ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021437 · 1971-04-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 86 med förslag till lag om hemförsäljning m. m. Vi anser, i likhet med , att hemförsäljning inte är någon från konsumentsynpunkt tillfredsställande försäljningsform. Vi anser också, i likhet med vad LO anfört, att sådan försäljning ofta sker till priser som avsevärt överstiger de på marknaden gängse. Någon anledning att genom lagstiftningens utformning uppmuntra denna försäljningsform torde därför ej föreligga. I motiven till förevarande lagstiftning anges att avsikten är att skydda köpare som i köpsituationen befinner sig i ett psykologiskt underläge i förhållande till säljaren. Enligt vår mening kan en sådan situation föreligga även vid försäljning på mässor eller liknande försäljningsställen, som upprättats för viss begränsad tid och där demonstration av varor sker. Dylika försäljningsställen kan inte heller anses vara fasta försäljningsställen i lagens mening, varför detta bör komma till uttryck i lagtexten eller i anvisning till lagen. I enlighet med yttranden från och anser vi, att lagen även bör omfatta försäljning av försäkringar, då sådan försäljning sker under sådana former att lagen skulle bli tillämplig om det varit fråga om varor. I överensstämmelse med de synpunkter som framförts i remissyttranden från LO, TCO, och och samhälle anser vi, att undantag för kontantköp ej skall göras. Vi anser också, även här i överensstämmelse med vad LO anfört, att vi bör arbeta för en utveckling mot generellt öppna köp oberoende av om betalning erlagts kontant eller ej. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att måtte besluta att 1 § i lagen om hemförsäljning m. m. med avvikelse från Kungl. Maj:ts förslag får följande lydelse: 1 § Denna lag äger tillämpning vid yrkesmässig försäljning av lös egendom, som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk, i fall då köparen avger anbud eller svar på anbud vid sammanträffande med säljaren eller ombud för denne i köparens bostad eller eljest på annan plats än säljarens eller ombudets fasta försäljningsställe. Försäljningsställe på mässa, utställning eller dylikt, som upprättas , är i denna lag ej att anse som fast försäljningsställe. Lagen gäller under motsvarande förutsättningar även i fråga om näringsidkares åtagande att mot vederlag fortlöpande tillhandagå någon med underhåll eller tillsyn av egendom, undervisning eller andra liknande tjänster. att tredje stycket, som börjar med 1 fråga om avtal och som slutar med genom denna förmedling, utgår. (vpk) PER (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FU021438 · 1971-04-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 86 med förslag till lag om hemförsäljning m. m. I proposition 1971: 86 med förslag till lag om hemförsäljning m. m. föreslås att kunden efter att en försäljning ägt rum skall ha rätt att inom en stipulerad »ångervecka» tillsända säljaren ett tryckt formulär varvid köpet och eventuell betalning återgår. Säljaren har därvid själv ansvaret för att godset återbördas. Skulle detta inte ske övergår godset utan kostnad i beställarens ägo (§ 5, mom. 1). I det tryckta formulär som bifogas vid köpet påtalas detta tydligt: »Om säljaren inte har avhämtat godset efter det Du gjorde Din beställning, tillfaller det Dig utan kostnad.» Propositionen förringar de resultat detta kan få för säljaren, och på s. 106 påtalas att bestämmelsen kommer att få ringa praktisk betydelse och i huvudsak gälla för gods utan egentligt ekonomiskt värde för säljaren. Motionärerna kan inte instämma i detta och vill peka på att hemförsäljningen i bl. a. har praktisk betydelse på grund av de stora avstånden. Härvid kan televisionsapparater och köksutrustning som kylskåp och spisar komma i fråga. Även för företag med fasta försäljningsställen sker en stor del av orderskrivningen vid leveransen. Den angivna tidsfristen för säljare att hämta godset är enligt vår mening för kort med hänsyn till de förseningar som kan uppstå. Sålunda kan kunden oavsiktligt vara borta vid säljarens besök. Vidare kan avbeställningen förkomma under postbefordran, endera parten vara på semester, befinna sig utomlands eller den mänskliga faktorn vara avgörande för att godset inte hinner återhämtas . Slutligen får inte uteslutas att kunden avsiktligt är frånvarande för att därigenom kostnadsfritt tillgodogöra sig exempelvis en färgtelevisionsapparat. Även om lagen föreskriver att godset hålles tillgängligt för säljarens avhämtning kan det vara svårt för denne att bevisa eventuellt avsiktlig frånvaro från kundens sida. Det synes alltså motiverat att förlänga tiden för återhämtning av godset från föreslagna . Motionärerna önskar också uppmärksamma utskottet på de problem som kan uppstå om installation utförs vid kontraktskrivningen. Skulle kunden ångra köpet uppstår frågan om vem som skall åläggas betala installationen. Motionärerna förutsätter emellertid att utskottet har sin uppmärksamhet riktad på problemet. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte anta det till proposition 1971: 86 fogade förslaget till lag om hemförsäljning m. m. med följande ändring: Frånträder sin betalningsskyldighet. set efter sammanträffandet, tillfaller godset köparen utan vederlag. () i Stenkyrka PER () i Gäddvik
mot · FU021441 · 1971-04-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 89 med förslag till lag om ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar. I proposition nr 89 föreslås att i sekretesslagen skall ges möjlighet att bereda sekretesskydd för vissa typer av affärshandlingar hos statligt affärsdrivna verk. De handlingar som skall omfattas av sekretessskyddet är marknadsundersökningar, prissättningskalkyler och liknande handlingar, vilka av konkurrensskäl inte bör vara tillgängliga för företag som driver likartad rörelse. Av propositionen framgår att denna sekretessfråga aktualiserats av framställningar från postverket, såvitt gäller postbankens rörelse, och från SJ. Även andra affärsverk kan efter förordnande av Kungl. Maj:t tänkas komma i fråga. Förslaget innebär således en utökad möjlighet till sekretessbeläggning av handlingar av allmänt intresse. Gränsen mellan offentlighet och sekretess förskjuts i riktning mot en avskärmning av allmänhetens insyn. Enligt vår mening bör en sådan förändring alltid dikteras av tungt vägande skäl. Den oerhört viktiga insynsmöjligheten för allmänheten i statliga verks affärsförhållanden och den därmed sammanhängande förutsättningen att kunna diskutera myndighetens beslutsunderlag måste noga kunna vägas mot behovet av sekretess. Det i propositionen redovisade knapphändiga materialet ger ringa underlag för ett ställningstagande. Vi vill inte utesluta möjligheten att de affärsdrivande verken kan behöva ett ökat sekretesskydd, men det bör i så fall ske inom ramen för en samlad översyn av offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Varken SJ eller andra affärsverk, med undantag av postverket avseende postbanken, har försatts i någon ny konkurrenssituation genom nytillkommen lagstiftning. Vi anser att den i propositionen valda metoden med ett fullmaktsstadgande i sekretesslagen är principiellt felaktigt. Det riktigaste måste vara att får ta ställning till vilka affärsdrivande verk som skall omfattas av beslutet. Denna uppfattning har även framförts av offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén i dess remissyttrande. Åberopande det anförda hemställes att måtte avslå förslaget att i lagen om inskränkning i rätten att utbekomma allmänna handlingar skall införas en 34 a §. () ()
mot · FU021442 · 1971-04-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 91 angående försäljning av staten tillhörig fast egendom, m. m. Maj:ts proposition nr 91 angående försäljning av staten tillhörig fast egendom m. m. begär Kungl. Maj:t ett befullmäktigande, att utan hörande sätta regeringsformens § 77 ur kraft. Maj:t skulle icke endast givas denna makt utan jämväl ha befogenhet att överlämna denna rätt till central myndighet och på så sätt avhända kronan fast egendom. Resultaten av centrala myndigheters vilja och förmåga att bevaka och skydda kronans egendom och allmogens rätt får vi ännu en skrämmande erfarenhet av då Korsnäs-Marmabolaget, tydligen med hjälp av egna jurister, lantmätare och stora kapitaltillgångar, systematiskt håller på att ockupera kronans skär, och strandområden, där kronans äganderätt är obestridlig men bygdebefolkningen sedan i varje fall haft en ostridig nyttjanderätt i enlighet med grundlag och urminnes hävd. I stället för att i strid med grundlag skulle giva ämbetsverk etc. ökade befogenheter borde se till att någon gavs i uppdrag att bevaka kronans rätt liksom allmogens. bör icke förlänga ett befullmäktigande, som 1942 i strid med grundlagen kunde genomföras, utan i stället återställa läget till vad i grundlagen är föreskrivet. Grundlag skall vara ett skydd för kronans och allmogens rätt, och det är själv som är och skall vara bestämmande part och högsta instans. Att befullmäktiga denna rätt till underordnad eller annan instans måste strida mot ordalagen och grundtanken i en grundlag, såvida man inte vill göra eller betrakta grundlag som en nullitet av symbolisk karaktär. Med hänvisning till vad som bör gälla för tillämpning av grundlag hemställes att måtte besluta att avslå Kungl. Maj:ts proposition nr 91 angående försäljning av staten tillhörig fast egendom, m. m.
mot · FU021443 · 1971-04-27 00:00:00 — av herrar Schött och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 92 med förslag till lagstiftning om kapning av luftfartyg, m. m. I proposition nr 92 föreslås att en särskild bestämmelse om straff för kapning av luftfartyg införes i 13 kap. Den nya paragrafen (5 a §) har fått den utformningen att det lindrigare brottet är upptaget i paragrafens första stycke och det grövre i andra stycket. Lagrådet har kritiserat denna konstruktion och föreslagit att i likhet med vad som gäller i fråga om ett flertal andra brott i den strängare straffskalan bör upptagas såsom huvudregel och den mildare för brott av mindre grov beskaffenhet. Styckena i den föreslagna 5 a § bör därför enligt lagrådets förslag byta plats. Vi delar lagrådets mening härvidlag. Oavsett att, såsom departementschefen anfört, de nu gällande straffbestämmelserna i 13 kap. har en konstruktion motsvarande den som propositionen upptar för 5 a §, anser vi kapningsbrotten vara av sådan karaktär att den av lagrådet förordade systematiken bör användas. Åberopande det anförda hemställes att måtte besluta att 13 kap. 5 a § i det vid proposition nr 92 fogade förslaget till lag om ändring i skall erhålla följande lydelse. Den som ombord på luftfartyg medelst olaga tvång bemäktigar sig fartyget eller ingriper i dess manövrering dömes för kapning av luftfartyg till fängelse, lägst ett och högst . Om brottet är mindre grovt, dömes till fängelse i högst .
mot · FU021444 · 1971-04-24 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 94 med förslag till lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring, m. m. föreslår i likhet med sjukvårdsutredningen att självrisken i samband med sjukresor skall höjas till . Utredningen vill att självrisken skall vara villkorlig, så att för sjukresor med kostnad ersättes hela kostnaden, medan den sjuke helt får svara för resekostnaderna om dessa understiger denna summa. Detta system har kritiserats av remissinstanserna, och några av dem tar upp de tröskelproblem som uppkommer, andra åter pekar på att inga rationaliseringsvinster uppkommer då självrisken göres villkorlig. Departementschefen har i sin bedömning stannat för att dels höja självrisken till och dels göra den ovillkorlig. Höjningen av självrisken torde för flertalet inte vara avskräckande. För människor som endast undantagsvis tvingas resa till läkare eller sjukvårdande inrättning betyder höjningen föga. Man vinner en icke obetydlig utgiftsminskning för sjukkassorna, som antalet resekostnadsberättigade nedgår och därmed en arbetsvinst uppstår. Den minoritet som för kontroll eller rutinmässig behandling regelbundet nödgas uppsöka sjukvårdsinrättningar vid upprepade tillfällen för samma sjukdom under kommer emellertid i än sämre situation genom höjningen av självrisken. De måste liksom tidigare betala självrisken vid varje sjukresa, och det blir för mångå betydande summor intensiv behandling pågår. För kroniskt sjuka varar den hela livet. Den sammanlagda självrisken kan i sådana fall bli så betydande att de kan vara benägna att avbryta den pågående behandlingen. förslag om villkorlig ersättning för sjukresor hade löst problemet för dem som har en kostnad överstigande . Då emellertid inte detta system synes vara lämpligt bör man söka minska eller helt ta bort resekostnaderna för sådana kategorier av sjuka människor som omtalas i motionen. Vi föreställer oss att det administrativt ej kan vara någon större svårighet för sjukkassa att särskilja fall av ovanstående art. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att i vad beträffar resekostnader i samband med sjukvårdande behandlingar bifaller proposition nr 94 samt hos Kungl. Maj:t hemställer om skyndsamt förslag för att minska sjukresekostnadema för sådana grupper som omtalas i motionen. HANS () ()
mot · FU021445 · 1971-04-24 00:00:00 — av m. fl. 1 anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 94 med förslag till lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring, m. m. I propositionen 94 föreslås ändrade bestämmelser om ersättning från den allmänna försäkringen för resekostnader i samband med sjukvård och vidare föreslås rätt till ersättning för resekostnader i samband med konvalescentvård, sjukgymnastiska och andra sjukvårdande behandlingar samt sjukvård som meddelas av distriktssköterska och distriktsbarnmorska. Utvidgningen av rätten till ersättning för resekostnader syftar till att värna om dem som har långa reseavstånd till olika sjukvårdstjänster. Enligt vår mening är det angeläget att även frågan om ersättning för resekostnader vid mödratandvård nu aktualiseras. Det är här fråga om att på ett väsentligt avsnitt komplettera en redan tidigare beslutad reform som bedöms angelägen och värdefull av såväl medicinska som sociala skäl. Fr. o. m. 1963 omfattar den allmänna försäkringen viss ersättning för tandläkarvård som meddelas i samband med havandeskap och barnsbörd. I huvudsak ersätts endast konserverande tandbehandling och vissa proteser. Av utgifterna ersätts i princip tre fjärdedelar. Med hänsyn till såväl moderns som barnets hälsa är det nödvändigt att modern får tänderna undersökta och om så erfordras behandlade före förlossningen eller därefter. Utnyttjandet av mödratandvårdsförmånen får inte försvåras för någon av ekonomiska skäl. gällande bestämmelser medger inte någon ersättning för resekostnader i samband med mödratandvård. Den enskildes kostnader kan därför bli betydande, särskilt för dem som har långa avstånd till tandläkare och därigenom dryga resekostnader. Enligt direktiven till utredning om tandvårdsförsäkring skall utredningen bl. a. se över den allmänna försäkringens nuvarande ersättningsregler för mödratandvården med sikte på att åstadkomma en samordning med de nya regler som utredningen kan föreslå för tandvården i övrigt. Det är enligt vår mening angeläget att utredningen därvid även beaktar den här berörda frågan om reseersättning i samband med mödratandvård. Ett uttalande härom från sida är enligt vår mening påkallat. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om ersättning för resekostnader i samband med mödratandvård. () ()
mot · FU021447 · 1971-04-27 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 97 med förslag till förordning om ändring i förordningen (1922: 260) om automobilskatt. Rätten att tull- och skattefritt införa drivmedel till regleras i tulltaxeförordningen och tulltaxeringskungörelsen. Kvantiteten är begränsad till vad som ryms i fordonets tank, dock högst , och gäller oavsett om fordonet är svenskt eller utländskt. När den tullfria kvantiteten är förbrukad, är de utländska åkarna hänvisade till inköp av beskattat drivmedel här i landet. De utländska åkarna kan dock liksom de svenska efter ansökan återfå erlagd skatt på brännolja (i brännolje- och särskild motorbränsleskatt), som köpts in för utpasseringen ur och som är avsedd att användas för drift av fordonet utanför riket. I och är dieseloljan skattefri, varför de från utlandet inkommande fordonen med utnyttjande av skattefri olja, som köpts i eller , kan utföra långväga transporter i utan att brännoljeskatt erläggs. Man kan således utgå från att t. ex. transittrafiken genom mellan och och åter helt utförs med användande av skattefri brännolja, vilket är allvarligt ur konku rrenssy npunkt. har i sitt betänkande Fordonsbeskattningen (SOU 1969: 45) föreslagit att rätten till tullfri införsel av drivmedel skall begränsas till högst . Införselrätten i och är begränsad till denna kvantitet, och bestämmelser med samma innebörd kommer med stor sannolikhet att införas även i övriga EEC-länder. I propositon 1971: 97 har finansministern framlagt förslag om införande av sådana bestämmelser i förordningen om automobilskatt att det blir möjligt att erhålla restitution av automobilskatt för lastbil, buss eller släpvagn som använts utom riket. Förslaget grundar sig på bilskatteutredningens betänkande. Finansministerns proposition omfattar emellertid icke bilskatteutredningens förslag om att rätten till tullfri införsel av drivmedel skall begränsas till högst . De svenska åkarna är genom de olikartade beskattningsreglerna missgynnade i förhållande till utländska åkare. Visserligen skall införandet av den norska kilometerskatten på släpvagnar registrerade i utlandet anstå till . Vad som därefter kommer att ske är dock ovisst. Under åberopande av vad här anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av bestämmelserna att rätten till tullfri införsel av drivmedel begränsas till högst .
mot · FU021448 · 1971-04-27 00:00:00 — av m. il. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 99 med förslag till PCB-lag. I proposition 99 föreslås att Kungl. Maj:t bemyndigas att utifrån miljövårdssynpunkt förbjuda eller föreskriva villkor för import, tillverkning, saluhållande eller hantering av polyklorerade bifenyler eller produkter i vilka dessa ingår. Det finns all anledning att hälsa förslaget med tillfredsställelse, eftersom PCB i naturen hotar en del av faunan, enär det anrikas i vissa djur (fåglar och fiskar bl. Departementschefen är emellertid inte beredd att ta ställning till vilka åtgärder som bör vidtagas eller vilken myndighet som bör utöva kontrollen. Vi anser emellertid för vår del att detta är en angelägenhet som naturligen tillkommer giftnämnden. har också själv i remissyttrande föreslagit att den får befogenhet att förbjuda eller begränsa användningen av PCB och att den bör kunna meddela föreskrifter om hanteringen syftande till att motverka miljöförstöring. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. måtte uttala att den myndighet som omnämnes i Kungl. Maj:ts förslag till PCB-lag bör vara giftnämnden. () BO ()
mot · FU021449 · 1971-04-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 102 med förslag till lag om ändring i lagen (1934: 437) för riksbank. I proposition 1971: 102 föreslås att skall ges möjlighet att bevilja investeringsbank aktiebolag kredit i checkräkning med ett belopp om högst 200 milj. kr. Vid inrättandet av Investeringsbanken slogs den principen fast att banken i kreditpolitiska sammanhang bör bedömas på ett i stort sett likartat sätt som hypoteksbanker och kreditaktiebolag. Av detta följer att Investeringsbanken inte skall beredas förmåner som andra bankinstitut inte kan komma i åtnjutande av. För andra institut än Investeringsbanken är tidpunkten för utbetalning av lån beroende av tidsplaceringen av obligationsemissioner eller av reverslån. Denna placering är i sin tur beroende av hårdheten i den av statsmakterna förda kreditpolitiken samt kreditmarknadens förmåga att över huvud taget tillgodogöra sig ett obligationslån. Härav följer att det hos dessa institut uppstår en mer eller mindre lång kö av beviljade men inte utbetalda lån. sker finansieringen regelmässigt genom interimskrediter från bankinstitut. För de likviditetspåfrestningar som kan följa av en bristande synkronisering mellan upplåningslikvidema och låneutbetalningarna bör Investeringsbanken liksom andra mellanhandsinstitut söka ta upp kortfristiga krediter från banker, även om möjligheterna till detta av konkurrensskäl ibland kan vara små. Investeringsbanken bör dock, i likhet med andra institut, så långt möjligt anpassa sig till den rådande kreditpolitiska situationen. Av den anledningen bör inte ges möjlighet att bevilja Investeringsbanken en särskild förmån i form av kredit i checkräkning upp till 200 milj. kr. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte avslå propositionen 1971: 102. () BO () () () HANS ()
mot · FU021456 · 1971-04-29 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 61 med förslag till livsmedelslag m. m. Kravet på en korrekt och lättläslig innehållsdeklaration bör ställas på alla varor men givetvis framför allt på de varor som innehåller medel med skadlig inverkan och berusningseffekt. Maj:ts förslag till livsmedelslag inbegriper spritdrycker och viner, maltdrycker och läskedrycker i begreppet livsmedel, varför detta krav borde kunna tillgodoses med den nu föreslagna lagen. En formulering i propositionen ger emellertid vid handen att Kungl. Maj :t icke kommer att fullfölja denna linje i de tillämpningsföreskrifter som skall komplettera livsmedelslagen. Departementschefen framhåller i propositionen (s. 194): Möjligen kan, såsom LSK anfört, importerade viner och spritdrycker vara befriade från viss märkning. Om detta skall tolkas så att Kungl. Maj :t icke kommer att föreskriva att alkoholhalten obligatoriskt skall angivas på ett tydligt och förståeligt sätt är detta högst beklagligt. Ett ofta återkommande krav från dem som arbetat för att begränsa alkoholbrukets skadeverkningar har varit att det i lag skall föreskrivas att en drycks alkoholhalt alltid tydligt skall anges på etiketten. Den som dricker alkoholdrycker bör lätt kunna ta reda på hur mycket ren alkohol de innehåller. Enligt vår uppfattning bör alla alkoholdrycker som försäljs i , även importerade, vara försedda med uppgift om alkoholhalten. Undantar man de utländska dryckerna finns det t. o. m. risk för att vissa konsumenter kan bibringas uppfattningen att dessa inte innehåller alkohol, då de inhemska dryckerna alltid förses med denna uppgift. Brist på information kan i praktiken komma att innebära vilseledande information. Importerade drycker som saknar sådan uppgift kan också tänkas få ett gynnsammare konkurrensläge på grund av den bristande deklarationen. Vi reagerar också mot att departementschefen anser att märkning skall kunna ske på främmande språk. Även om alkoholhalten då skulle utsättas av tillverkaren finns det risk för att de svenska konsumenterna inte lätt kan förstå denna uppgift. De alkoholkonsumenter som vill begränsa sitt alkoholbruk eller använda svagare drycker bör inte hindras av utebliven eller oklar innehållsdeklaration. Importör av alkoholdrycker bör därför i de tillämpningsföreskrifter som utfärdas i anslutning till livsmedelslagen åläggas att företa sådan märkning på varje enskild förpackning som krävs för att alkoholhalten klart skall framgå för svenska konsumenter. Med stöd av vad som här framhållits hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t som sin mening uttalar att i livsmedelslagens tillämpningsföreskrifter skall intagas bestämmelse som ålägger importör av alkoholdrycker att göra den märkning på varje enskild förpackning, som erfordras för att dryckens alkoholhalt klart skall framgå. () () () ()