mot · FU02911 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. angående skolans inre arbete. Vid införandet av 1962 betonades mera än i tidigare skolformer skolans betydelse för utvecklingen av individens personliga och sociala färdigheter. Åtskillnad gjordes mellan färdighetsämnen, färdighetsmoment i orienteringsämnen, orienteringsämnen samt övningsoch yrkesämnen. Målet för kunskapsmeddelandet var att bibringa eleven dels de elementa som kan anses fungera som instrument eller verktyg för orienteringen i samhället och tillvaron, dels de tekniker och jfärdigheter som är nödvändiga för att göra det möjligt att själv skaffa sig kunskaper om och information från olika områden. Genom betoningen av den sociala och individuella fostran poängterades skolans ansvar för att lära eleven att fungera i en demokrati med iakttagande av så nödvändiga egenskaper som ansvar, tolerans, hänsyn och förståelse. Enligt läroplanen var det speciellt viktigt att dessa egenskaper skulle bibringas eleverna i deras umgänge med människor från andra länder, raser, trosuppfattningar eller representerande helt skilda kulturer. Till den sociala fostran hörde också solidariteten med och respekten för de demokratiska arbetsformerna, ansvaret för en representativ demokrati där olika uppfattningar fritt fick framföras och där individen hade möjlighet att själv bestämma vilken riktning han vill stödja, samt självklarheten att böja sig för majoritetens beslut efter ett fritt meningsutbyte. Läroplanen betonade i den individuella fostran nödvändigheten av att lära eleven att finna harmoni med sig själv och sin omgivning utifrån sina egna förutsättningar och intressen. Kännedom om människans psyke och den egna personen skulle vara viktiga moment av de delar av skolans verksamhet där målet är att utveckla individerna socialt och personlighe t smässigt. Genom den läroplansrevision för som ligger bakom utformningen av läroplanen av vidtogs vissa organisatoriska förändringar, som skulle göra det lättare att nå de uppställda målen. betonades ånyo de kvaliteter som skolan skulle förmedla till eleverna. Några av de ord som läroplanen utförande innehåller vid beskrivning av de övergripande målen är: skapa respekt för sanningen, respekt för integriteten, skapa arbetsglädje, utveckla tankens klarhet och reda, träna förmågan att motstå tendentiös påverkan, analysera, jämföra och sammanfatta. Dessutom poängterar läroplanen vikten av att skolan tränar eleverna i förmågan att samverka med varandra och betydelsen av att skolan samverkar med föräldrarna och samhället utanför skolan. Vid en jämförelse mellan de mål som är uppsatta för skolans arbete och den faktiska skolverkligheten kan man konstatera ganska stor brist på överensstämmelse mellan resultat och mål. Denna brist förorsakas naturligtvis till stor del av faktorer som ligger utanför det område som skolan råder över, men till viss del kan den också härledas från att anvisningar och bestämmelser inte utformats så att de till alla delar bidrager till måluppfyllelsen. Vi anser därför att det är möjligt att med det erfarenhetsunderlag som föreligger föreslå vissa åtgärder, som skulle kunna bidraga till att förbättra arbetssituationen i skolan och därmed leda till en högre grad av målförverkligande. När eleven möter skolan i åk 1 kan detta innebära en övergång nästan från en kultur till en annan. är övergången abrupt, och anpassningsproblem kan inträda. På liknande sätt kan övergångs- och inskolningsproblem uppstå mellan lågstadiet och mellanstadiet, mellanstadiet-högstadiet och högstadiet och de gymnasiala skolformerna. Enligt Lgr 69 kan genom s. k. avkortad undervisning ordnas speciell inskolning i åk 1, 4 och 7. Målet för denna är att ge eleven en mjuk introduktion till den nya skolan eller det högre stadiet. I samband med detta kan särskilda inskolningsprogram utarbetas genom vilka eleven får lära sig skolans eller stadiets ordningsregler, blir presenterad för olika befattningshavare, lär sig hitta i lokalerna, får kontakt med elevråd och samarbetsnämnd etc. Innan den egentliga undervisningen börjar, ges det alltså tillfälle för eleven att i lugn och ro lära känna sin nya miljö och bli informerad om arbetsförhållanden och regler som gäller. Möjligheten till inskolning av nya klasser i åk 4 och 7 har använts i mycket liten utsträckning. Enligt bestämmelserna skall SÖ lämna medgivande till denna form av inskolningsverksamhet. De möjligheter som finnes att lägga en god grund för skolans arbete genom inskolning bör tillvaratas på ett bättre sätt än . Alltför abrupta övergångar medför nämligen ofta att problem uppstår i relationen mellan eleven och skolan. Att i efterhand försöka rätta till det som har sin grund i bristande inskolning är svårt. Dessutom kommer skolan i ett sämre läge genom att den ofta tvingas aktualisera normer och bestämmelser med anledning av något som inträffat i stället för att medan relationerna ännu är positiva informera om och argumentera för vissa regler. Orsaken till att systemet med systematisk inskolning används i så liten utsträckning torde vara att konkreta modeller saknas för hur den skall läggas upp. Om en viss del av eleverna skall befrias för att arbetet skall kunna äga rum i mindre grupper ställer det också krav på att de sysselsättes med någon annan verksamhet. Detta kan i sin tur för de kommunala myndigheterna innebära problem som dessa framför allt på de mindre orterna inte kan lösa. Vi anser därför att SÖ bör få i uppdrag att utarbeta olika förslag till inskolningsmodeller för elever som byter stadium eller skolform. De bör vara av den arten, att den enskilda skolan med sina ordinarie resurser kan genomföra dem. Då behoven på olika skolor och orter varierar bör flera alternativa modeller utarbetas, men systemet som sådant bör vara obligatoriskt. Frågan om klassföreståndarens möjligheter att fungera i skolan är fortfarande olöst. Läroplanen betonar vikten av att läraren känner elevens förutsättningar och bakgrundsmiljö för att han skall kunna ge den hjälp eleven behöver i och av skolan. De flesta ämneslärare har mellan 100 och 200 elever att undervisa. Det innebär oöverstigliga problem för dem att skaffa sig den information om varje elev som egentligen är nödvändig. De klassföreståndare, som tjänstgör på högstadiet och gymnasiet-fackskolan, har i regel för få timmar i sina klasser för att kunna fungera tillfredsställande som speciella elevvårdare. Genom systemet med arbetsområden på högstadiet, då koncentrationsläsning kring vissa ämnesområden sker, blir kontakten mellan klassföreståndaren och klassen än svårare att upprätthålla. I vissa fall kan det gå mellan de tillfällen då klassföreståndaren undervisar i och träffar sin klass. Den organisation som gäller med ämneslärare som undervisar ett stort antal elever och den av den nya läroplanen initierade metodiken med samlade arbetsområden gör det svårt att nu få klassföreståndarsystemet att fungera. De flesta elever på högstadiet har ett starkt behov av att få stöd och hjälp från någon speciell lärare. Känslan av att inte vara anonym, något som en god kontakt med någon lärare medför, innebär också att samhörigheten med skolan och därmed också skolandan blir bättre. Som ett komplement till den vanliga lärarens fostrande och undervisande uppgifter och kuratorns mera speciellt inriktade elevvårdande uppgifter behövs ett system med klassföreståndare. Dennes uppgifter bör vara att lära känna den lilla gruppen av elever mycket väl, hjälpa dem till rätta och ge dem råd i skolarbetet. Han skall också kunna informera kolleger om problem eller förhållanden, som kan beröra den enskilde elevens undervisningssituation och möjligheter till skolframgång. För hemmet utgör det också en mycket stor tillgång att kunna kontakta en klassföreståndare som man vet känner barnen och hemmet och kan fungera som kontakt med övriga berörda lärare. I de senaste årens skoldebatt har frågan om klassföreståndarskapet ofta stått i centrum. Ingen har ifrågasatt nödvändigheten eller betydelsen av klassföreståndarens arbete, men de organisatoriska och ekonomiska möjligheterna, som gör det möjligt att få en fungerande klassföreståndarintitution har aldrig skapats. Vi anser att denna fråga är betydelsefull och måste lösas . SÖ bör därför få i uppdrag att starta försöksverksamhet med olika modeller för klassföreståndarskap. Variationer i fråga om arbetsfördelning, ansvarsområden, instruktioner etc. bör där förekomma. En viktig uppgift för skolan är att lära eleverna att fungera i och genom demokratiska arbetsformer. Elevråd, klassföreningar, samarbetsnämnder, stormöten etc. erbjuder här lämpliga former för träning. De resurser som tilldelats skolan för denna verksamhet medför dock inte möjligheter att nå de mål som uppställts för skolan på denna punkt. Bland de problem som är olösta kan nämnas tid för sammanträden med elevråd och samarbetsnämnder, sysselsättning av de elever vilkas lärare deltager i sammanträden, utbildning av elevfunktionärer, utbildning av lärare i samarbetspsykologi och samarbetsteknik, bedömningen från skolans sida av värdet av t. ex. elevrådsarbete i jämförelse med betygsatta ämnesprestationer. Genom Lgr 69 har vissa möjligheter till förbättringar införts genom systemet med resurstimmar. Vi anser dock att bestämmelserna måste utformas på ett sådant sätt, att tid för samarbetsnämnd, elewårdsarbete etc. kan schemaläggas utan att inkräkta som avdelats för olika ämnen. I det sammanhanget bör också anvisningar utfärdas för bedömning av värdet av funktionärskap inom elevråd, samarbetsnämnd etc. vid den allmänna betygsättningen. Enligt vår mening bör dock inte träningen i demokratiska arbetsformer stanna här. I lärarutbildningen, i såväl dess grund- som fortbildningsdel, bör träning i samverkansmetodik ingå, så att de demokratiska arbetsformerna lättare kan bli en integrerande del i den ordinarie undervisningsverksamheten. Det innebär att samverkan mellan lärare och elever vid planering av undervisningen, gemensamma diskussioner om metoder och materiel m. m. blir en naturlig del av arbetet i klassrummet och lärosalen. I det sammanhanget bör också en undersökning ske i vilken utsträckning andra grupper än lärarpersonal t. ex. fritidspedagoger, ungdomsledare, assistenter genom sitt arbete i skolan kan bidraga till att utveckla de demokratiska arbetsformerna. Utbildning i elevvård för vaktmästare, lokalvårds- och skolmåltidspersonal Skolan utgör för eleven en total miljö. Elevens erfarenheter från raster, håltimmar, kontakter med vaktmästare, lokalvårds- och bespisningspersonal blir således också en möjlighet till eller ett hinder för att uppnå de mål som läroplanen talar om av social och individuell art. Vi anser att frågan om dessa personalkategoriers roll i utformningen av skolans totala miljö behöver uppmärksammas mer än . Det kan ske t. ex. genom att speciella kurser i elevvård och elevpsykologi anordnas för skolmåltidspersonal, lokalvårdspersonal och andra grupper. I linje med detta ligger också systemet med allpersonalkonferenser i skolan, då samtliga befattningshavare som har kontakt med en elev med problem av olika art får möjlighet att delta och ge sina synpunkter. Det innebär att eleven i skolan får möta en miljö där alla är gemensamt inriktade på att i sin kontakt med eleven bidraga till hans individuella och sociala utveckling. är lärarpersonalen genom statsbidragsbestämmelsernas utformning hårt bunden till kravet på tjänstgöring med undervisning i klass eller grupp. Mycket talar för att lärarpersonalen genom sin utbildning och erfarenhet också skall kunna fullgöra andra uppgifter i skolan än direkt undervisande. Lärarpersonalen bör ses som en resurs för skolan, där de olika lärama kan erhålla olika uppgifter efter eget intresse och skolans behov i syfte att åstadkomma största möjliga effektivitet i undervisningen, vilket här närmast innebär en hög grad av måluppfyllelse. Vissa intresserade lärare bör under ett läsår helt eller delvis kunna få möjlighet att ägna sig åt materielproduktion, framställa ITV-program, planera fritidsaktiviteter, ordna kontakter skola-hem, skola-samhälle etc. Från såväl lärarens som skolans synpunkt skulle en sådan möjlighet hälsas med tillfredsställelse. För skolans del kan det innebära ett högt resursutnyttjande och för den enskilde lärarens del kan det innebära en tids välbehövlig avkoppling från det direkta arbetet med elever i klassen. Det gäller speciellt för de lärare som upplever undervisningsarbetet som så ansträngande att alternativet endast är ledighet för sjukdom. I dessa fall måste en möjlighet till en stabsfunktion av detta slag vara mycket välkommen. Vi anser därför att statsbidragsbestämmelserna på denna punkt bör ses över så att den enskilda skolan inom en given ram får möjlighet att inrätta stabstjänster av den typ som här skisserats. Från många håll påpekas att skolan utgör en extremt pressande arbetsmiljö för både lärare och elever. I jämförelse med vad som gäller inom företag av den storlek, som de flesta högstadieskolor har, är skolans personalvård bristfällig. Förutsättningen för att arbetssituationen i skolan skall bli dräglig för elever och lärare är att inte bara eleverna utan också personalen blir föremål för såväl förebyggande som speciell personalvård. Det kan gälla enkla trivselarrangemang som har till uppgift att skapa samhörighet mellan de anställda. Det kan också gälla arbetsplatser för lärare, vilrum, personalmatsalar, medicinsk kurativ och psykisk rådgivning m. m. Genom de nya arbetsformer som initierats genom Lgr 69 med arbetslag, periodläsning och arbetsområden har också möjligheterna för den spontana kontakten mellan lärare på rasterna minskats. Den utgjorde i äldre skolformer en trivselfaktor av stor betydelse genom att den skapade social gemenskap och gav möjlighet till samtal om gemensamma skolangelägenheter. På liknande sätt kan de nya stora gymnasiala skolenheter som skapas, där lärare med olika utbildning och skolerfarenhet lätt blandas, medföra att risken för individuella problem hos lärarna blir större. Lärare med erfarenhet av en viss kategori elever kanske ställs inför helt andra elevkategorier än han tidigare mött och kan i det läget uppleva en otillräcklighet som stundom kan leda till psykiska problem. Vi anser därför att personalvården i skolan behöver aktualiseras. Det kan t. ex. ske genom en inventering av i vilken utsträckning det finns arbetsrum för lärare och övrig personal, personalmatsalar, vilrum och samtalsrum. Anvisningar till de lokala skolstyrelserna om åtgärder i personalvårdande syfte bör också utarbetas. Överensstämmelse mellan samhället och skolan Ett av skolans övergripande mål är att utbilda eleven för dennes roll som samhällsmedborgare. Medel för detta är bl. a. kommunikationer mellan skolan och det omgivande samhället. Skolan skall enligt läroplanen stå i ständig förbindelse med och vara påverkad av samhället. Trots detta övergripande mål förekommer det att åtgärder vidtas i skolan som direkt leder till lägre samstämmighet mellan skola och samhälle. Detta är allvarligt därför att det dels kan ge eleverna en felaktig bild av det liv som väntar utanför skolan, dels gör det svårt att motivera regler som är specifika för skolan och inte har förankring i liknande rätts- eller normbegrepp i samhället utanför. Som exempel på detta kan nämnas arbetslivets krav på närvaro i arbetet och skolans i många fall klart uttalade frihet från närvaroplikt Ett annat exempel är brott mot regler, lagar och förordningar i samhället utanför skolan och de påföljder som detta föranleder och motsvarande företeelser i skolan. I detta sammanhang bör påpekas den totala avsaknad av förankring i samhället utanför skolan som skolans påföljder av typ kvarstannande och avstängning från undervisningen har. Vi anser därför att en analys bör göras av skolans norm- och rättssystem i relation dels till skolans övergripande mål, dels till samhällets krav. Ett flertal av de försök till åtgärder för att förbättra arbetssituationen i skolan som vi pekat på i denna motion går inte att genomföra med nuvarande regler för statsbidragsgivning. Den hårda kopplingen mellan antal lärartjänster och statsbidragets storlek medför att utrymmet för anordningar som tar hänsyn till de lokala kraven är mycket litet. Enligt vår mening bör varje kommun tilldelas resurser i relation till antal elever, antal invånare eller efter annan beräkningsgrund och beredas viss frihet i vad gäller resursernas fördelning på olika ändamål. Det kan naturligtvis innebära att inspektionen av undervisningen kan behöva ges en annan utformning än vad som är fallet. Det bör enligt vår mening närmast ankomma på den tillsatta utredningen angående länsskolnämndemas organisation och verksamhet att behandla denna fråga. Med en statsbidragsform som ger kommunen viss handlingsfrihet i vad gäller statsbidragets användning kan flexibilitet i undervisningsorganisationen åstadkommas, såväl när det gäller klassföreståndarskap, avtalstjänster för lärare, elevråd, personalvård, inskolning som i kontakten mellan hem och skola. Bestämmelserna för statsbidragsutformning till skolbyggnader bör också ses över så att de ligger i linje med de krav som de nya skolreformerna ställer på ökade utrymmen för elevaktivitet i form av elevrådsverksamhet, samarbetsnämnder samt personalutrymmen. Med hänvisning till vad vi ovan anfört hemställes att begär A. att Kungl. Maj .t måtte låta utarbeta 1. alternativa inskolningsprogram för elever i åk 1,4 och 7 i och åk 1 i gymnasieskolan, 2. alternativa utformningar av klassföreståndarsystemet, 3. utbildningsprogram för skolmåltids-, vaktmästar- och lokalvårdspersonal i elewårdsfrågor, 4. ändrade statsbidragsbestämmelser som möjliggör inrättande av stabstjänster för lärare, 5. program för personalvårdande åtgärder i skolorna, 6. kompletterande anvisningar för arbetet i samarbetsnämnder och andra samarbetsorgan enligt vad i motionen anförts; B. att Kungl Maj t måtte låta företa en översyn av 1. statsbidragsbestämmelserna i syfte att åstadkomma ett mera flexibelt utnyttjande av skolans personella och ekonomiska resurser, 2. skolans norm- och regelsystem i relation till samhällets.