sätt skall få avgöras från län till län utan att någon riksomfattande bestämmelse finns. Fastighetsägare med egen skogsmark får på detta sätt skatta om de eldar med egen ved och de bidrar på det sättet i viss mån till en bättre naturvård på fastigheten. För att slippa denna beskattning måste de övergå till att värma upp fastigheten med el-värme och på det sättet ytterligare belasta våra kraftresurser, eller också måste de elda med olja för att på det sättet ytterligare öka vår import av olja. Beskattningen av förmånen av fritt bränsle är heller inte så obetydlig. I värderades uppvärmningen av 4 rum och kök till . Denna summa räknas alltså som »inkomst». Mot bakgrunden av det anförda skulle det väl i stället vara befogat med någon skatteåterbäring eller avdrag i deklarationen för den som gör vårt land tjänsten att elda med ved från egen skogsmark. Åberopande det anförda hemställes att måtte besluta att värde av fritt bränsle från egen fastighet inte skall beskattas efter .
mot · FU02240 · 1971-01-21 00:00:00 — av och angående försäljningen av mellanöl. Dagens samhälle präglas av en allmän och energisk strävan att befrämja allt som kan tjäna den enskilda människans sunda och lyckliga utveckling. Stat, kommun och organisationer påtager sig stora utgifter för utbildning, tryggad sysselsättning och social omvårdnad. Desto underligare ter det sig då enligt mångas uppfattning, att man icke undanröjer det allt allvarligare och alltmer uppenbara hot mot i synnerhet den unga generationen, som de nuvarande fria distributionsformerna för mellanölet utgör I en motion, II: 572, vid höstriksdag framlades förslag om att mellanölet i likhet med starkölet endast skulle få försäljas enligt rusdrycksförsäljningsförordningen, dvs. I bevillningsutskottets betänkande nr 50 konstaterade utskottet, att en försäljning på systembolaget »skulle uppenbarligen få nykterhetspolitiskt goda effekter i fråga om ungdomens missbruk, men till priset av administrativa och ekonomiska konsekvenser som är svåra att överblicka». Utskottet yrkade därför avslag, vilket också blev beslut. I den relativt långa debatten i andra kammaren kring denna fråga anslöt sig samtliga talare ur skilda partier till motionens syfte. , som förflutit , har oron inför mellanölsproblemet ingalunda avtagit ute i landet. Snarare har den ökats geoom rapporter från bl. a. läkare, socialvårdare, ordningsmakten och skolmyndigheter. Problemet är så allvarligt och dess konsekvenser så långtgående, att en hänvisning till den sittande alkoholpolitiska kommittén i dagens situation upplevs som otillräcklig. I förhoppning att riksdag skall dela bevillningsutskotts uppfattning om den nykterhetspolitiskt goda effekt av den föreslagna inskränkningen i mellanölsdistributionen men icke dela dess ängslan för de administrativa och ekonomiska konsekvenserna, får vi föreslå att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådana åtgärder som innebär, att mellanölet i distributionshänseende likställes med rusdrycker.
mot · FU02241 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. angående den allmänna rättshjälpen. statsverksproposition angavs vissa riktlinjer för en kommande reform av den allmänna rättshjälpen. har en i utarbetad promemoria med förslag till rättshjälpslag (stencil Ju 1970: 14) avlämnats. I årets statsverksproposition anför justitieministern att frågan om en reform av samhällets rättshjälp f. n. bereds inom departementet. Vi konstaterar att stark kritik under remissbehandlingen i olika avseenden riktats mot innehållet i promemorian och finner det erforderligt att en omarbetning av förslaget till rättshjälpslag sker i väsentliga delar. Med hänsyn till frågans mycket stora vikt bör enligt vår mening denna omarbetning ske i en parlamentarisk beredning. Det är emellertid högst otillfredsställande att det stora behov av vidgade möjligheter till rättshjälp som föreligger enligt en allmänt omfattad mening nu måste fördröjas därför att det utarbetade förslaget i väsentliga avseenden haft sådana brister att det icke kunnat läggas till grund för en proposition. Det är därför angeläget att redan innan frågan om den framtida utformningen av samhällets rättshjälp får sin slutliga lösning möjligheterna att erhålla fri rättegång ökas. Principen att ingen av ekonomiska skäl skall hindras från att ta till vara sina intressen i rättsligt hänseende bör redan nu omsättas i praktiken. En enkel provisorisk lösning synes härvidlag vara att ändra 1 § lagen om fri rättegång så att den personkrets som är berättigad till fri rättegång vidgas. Detta synes kunna ske om den begränsning med hänsyn till sökandens ekonomi som ligger i lokutionen »icke äger tillgång till gäldande av de med rättegången förenade kostnaderna eller efter deras utgivande skulle sakna nödiga medel för eget uppehälle och för fullgörande av honom åliggande underhållsskyldighet» i stället anknöts till basbeloppet enligt 6 § lagen om allmän försäkring multiplicerad med lämplig koefficient. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t att, med utgångspunkt dels i att ingen av ekonomiska skäl skall hindras från att tillvarataga sina rättsliga intressen, dels i att rättshjälp inte bör beviljas den som kan anses ha ekonomisk möjlighet att själv stå för erforderlig rättshjälp, närmare utforma stadgandet liksom att därvid beakta uppkommande tröskeleffekter. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. A. anhåller om tillsättande av en parlamentarisk beredning med uppgift att överarbeta det i stencil Ju 1970: 14 upptagna förslaget till rättshjälpslag; B. anhåller att Kungl. Maj:t skyndsamt måtte förelägga förslag till ändring av 1 § lagen om fri rättegång i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () ()
mot · FU02242 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. om studiemedel till studerande vid enskilda konstskolor. Med hänvisning till motiveringen i motion nr 249 hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla att bestämmelser utfärdas om att studiemedel enligt studiemedelsförordningen skall kunna utgå till studerande vid de enskilda konstskolor till vilka statsbidrag utgår enligt statsverkspropositionen bil. 10 B 13, Bidrag till särskilda kulturändamål. () () () N. () i Trobro G. () () () () i PER () i Gäddvik
mot · FU02247 · 1971-01-22 00:00:00 — Om investeringskostnaderna i övrigt ligger vid per m2 golvyta kan en god belysning kosta av detta, ventilationen och bullerbekämpningen likaså . Flertalet arbetsplatser är belägna i medelstora eller små företag, och dessa behöver en ekonomisk stimulans för att förbättra arbetsmiljön. De av oss föreslagna åtgärderna skulle speciellt då det gäller förbättring av den fysiska miljön vara av stort värde. Vi vill här på nytt betona den höga samhällsekonomiska lönsamhet, som investeringar i en bättre arbetsmiljö har. Avgörande för oss är dock motiveringen att skapa en mänskligare miljö. Med anledning av vad ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att arbetsmiljöutredningen på sätt som föreslås i motionen i tilläggsdirektiv uppdras att utreda hela arbetsmiljöområdet som utredningen görs parlamentarisk, att en skyndsam utbyggnad och effektivisering av yrkesskadestatistiken genomföres, samt att förslag till åtgärder för att ekonomiskt stimulera industrin att förbättra arbetsmiljön föreläggs . () () () () i () () i 71 71*0*9
mot · FU02253 · 1971-01-22 00:00:00 — Motioner Nr 253 1971 om avkortning av skolplikten i vissa fall. Disciplinproblemen i högstadium är ofta besvärliga. En av anledningarna till att disciplinsvårigheterna är särskilt stora i de högre klasserna är uttalad skolleda. Denna skolleda tycks gripa omkring sig även i mellanstadiet. Elever som har tröttnat på att fortsätta i skolan kan ofta inte förmås att delta i skolarbetet. De utgör i stället ett störande moment för lärare och kamrater. På det sättet kan de skoltrötta försvåra möjligheterna för sina kamrater att ta del av undervisningen. Det finns risk för att de skoltrötta dras med i brottslig verksamhet, börjar använda narkotika, eller blir allmänt missanpassade i samhället om de tvingas fortsätta en skolgång som de endast uppfattar som ett tvång och en plåga. För dessa skoltrötta elever, som endast utgör en belastning för lärare och kamrater och själva inte tillgodogör sig undervisningen, är det nödvändigt att vidga möjligheterna till att bli befriade från skyldigheten att fullgöra sin skolgång inom den obligatoriska skolans ram. Många av dem skulle säkert finna sig till rätta ute i förvärvslivet. Olika försök att underlätta för och omplacera barnen kan säkert ge resultat i vissa fall men uppfattas väl av åtskilliga skoltrötta som ett samhällets försök att förlänga ett onödigt lidande. Många av de skoltrötta borde befrias från all anknytning till skola och undervisning under för att komma i psykisk balans. Att tvinga en elev som har uppenbar skolleda att fortsätta med skolgången måste betraktas som psykisk misshandel. Större möjligheter bör alltså öppnas för elever att slippa ifrån skolan åtminstone under åttonde och nionde skolåren. Möjligheten att efter ansökan bli befriad från dessa skolår bör även kompletteras med rätt att erhålla motsvarande undervisning senare i livet. Vuxenundervisningens fortsatta utbyggande borde göra det möjligt att för dem som så önskar erbjuda denna undervisning inom vuxenundervisningens ram. Men det måste alltid vara en rätt och inte en skyldighet för dem som befriats från skolgång att läsa in motsvarande undervisning vid senare tillfälle. Vid statsutskottets behandling av motioner i denna fråga vid föregående års riksdag behandlades också ett flertal andra motioner rörande disciplinproblemen i skolan. Utskottets utlåtande, som bifölls av , har resulterat i att en utredning tillsatts om skolans inre arbete. Utskottet fann sig dock inte böra göra något uttalande till stöd för tanken att befria skoltrötta elever från fortsatt skolgång. Nr 253 - 259 Inte heller i direktiven för utredningen finns något positivt uttalande för en sådan lösning. Detta är beklagligt. Det skulle vara av stort värde om utredningen också tog upp denna fråga, som borde vara en centralfråga när skolans disciplinproblem skall dryftas. Eleven skall inte vara till för skolan, utan skolan skall vara till för eleven. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller att utredningen om skolans inre arbete jämväl får i uppdrag att utreda frågan om större möjligheter för elever att erhålla befrielse från åttonde och nionde skolåret i .
mot · FU02255 · 1971-01-22 00:00:00 — om förbud mot omkörning av stillastående skolskjuts. inträdde en rad nya bestämmelser för skolskjutsning. Bland annat gäller numera att bussar som används för detta ändamål är likställda med fordon som används i yrkesmässig trafik för personbefordran. De skall således kontrollbesiktigas efter första besiktningen. Dessutom gäller att dörrarna på vänster sida i fordonet inte skall kunna öppnas av passagerama. Den mellanruta av splitterfritt glas som skall finnas i personbilar, som används i yrkesmässig personbefordran, skall avlägsnas när fordonet används för skolskjutsning. Samtliga dessa nya bestämmelser är resultat av viljan att skapa bättre trygghet för de barn som begagnar sig av skolskjutsar. Samhället har ett speciellt ansvar för dessa barns säkerhet eftersom transporterna sker genom det allmännas försorg. Det är naturligtvis omöjligt att bedöma effekterna av de beslut som fattades och som lett till nya bestämmelser från och med årsskiftet. Med tanke på de olyckor som hänt bör man dock kunna slå fast att de nya bestämmelserna bör kompletteras. Vid ett flertal tillfällen, bland annat i skolskjutsutredningens betänkande (SOU 1969:26) samt i proposition 1970:109, har frågan om förbud att passera stillastående skolskjuts behandlats. Tanken på ett förbud har dock avvisats med olika motiveringar. Bland annat har nämnts att kontrollmöjligheterna är små, att ett sådant förbud skulle innebära allvarliga trafikstörningar samt att det skulle invagga barnen i en falsk känsla av säkerhet. Med tanke på att det inträffat allvarliga olyckor i samband med omkörning av stillastående skolskjuts väger motiven för införande av ett omkömingsförbud tungt. Även om man kan ha en viss förståelse för svårigheterna att kontrollera eventuella överträdelser kan dessa knappast betraktas som oöverstigliga. Inte heller kan man betrakta risken för svåra trafikstörningar som särskilt stor. I jämförelse med andra störningar i trafikrytmen måste ett sådant omkömingsförbud ses som ett mycket ringa ingrepp. Utöver att ett omkömingsförbud direkt innebär ökad trygghet genom att de risker som omkörningarna medför elimineras kommer förmodligen en sådan reform att innebära att övriga trafikanter får större respekt för skolskjutsarna. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte ge Kungl. Maj:t i uppdrag att förbereda en ändring i VTF så att förbud mot omkörning av stillastående skolskjuts i trafik kan införas.
mot · FU02256 · 1971-01-22 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. angående statsbidrag till icke lönsamma busslinjer. utgår ersättning till trafikföretag för drift av icke lönsamma busslinjer. Ersättningsreglerna finns intagna i en kungörelse av (1965:201) om statsbidrag till viss linjetrafik på landsbygden. Föreskrifterna innebar i princip att ersättningsbeloppen begränsades till vad som svarade mot per vagnmil bidragsgrundande trafikarbete, varvid med sådant trafikarbete menas det som motsvarar en daglig dubbeltur på varje i icke ekonomiskt bärkraftig landsbygdslinje ingående vägsträcka. 1968 framhöll departementschefen att han delade statens biltrafiknämnds uppfattning att en höjning av den generella maximigränsen för statsbidrag var berättigad. hade föreslagit en uppräkning av bidraget från två till per vagnmil. Departementschefen föreslog för sin del att maximigränsen skulle höjas till . och att formerna för bidragsgivningen skulle utredas. beslöt i enlighet med departementschefens förslag, varpå kungörelsen ändrades i fråga om bidragsbeloppets storlek (kungörelse 1968:118). Riksdagsbesluten om höjning av beskattningen på bensin och motorbrännolja med per liter och om höjning av fordonsskatten har inneburit att de trafikföretag till vilka statsbidrag kan utgå belastats med ökade årskostnader om . Detta förhållande påtalades av oss vid riksdag och resulterade i att bevillningsutskottet för sin del förutsatte att statsutskottet skulle taga hänsyn härtill då anslaget skulle upptagas till prövning. I årets anslagsframställning framhåller transportnämnden att antalet ansökningar har ökat och att underskottet i den bidragsgrundande trafiken rör sig om . Med hänsyn till den ekonomiska situationen för busstrafiken förnyar transportnämnden sitt framlagda förslag att begränsningsregeln . per vagnmil höjes till . Departementschefen avvisar emellertid förslaget. Liksom föregående år måste vi ånyo beklaga att något utredningsresultat ännu icke föreligger. Inför denna situation känner vi oss nödsakade att följa transport nämndens förslag om direkt höjning av bidraget per vagnmil med . Genom att utredningsförslag icke framlagts kommer oförändrade bidragsbelopp att ställa många här berörda trafikföretag i en sådan ekonomisk situation att risk föreligger för viss nedläggning av denna kollektivtrafik. Då vi inte kan acceptera sådana följdverkningar och ännu mindre en ekonomisk övervältring på primärkommunema, vill vi instämma i transportnämndens förslag om en uppräkning av bidragsbeloppet till . I konsekvens härmed beräknar vi Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte besluta att den generella gränsen för bidragsgivning till icke lönsamma busslinjer höjes till . per bidragsberättigad vagnmil; samt att till Ersättning till trafikföretag för drift av icke lönsamma busslinjer för /71 måtte anvisa ett reservationsanslag av att avräknas mot automobilskattemedlen. PER () i Gäddvik () i Agnäs