mot · FU021612 · 1971-11-23 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 170 angående grunder för taxesättningen i lantmäteriverksamheten, m. m. Maj:ts proposition 1971:170 har framlagts förslag till nya grunder för taxesättningen i lantmäteriverksamheten. Enligt förslaget skall taxan liksom baseras på att kostnaderna för förrättnings- och uppdragsverksamheten i dess helhet skall täckas av avgifter som för de enskilda förrättningarna skall anpassas till den nytta förrättningen medför för fastigheten. I större utsträckning än f. n. skall enhetliga avgifter sakersättningar tas ut. Kommun som har egen fastighetsbildningsorganisation får nu uppbära taxeersättningen för organisationens arbete. Med den i förslaget förordade taxekonstruktionen anses ett sådant system icke längre kunna bestå. Skillnader som uppstår mellan kostnaderna för en åtgärds utförande och motsvarande taxeintäkt måste utjämnas, inte lokalt utan för landet i dess helhet. En sådan utjämning synes enligt departementschefen bäst kunna nås genom att lantmäteristyrelsen centralt får svara för uppbörd av alla förrättningsavgifter med återbetalningsskyldighet till kommunerna av standardbelopp som svarar mot schablonmässigt beräknade kostnader. Det förutsättes ankomma på Kungl. Maj:t att utfärda närmare föreskrifter i dessa avseenden. Såsom framgår av propositionen har förutsatt att nuvarande princip om i huvudsak full kostnadstäckning för lantmäteriverksamheten i dess helhet skall behållas men att förutsättningarna att åstadkomma en i förhållande till nuvarande taxesystem skäligare fördelning av förrättningskostnaderna borde utredas, varvid kunde beaktas sådana faktorer som fastighetens bärkraft och belägenhet. Vi delar helt de synpunkter som framförts att lantmäteritaxan i princip skall vara självbärande. Den förordade fördelningsprincipen kan emellertid, om samtliga taxeinkomster skall inflyta till lantmäteristyrelsen, medföra ytterst besvärande problem för kommunerna. Hur stora av kommunerna inbetalade belopp som kommer att behållas för täckande av underskottet vid den statligt bedrivna verksamheten har icke närmare redovisats. Man kan befara att de i propositionen framlagda förslagen kommer att medföra ökade kostnader för kommunerna som en mindre lämplig sammanblandning av statliga och kommunala medel sker till förfång för kommunerna. I sitt yttrande 23.4.1971 avstyrkte de av lantmäteristyrelsen i promemoria framlagda reglerna för beräkning och fördelning av kostnaderna för lantmäteriorganisationen m. m. Enligt styrelsens mening kunde en ny taxekonstruktion och nya fördelningsreg ler inte bringas till en för alla parter acceptabel lösning utan ingående samarbete mellan berörda instanser. Styrelsen kunde således icke finna att de i promemorian framlagda förslagen kunde läggas till grund för beräkning och fördelning av kostnader för lantmäteriorganisationen. Enligt vår mening bör i princip gälla att kommuner med egen fastighetsbildningsmyndighet själva skall uppbära inflytande taxebelopp. I den mån någon riktsgiltig subventionering av lantmäteriverksamheten eller annan fördelning av kostnaderna för denna verksamhet än som framkommit vid taxedebitering skall ifrågakomma torde detta problem böra lösas på annat sätt än det i propositionen föreslagna. Med åberopande av vad ovan anförts får vi därför hemställa att vid behandling av propositionen 1971:170 ville vidtaga de ändringar i den framlagda propositionen angående grunder för taxeersättningen i lantmäteriverksamheten, m. m. som föranleds av de i denna motion redovisade synpunkterna.