mot · FU021367 · 1971-04-13 00:00:00 — av i ni. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 51 med förslag till rennäringslag, m. ra. Den samiska minoriteten i består av ca 10 000 människor. Av dessa tillhör den renskötande befolkningen. 1 propositionen nr 51 framläggs förslag till en ny rennäringslag, som ersätter renbeteslag. Vidare framläggs förslag till stödåtgärder för rennäringen. Även om åtgärderna alltså i första hand inriktas på rennäringen är de av högst väsentlig betydelse för hela den samiska minoriteten. Den samiska kulturens framtid är intimt förknippad med rennäringens utveckling. är den samiska befolkningen i kärnområdena starkt beroende av den inkomst som renskötseln ger. Det kan också konstateras, att rennäringen dras med stora ekonomiska problem. Åtskilliga renskötare, speciellt bland de yngre, har ett otillräckligt antal renar för att .n. kunna bedriva en ekonomiskt lönande verksamhet. Åtgärder till stöd för denna basnäring är alltså av största betydelse och måste snabbt sättas in för att förhindra en fortsatt uttunning i de samiska kärnområdena. är det dock beklagligt att föreslagen nu ensidigt inriktas på näringsfrågorna. Lagförslaget lider av bristen på en uttalad målsättning i vad gäller den samiska minoritetens framtid. I propositionen erkänns också att något samepolitiskt program inte ligger till grund för lagförslaget. Från samiskt håll har framförts tveksamhet om lagreglering beträffande den för samerna dominerande renskötseln över huvud bör vidtas utan att den framtida samepolitiken är fastlagd i hela dess vidd. Och det är onekligen så att man nu gör ingrepp i den dominerande näringen utan att konsekvenserna är klarlagda. När en sådan samepolitisk målsättning i sinom tid efter särskild utredning inom en numera tillsatt kommitté framkommer, har måhända konsekvenserna av en nu gjord lagreglering blivit en alltför stark uttunning av den samiska befolkningen i kärnområdena. Möjligheterna att då genomföra en progressiv politik när det gäller samerna, grundad på djupare överväganden, föreligger kanske inte längre. Med hänsyn härtill och till den starka kritik som det samiska landsmötet riktat mot < förslaget aili rennäringslag kan man med skäl överväga att yrka avslag på propositionen. Emellertid har rennäringen så länge varit försummad i vårt land att åtgärder nu synes nödvändiga. Det bör också framhållas att en del av de förslag som framläggs, t. ex. rationaliseringsstöd, än damålsenlig organisationsform för samebyn och avskaffande av det s. k. lappväsendet, är väl motiverade och värdefulla. I en fråga som så uttryckligt kommer att påverka en nationell minoritets framtid är det givetvis ytterst väsentligt att minoriteten får ett inflytande över beslutsprocessen från utredningsdirektiv till riksdagsbeslut. Samerna har knappast fått dessa möjligheter. Vid tillsättandet av utredningen godtogs inte den representant som samernas egen organisation föreslagit som medlem. Samernas landsmöte, som kan anses representativt för den renskötande befolkningen, har ingående behandlat utredningens förslag och avgav 1968 ett mycket omfattande yttrande. Yttrandet jämte diskussionsprotokoll finns tryckt i Protokoll från Svenska samernas riksförbunds urtima landsmöte i . Det är naturligt att dessa handlingar av samerna betecknade som Samernas samepolitiska program i lagstiftningsarbetet måste tillmätas utomordentlig vikt. I viss mån har vid propositionsarbetet en del av samernas krav tillgodosetts, men på åtskilliga områden strider propositionens förslag mot samernas egna önskemål. Någon fylligare återgivning av samernas remissyttrande finns heller inte i propositionen. Vidare har i denna i mycket ringa utsträckning diskuterats de väsentliga frågor som rör samernas anspråk på land och vatten i kärnområdena liksom den rättskamp samerna driver. Vi finner det väsentligt att samernas egen syn på dessa frågor kan beaktas vid riksdagsbehandlingen av förevarande proposition. Samernas samepolitiska program, som utgör utdrag ur protokollet från samernas landsmöte , biläggs därför till denna motion. I några nu pågående principrättegångar hävdar samerna att deras rätt till land och vatten bör karakteriseras som en »medäganderätt». Den i propositionen föreslagna lagen är närmast av näringspolitisk karaktär och vilar ej på djupgående civilrättsliga-rättshistoriska undersökningar. Samernas samepolitiska program söker konstatera hur det förhållit sig med samernas rätt under olika tider och vilka förändringar i rättsförhållandena som renbeteslagstiftningen åstadkommit. Propositionen utgår från vad som närmast kan betecknas som kronans tolkning av renbeteslag. Det måste därför understrykas att riksdagsbeslutet ej får innebära ställningstaganden, som kan åberopas i syfte att begränsa samernas civilrättsliga åtgärder. Samebyarna måste få utnyttja den moderna organisation som den nya lagen avser att ge dem även för tillvaratagande av civilrättsliga rättigheter, exempelvis genom rättegång mot staten. I detta lagstiftningsärende framträder i hög grad intressemotsättning arna mellan samerna och kronan. I det bifogade Samernas samepolitiska program redogörs utförligt för samernas uppfattning i frågor som rör rätten till land och vatten. Den exploatering som skett och sker i kärnområdena genom gruvdrift, vattenreglering och annan vattenkraftutbyggnad, storskogsbruk etc. har i betydande omfattning drabbat samerna och försvårat deras näringsutövande. Ansvaret gentemot en minoritet och urbefolkning som samerna motiverar att man nu i avvaktan på fortsatt utredning och pågående domstolsförhandlingar inte stiftar lag som innebär inskränkningar i de rättigheter som samerna har eller söker få fastlagda genom rättslig prövning. Enligt vår mening bör därför vissa ändringar göras i förslaget i detta syfte. Således bör paragraf 3 förses med tillägget att till samernas uteslutande begagnande ligger kronomark under allmän disposition ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Frågan om utnyttjanderätt och upplåtelse av rätt till land och vatten liksom inskränkningar i renskötselrätten är en kärnfråga i den nya lagen. För att säkra samernas möjligheter till rimlig förhandlingsposition bör konstruktionen att ge samebyn vetorätt ytterligare vidgas. I paragraf 26 stadgas om upphävande av renskötselrätten. Denna paragraf har enligt vår mening fått en alltför vid omfattning. Det bör finnas en kvantitativ begränsning till skydd för samernas rätt. Vid lagrådets prövning har två ledamöter noterat att renskötselrätten enligt förslaget inte skall behandlas på samma sätt som annan rätt till fast egendom utan tvångsvis kunna bringas att upphöra när detta behövs för tillgodoseende även av ändamål, som inte kan föranleda expropriation. Dessa ledamöter anser att denna möjlighet bör begränsas till situationer då företrädare för sameintresset tillstyrkt ansökan om upphävande. Vi anser i likhet med dessa ledamöter att avsnittet »eller för annat ändamål av väsentlig betydelse från allmän synpunkt» bör utgå. I vad avser områden som väsenligen är utan betydelse för renskötseln bör sådant förordnande kunna meddelas efter samernas medgivande. I fall som rör upphävande av renskötsel rätt bör alltså samma regler gälla som vid expropriation av mark. I frågor som ej avgörs genom expropriering bör samernas medgivande inhämtas. Det senare kan även motiveras med att verksamhet på sådant område som är utan väsentlig betydelse för renskötseln kan få störande inverkan på renskötsel i omgivningen. Om ett sådant område upplåtes exempelvis för tung turism kan denna ge störande effekter utanför det upplåtna området. Även vissa fall av störande immissioner från industriverksamhet kan tänkas bli aktuella i detta sammanhang. I paragraf 32 anges vidare att nyttjanderätten till kronomark som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjäll får upplåtas om detta kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Som vi tidigare angett kan skäl anföras för att samernas rätt bör ges en djupare innebörd än vad som anges i propositionen. En urbefolknings rätt kan, som framgår av Samernas samepolitiska program, inte likställas med en på privaträttsligt avtal grundad rätt till visst utnyttjande. Denna fråga kan förutses bli rättsligt prövad. Paragraf 32 bör därför enligt vår mening ges innebörden att nyttjanderätt får upplåtas endast om samebyn medger detta. I paragraf 33 anges att frågor om upplåtelse enligt paragraf 32 prövas av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer. Garantin för att samernas rätt beaktas kan ytterligare stärkas genom ett uttalande av att denna myndighet bör vara lantbruksnämnden, där samerna har representation. I paragraf 28 stadgas om rätt till ersättning för skada och olägenhet i samband med upphävande av renskötselrätt och rätt till jakt och fiske. Rätten till jakt och fiske kan sägas gå tillbaka på en befolknings samernas ursprungliga rätt. Den utgår enligt samernas mening alltså inte från renbeteslagarna och kronan. har uttalat att renskötselrätten ej ingår i markägandet. synes här ha anlagt ett betraktelsesätt »delad äganderätt». Det bör därför inte ifrågakomma att lagstiftaren begränsar domstolarnas fria prövningsrätt beträffande ersättningsfrågor. Detta i synnerhet som flera principmål inför allmän domstol mot kronan pågår för att närmare klargöra omfattningen av samernas rätt till land och vatten och denna rätts juridiska karaktär i olika avseenden. Paragraf 28 bör därför ges ett tillägg att ersättning kan utgå för skada eller olägenhet förutom för renskötseln, jakt och fiske enligt paragraf 25 även för annan rättighet som tillkommer sameby eller medlem därav. I paragraf 30 regleras möjligheterna för brukare eller ägare av mark där renskötsel bedrivs att ändra användningen av marken. Ändring skall enligt förslaget ej få ske så att avsevärd olägenhet för renskötsel uppstår. Denna paragraf reglerar även möjligheterna till skogsbruk. lag fanns stadganden som avvägde renskötsel-skogsbruk. Dagens moderna skogsbruk kan medföra betydande ingrepp i renskötseln. Stora kalhyggen, hyggesbränning och giftbesprutning har gett upphov till avsevärda inskränkningar i t. ex. vinterbetesmarkerna. Utredningen har angett, att nya metoder i skogsavverkningen bör betraktas som smärre ändringar i användningssättet. Det skulle då eventuellt kunna hävdas att dessa inte skulle anses leda till avsevärd olägenhet. Departementschefen ansluter sig till utredningens betraktelsesätt. Vi vill dock understryka att exempelvis kalhyggen inte kan betecknas som smärre förändringar i skogsavverkningen. Samerna bör ha möjlighet att väcka talan om förbud eller om ersättning för sådana yttringar av storskogsbruk. I samband med exploatering har intrång gjorts i de traditionella flyttningsvägarna. Samernas rätt till flyttningsvägar vilar på gammal Domstolsprövning i fråga som rör flyttningsväg pågår. Det är därför inte lämpligt att fastställelserätten läggs på lantbruksnämnden. Paragraf 24 bör i stället ges innebörden att samebyn skall ha rätt att föra frågan om rätt till flyttningsväg och ersättning för intrång inför domstol. De ändringsyrkanden i lagen vilka här ställts har till huvudsakligt syfte att ge en minoritet det lagliga skydd som bör tillkomma den vid konfrontationer med starkare ekonomiska intressen. Härigenom ger de även ökade förutsättningar för samerna att bedriva en framgångsrik rennäring. Målet för en framtida samepolitik måste vara att vidmakthålla en samisk befolkning av tillräcklig storlek i de gamla kärnområdena. Detta är en grundförutsättning för samekulturens bevarande och för sameungdomens valmöjligheter. Även om rationaliseringsstödet till rennäringen kommer att ge ökade möjligheter till lönsam drift kan man befara att enbart renskötsel inte utgör tillräckligt näringsunderlag för samerna i kärnområdet. Samerna måste därför ges rätt att allsidigt utnyttja det i kärnområdet befintliga näringsunderlaget. Ett mer mångsidigt näringsliv måste utvecklas. Man måste även ta hänsyn till förhållandet att renskötseln karakteriseras av ett starkt växlande arbetskraftsbehov. Speciellt under kalvmärkningsperiod. sarvslakt och skiljningar krävs en betydande mängd arbetskraft, som under andra tider måste ha kompletterande sysselsättning. Det enskilda hushållet bör kunna skaffa sig inkomster även genom turism, fiske, sameslöjd, jakt och förtjänstarbete, »kombinationsnäringsfång». Åtskilligt av denna verksamhet måste av praktiska och ekonomiska skäl bedrivas i samebyns regi. Legala hinder för samebyarnas utnyttjande av land och vatten, t. ex. genom uppförande av stugbyar för turism, fiske-camps etc., bör därför inte uppställas. Turism och fiske i samisk regi kan ge betydande inkomsttillskott. De skäl som i propositionen anförts mot att byarna skulle få syssla med annan ekonomisk verksamhet än renskötsel synes ej bärande. Risken för ekonomiska misslyckanden överbetonas. I själva verket torde samerna mycket väl kunna bedöma de ekonomiska risker som uppstår exempelvis vid stugbyturism eller fiske bedrivet med moderna hjälpmedel. Paragraferna 9, 16 och 38 bör därför ges sådan utformning att s. k. kombinationsnäringsfång kan bedrivas. Rennäringens organisation m. m. Till det mest väsentliga i den föreliggande propositionen hör för slagen om förändringar i samebyarnas organisation, avskaffande av lappväsendet och införande av en ny organisation för rennäringen regionalt och centralt. Handläggningen av frågor rörande rennäringen kommer därigenom att ske på i stort sett samma sätt som frågor rörande jordbrukets rationalisering. Förslagen till organisatoriska förändringar är enligt vår uppfattning i huvudsak väl avvägda. I vissa avseenden kan det dock vara befogat att vidta vissa förändringar i förhållande till propositionen i syfte att ytterligare stärka samernas ställning. Så bör exempelvis i själva lagtexten införas en bestämmelse om att berörda samebyar såvitt möjligt skall beredas tillfälle att yttra sig innan en central eller regional myndighet med stöd av rennäringslagen fattar beslut eller vidtar åtgärd som har mera vittgående verkningar. Det får visserligen förutsättas att myndigheterna normalt tillämpar kommunikationsprincipen genom att höra samebyarna på detta sätt. En direkt lagbestämmelse kan emellertid komma att underlätta tillämpningen av den nya lagstiftningen och för samerna bli en garanti för medinflytande. Vissa ärenden som förutsätts bli behandlade i administrativ ordning torde med fördel hänskjutas till domstol. Detta gäller exempelvis förordnande av sådan syssloman som avses i paragraf 72. Enligt propositionen skall rennäringsdelegationer inrättas vid lantbruksnämnderna i de tre nordligaste länen. Däri skall bl. a. ingå företrädare för rennäringen. Av de tre representanterna skall två utses av Kungl. Maj:t och en av . Eftersom samer åtminstone i mycket liten utsträckning varit engagerade i landstingskommunal och andra kommunala organ talar enligt vår mening övervägande skäl för att samtliga tre rennäringsrepresentanter utses av Kungl. Maj:t på förslag av SSR. Inom lantbruksstyrelsen bildas ett rådgivande organ, rennämnden, som skall ersätta såväl rennäringsnämnden som renforskningsnämnden. Även här kommer näringens utövare att få egen representation. Ett särskilt stadgande bör införas om att nämnden skall inkallas till sammanträde, om näringens representanter påfordrar detta. Då det gäller bestämmelserna om renarnas skötsel bör enligt vår mening en viss jämkning ske av innehållet i paragraferna 70 och 71. Ingripande från sida enligt paragraf 71 bör sålunda endast komma i fråga, om markägaren kan väntas lida skada eller väsentlig olägenhet. En jämkning bör också ske av paragraf 93 på så sätt att kravet på att hundägare skall underrättas i förväg om flyttningen av renarna tas bort. Propositionen innehåller också riktlinjer för den framtida verksamheten inom statens lappfond. Fonden, som i fortsättningen föreslås få benämningen samefonden, spelar en viktig roll för bl. a. rennäringens rationalisering och för forskning. Vi delar därför departementschefens uppfattning att fonden bör bibehållas och att medlen bör användas på i huvudsak samma sätt som . Behovet av anslag från fonden kan väntas överstiga vad som kommer att inflyta i form av engångsersättningar, årliga avgifter och räntor. Målsättningen bör emellertid vara att bibehålla fondens kapital vid ungefär nuvarande nivå. I enlighet med rennäringssakkunnigas förslag bör fonden därför i viss utsträckning tillföras medel över statsbudgeten. Anslaget för /72 bör beräknas till . Från fonden utgår i mindre utsträckning rotvärdesersättning när samerna inte utnyttjar sin rätt att utta byggnadsvirke och lappmarkernas skogstillgångar i stället utnyttjas av domänverket. Denna ersättning bör enligt vår mening i fortsättningen bestridas av domänverket. Ur fonden beviljas också bidrag till samernas egna organisationer för upplysningsverksamhet m. m. Ramen för bidrag till allmänna sameändamål bör enligt vår mening höjas till för nästa verksamhetsår. Motiven för detta är behovet av en utbyggnad av SSR. Ansvar vid skada på ren Frågor om ansvar och skadestånd vid skada genom ren skall enligt förslaget liksom tidigare regleras genom bestämmelser i rennäringslagen. Likaså har införts en allmän regel (§ 92) om viss regressrätt för sameby, då ersättning utgår i samband med att ren har blivit dödad eller skadad. Rätten till sådan ersättning regleras emellertid i huvudsak genom särskild lagstiftning eller genom de allmänna skadeståndsreglerna. I praktiken tillämpas f. n. ett strikt skadeståndsansvar bl. a. beträffande järnvägs- och bildödade renar och beträffande rovdjursrivna renar. Det kan enligt vår mening ifrågasättas om inte samma ansvar bör gälla då ren dödas eller kommer till skada i samband med skogsavverkning. Det bör i sammanhanget framhållas att samerna själva genomgående är ålagda strikt ansvar för en skada som markägaren åsamkas genom ren. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 51 beslutar, a) att anta förslaget till Rennäringslag med följande ändringar: Renskötsel får (= propositionen) dessa fjäll. Till samernas uteslutande begagnande ligger kronomark under allmän disposition ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Betestid enligt 3 § första stycket 2 skall förlängas om otjänliga väderleks- och betesförhållanden tvingar till tidigare flyttning om hösten eller hindrar återflyttning om våren. Sameby har (= propositionen) behövs för ren Sameby får (= propositionen) för renskötseln. Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betesområde uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre byggnad som behövs för näringsutövning. Är anläggning (= propositionen) lantbruks sträckning fastställes av domstol om sameby begär det eller fråga om sträckningen eljest uppkommer. Föreligger särskilda skäl för ändring av fastställd eller eljest gällande flyttningsväg och kan ändringen ske utan väsentlig olägenhet för renskötseln, kan domstol förordna om ändring av vägens sträckning. Konungen kan förordna om upphävande av renskötselrätten för visst markområde, när området behövs för ändamål som avses i 1 § lagen (1917: 189) om expropriation. För område som är utan betydelse för renskötseln får sådant förordnande meddelas med samernas medgivande. Upphävande kan (= propositionen) ingående Medför upphävande av renskötselrätt skada eller olägenhet för renskötseln eller för sådan rätt till jakt eller fiske som avses i 25 § eller eljest för rättighet, som tillkommer sameby eller medlem därav, utgår ersättning därför. Ersättning för (= propositionen) skäl förligger. På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nyttjanderätt upplåtas endast med samebyns medgivande. Avser upplåtelsen (=propositionen) god jakt vård eller fiskevård. Sameby skall antaga stadgar för byn. (= propositionen) 10. de ytterligare föreskrifter som behövs. Har främmande (= propositionen) återföra Om ej annat avtalats är den by till vilken renarna hör skyldig att utge ersättning för kostnaden för renarnas omhändertagande eller återförande. Uppehåller sig renar utanför renskötselområdet eller på mark inom detta område under tid då renskötsel inte får bedrivas där, kan på framställning av lantbruksnämnden eller markägare som därigenom lider skada eller olägenhet av väsentlig betydelse förordna att renarna skall slaktas och säljas. Är det (= propositionen) ha hört. Är renskötseln (= propositionen) . Kan överenskommelse ej träffas eller vidtages inte rättelse kan domstol efter ansökan av lantbruksnämnden förordna syssloman att omhändertaga renskötseln i byn och förvalta byns övriga ekonomiska angelägenheter. Syssloman har rätt att av byn erhålla arvode som bestämmes av domstolen. När renar befinner sig inom betesområde, där renskötsel då är tillåten eller på flyttning, skall hund i trakten som ej används i renskötseln hållas i band eller instängd om ej medger annat. Anträffas hund (= propositionen) till polis Innan , lantbruksnämnden eller annan myndighet meddelar beslut eller vidtager åtgärd enligt denna lag, eller enligt bestämmelse, som utfärdas med stöd av denna lag, skall den eller de samebyar, för vilka beslutet eller åtgärden uppenbarligen kan få betydelse, lämnas tillfälle att yttra sig i ärendet. Härvid skall fullständiga handlingar överlämnas. b. att i skrivelse till Kungl. Maj:t som sin mening uttala: I. att bestämmelserna i 30 § rennäringslagen skall avse jämväl kalhyggning, hyggesbränning och växtbekämpning av större omfattning; att rennäringens samtliga representanter i lantbruksnämndens rennäringsdelegation skall utses av Kungl. att rennäringens representanter i lantbruksstyrelsen rennämnd skall äga påfordra sammanträde med nämnden; att rotvärdeersättning i samband med att samer inte utnyttjar sin rätt till byggnadsvirke in natura skall bestridas av domänverket; c. att under huvudtitel till Samefonden för /72 bevilja ett reservationsanslag av ; d. att i skrivelse till Kungl. I. att beloppet till allmänna sameändamål ur Samefonden uppräknas till ; om utredning och förslag beträffande ansvar och skadestånd vid skada på ren i samband med skogsavverkning i enlighet med vad som har anförts i motionen. () () () PER () () () () PER () Landsmötets yttrande rennäringssakkunnigas avgivna betänkande (SOU 1968: 16) Samerna utgör en folkgrupp i , , och , vars exakta antal är okänt till följd av bristande folkräkningar. Samema i världen torde emellertid utgöra ca 50 000. Den samiska renskötseln torde omfatta omkring 1/2 miljon renar. Samerna som etnisk grupp känner en stark genom olika undersökningar dokumenterad inbördes samhörighet. Den samlade samiska folkgruppen torde ha varit så talrik som är fallet. Principiella uttalanden i lagstiftningssammanhang angående den samepolitik, som bör följas, och angående samefrågan i dess helhet har framför allt gjorts i . I Instilling fra komitéen til å utrede samespörsmål, avgiven 1959, heter det bl.a.: Her er det ikke minst viktig at en stimulerer samene til höyere utdanning, samtidig som de blir oppfordret til å virke i samiske områder. Det gjelder embetsverk og andre offentlige stillinger, og det gjelder den kommersielle og industrielle utvikling. En må derför söke å utdanne en samisk intelektuell gruppe, som kan se det som sin oppgave å arbeide for og i sitt eget folk. Vi skal senere komme tilbake til noén av de midlene som kan brukes i dette arbeid. Det må i hvert fall skje på en långt mer effektiv måte enn hittil. Det kan ikke ses som annet enn et nedslående vitnemål om norsk samepolitikk at den samiske avisen Sågat har hatt alvorlige vansker fordi det har vaert vanskelig å finne en samisk redaktör skikket for oppgaven. Det vesentlige er at en etter hvert kommer fram til en samisk administrasjon hos samene. minst viktig er det at rettsvesenet blir administrert av samer, slik at lovbestämmelser praktiseres slik at de minst mulig stöter mot samisk rettskjensle.