mot · FU021157 · 1971-01-27 00:00:00 — Ett besvärande inslag i detta sammanhang är den bristande samordningen av de statliga finansieringsformerna, bl. a. då det gäller boendeservicefunktioner. För olika slag av lokaler och verksamheter finns nu särskilda statliga stödformer, som handhas av skilda statliga myndigheter. Här måste en samordning ske. Det långsiktiga målet bör vara att belåning av bostadskomplement inordnas i ett enhetligt system med i vissa fall inslag av bidrag. anser i likhet med boendeservicekommittén att antalet låne- och bidragsformer för bostadskomplement bör begränsas liksom även antalet låne- och bidragsbeviljande myndigheter. Så mycket som möjligt bör samordnas med den ordinarie bostadslångivningen, bl. a. skolanläggningar, barndaghem, allmänna samlingslokaler m. m. När det gäller bostadskomplement och investeringar av typen gator, vatten- och avloppsledningar m. m. bör det vara möjligt att tilldela kommunerna totala årliga finansieringsramar, inom vilka statliga lån och bidrag kan erhållas. Vi föreslår att ger Kungl. Maj:t i uppdrag att närmare utreda formerna för sådana statliga finansieringsramar. Givetvis måste vissa allmänna direktiv föreligga för pengarnas användning, men det bör ankomma på kommunerna själva att disponera den tilldelade ramen utan alltför specialreglerande bestämmelser. Andelen småhus i den svenska bostadsproduktionen är väsentligt lägre än i en rad jämförbara länder. anser att en ökad produktion av billiga småhus med större andel små lägenheter bör stimuleras. Genom ett utbud av sådana småhus kan nya grupper av hushåll erbjudas ett alternativ till flerfamiljshusbostaden. Vid avvägningen mellan småhus och flerfamiljshus bör så långt som möjligt bostadskonsumenternas önskemål vara utslagsgivande. Det är uppenbart att konsumenternas efterfrågan på småhus vid ett fritt bostadsval skulle vara större än vad som motsvaras av småhusens andel i nyproduktionen. bedömde småhusbehovet till av det totala nybyggnadsbehovet 19601975. Småhusbyggandet har och legat klart under det av utredningen bedömda behovet. Andelen av nyproduktionen har legat på . förordar ett ökat småhusbyggande för att nå bättre överensstämmelse med bostadskonsumenternas önskemål. Småhusandelen bör vara uppe i . Det är i första hand kommunernas planering som skall ge möjlighet att uppnå denna målsättning. Det hindrar emellertid inte att uttala sig för en ökad andel småhus och att i småhusproduktionen ökat utrymme ges för små, billigare småhus, så att även familjer med låga inkomster får ett alternativ till boende i flerfamiljshus. föreslår även förbättrade belåningsmöjligheter för småhusbyggandet. Den övre lånegränsen för statliga bostadslån till småhus bör höjas till av låneunderlaget inom av pantvärdet. I motion till riksdag framhöll : »Med hänsyn till den stora omfattning i antal lägenheter räknat som gruppbyggda småhusprojekt ibland kan ha torde det inte vara möjligt att frisläppa denna form av bebyggelse utan rambegränsningar. Däremot synes inte några samhällsekonomiska hinder föreligga för att låta styckebyggda småhus ligga utanför låneramarna. Styckebyggda småhus skulle sålunda generellt kunna erhålla statligt bostadslån, förutsatt givetvis att de för långivningen vanliga villkoren är uppfyllda, såsom t. ex. skäligt markpris, begränsade byggnadskostnader och säkert kreditvärde. a. på grund av bristen på tomtbildad byggnadsmark torde man inte behöva räkna med en sådan okontrollerad ökning av det friliggande småhusbyggandet att det inger samhällsekonomiska betänkligheter. För enskilda hushåll, oftast barnfamiljer, som förvärvat en tomt för byggande av ett egnahem och som på grund av rambegränsningar tvingas vänta ett eller annat år på att få komma med i kommunens lånekvot skulle en åtgärd av här angivet slag innebära avsevärda fördelar.» föreslår även att byggandet av styckebyggda småhus inte begränsas inom de årliga ramarna till kommunerna, utan att lån generellt skall kunna utgå, förutsatt att övriga lånevillkor är uppfyllda. Lånegränser och höjning av löneunderlaget I fråga om de övre lånegränserna för statliga bostadslån gäller olika regler för olika företagskategorier. Kommuner och allmännyttiga företag får låna av låneunderlaget, bostadsrättsföreningar , småhus och enskilda företag . Departementschefen föreslår ingen ändring av ifrågavarande bestämmelser. I likhet med föregående år förordar vi att de allmännyttiga företagen får låna oförändrat av låneunderlaget och inom av pantvärdet, dock under förutsättning att kommunen ställer borgen för det statliga bostadslånet i inteckningsläget mellan och . Vidare förordar vi att lånegränsen för enskilt byggt flerfamiljshus höjs till av låneunderlaget inom av pantvärdet. Beträffande småhus föreslås, som tidigare nämnts, höjning av den övre lånegränsen till av låneunderlaget. Med hänsyn till angelägenheten av att stimulera bebyggelse med serviceanordningar förordar vi vidare att statliga bostadslån får medges av låneunderlaget inom av pantvärdet för , i de fall då byggherren eller förvaltaren är enskilt bostadsföretag. Den av oss föreslagna ändringen av den statliga belåningen för enskilt byggda flerfamiljshus är främst betingad av vår tidigare deklarerade uppfattning om att likvärdigare lånevillkor mellan olika företagskategorier bör gälla. Förslaget om belåning av låneunderlaget motiveras dessutom av dels det generella krav på anbudskonkurrens som vi föreslår i denna motion, dels på den utveckling beträffande förräntningen av bostadslånen som kunnat noteras . En höjning av låneunderlaget skulle som ovan framhållits reducera olägenheter som uppkommit av paritetslånetekniska skäl. Beträffande lånevillkoren i övrigt för de statliga bostadslånen avvaktar vi paritetslåneutredningens betänkande. Vi föreslår vidare att beslutar att låneunderlaget för statliga bostadslån höjs så att det sammanfaller med pantvärdet. a. står administrativa fördelar att vinna om dessa båda begrepp sammanföres. Låneunderlaget och pantvärdet skall därutöver kunna höjas, under för utsättning att en från konkurrenssynpunkt effektiv upphandling skett för ifrågavarande projekt. Dock bör denna höjning för att eliminera riskerna för kostnadsstegrande effekt inte procentuellt överstiga den genomsnittliga överkostnad som redovisas för liknande projekt inom samma region det föregående året. Förbättringslån för åldringsbostäder kan utgå till den som har högst . i beskattningsbar inkomst. föreslog i anslagsäskanden /70 att inkomststrecket skulle höjas till . Departementschefen ansåg emellertid att höjningen skulle begränsas till , vilket sedermera blev beslut. Vi anser i likhet med att man förutom inkomst- och levnadskostnadsutvecklingen även bör ta hänsyn till att berörda hushåll i betydande utsträckning består av ensamstående åldringar, som har nedsatta kroppskrafter och begränsad rörlighet. Dessa människor är dessutom i helt annan utsträckning än yngre utsatta för sjukdomar, som försvagar deras ekonomi. Vi förordar därför att inkomststrecket för förbättringslån fr. o. m. höjs till . i beskattningsbar inkomst. Höjd förräntning av vissa äldre bostadslån Genom beslut av riksdag slutreglerades de tilläggslån som utgått , varvid huvuddelen återkrävdes och resten efterskänktes. riksdag beslöt att fr. o. m. genomföra en begränsad amortering av de utbetalade provisoriska tilläggslånen med ett belopp motsvarande det kapitaliserade värdet av ett årligt bidrag av en krona per m2 lägenhetsyta. Någon ränta skulle inte utgå, och amorteringstiden bestämdes till . beslöts att äldre tilläggslån skulle återbetalas intill ett belopp av per m2 lägenhetsyta. Överskjutande belopp skulle alltjämt vara räntefritt och stående; 1961 beslöts emellertid att de till amortering uppsagda delarna skulle förräntas . De årgångar av flerfamiljshus det här gäller åtnjuter betydande förmåner, emedan tertiärlåneräntan är bunden vid , medan man i senare och med högre byggkostnad uppförda hus betalar avsevärt högre ränta. En höjning av räntan på de utestående tilläggslånen till är därför motiverad och leder till minskade hyresklyftor mellan dessa hus och senare uppförda. Med anledning av ett motionsyrkande till riksdag anförde statsutskottet bl. a. att det i och för sig är motiverat att villkoren för äldre lån regleras när hyrespolitiskt utrymme uppstår. ställde om utredning och förslag till efterföljande års riksdag i fråga om sådana ändringar av räntevillkoren. har gjort en utredning om dessa lån och framhållit att ingenting i riksdagsbesluten eller i de föreskrifter som med anledning härav utfärdats antyder att statsmakterna skulle ha avsett att ändra beslutens innebörd. Departementschefen ansåg att anfört vägande skäl och framlade därför inte något förslag om ändrade räntevillkor. Vi delar inte departementschefens uppfattning i detta avseende. har tidigare ansett sig kunna ändra lånevillkoren, t. ex. när de till amortering uppsagda tilläggslånen åsattes ränta . Riksdagsbesluten har heller aldrig innehållit något uttalande som har gett intryck av att den beslutade räntan aldrig skulle ändras. Vi föreslår därför att räntan på dessa lån fr. o. m. höjs till . En sådan höjning bör innebära en årlig inkomstökning för staten på ca 12 milj. kr. I statsverkspropositionen lämnas en utförlig redogörelse över ungdomsbostadsutredningens förslag och för remissbehandlingen. Utredningen har belyst ungdomens bostadsförhållanden och lämnat synpunkter och förslag på en förbättring av bostadssituationen för ungdomar och andra, som behöver en bostad av genomgångskaraktär. I likhet med departementschefen anser vi att det är en viktig bostadspolitisk uppgift att skapa likartade förutsättningar för alla grupper av ungdomar och ensamstående att få tillgång till bostad av god standard. I den kommunala bostadsplaneringen bör dessa gruppers behov beaktas. Småhushållens bostadsproblem måste tillgodoses främst genom ett tillräckligt och väl differentierat utbud av goda bostäder. Målsättningen bör vara integration av bostäder så att det inte uppkommer uppdelning i bostadsområden efter inkomst, ålder eller dylikt. Bostadsförhållandena utgör ofta en bakgrund för sociala anpassningsproblem av olika slag. Många svårigheter för unga människor har t. ex. sin rot i uppväxtmiljön. Den totala boendemiljön är av central betydelse. Bristerna är stora. Många av de bostadsområden som byggts har genom brister i planeringen förstärkt riskerna för isolering och segregation. Parkeringsplatser har skattats högre än lekplatser. Behovet av barndaghem eller lokaler för gemensamma fritidsaktiviteter har inte tillräckligt beaktats. Barn växer upp i olämpliga miljöer, deras eventuella behov av psykisk rådgivning uppmärksammas inte osv. Socialvårdens bristande resurser och därmed svårigheter att satsa på uppsökande verksamhet kan senare orsaka stora problem. Det är därför viktigt att en utbyggnad av dessa resurser samordnas med bostadsplaneringen. En ordentlig insats på ett tidigt stadium gör det möjligt att reducera ungdomsbrottslighet, ungdomsfylleri osv. Föräldraundervisning, daghem, lekskolor, förskolor samt utökad psykisk rådgivning och behandling är betydelsefulla redskap i arbetet på att motverka uppkomsten av sociala problem. I de slumartade miljöer som främst bildas i storstadsområdena uppstår lätt en segregation av särskilt betänkligt slag. I sådana miljöer utvecklas det lätt speciella och avvikande rättsbegrepp. Att sanera sådana miljöer är därför synnerligen betydelsefullt. Vi vet fortfarande alltför litet om vilka verkningar moderna boendemiljöer kan få för människan. Bristfällig planering har emellertid i vissa fall skapat uppenbara missanpassningsproblem i bl. a. några av förorter. Den moderna bostadskoncentrationen och dess sociala effekter bör därför ytterligare kartläggas, liksom forskningen om nya bostadsmiljöer bör stimuleras. Samhällets snabba utveckling kräver en flexibel boendeplanering, som kan tillgodose människornas sannolikt större behov och valfrihet i boendet. Genom en utvecklad service underlättas betungande hemarbete och okar möjligheterna till personlighetsutvecklande och hälsofrämjande aktiviteter. Därifrån öppnas också vägen för valfrihet av annat slag, nämligen möjligheten att välja arbete i eller utanför hemmet, att vistas i hemmet eller på någon institution, att som handikappad klara sig själv eller att genom enskild hjälp eller på institutionell väg vara beroende av andra etc. Ökad boendeservice kan och bör medverka till trygghet, gemenskap och jämlikhet. Bland de övergripande målsättningarna för en utbyggd boendeservice bör därför också infogas kravet på ökad valfrihet i vid mening. Att frågorna om boendemiljöns utformning är av central betydelse för hela samhällsutvecklingen vittnar bl. a. servicekommitténs delbetänkande Boendeservice 2 om. De däri presenterade »grundläggande begreppen» berör de flesta av de principer på vilka vårt samhälle skall byggas och förbättras. Större intresse måste ägnas boendemiljöns sociala effekter i bebyggelseplanering och bostadsprojektering. Det är vår förhoppning att servicekommitténs arbete kommer att leda till ett sådant resultat. För att planeringen skall kunna förbättras erfordras också successivt förbättrade kunskaper om boendemiljöns sociala effekter. Enligt vår mening bör dessa frågor med stöd av forskningsexpertis särskilt utredas. års bostadsmarknad har genom den otillräckliga tillgången i huvudsak varit säljarens marknad. Det måste därför anses vara samhällets självklara skyldighet att genom utfärdande av normer och riktlinjer söka kompensera den uteblivna konsumentstyrningen. Det är också mycket angeläget att bostadsförmedlingarnas verksamhet kompletteras med konsumentupplysning om bostäder. Kontakterna med konsumenterna bör emellertid även omfatta information i motsatt riktning, dvs. att konsumenternas önskemål vidarebefordras till byggmästare och hyresvärdar. Därigenom stärks konsumenternas ställning och stimuleras konkurrensen inom bostadsbyggandet. Syftet med informationen till konsumenterna måste vara att möjliggöra reella jämförelser mellan olika lägenheter och servicekomplement. Konsumentupplysningen bör därför som inom andra varumarknader utmynna i s. k. VDN-normer. Goda kollektiva kommunikationer är en förutsättning för att den allmänna målsättningen varierande hushållstyper inom samma bostadsområde skall kunna förverkligas. Men kommunikationsförsörjningen av ett område är inte en fråga som bara angår de boende i detta område. Saknas goda kollektiva kommunikationer, betyder det att privatbilism extra uppmuntras, vilket i många fall försvårar möjligheterna att uppfylla de krav på trafiksäkerhet som också måste eftersträvas. Separering av olika typer av trafik är ett grundläggande krav. Trots att man inom ett bostadsområde kan ha löst detta problem tillfredsställande händer det att man i ett senare byggt område totalt misslyckas med att uppfylla kravet på trafiksäker miljö. Det borde enligt vår mening därför vara möjligt att arbeta fram »miniminormer» för hur trafiken skall planeras inom bostadsområden. Där trafikmiljön redan är felplanerad i denna mening, bör säkra kommunikationsleder för gång- och cykeltrafik mellan bostäder, lekplatser, skolor och arbetsplatser byggas. Den otillräckliga tillgången på daghem är otvivelaktigt fortfarande en av de allvarligaste bristerna i dagens bostadsmiljö. I synnerhet med tanke på att en ökad förvärvsintensitet bland nu hemarbetande är att vänta och därav följande minskad tillgång till familjedaghem måste en utbyggnad av daghemmen betraktas som den kanske viktigaste standardhöjningen av bostadsmiljön. Regeringens dröjsmål med att ge statsstöd till daghemsutbyggnaden har medfört att man på många håll först fått i gång ett daghemsbyggande av rimlig omfattning. Utformningen av bidragen till kommunernas daghemsbyggande har dessutom, som i både 1969 och bostadsmotioner påtalat, fått en olycklig utformning, som medfört att inte alla kommuner stimuleras till daghemsbyggande. Som en följd av ökad förvärvsintensitet kommer sannolikt efterfrågan på annan service, såsom tillgång på restaurang inom bostadsområdet, städhjälp, bekväm tvättservice och reception att öka. Graden av servicestandard kan naturligtvis variera, men ju fullständigare utbudet är desto större blir möjligheten för olika typer av hushåll att erhålla likvärdig bostadsstandard. I god servicestandard i bostadsområden ingår möjligheter att handla dagligvaror och på helgdagar. Den nuvarande affärslagen förhindrar i avsevärd utsträckning ett tillgodoseende av detta. Statligt lån till allmänna lokaler För att förbättra förutsättningarna för en utbyggd service i bostadsområdena föreslog 1969: »Förutsättningar för statlig belåning av vissa lokaler är att lokalernas ändamål är att tillhandahålla antingen varor eller tjänster, att behov av lokalerna föreligger, att behovet hänför sig till bostadsområdet, att lokalerna tillgodoser de boendes behov samt att bostadsområdet i fråga finansierats med statliga lån. Under angivna förutsättningar får t. ex. följande lokaltyper inräknas i låneunderlaget för lokaler: närhetsbutiker för livsmedel, tobak, färger, blommor m. m., och mindre bibliotek, samlings-, hobby- och klubblokaler, barnstugor, lokaler för läkar- och tandläkarpraktik, för barna- och mödravårdscentraler och för allmänna försäkringskassor samt hantverkslokaler. Vissa former av lokaler i vilka någon form av service tillhandahålls och som inte betjänar bara det aktuella området, t. ex. större bibliotek och samlingslokaler, teater, biograf och kyrka, ingår f. n. inte i låneunderlaget men kan ingå i pantvärden, såvida inte lokalerna är förenade med betydande kreditrisk. Med vårt ovan framförda förslag om sammanföring av låneunderlag och pantvärde kommer även de sistnämnda lokaltypema, såvida inte betydande kreditrisk föreligger, att inräknas i låneunderlaget och därmed få en bättre belåning. Den omfördelning av kostnader för ränta och amortering (kapitalkostnader) som fr. o. m. gäller för den statliga långivningen avser emellertid endast bostäder. Kapitalkostnaderna för lån till lokaler omfördelas inte i tiden, utan dessa lån skall förräntas och återbetalas enligt den räntesats som regeringen fastställer med lika stora årliga amorteringar, alltså enligt nominella villkor. Det innebär att inrättningar, som kan betraktas som komplement till bostäder i motsats till bostäderna, har höga kapitalkostnader i början.» En närmare anknytning av lånevillkoren för dylika lokaler till dem som gäller för bostäder är därför angelägen. Vi förutsätter att Kungl. Maj:t framlägger förslag om förbättrad och mera integrerad belåning av lokaler i bostadsområden. Under hänvisning till det ovan anförda hemställes att måtte 1. för igångsättning av lägenheter godkänna följande bostadsbyggnadsplan som mål och riktpunkt för det totala bostadsbyggandet: 2. besluta att minimiramar och konjunkturreserver för såväl det statsbelånade som det icke statsbelånade bostadsbyggandet åren 19711975 får under innevarande år fördelas av bostadsmyndigheterna för följande antal lägenheter: 100 000 + konjunkturreserv 3. bemyndiga Kungl. Maj:t att besluta om utökning, med anlitande av konjunkturreserven, av de under punkt 2 föreslagna totalramarna , om utvecklingen av samhällsekonomi och arbetsmarknad skulle göra en sådan ökning möjlig; 4. beträffande bostadsbyggandets struktur och geografiska fördelning i skrivelse till Kungl. a) att erforderliga åtgärder bör vidtas för att successivt öka småhusbyggandets andel av bostadsproduktionen, vilket efterfrågan motiverar, med riktpunkt tills vidare att uppnå samt att ökat utrymme därvid ges för mindre och billigare småhus, b) att bostadsproduktionen i takt med tillgängliga mark- och planeringsresurser bör inriktas på områden där bostadsbristen är störst eller eljest skulle bli besvärande samt att ansträngningar bör göras för att minska efterfrågetrycket i storstadsområdena genom en aktiv lokaliseringspolitik, som ger sysselsättning utanför dessa områden; 5. i syfte att nedbringa boendekostnaderna i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att Kungl. a) tillsätta en bostadskostnadsnämnd med uppgift att bl. produktivitets- och prisutvecklingen inom byggnadsindustrin och byggnadsmaterialindustrin, övervaka att konkurrensen upprätthålles, motverka prisöverenskommelser och monopolistiska inslag samt i övrigt verka för att rationaliseringsvinsterna kommer de boende till godo, b) besluta att, om icke särskilda skäl föreligger, anbudskonkurrens i form av öppen eller inbjuden anbudsgivning skall gälla som villkor för statliga bostadslån till flerfamiljshus och gruppbyggen av småhus, c) besluta att låneunderlaget för statliga bostadslån höjs så att det sammanfaller med pantvärdet, d) besluta att låneunderlag och pantvärde för flerfamiljshus och grupper av småhus därutöver skall kunna höjas under förutsättning att en från konkurrenssynpunkt effektiv upphandling skett för ifrågavarande projekt, dock att denna höjning för att eliminera riskerna för kostnadsstegrande effekt inte procentuellt får överstiga den genomsnittliga överkostnad som redovisas för liknande projekt inom samma region det föregående året, e) närmare utreda formerna för ett samordnat statligt finansieringssystem i form av totala årliga ramar till kommunerna inom vilka ramar statliga lån och bidrag kan erhållas för de olika kompletteringsinvesteringar som bostadsbyggandet medför; 6. besluta att byggandet av styckebyggda småhus inte begränsas av de årliga ramarna till kommunerna; 7. i skrivelse till Kungl. Maj:t begära en redogörelse över erfarenheterna av den försöksvisa användningen av kvadratmeter våningsyta som ramterm vid fördelning av det statsbelånade bostadsbyggandet; 8. besluta att räntan på nu amorteringspliktiga tilläggslån skall fastställas till mot nuvarande samt att denna subventionsminskning skall träda i kraft fr. o. m. ; 9. beträffande den statliga låneverksamheten utöver vad som föreslås i punkterna 5 d) och e) a) fastställa den övre lånegränsen i fråga om bostadslån till kommun eller allmännyttiga bostadsföretag till av låneunderlaget inom av pantvärdet, under förutsättning att kommun ställer borgen för lånet i inteckningsläget , b) fastställa den övre lånegränsen för enskilt byggda flerfamiljshus till av låneunderlaget inom av pantvärdet, c) fastställa den övre lånegränsen för byggda av enskilda bostadsföretag till av låneunderlaget inom av pantvärdet, d) fastställa den övre lånegränsen för småhus till av låneunderlaget inom av pantvärdet, e) besluta att inkomststrecket för förbättringslån för åldringsbostäder fr. o. m. höjs till i beskattningsbar inkomst, f) besluta att enskilda fastighetsägare får möjlighet att göra avsättningar till reparationsfond på samma villkor som s. k. allmännyttiga företag; 10. i skrivelse till Kungl. a) begära att servicekommittén eller eventuellt en särskild utredning får i uppdrag att grundligt penetrera bostadsmiljöns sociala effekter och därvid anlita för ändamålet erforderlig forskningsexpertis, b) uttala att i samband med en utökad konsumentupplysning om bostadsfrågor varudeklarationsnormer för bostäder bör utarbetas, c) uttala att önskemålen om trafikseparering, goda kollektiva kommunikationer samt anpassning till barn och handikappade i större utsträckning bör beaktas vid planeringen av nya bostadsområden, d) uttala sin anslutning till i motionen framförda uppfattningar beträffande närhetsservice i bostadsområden, e) uttala att även begränsade förbättringar i äldre bostadshus bör stimuleras. () () PER () () . () TRYCKERIBOLAGET /, 1971