mot · FU02949 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. Trafikpolitikens utformning och genomförande domineras helt av riksdagsbeslut i frågan. Beslutet innebar som bekant att man sökte skapa ett mera konkurrensfrämjande system på transportmarknaden. Varje trafikgren skulle i princip svara för sina egna kostnader, och förutsättningar skulle skapas för en konkurrens på lika villkor. Reformen skulle genomföras i tre etapper, varav de två första är genomförda men ej den tredje. Denna etapp innebär bl. a. att för landsvägssidans del lastbils- och traktortågen skulle befrias helt från behovsprövning. Kritiken mot reformen har varit omfattande, och vid har ett flertal motioner avlämnats med skiftande krav om förändringar. Flertalet av dessa motioner har dock krävt att sista delen av reformen inte skulle genomföras samt att en omprövning av beslut måste ske då man ansett ett genomförande omöjligt. Ett flertal utredningar som berör landets transportpolitik i olika avseenden har arbetat . Det tidigare statsutskottet har för sin del-hävdat att övervägande skäl talat för att vänta med tredje etappens genomförande och att omprövning av beslut borde anstå intill det vissa viktiga utredningar blev klara, bland annat den tillsatta vägkostnadsutredningen, som skall utvärdera vägtrafikens kostnadsansvar i förhållande till samhällets totala kostnader för trafiken m. m. har följt utskottets hemställan, vilket är förståeligt med hänsyn till att man härigenom kan få ett mera omfattande material av fakta som bas för det kommande beslutet. Uppenbart är att trafikbeslut skapat problem i flera avseenden och i första hand för SJ. Orsaken härtill är att man ej efter beslutet tillsett att det blev en konkurrens på lika villkor mellan de olika trafikgrenarna, som ju var en förutsättning för beslutet. Den samlade transportapparaten har ej heller kunnat utnyttjas på det nationalekonomiskt mest fördelaktiga sättet. På grund av denna situation har SJ tvingats nedlägga järnvägar och busslinjer i betydande omfattning. Med hänsyn till kommunikationernas stora betydelse för samhället och dess utformning har nedläggningarna och trafikinskränkningarna vållat avsevärda besvär och skapat irritation ute i landets olika regioner. De anställda har också givit starkt uttryck för ett omfattande missnöje med utvecklingen, och SJ-ledningen har fått utstå en obefogad kritik. Beroende på avvaktan av utredningsförslagen har dock ej beslut kunnat fattas av om trafikpolitikens utformning i fortsätt har att fullfölja beslut, och självklart är det så att härmed har det yttersta ansvaret för utvecklingen. Läget är mycket allvarligt med hänsyn till att nedläggningarna förefaller komma i allt raskare takt, och betydande risk föreligger att när beslut en gång kommer att fattas, ja, då har det nedlagts så mycket av SJ :s trafikapparat att det blir mycket svårt att ersätta och reparera upp den igen. Detta sker då det i stället är mycket som talar för att i varje fall en betydligt större del av godstrafiken borde överföras till järnväg. Utskottet har uttryckt att det ansåg det vara synnerligen angeläget att utredningarnas bedömningar och förslag möjligt blir tillgängliga. Den 1965 tillsatta vägkostnadsutredningen har emellertid inte ännu avgivit något betänkande och väntas ej heller 1971 inkomma med något sådant. Detta är också allvarligt. Denna utrednings betänkande bör emellertid avvaktas innan beslut fattas. Man kan dock starkt ifrågasätta med hänsyn till frågans stora betydelse om ej departementet bör överväga annan ordning för utredningens färdigställande. I avvaktan på utredningsarbetet uttryckte statsutskottet till riksdag som sin mening att nedläggningar skulle bedömas med stor försiktighet. Denna uppfattning var säkert välgrundad. I dagens situation torde det vara motiverat med förbud i princip för nedläggning av järnvägstrafik och busslinjer, intill dess att behövliga utredningar framlagts och fattat beslut om den fortsatta trafikpolitikens utformning. Den eventuellt ökade förlust som kan bli följden av sådant beslut får tas av staten intill den tidpunkt då beslutet fattats. har vidare i sina uttalanden uttryckt att det fanns goda garantier för att länsstyrelserna/planeringsråden alltid gavs tillfälle att få del av samt möjlighet att yttra sig om de olika nedläggningsfrågorna. Det synes som utskottet haft en förutfattad mening i detta avseende. tillbaka har SJ :s distriktskontor i aktualiserat frågan om nedläggning av persontrafiken på linjen NässjöNybro. Möten med kommunerna i området har enligt tidningsuppgifter hållits. Samma distriktskontor har i skrivelse till kommunerna krävt ekonomiska garantier för kostnadsförluster på busslinjer som berör de olika kommunerna. Det har därvid framhållits att om dessa garantier ej lämnades anser sig SJ nödsakad att nedlägga busstrafiken. Veterligt har ingen av dessa två frågor tillställts planeringsrådet i eller för kännedom och yttrande. Frånsett detta måste det anses vara en mycket tvivelaktig aktion SJ här vidtagit genom att i ultimativ form ställa krav på ofta hårt skattetyngda kommuner om mer eller mindre dolda subventioner vars storlek det alltemellanåt skall hållas auktion om. Irritationen och kritiken mot SJ på detta område är också nu utomordentligt hård. Det är härvid att märka att det ofta är fråga om busslinjer som utlovats som ersättningstrafik för nedläggningen av en tidigare järnväg. Om den statliga trafikpolitiken drivs på detta sätt, kommer det förmodligen inte att ta förrän den kollektiva transportapparaten till större delen är borta. Det är enligt vår uppfattning ett gemensamt intresse för kommuner, landsting och staten att det finns ett effektivt trafiksystem som så långt det är möjligt fyller människomas behov av kommunikationer mellan kommunblocken och in till kommunernas centralorter. För glesbygdstrafiken är det främst busstrafiken eller annan fordonstrafik på landsväg som är den aktuella. De statliga bidragen till busstrafiken är mycket ringa, och en mängd busslinjer lämnar underskott. SJ, och även privata trafikföretag, vägrar att upprätthålla trafiken om inte täckning erhålles. Att genom prishöjningar ytterligare belasta trafikanterna i glesbygden kan ur jämlikhetssynpunkt inte vara riktigt. Kommunernas ekonomi är heller inte sådan att de kan överta ansvaret för trafikens upprätthållande. Med stöd av ovan anförda motiveringar hemställes härmed att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj :t hemställa att vägkostnadsutredningen och bussbidragsutredningen påskyn att intill dess vägkostnadsutredningen och bussbidragsutredningen framlagt sina betänkanden och beslut fattats med anledning av dessa, stor restriktivitet iakttages vid nedläggningar av järnvägar och busslinjer, att planeringsråden/länsstyrelsema alltid skall höras och ges tillfälle att yttra sig om nedläggningsfrågor, samt att man vid trafikplaneringen i övrigt beaktar vad i motionen anförts.