mot · FU02334 · 1971-01-26 00:00:00 — av frn och i angående trafikförsäkringen. Trafikförsäkringslagen föreskriver att varje motorfordon som brukas i vårt land skall vara trafikförsäkrat. Det är myndigheterna som skall kontrollera att försäkring finns, och kontrollen utövas framför allt av länsstyrelserna i samband med fordonsregistreringen. På grund av svårigheterna att upprätthålla ett effektivt kontrollsystem finns emellertid ett ansenligt antal bilar i trafik som saknar trafikförsäkring. Den som lider skada till följd av trafik med oförsäkrat fordon behöver dock inte drabbas av någon förlust. Den skadelidande kan nämligen med stöd av 21 § lagen om trafikförsäkring vända sig med ersättningsanspråk mot vilken som helst av de försäkringsanstalter som har tillstånd att meddela trafikförsäkring. Mellan försäkringsanstaltema fördelas sedan ansvarigheten enligt vissa grunder. a. i anledning av dessa förpliktelser har försäkringsanstaltema bildat en förening, benämnd Trafikförsäkringsfö reningen. Försäkringsanstaltema är emellertid inte ansvariga gentemot den som försäkringsplikten åligger. Anstalterna äger följaktligen rätt till regress mot den som underlåtit att trafikförsäkra sitt fordon, om denne är ansvarig för uppkommen skada. Med tanke på att trafikolyckor ofta kan förorsaka bestående invaliditet kan försäkringsanstaltemas ersättningsanspråk uppgå till . Antalet anmälda skador förorsakade av oförsäkrade bilar tenderar att öka år . , som reglerar huvudparten av skadorna genom oförsäkrade bilar, anmäldes följande antal sådana skador: Dessa skador utgör emellertid inte samtliga där oförsäkrade motorfordon är inblandade. De enskilda trafikförsäkringsbolagen reglerar också ett antal skador genom oförsäkrade fordon, beroende på att ansvaret för denna typ av skador övergår från respektive bolag till först efter det att trafikförsäkringen upp hör att gälla hos bolaget. Bolagen saknar emellertid statistik över dessa skador. Dessutom måste antas att det i de ca 25 000 anmälda fallen av smitning ingår ett antal oförsäkrade fordon. Det saknas även statistiska uppgifter om de småskador som görs upp i godo och om dem som, till följd av allmänhetens okunnighet om existens, aldrig blir kända. Det verkliga skadeantalet med oförsäkrade motorfordon kan alltså på goda grunder antas vara betydligt högre än vad sammanställningen visar. Med utgångspunkt från skadefrekvensen med oförsäkrade motorfordon beräknar att antalet fordon som saknar trafikförsäkring uppgår till 15 000-20 000. , som bygger sin uppskattning av antalet oförsäkrade motorfordon på uppgifter från försäkringssidan och ej som trafikförsäkringsbolagen från skadesidan, har kommit fram till att antalet oförsäkrade fordon borde vara ca 110 000. Enligt andra källor beräknas antalet oförsäkrade fordon till ca 150 000. Utgår man ifrån försäkringsinspektionens beräkningar av antalet oförsäkrade motorfordon, torde premiebortfallet för försäkringsanstaltema uppgå till ca eller grovt räknat av den totala premieintäkten för trafikförsäkringar. Dessa premiebortfall uppgår tillsammans med de ersättningar som försäkringsanstaltema är förpliktade att utbetala vid skador som uppstår till följd av trafik med oförsäkrade fordon till betydande belopp . Därigenom tvingas de fordonsägare som lagenligt fullgör sina skyldigheter att betala en högre försäkringspremie än vad som skulle vara fallet om samtliga bilar vore trafikförsäkrade. I den offentliga statistiken saknas även uppgifter om hur många oregistrerade bilar och bilar utan erlagd fordonsskatt som är i trafik. Enligt vissa gjorda beräkningar uppskattas det årliga bortfallet av fordonsskatt till . Det är således betydande belopp som undandras statsverket på grund av brister i nuvarande övervakning. I och med tillkomsten av ett centralt bilregister, som successivt skall träda i kraft , torde kontrollen av trafikförsäkrings- och fordonsskatteskyldigheten kunna bli avsevärt effektivare. Men en effektiviserad kontroll kan endast delvis komma till rätta med ifrågavarande olägenheter, särskilt vad gäller försäkringssidan. Det krävs även andra bestämmelser och ett annat förfarande i samband med tecknandet av trafikförsäkring för att de brister som påtalats skall kunna undanröjas. Med stöd av ovanstående hemställes att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. a) en kartläggning av i vilken omfattning motorfordon i trafik 1971: 334-335 8 saknar trafikförsäkring samt de ekonomiska konsekvenserna därav, b) en översyn av bestämmelserna vid tecknandet av trafikförsäkring. () () om viss ändring i jordabalken. I lagberedningens förslag till jordabalk (s. 1027, del B 2 av prop. 1970: 20) var i 1 kap. 4 § intagen en bestämmelse om hur gräns skulle bestämmas om den tillkommit genom arealöverlåtelse. En motsvarande bestämmelse fanns också med i det till lagrådet remitterade departementsförslaget (a 104, del A av prop. 1970: 20). Lagrådet föreslog viss omarbetning av bestämmelsen så att inte innehållet i fångeshandlingen skulle få dominera över andra omständigheter som kunde tjäna som ledning för gränsens bestämmande (s. 203, del A). Departementschefen säger sig beakta vad lagrådet anfört på det sättet att dessa regler överflyttas till promulgationslagen (s. 393, del A). Detta hade visserligen inte lagrådet antytt, och lagrådsremissen om promulgationslagen i denna del var redan avgiven utan att någon regel om dessa arealfång fanns med. Frågan uppmärksammades av lagrådet, som föreslog en ny paragraf i promulgationslagen (s. 395 i prop. 1970: 145). I proposition 1970: 145 med promulgationslag är bestämmelsen intagen i 17 §. Den har därvid fått en utformning som motsvarar lagrådets uttalande vid jordabalksförslaget. Det är tillfredsställande att den regel som erfordras har fått den av lagrådet (s. 203, del A av prop. 1970: 20) föreslagna lydelsen. Däremot finns det enligt min mening ingen anledning att ta bort regeln ur jor