mot · FU0233 · 1971-01-12 00:00:00 — om upprustning och ombyggnad av småhus och flerfamiljshus. Det är uppenbart och så har ju också varit avsikten att staten genom villkoren för olika former av byggnadslån påverkar såväl byggskicket som -metoderna för att på så sätt hålla bygg- och boendekostnaderna nere. När det gäller nyproduktionen kan man givetvis ha olika mening om i vad mån detta lyckats, men om målet kan inte finnas någon tvekan. De statliga insatserna har däremot hittintills varit blygsamma när det gällt att främja en upprustning av det äldre bostadsbeståndet, något som torde ha medfört att många äldre fastigheter rivits i onödan. Detta är fallet inte minst i storstadsområdena. Endast i fråga om upprustning av småhus, som bebos av pensionärer av skilda slag, har man kunnat notera mera påtagliga effekter av det statliga bostadsförbättringsstödet, vanligen som en följd av ett kraftfullt engagemang från respektive kommuners sida. I övrigt har statens insatser på detta område gett ett ganska klent resultat. Härtill torde också ha medverkat, att länsbostadsnämnderna ofta tillämpat reglerna för såväl bostadsförbättrings- som saneringslån synnerligen restriktivt. Detta har medfört, att många fastighetsägare efter en noggrann prövning funnit det »alltför dyrbart» att utnyttja dessa låneformer. Följden har sedan ofta blivit, att husen fått förfalla och snabbt blivit »rivningsmogna». När det gäller bostadsförbättringslånen tillkommer dessutom enligt SFS 1970: 110 i ändring till § 7 i SFS 1962:538, att dylika lån för upprustning av lägenheter i flerfamiljshus endast kan lämnas till kommun. Dessutom skall lägenheterna bebos av personer fyllda eller uppbärande förtids- eller änkepension eller som är handikappade, respektive är samer eller zigenare. Dessa regler tillämpas så strikt, att inte ens ett kommunalt (allmännyttigt) fastighetsbolag kan komma i åtnjutande av dessa lån vid upprustningen av sina lägenheter i flerfamiljshus. Detta medför , att många personer hänförliga till ovan angivna kategorier får dräs med olämpliga och omoderna bostäder bara därför att kommunen ej kan eller finner det lämpligt att gå in som låntagare. Detta måste ur jämlikhetssynpunkt vara helt otillfredsställande. Det är också uppenbart, att många såväl små- som flerfamiljshus rives i onödan, därför att nuvarande låneformer och -regler gör det svårt att finansiera en upprustning av dessa bostäder samt att därefter kunna hyra ut dem till rimliga hyror. Vid en rivning och uppförande av ett nytt hus är det betydligt enklare att klara finansiering m. m. av projektet! För att bl. a. något belysa konsekvenserna av denna situation för ägare av äldre flerfamiljshus vill vi anföra några siffror hämtade ur den undersökning, som kartlade bostadsbestånd i . Man grupperade därvid bostäderna i 7 klasser alltefter standard, varvid klass 1 användes för moderna bostäder av hög standard och klass 7 för helt omoderna bostäder. Klass 3 användes för s. k. halvmodema bostäder utrustade med va, av, wc och cv. I de fyra sämsta klasserna (47) fanns det ca 660 000 bostäder varav i småhus. Detta har sannolikt medverkat till att man ursprungligen i första hand inriktade sig på att stöda upprustningen av småhusen, något som också var angeläget inte minst därför att flertalet av dessa fanns i glesbygderna, där alternativ till ett kvarboende i den egna omoderna stugan ofta saknades. Sedan motverkades tyvärr dessa ambitioner ganska snabbt genom att man 1966 ändrade lånebestämmelserna för bostadsförbättringslånen, så att endast ovan angivna kategorier ägare av småhus kunde komma i fråga för dessa lån. Detta har medfört, att många småhusägare i 5060årsåldem numera inte har möjlighet att finansiera en modernisering av sina hus. Detta är mycket olämpligt inte minst om man beaktar att många av dem skulle kunnat hålla nere kostnaderna för moderniseringen genom egna arbetsinsatser. De kan däremot vanligen inte göra detta, om de måste vänta med moderniseringen tills de blir pensionärer. har endast de mera välbärgade småhusägarna kunnat förbättra sin boendestandard genom att modernisera sina egnahem. En sådan situation kan inte godtas ur jämlikhetssynpunkt. I storstadsområdena , och fanns 1965 ca 87 000 bostäder tillhörande klasserna 47, men av dessa inrymdes inte mindre än 80 000 i flerfamiljshus. Det så gott som obefintliga stödet för upprustning av lägenheter i flerfamiljshus har lett till att många i och för sig hyggliga, äldre hyresfastigheter fått förfalla och rivits eller bedömes rivningsmogna av såväl ägare som kommunala myndigheter. Mot denna bakgrund har kommunerna alltför ofta tillgripit det s. k. totalsaneringsalternativet, dvs. man har rivit samtliga fastigheter inom ganska stora områden och sedan upprättat en ny stadsplan och byggt nya hus av mycket hög standard. Kostnaderna har av naturliga skäl blivit mycket höga, och detsamma gäller hyrorna, något som åstadkommit en synnerligen olämplig bostadssegregation i de sanerade områdena. Därtill kommer, att man vid denna saneringsmetod även tvingas riva ganska hyggliga hus, som »ligger i vägen» för den nya stadsplanens realiserande. Detta innebär en förstöring av icke oväsentliga realvärden, något som också måste medtagas i investeringskalkyl och hyresberäkning. De tidigare invånarna i de på detta sätt sanerade områdena tvingas lämna sin stadsdel och saknar normalt även ekonomiska möjligheter att återvända dit efter avslutad sanering. Detta har lett till betydande sociala problem i de aktuella städerna, som kostnaderna för kommunala bostadstillägg etc. sprungit i höjden på ett oroväckande sätt utan att berörda människor har upplevt förändringarna positivt. Flertalet av dem har i stället efterfrågat s. k. halvmoderna lägenheter i sina gamla stadsdelar, men sådana är det mycket ont om på grund av den förda politiken på detta område. Mot bakgrund av vad ovan anförts måste det anses synnerligen angeläget, att statens stöd för upprustning och ombyggnad av lägenheter i flerfamiljshus får en sådan utformning att inte minst tillgången på halvmoderna lägenheter ökas. Detta kan ske till ganska låga kostnader genom att upprusta lägenheter tillhörande bostadsklasserna 4 och 5 och till ungefär fördubblade kostnader genom att bygga om de bättre lägenheterna tillhörande klasserna 6 och 7. Minst hälften av ovan angivna 80 000 lägenheter i storstadsområdena tillhörande klasserna 47 torde till förhållandevis rimliga kostnader kunna upprustas respektive ombyggas till lägst »halvmodern» standard. Men för att nå detta mål måste de statliga lånebestämmelserna justeras, så att de bättre motsvarar behov och målsättning. Så bör t. ex. inte bara kommun kunna stå som låntagare för bostadsförbättringslån avseende flerfamiljshus. Dessutom bör inte alla bostäder i huset vara bebodda av de i hittillsvarande villkor angivna kategorierna, eftersom detta leder till en icke önskad boendesegregation. Möjligen kunde halva antalet lägenheter reserveras för dessa kategorier. Likaledes bör kanske de gynnsammaste lånevillkoren förbehållas denna typ av bostäder. Hyressättningen i övrigt finge anpassas efter de verkliga kostnaderna, varpå därefter eventuellt erforderligt socialt motiverat bostadsstöd finge utgå i form av bostadstillägg. Det synes också lämpligt och rimligt att kommunen genom bostadsförmedling eller liknande organ finge förhandsrätt att disponera lägenheter vid uppkommande vakanser för att placera människor i angränsande stadsdelar, som tvingas lämna hus som av olika skäl måste rivas. Amorterings- och räntevillkoren för sanerings- och förbättringslån måste också göras mera lika dem som gäller för övrig statlig bostadslångivning. Naturligtvis måste amorteringstiden för denna typ av lån bli kortare, men normalt bör man dock kunna använda amorteringstid för lån till lägenhet, som upprustats till klass 3, resp. för en lägenhet, som ombyggts till lägst samma standard. Amorteringstiden m. m. har knappast så stor betydelse för småhusägaren, som i regel är mera benägen att se dessa frågor på litet . För en hyresgäst är däremot i regel den aktuella hyran avgörande för om han skall finna boendekostnaden skälig eller inte. Han är normalt inte benägen att ta hänsyn till en eventuellt lägre framtida hyra vid sin bedömning. Inte ens ett förbättrat besittningsskydd torde medföra någon ändrad inställning från hyresgästens sida i detta avseende. Någon form av åtgärder (t. ex. fasta annuiteter) för att utjämna låne- och boendekostnaderna för upprustade lägenheter i flerfamiljshus är därför angelägen och nödvändig. Kanske vore någon form av modifierade paritetslån ändamålsenlig. Vid genomförandet av upprustningar och ombyggnader är det viktigt, att de statliga villkoren och bestämmelserna i avseende på utförandet utformas så, att man inte framtvingar dyrbara och mindre nödvändiga ändringar i bostäderna. Som exempel kan nämnas, att myndigheterna vanligen kräver att gamla kakelugnar skall rivas ut i samband med upprustning och ombyggnad. Dessa är ofta mycket vackra, och kostnaderna som därvid uppkommer (. per lägenhet) står inte i rimlig proportion till de utrymmen m. m. som vinnes. I andra fall kräves med stöd av stelbent tillämpning av bostadsnormer för nybyggnad m. m. ändringar av planlösning etc., som innebär dyrbara ingrepp i bärande konstruktioner. De lånebeviljande myndigheterna bör i stället eftersträva och godta lösningar, som ger optimalt förbättrad boendestandard för det insatta kapitalet. Inga dyrbara ändringar bör krävas bara för att tillgodose i sammanhanget mindre relevanta bostadsnormer för nybebyggelse. Med här antydd målsättning bör man för en viss kapitalinsats kunna förbättra bostadsförhållandena för fyra till fem gånger så många människor, om satsning sker på upprustning av äldre bostäder, i jämförelse med vad som blir fallet vid en nybyggnation. Detta är inte minst angeläget med hänsyn till de knappa investeringsresurser, som av har att tillgå. En annan och värdefull effekt av en ökad inriktning på att rusta upp äldre bostäder är att man på detta sätt skulle skapa lämpliga arbetsuppgifter för äldre, yrkesskickliga byggnadsarbetare, som har svårt att klara ackordshetsen på nybyggena. Förslag till åtgärder för att främja upprustning och ombyggnad av såväl småhus som flerfamiljshus bör skyndsamt utarbetas. Sådana förslag torde lämpligen utarbetas av den av Kungl. Maj:t tillsatta saneringsutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl Maj:t anhåller om utarbetande av förslag till åtgärder för att främja upprustning och ombyggnad av såväl småhus som flerfamiljshus i enlighet med vad i motionen anförts. () . () i () i Ulfsbyn () () i Svenska Reproduktion* AB.