mot · FU021228 · 1971-03-16 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 med förslag till lag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring, m. m. Maj:ts proposition 1971: 22 angående yrkesskadeförsäkring, m. m. föreslås bl. a. att arbetarskyddet skall tillföras ökade resurser genom en särskild arbetsgivaravgift. Även om olämpligheten av ytterligare kostnadsbelastning av näringslivet generellt sett är uppenbar, finns i detta fallet bärande motiv för motsatsen. Omsorgerna om de anställda är nämligen en synnerligen angelägen uppgift för arbetsgivarna, syftande till ömsesidig nytta. En för det ändamålet destinerad arbetsgivaravgift kan således enligt vår mening i motsats till finanspolitiskt motiverade avgifter försvaras. Arbetarskyddet i olika industriländer liksom i hänför sig till industrialiseringens inbrott och de därav betingade reglerna till skydd för de mycket utsatta industriarbetarna. Efter hand har arbetarskyddet helt naturligt kommit att bli mindre specialinriktat. Åtgärder för bättre arbetsmiljö har stort intresse för alla yrkeskategorier. Det är därför inte till fyllest att bibehålla den äldre terminologin. Vi vill i stället föreslå ett mer allmänt uttryck, företrädesvis arbetstagarskydd. Medlen i den föreslagna fonden föreslås bli fördelade på forskning, utbildning och upplysning. Då det föreligger olika behov av förebyggande insatser alltefter arbetsplatsernas karaktär, borde det vara rimligt att de mest utsatta branscherna inledningsvis ägnas ett speciellt intresse. En del av medlen skulle t. ex. med fördel kunna användas till förebyggande insatser inom stenindustrin. Dessa åtgärder bör ingalunda inskränka sig till forskning, utbildning och upplysning eftersom man sannolikt redan i viss mån tillgodosett de behoven utan också omfatta stöd till direkta skyddsinsatser. vars sammansättning departementschefen uttalar att Kungl. Maj:t bör fastställa och som skall bestämma fondmedlens användning och fördelning bör få en allsidig sammansättning. Utredningen har föreslagit att de arbets marknadsparter som bör representeras skall utses av SAF och LO. Vi understödjer livligt principen att arbetsmarknadsparterna skall representeras men ser helst att representationen blir mer allsidig. Således bör styrelsen bli större än vad utredningen föreslår samt omfatta representanter jämväl för tjänstemännen genom förslagsvis TCO, och SR och för skogs- och jordbruket. Det bör också prövas av Kungl. Maj:t huruvida inte fondstyrelsen i hög grad skulle kunna integreras med styrelsen för arbetsmedicinska institutet. En värdefull insats för arbetsmiljön skulle sannolikt en modellfabrik kunna utgöra. En sådan skulle kunna tjäna som experimentverkstad för arbetsmiljö på bred basis och förses med flexibel utrustning alltefter de nya rönen på arbetslokalernas och den maskinella utrustningens områden. Såväl arbetsmedicinska institutet som arbetarskyddsverket skulle här kunna bedriva försöksverksamhet samt utbildning och forskning. En sådan inrättning skulle kunna vara referensplats inom arbetsmiljöområdet även då det gäller de internationella kontakterna. De i propositionen 1971: 22 på s. 35 uttryckta syftena, att forskningen bör vara praktiskt inriktad och omfatta även uppföljande av forskningsresultat i industrin och andra delar av näringslivet, särskilt så att resultat som utarbetats i laboratorier prövas i praktisk verksamhet och eventuellt modifieras för praktisk tillämpning, skulle därigenom kunna uppnås under betryggande former. En sådan modellfabrik som här berörts skulle kunna finansieras dels av statliga medel, dels av arbetarskyddsfondsmedel och dels av medel från arbetsmarknadsorganisationerna. Den inbördes fördelningen borde då vara sådan att staten får huvudansvaret. Den ovan förordade verksamheten kan givetvis endast realiseras på lite sikt. Också då det gäller arbetsmedicinska institutet måste dess betydelse ges ett långsiktigt perspektiv. Det förslag till anslag som skett i propositionen 1971: 23, vilken vi behandlar i en annan motion, är långt ifrån till fyllest. Den sparsamhet som statsmakterna måste tilllämpa i detta fallet får inte vara normgivande för den framtida anslagsgivningen då det gäller insatser syftande till en förbättrad arbetsmiljö. I propositionen 1971: 22 föreslås att vid beräkning av avgift till yrkesskadeförsäkringen och till arbetarskyddet hänsyn ej skall tagas till arbetstagare, vars lön understiger , såvida det inte är fråga om sådan arbetstagare som av ses i 1 § första stycket förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Då penningvärdeförsämringen medför att avgiftsskyldigheten utökas om beloppet för den nedre gränsen fixeras i totala termer, vore det lämpligare med en indexanknuten regel. måste därtill redan nu anses väl lågt. Vi föreslår i stället en procentsats relaterad till det för varje avgiftsår ingående basbeloppet företrädesvis . Det skulle medföra att man slipper onödigt administrativt besvär med sådana bagatellbelopp, som orsakas av högst tillfälliga arbetsinsatser. Eftersom arbetsmiljön kommit att spela en så dominerande roll i det dagliga livet och eftersom gränserna mellan inre och yttre miljö i våra dagars urbaniserade samhälle är flytande (trafikmiljön t. ex. kan mycket väl betraktas som en del av arbetsmiljön liksom arbetsplatsernas omgivningar) finns det anledning att fråga sig om inte yrkesskadeförsäkringen snart spelat ut sin roll som självständig försäkringsform. Det förefaller motiverat att den i stället successivt infogas i den allmänna försäkringen. Detta skulle inte bara vara motiverat av svårigheterna att hänföra skador och sjukdomar till en viss miljö, utan också av att en sådan rationalisering kunde medföra att det totala premieuttaget sannolikt kunde reduceras. Vi vill därför föreslå att Kungl. Maj :t låter utreda frågan om infogande av yrkesskadeförsäkringen i den allmänna försäkringen. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte I. hos Kungl. a) att Kungl. Maj:t måtte vidtaga sådana åtgärder att beteckningen arbetarskydd utbytes mot arbetstagarskydd eller annan lämplig beteckning, b) att Kungl. Maj :t måtte tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgift att utreda frågan om ett successivt infogande av yrkesskadeförsäkringen i den allmänna försäkringen; antaga det vid propositionen 1971: 22 fogade a) förslaget till lag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring, med den ändringen att 38 § tredje stycket i förslaget erhåller följande lydelse: Vid beräkningen basbeloppet. ej heller tagas till arbetstagare, vars lön understigit av det ovan angivna basbeloppet, såvida fråga ej är om arbetstagare som avses i 1 § första stycket förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. b) förslaget till lag om arbetarskyddsavgift, med den ändringen att 3 § andra stycket erhåller följande lydelse : Vid beräkningen allmän försäkring. tages ej heller till arbetstagare, vars lön understigit av det ovan angivna basbeloppet, såvida fråga ej är om arbetstagare som avses i 1 § första stycket förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Vidare bortses yrkesskadeförsäkring. Maj:t till känna vad i övrigt i motionen anförts. () (mj () () ()