mot · FU02413 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en vid . Ett naturvetenskapligt axiom är detta: ingen konsumtion innebär förintelse av materia. Samma grundämnen finns kvar efter konsumtionen, ehuru ofta i andra bindningsformer än i de konsumerade produkterna. Nationalekonomiskt har vi länge gjort en fiktiv uppdelning av våra råvaror i slutprodukt + avfall och ignorerat avfallet. har avfallets roll blivit så stort, att vi måste lära oss se själva begreppet nationalprodukt på ett nytt sätt. Det rör sig inte om en enkelriktad ström: råvara -* konsumtionsvaror -* avfall, utan i stället en obruten cirkel från det ena stadiet till det andra och tillbaka till utgångspunkten. I denna kretsgång kan emellertid flaskhalsar uppstå, där en mängd ämnen stoppas upp i oanvändbart tillstånd och skapar störningar och obehag i stället för att åter komma till nytta. Detta kallas för avfallsproblemet, och det löses inte genom kvittblivning. Lösningen ligger i att man får kretsloppet i gång igen. Skräp, sopor och avfall kan inte längre betraktas som något att gömma och glömma, utan måste ses som en tillgång att exploatera. Några siffror från , som i detta hänseende ligger ett tiotal år före oss i utvecklingen, kan belysa detta: kommer amerikanerna att använda mera trä än vad skogarna ökas ut med. tas ungefär per person ut ur gruvorna och bearbetas. Teknologin har hittat sätt att öka trädens växthastighet och få ut koppar ur allt fattigare malmsorter. Men inte ens teknologin kan få resurser ur ingenting. Däremot kan teknologin om den får tillräcklig motivation dra en mängd användbara produkter ur vad som kallas avfall. kommer detta att bli en av dess väsentliga uppgifter. Inte minst är detta viktigt när det gäller organiskt avfall, som har en mycket viktig roll att spela i biosfären, det ekologiska system i vilket människor, djur, växter och mikroorganismer lever i ömsesidigt beroende av varandra. Kort sagt, återcirkuleringens princip har ännu inte genomsyrat vårt samhälle. Dess förverkligande kräver forskning och utvecklingsarbete. Förslag i detta avseende möts med påståendet att erforderliga resurser redan finns, vid , hos forskningsråden, inom etc. Detta är inte riktigt. De nämnda organen är inte inriktade på avfallsforskning enligt återvinningsprincipen; de arbetar med att skydda miljön, med att göra avfallet tolerabelt i vår omgivning. Företag som Svenska utvecklings AB, och Interkab kan utveckla återanvändningslinjen beträffande avfallet men saknar erforderliga Utvecklingsarbetet måste bygga på teoretiska grundkunskaper. Luckor härvidlag är vanliga och kan i dagens läge inte fyllas. Att avvakta utländska forskningsresultat i syfte att modifiera och utnyttja dem för våra förhållanden är en ofta föreslagen metodik med påstådda ekonomiska fördelar. Tyvärr är den internationella situationen mycket lik vår egen. Den positivt syftande avfallsforskningen saknar resurser också på det internationella planet. Inom kommunerna råder stor oklarhet och ovisshet rörande avfallet och dess behandling. Miljöskyddslagen och lagen om renhållning innebär en drastisk skärpning av den allmänna regleringen av avfallshanteringen. Skräpningen har dock inte förenats med motsvarande upprustning av teknisk utveckling, administration och detaljreglering inom avfallsbehandlingsområdet. ökar den allmänna sopmängden och alldeles särskilt den mängd som kanaliseras till de kommunala sopbehandlingsanläggningarna, vilka enligt många remissyttranden över utredningsbetänkandet Ett renare samhälle (SOU 1969:18) i stor utsträckning kännetecknas av vanskötsel. Problemet accentueras av att avfallssammansättningen blir alltmer komplex och svårkontrollerad. En omfattande forskning är nödvändig om avfallsbehandling med sikte på reducering av miljöförstöring och ökade återvinningsmöjligheter. Den kan och bör samordnas med forskning om avloppsrötslam, som också är en ofta förslösad naturresurs. Behovet av hithörande forskning enligt återvinningsprincipen har understrukits av jordbruksministern i behandlingen av förslaget till renhållningslag (s. 85). Enligt uttalandet bör i fortsättningen få stödja forskning i fråga om avfallsbehandling. Självfallet är det angeläget att liksom också forskningsråden följer en positiv handlingslinje beträffande avfallsforskningen. Men detta är i det stora hela ingen effektiv problemlösning. Utöver de kortsiktiga punktuppgifter, som dessa organ lägger ut hos institutioner med annan huvudinriktning än avfallsforskning, krävs 'det en sammanhållande forskningsinstitution, som har till uppgift att svara för helhetssyn, kontinuitet och vetenskaplig utbildning. Staten, kommunerna och utvecklingsbolagen behöver ett komplement till och forskningsråden, en permanent replipunkt för avfallsforskningen, där de akuta problemen fortlöpande kan angripas och lösas. Ett ensidigt satsande på forskningsrådsprincipen betyder korttidsanställd personal med osäkra anställningsförhållanden oförenliga med den i alia andra sammanhang hävdade socialpolitiken otillräckliga lokaler och laboratorieresurser, bristande kontinuitet. Huvudinriktningen hos en bör vara biologisk-ekologisk, men goda anknytningar till flera andra ämnesområden måste finnas. Detta gäller hygien och sanitet, avloppsteknik och renhållning, industriell processteknik samt vatten-, mark- och luftvård. En institution för avfallsforskning med uppgifter enligt ovan kan med största fördel knytas till , där fasta resurser i ett stort antal stödjande discipliner redan finns och där betydande forskning rörande de med avfallet förknippade miljövårdsfrågoma pågår. Nämnas bör också, att viss forskning rörande återvinningsprincipen kunnat etableras vid . Det gäller en bioteknisk genomarbetning av komposteringsprocessen för tätortsavfall. Arbetet bedrives i samarbete med och bekostas med anslag från STU. För arbetet i fråea har viss grundutrustning i form av en forskningspaviljong med inredning kunnat anvisas inom högskolan. Dessa fasta resurser kan utnyttjas som kärna i en blivande institution. Därtill innebär detta forskningsarbete en personalutbildning av framtida värde. Sammanfattningsvis blir den föreslagna institutionens primära upp att studera och ange riktlinjer för olika restprodukters återanvändning, inte minst inom den biologiska cirkulationen, att utarbeta metodik för miljömässigt försvarlig disposition av det avfall, som inte lämpligen kan återcirkuleras, att medverka till principlösningar för de enskilda tätorternas och företagens lokala eller speciella avfallsproblem, att följa den in- och utländska utvecklingen inom forskningsområ att sprida information om forskningsresultat, att svara för högre utbildning, att komplettera och effektivisera övriga organ med anknytning till ämnesområdet. Den föreslagna institutionens omfattning, organisation och resurser kan närmare behöva avvägas. Med hänsyn till arbetsuppgifternas angelägenhetsgrad bör dock ingen tid försittas. Frågan om upprättande av en vid , dess organisation och resurser bör därför upptas till utredning i sådan ordning, att konkreta förslag i ärendet kan föreläggas riksdag. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär att förslag föreläggs riksdag om inrättandet av en vid med uppgifter av i motionen exemplifierat slag. () i Akersberga