mot · FU0224 · 1971-01-12 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av trafikpolitiken. Kommunikationerna har varit en förutsättning för den hittillsvarande samhällsutvecklingen, och en effektiv trafik- och transportapparat är i lika stor utsträckning nödvändig för fortsatt framåtskridande. Samhället har ett grundläggande ansvar när det gäller trafikförsörjningen och har i trafikpolitiken ett instrument för att skapa förutsättningar för den önskade samhällsstrukturen. Enligt uppfattning skall ett så långt möjligt decentraliserat samhälle eftersträvas, och detta kan inte uppnås utan att det i hela landet finns en väl utbyggd trafikapparat. är tillgången på trafikmedel otillfredsställande på många håll. Indragning av tåg, nedläggning av stationer och bandelar samt indragning av busslinjer har medfört och medför alltjämt en successivt försämrad trafikservice för stora delar av landet. På grund av att väganslagen höjs endast obetydligt och att en omfördelning av dessa mellan länen företas omöjliggöres dessutom en nödvändig upprustning av vägnätet i glesbygdslänen, främst i men också i och . Det synes sålunda inte med den nuvarande trafikpolitiken vara möjligt att förse landets olika delar med trafik i en omfattning som krävs för en positiv befolknings- och näringslivsutveckling. I varje fall har den inte tillämpats i det syftet. hänvisar i sina anslagsframställningar när det gäller medlens fördelning för /72 till den befolkningskoncentration som ägt rum och fastslår att denna mot bakgrunden av utvecklingen i andra länder ingalunda kan bedömas vara avslutad. »Det förefaller tvärtom sannolikt att inemot av rikets folkmängd kommer att bo i tätorter och då i huvudsak i de större», framhåller verket. Dessa förväntade förändringar i samhällsstrukturen utgör en väsentlig riktpunkt för myndigheternas vägplanering och har ansetts motivera en omfattande nedskärning av väganslagen till glesbygdslänen. Kommunikationernas grundläggande betydelse för samhällsstrukturen gör emellertid att en vägplanering enligt nämnda riktlinjer i hög grad stimulerar befolkningsomflyttningen. accepterar inte vägplaneringen enligt nuvarande grunder, eftersom partiet anser att befolkningskoncentrationen skall motverkas. Vi avser inte att här gå närmare in på de motiv som grundlägger vår uppfattning om ett decentraliserat samhälle, men det kan finnas anledning erinra om att en av före tagen undersökning tyder på att »erforderliga investeringar i trafikleder är väsentligt mer kostnadskrävande per invånare räknat och i förhållande till tätortsytan ju större folkmängd en kommun har». Staten svarar för och tillhandahåller investeringar i ett transportnät bestående av infrastrukturen till samtliga trafikmedel järnvägsnät, vägnät, farleder och flygleder samt ombesörjer till trafiken hörande övervakning och reglering. Man kan konstatera att kostnaderna för investering och drift av dessa anläggningar är högst i glesbygder respektive storstadsregioner räknat per yrkesverksam eller boende och på motsvarande sätt minst i mindre och medelstora tätortsområden, att kostnaderna för bristande tillgänglighet och dålig service är störst inom glesbygdsområden, att kostnaderna för trängsel, tidsförluster och trafikstörningar i allmänhet är störst inom storstadsregionerna, att de miljöskadande effekterna är störst i tätortsregionerna, att , västra och sydöstra på grund av höga transportkostnader utgör utflyttningsområden för industriell verksamhet och att den växande förvaltningsoch servicesektorn koncentrerar sin lokalisering till storstadsregionerna och därmed driver upp transportkostnaderna och accentuerar den oförmånliga driftkostnadssituationen. Dessa förhållanden illustrerar sambandet mellan lokaliserings- och trafikpolitik. En utglesning av områden som , västra och sydöstra skulle ytterligare fördyra transportsystemets kostnader med bibehållen transportstandard till denna del av landet, och koncentrationen till skulle försvåra den redan besvärliga situationen där. Båda regionerna skulle kräva ökat stöd från det allmänna för att kunna bibehålla en acceptabel transportstandard. Stödet borde i stället sättas in på ett konstruktivt sätt genom åtgärder för höjning av transportstandarden och ekonomiskt stöd för en förmånligare taxesättning i fråga om transporttjänster, varigenom näringslivet i särskilt och andra utflyttningsområden skulle stimuleras. Trafikplaneringen måste givetvis utgå från den nuvarande situationen, och denna kräver betydande väg- och gatuinvesteringar i storstadsområdena. Detta får emellertid inte leda till att andra delar av landet drabbas av anslagsminskningar. gällande riktlinjer för den statliga trafikpolitiken fastställdes av . Dessa riktlinjer innebär att konkurrens på lika villkor skall råda mellan de olika trafikgrenarna, och dessa skall i princip var och en svara för de kostnader de åsamkar det allmänna. I den mån det inte med kravet på kostnadstäckning går att lämna en viss bygd en tillfredsställande trafikförsörjning bör ersättning till trafikföretaget utgå av allmänna medel. I enlighet härmed utgår statsbidrag dels för drift av icke lönsamma järnvägslinjer, dels för drift av icke lönsamma busslinjer. Med denna trafikpolitik har det inte varit möjligt att skapa trafikservice i den omfattning som måste anses nödvändig. En väsentlig del av målsättningen har sålunda inte kunnat fyllas. För att det skall vara möjligt att få en väl fungerande trafikapparat i hela landet krävs en effektivare planering med en mera medveten samordning mellan olika trafikgrenar. Vi har tidigare krävt upprättandet av trafikplaner på riks-, länsoch lokalnivåerna. Den kollektiva trafiken måste givetvis bygga på kommersiell grund, men företagsekonomiska bedömningar får inte vara avgörande för om sådan trafik skall förekomma eller ej. Målsättningen skall vara att tillgodose näringslivets behov av transporter och de enskilda människornas behov av resmöjligheter. Den konkurrens som är möjlig inom ramen för en trafikpolitik med ökade inslag av planering skall naturligtvis stimuleras, och det är vidare självklart att trafikförsörjningen skall ske till lägsta möjliga kostnad. Järnvägarna har spelat stor roll för de svenska kommunikationerna. Deras andel av trafiken har emellertid minskat undan för undan. En omfattande nedläggning av järnvägslinjer har ägt rum. Vid utgången av 1969 utgjorde de svenska järnvägarnas längd . Enligt långtidsutredning beräknas trafiken ha lagts ner på en banlängd av . Framställningar om trafiknedläggning järnväg prövas av Kungl Maj:t, och inom SJ bereds och pågår nedläggningsundersökningar för ytterligare järnväg. Bilismen har successivt ökat sin andel av trafiken. Det totala antalet bilar har ökat från 1,3 till 2,3 miljoner fordon. Personbilarna beräknas nu uppgå till drygt 2 miljoner. Det genomsnittliga nettotillskottet av personbilar var lil 000 , och med oförändrad tillväxttakt skulle antalet vara 2,9 miljoner. Enligt prognoser väntas antalet vara drygt 3 miljoner, omkring 4 miljoner och år 2 000 drygt 6 miljoner. Lastbilar och bussar inräknade kan det totala bilbeståndet väntas bli högre. Ett starkt ökande antal bilar kommer självfallet att ställa stora krav på väginvesteringar, åstadkomma svårlösta miljöproblem och kräva stora mängder av sannolikt importbaserade drivmedel. Det växande bilantalet får också ses mot bakgrunden av den skrämmande höga olycksfrekvensen i trafiken. Det är självfallet nödvändigt att effektiva åtgärder vidtages för att eliminera riskerna för svåra trafikolyckor. Man kan därvid inte bortse från det förhållandet att privatbilismen har en relativt mycket hög olycksandel. Risken för trafikolyckor inom den kollektiva trafiken är ungefär en tiondedel av antalet inom den privata. Det gäller vid en jämförelse där trafikmedel såväl till lands, till sjöss som i luften ingår. Det ökande behovet av trafiktjänster och planeringen för att tillgodose detta måste ses i sammanhang med de förhållanden som vi här erinrat om. Det förefaller självklart att bilarna måste spela en dominerande roll under överskådlig framtid såväl för personbefordran som för godstrans porter på kortare sträckor. Det måste emellertid beaktas att alla människor inte har möjlighet att anskaffa eller köra eget fordon. För dem som inte kan göra detta måste det finnas en väl utbyggd kolltektiv trafik. Järnvägarna måste därvid spela en betydelsefull roll även . Genom förbättrad service bör kunna göra sina tjänster mera attraktiva. Sålunda måste långtgående taxehöjningar undvikas. De ofta återkommande höjningarna av både biljettpriser och fraktavgifter torde avsevärt ha minskat allmänhetens benägenhet att anlita . Företagna nedsättningar av biljettpriserna har inneburit ökad resandefrekvens. Avgifterna får enligt vår mening inte vara så höga att stora delar av svenska folket inte har råd att åka tåg. Den planerade omfattande nedläggningen av järnvägar måste undvikas. Både regionalpolitisk och social hänsyn kräver att de nedläggningshotade bandelarna i största möjliga utsträckning bibehålles. Det finns anledning ifrågasätta det berättigade i kravet på att i järnvägar nedlagt kapital skall förräntas. Huvudsaken bör vara att befintliga bandelar används för att fylla behovet av trafikservice. Det är väsentligt att järnvägarnas kapacitet i möjligaste mån utnyttjas också därför att belastningen på vägarna skall minskas. Förutom järnvägarna kräves givetvis för en tillfredsställande trafikförsörjning ett nät av busslinjer över hela landet. De inre vattenvägarnas betydelse bör också beaktas. För lösandet av kommunikationsfrågorna för delar av landet som har stora geografiska avstånd spelar flyget en viktig roll. Tillgodoseendet av krav från allmänheten och näringslivet på bättre och snabbare förbindelser mellan och förutsätter sålunda att flyg kommer till användning i större utsträckning än . Samhället skall verka för en sådan utbyggnad av flygplatser och flyglinjer att de möjligheter som luftfarten erbjuder utnyttjas på bästa sätt. Betingelserna för allmänflygets utveckling skall beaktas. Större uppmärksamhet måste ägnas flygsäkerheten. Genom samordningen av olika trafikgrenar skall tillses att expansionen i fråga om flygverksamheten inte leder till en utvecklingshämmande minskning av trafikunderlaget, då det gäller kollektiv marktrafik. För att de krav som vi här framfört skall kunna tillgodoses måste en översyn av trafikpolitiska beslut företas. Det bör uppdras åt en parlamentarisk kommitté att utarbeta förslag som kan läggas till grund för en sådan översyn. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om att en parlamentarisk kommitté får i uppdrag att företa en översyn av trafikpolitiken och framlägga härav föranledda förslag i enlighet med i motionen angivna riktlinjer. () i Glömminge () i Luttra () i Lane-Herrestad