mot · FU02199 · 1971-01-21 00:00:00 — av herrar och i om studierådgivare vid vuxenutbildningen. har vuxenutbildningen på grundskole- och gymnasiestadiet vuxit kraftigt i omfång. Det gemensamma arbete för att bereda studiemöjligheter för vuxna som bedrivs av kommuner, studieförbund, folkhögskolor och korrespondensinstitut innebär i princip att ingen är utestängd från möjlighet till vidare studier. Genom att studieförbunden och kommunerna har olika traditioner med avseende på kursinnehåll, metodik och arbetsformer har de på ett utomordentligt sätt kunnat komplettera varandra. Det har medfört att utbudet av studiemöjligheter för vuxna har varit rikt varierat, vilket har gjort det möjligt för studerande att i hög grad själva välja ämne och studieform med i stort sett endast de begränsningar som deltagarantal och reseavstånd kan innebära. Målsättningen för vuxenutbildningen är att bereda alla samma studiemöjligheter oavsett ålder, bostadsort, kön, yrke eller sysselsättning. I samband med att den allmänna ungdomsskolan utökats till att omfatta för av eleverna har det i högsta grad kommit att framstå som ett rättvisekrav att även ge de generationer som fått en sämre skolutbildning möjlighet att studera. Att kategorin vuxna utan högre utbildning kommer att vara stor länge än visas av en gjord beräkning enligt vilken det framgår att kommer fortfarande hälften av alla i arbetsför ålder att ha folkskola som enda utbildning. I praktiken har inte vuxenutbildningen kommit att uppfattas som ett jämbördigt alternativ till ungdomsutbildningen. Ekonomiska uppoffringar, dubbelarbete med studier och dagligt yrkesarbete, långa och tröttande resor, sent kvällsarbete och allmän studieovana är allvarliga begränsningar för ett framgångsrikt vuxenstuderande. De resultat som föreligger av erfarenheterna från vuxenutbildningen visar också entydigt på att andelen av dem som avbryter sina studier är mycket hög och andelen av dem som efter enbart folkskola fortsätter i vuxenutbildningen mycket låg i förhållande till dem med tidigare påbörjade eller avslutade högre studier. Orsakerna till detta fenomen kan naturligtvis sökas på många håll. De som avbryter sina studier kan ha felbedömt sina möjligheter att hinna med dessa jämsides med ett krävande arbete. I många fall kan familjeliv, föreningar och hobbies inkräkta som studierna borde ha, och resultaten blir dåliga. turligtvis spelar också studieovana och vuxenutbildningsmetodikens oförmåga att frigöra sig från ungdomsskolans arbetsformer in. förekommer det också att ämnesinnehåll och rent felaktiga ämnesval leder till bristande motivation och studieavbrott. Tendensen att det är de som redan förut hade någon form av högre studier som till största delen frekventerar vuxenutbildningen är allvarlig. Det innebär att vuxenutbildningsreformen som en reform för jämlikhet mellan generationer med olika utbildningsmöjligheter är på väg att misslyckas. I stället för att utbildningsklyftorna mellan människorna skulle minska, ökas de. Här måste samhället gripa in för att hjälpa dem som inte har kunnat finna sig till rätta inom den nuvarande vuxenutbildningens organisation. För att nå de grupper som inte frekventerar vuxenkurserna måste informationen intensifieras och genomföras i sådana former att den träffar rätt. Den studie- och yrkesorientering som förekommer måste byggas ut så att den enskilde studeranden kan få möjlighet till individuell rådgivning. De bestämmelser som reglerar möjligheterna till studie- och yrkesrådgivning för vuxenstuderande är klart otillräckliga. Den kvot på av det totala timantalet som får användas för information och rådgivning på grundskole- och gymnasiestadiet fylls i regel av allmän information om olika kurser och studievägar. Enligt vår mening bör det i stället finnas möjlighet att till det lokala vuxenutbildningsrådet knyta en permanent befattningshavare för rådgivande uppgifter. Hans arbete bör då bestå i att med utgångspunkt i den enskildes egen studiesituation ge råd och biträda med upprättandet av individuella studieplaner. Genom att det skapas en god kontakt mellan studierådgivaren och den studerande kan realistiska studieprogram upprättas, där även faktorer som fritid, familj och föreningsverksamhet vägs in i de totala möjligheterna till studieframgång och den tid som kan avsättas för studierna. För den som lämnade en sexårig folkskola måste extra åtgärder sättas in för att introducera honom i den nya studiesituationen. Genom att studierådgivarna har möjlighet att kontinuerligt följa upp och revidera programmet finns det möjligheter att undvika studieavbrott genom alltför ambitiösa satsningar. Detta är så mycket mera viktigt som dessa avbrott ibland tenderar att uppfattas som personliga misslyckanden, vilka leder till att tron på den egna studieförmågan allvarligt skadas. Tekniskt sett kan anordningen med studierådgivare lösas så att kommunens vuxenutbildningsråd får möjlighet att anställa en befattningshavare med dessa uppgifter, om vuxenutbildningsorganisationen har en viss storlek. Dessa bestämmelser måste dock avvägas mot faktorer som skolform, tätort, glesbygd etc. på ett sådant sätt att även personer utanför de stora gymnasieorterna får möjlighet till hjälp. Med hänvisning till ovanstående får vi således hemställa att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa att statsbidragen till vuxenutbildningen får en sådan utformning, att det blir möjligt att till de kommunala vuxenutbildningsråden knyta en studierådgivare med uppgift att biträda de vuxenstuderande med individuell studierådgivning och studieplanering. () ()