mot · FU02472 · 1971-01-27 00:00:00 — Då det måste vara i alla berörda parters intresse att få systemet prövat i verkligheten med största möjliga positiva effekt för , vill vi ånyo upprepa vårt krav att systemet utsträckes till att gälla i princip alla länder, som definitionsmässigt hör till kategorin utvecklingsländer. Vi hemställer därför att anhåller om förslag i detta avseende från Kungl. Maj:t till nästa riksdag. e) Fond för att möta snedvridande kreditkonkurrens Vi finner det både rimligt och önskvärt att fortsätter att med kraft hävda principen om att u-hjälpen bör vara obunden, dvs. att biståndsinsatserna ej skall vara bundna till givarlandets varor och tjänster. Vid internationell anbudsgivning avseende projekt i händer det emellertid ofta att svenskt företag lämnar den fördelaktigaste offerten i fråga om pris, kvalitet etc. men att beställningen går till en annan leverantör, som får stöd från sin regering i form av förmånliga kreditvillkor (t. ex. långfristiga, bundna krediter till låg ränta). Just i sådana situationer skulle det vara ett vaktslående om både principen om obunden hjälp och u-landets rätt att köpa utan snedvridande kreditkonkurrens, om speciella kreditförmåner, fastställda med hänsyn till det enskilda fallet, kunde utgå till det svenska företaget. Detta gäller speciellt större kapitalkrävande projekt i . Vi vill därför förorda att förutsättningarna utredes för inrättande av en särskild fond, som efter prövning i varje särskilt fall skulle kunna utnyttjas för finansiering av leveranser till utvecklingsprojekt i i dylika fall. På handelns område befinner sig , vars andel av världshandeln kontinuerligt har minskat, fortfarande i en missgynnad situation. Priserna på u-landsproduktema visar stor instabilitet som uländerna får betala stigande priser för de varor de importerar från iländema. I flertalet i-länder möter u-landsexporten ett högt tullskydd. Den protektionistiska jordbrukspolitik som flertalet i-länder tillämpar utestänger i många fall från en lönande livsmedelsexport. beräknade man att i-ländernas tullskydd kostar ca i uteblivna exportinkomster. och bör ta till vara alla möjligheter att fungera som pådrivande kraft när det gäller att förverkliga de olika rekommendationerna från i . Glädjande är att man nu nått fram till en principöverenskommelse om införande av allmänna tullpreferenser till förmån för u-ländema, vilka förväntas träda i kraft . Eftersom särskild proposition kommer att föreläggas i detta ärende, vill vi i detta sammanhang endast understryka vikten av att de nordiska preferenserna ges en generös utformning. På andra punkter bör också stödja . Vi bör t. ex. verka för en allmän liberalisering av världshandeln, främja tillkomsten av nya råvaruprisavtal, vilka i likhet med socker- och kaffeavtalet får gynnsamma och stabiliserande effekter för u-ländemas export, medverka till att bryta dödläget beträffande förslaget om s. k. supplementär finansiering eller söka medverka till att skapa andra former av stöd, som motsvarar de behov som detta förslag avsåg att täcka. Varje åtgärd är i och för sig viktig och förutsätter ett betydande mått av politisk vilja från i-ländernas sida. Från svensk och nordisk sida bör vi speciellt söka tillvarata de möjligheter till påverkan av övriga europeiska staters inställning i dessa frågor, som förhandlingarna med EEC kommer att erbjuda. Vi bör därvid inte enbart framhålla att vi för vår del önskar bibehålla våra jämförelsevis låga tullar på vissa tropiska varor utan också hävda vikten av att tullskyddet inom marknaden gentemot u-ländema blir så lågt som möjligt. I den internationella u-landsdebatten betonas inför 1970-talet alltmer vikten av att främja det inhemska sparandet i u-ländema. Förhoppningarna om en snabbt ökad u-hjälp har slagit slint. kunde konstatera att svarar för av sina investeringar, medan utländskt sparande i genomsnitt endast bidrar . anser att u-ländema bör ha till målsättning att uppnå ett inhemskt bruttosparande som uppgår till av bruttonationalprodukten. Med reservation för den både ofullständiga och opålitliga statistik som finns på detta område har FN beräknat att det inhemska genomsnittliga bmttosparandet i 19661968 uppgick till av bruttonationalprodukten. Kraftfulla insatser kommer därför att erfordras när det gäller att öka det offentliga och enskilda sparandet. Som exempel på betydelsen av sådana ansträngningar kan nämnas att en ökning av det inhemska bmttosparandet i av bruttonationalprodukten skulle innebära i ökade kapitalresurser, dvs. lika mycket som hela det utländska biståndet till uppgår till . Karakteristiskt för är att småspararen befinner sig i en Han får sämre service av bankerna än småspararen får i eller . Han har svårare att få lån. Han debiteras extra kostnader, och den ränta han får på sina pengar är ofta minimal och täcker ofta inte ens den förlust han gör på inflationen. Frånvaron av ett väl koordinerat modernt finansiellt system verkar också till hans nackdel, eftersom han därigenom blir hänvisad till den föråldrade oorganiserade kreditmarknaden, där han får betala kanske tio gånger dyrare räntor. Den som inte har möjlighet att låna i bank får betala ockerräntor till penningutlånare. Detta gäller i hög grad den jordbrukande befolkningen, vilket bl. a. visats i en undersökning utförd inom i . I sina petita har SIDA uttalat att man avser att vidga medverkan i biståndsarbetet med inriktning på att skapa finansiella resurser i u-ländema, bl. a. genom att främja det offentliga och privata sparandet. Detta är ett välkommet besked, eftersom i u-landsbiståndets natur ligger just att främja en självgenererande utveckling, att stärka de inhemska resurserna. I flera av de som vi ger bilateralt bistånd finns ett intresse av att få hjälp utifrån när det gäller att bygga upp för landets förhållanden avpassade, väl fungerande sparinstitutioner. Det kan ske genom att experter och teknisk personal ställes till förfogande, genom kurser och konferenser för skolning av inhemsk personal, genom att tillskjuta startkapital för de spar- och kreditinstitutioner, t. ex. jordbrukskassor eller sparbanksliknande institutioner, som vi är med om att stödja och starta i dessa länder. Kontakter i detta syfte bör därför tas av SIDA. På just sparandets område finns icke föraktliga fonder av erfarenhet och expertis i olika spar- och kreditinstitutioner i , bl. a. inom sparbanks- och jordbrukskasserörelsen, vilka skulle bättre kunna utnyttjas än inom svensk biståndsverksamhet. Möjligheterna till ett mera permanent samarbete med de olika spar- och kreditinstitutioner i , som är villiga att medverka i biståndsarbete för att främja sparandet i , bör därför undersökas. Familjeplanering bör vara ett huvudelement i svenska biståndspolitik. Den gigantiska befolkningsökningen i världen och de speciella svenska biståndserfarenheterna på detta område gör detta nödvändigt. har det näst största bilaterala biståndsprogrammet i världen på detta område och ett starkt inflytande i alla internationella organ som specialbehandlar dessa frågor. Familjeplanering hjälper särskilt den kvinnliga delen av befolkningen som i allmänhet är mest eftersatt och en utvidgad familjeplanering förknippas allmänt med progressiva tendenser i ett land. Det är till den stora majoriteten av folket som familjeplaneringsprogrammen bör Det är också hos de allra fattigaste som en genomförd familjeplanering får den mest avgörande effekten på levandsstandarden. Familjeplanering har snabbast blivit officiellt accepterad av länder som är överbefolkade. Från ekonomisk utvecklingssynpunkt har den dock stor betydelse även i mindre tätbefolkade områden (såsom t. ex. i vissa söder om ). För ett u-land betyder en hastigt ökande befolkning att resurser satsas »horisontellt», till betydande del, dvs. att mycket kapital lägges ner på att ge de nytillkommande kapital och konsumtionsvaror för samma (låga) standard som den förutvarande befolkningen lever på, innan det blir en nettoeffekt över som ökar kapital och inkomster per person. De nu rika ländernas tillväxthistoria visar att så kallad kapitalfördjupning dvs. ökning av utbildning och kapital per person är huvudvägen till ökad produktion per person. Detta samband är lika giltigt i länder med god tillgång på odlingsbar jord som i länder med överbefolkning. I internationella organ bör i ökad utsträckning argumentera för behovet av familjeplanering även i länder som inte är tättbefolkade och på allt sätt opinionsmässigt stödja sådana insatser. Över huvud taget bör mot bakgrunden av sin historiska erfarenhet på familjeplaneringens område ytterligare öka sin aktivitet i berörda internationella organ för att därigenom både öka resurserna och aktiviteten och bidra till att förhindra kompromisser med förhalande verkan på detta område. Vi vill också framhålla att inte minst i , med dess ovanligt snabba befolkningsökning och med de problem i familjeplaneringshänseende som den katolska kyrkan ibland skapar, är insatser angelägna. Det finns anledning för SIDA att särskilt observera och vara berett att stödja familjeplaneringsinsatser där. De senaste årens erfarenheter från u-ländema pekar entydigt på att nu tillgängliga preventivmedel inte innebär en slutlig lösning på behovet av effektiva preventivmedel avpassade för att i stor utsträckning anVändas av illiterata u-landsinvånare med bristfällig hälsomiljö. De , som haft familjeplaneringsprogram har i allmänhet funnit att nås en nivå där av kvinnorna i fruktsam ålder använder sig av programmets tjänster. Detta är alldeles för låga tal. Det gäller att få fram preventivmedel som är bättre lämpade för u-ländemas speciella förhållanden. vet vi föga om motiven för u-landsinvånares vilja att begränsa barnafödandet. Mer måste därför satsas på forskning om såväl kontraceptiva medel som motivation. Enligt beräkningarna inom som gjort de mest ingående kalkylerna av resursbehovet för biomedicinsk forskning inklusive kontraceptiv teknologi skulle 150 milj. dollar behöva disponeras för att man rimligt snabbt skall få fram preventivmedel som är billigare, effektiva, lätt administrerbara och har mindre av bieffekter än de nuvarande. anslås globalt uppskattningsvis ett belopp av storleksordningen 40 milj. dollar. WHO:s första Research and Training Center i kontraceptivforskning med förläggning till och förgreningar i torde kunna effektivt använda betydligt större belopp. Vi föreslår en undersökning av de ekonomiska resurser som där bör komma ifråga. Det samarbete med Kyrkornas världsråd som omnämnes av SIDA hälsar vi med största tillfredsställelse. Sådana nya kanaler är viktiga att utnyttja när det gäller att nå nya skikt av människor. Under en följd av år har vi hävdat att hjälpen till från svensk sida av politiska skäl närheten till apartheidregimerna i och speciellt följdverkningar av bör förstärkas. Detta har skett men dock ej i tillräcklig grad. Det bistånd vi ger och enligt SIDA:s petita planerar att ge till är fortfarande begränsat, trots att regimen i väl torde motsvara de krav och önskemål som uttrycks i riktlinjerna för den svenska u-hjälpen. Något fullföljande av önskemål beträffande kreditbistånd till synes inte ha skett. Vi förutsätter för vår del att biståndet till väsentligt förstärkes. Liknande skäl kan anföras för en utvidgning av det svenska biståndet till , som är nästan helt omgivet av apartheidregimema. Dess president har själv sagt att som en majoritetsstyrd nation vid och gränser innebär »en effektiv och allvarlig utmaning till trovärdigheten i raspolitik». Om vi vill förverkliga de uttalanden som regering och riksdag gjort om vikten av att stödja grannstaterna till de vita minoritetsregimema i södra , bör betydligt större biståndsinsatser än de som sker planeras för . Vi vill därför förorda att nya biståndsprojekt av betydligt större omfattning förberedes. Speciellt vill vi peka på möjligheterna att bidra med infrastrukturella investeringar i fråga om kommunikationerna med yttervärlden. Byggandet av en väg norrut till gräns diskuteras t. ex. . Den skulle inte bara förbättra transportmöjligheterna till det enda av grannländer, som bedriver en icke-rasistisk politik, utan den skulle givetvis även möjliggöra ett större politiskt oberoende av . Möjligheterna för att biträda vid finansiering av detta projekt eller vid uppföljningsinvesteringar för anskaffande av nya färjor över eller motsvarande väginvestering på den zambiska sidan borde undersökas. Av här anförda skäl hemställer vi att SIDA får i uppdrag att lägga fram förslag till utökat bistånd för och på sätt som ovan antytts. Som vi framhållit i andra motioner vid årets riksdag är det allmänt känt att man i många hyser en ganska stark misstro mot i-ländernas intresse kring miljövårdsfrågorna. Inte minst under förberedelserna inför om internationella miljövårdsproblem har representanter för hävdat att miljöproblemen dels inte är speciellt aktuella för deras del, dels att det stora intresset i FN för miljöproblemen kan komma att konkurrera ut berättigade krav på mera bistånd till de fattiga länderna. Det är i och för sig förståeligt om man i u-ländema intar denna skeptiska attityd. I den mån miljöproblem existerar synes man se dem som ett resultat av underutvecklingen som sådan, t. ex. när det gäller slummen i de alltmer överbefolkade storstäderna eller miljön i påvert utrustade fabriker, gruvor och andra arbetsplatser. Beträffande det hos oss vanliga problemet med förorenat utsläpp i sjöar och vattendrag ser man detta som betydligt mindre allvarligt, därför att industrialiseringen ännu har relativt liten skala. Dessutom har man svårt att acceptera att de handelspolitiskt redan hårt trängda skulle få sina konkurrensmöjligheter ytterligare försämrade genom internationellt bindande krav på kostsamma miljövårdsinvesteringar. Alla dessa invändningar kan vi förstå men inte alltid acceptera. Även inför brist på förståelse för miljövårdens krav från vissa u-landsregeringars sida bör vi känna det som en skyldighet att varna u-ländema för en upprepning av de underlåtenhetssynder som begicks under vår industrialiseringsprocess och som lett fram till dagens miljöförstöring. Inte minst har vi anledning att beakta miljövårdsaspekterna vid planeringen och genomförandet av de utvecklingsprojekt som vi själva medverkar i. Vi har också anledning att betona vikten av forskning i u-ländema på detta område. I strategin för FN:s andra utvecklingsårtionde uppmanas u-ländema att sätta av av sin bruttonationalinkomst för utvecklingsforskning. Det är naturligt att därvid de miljöpolitiska aspektema på omdaningsprocesserna inom både industri och jordbruk ägnas stort intresse. Men det är också viktigt att man i det pågående utvecklingsarbetet tar vara på redan vunna erfarenheter på detta område. Vår roll som biståndsgivare får i detta sammanhang dock inte inskränka sig till att påpeka risker och anvisa lösningar vi bör också vara beredda att öka våra ekonomiska insatser med de extra kostnader som hänsyn till miljöfaktorer oftast kräver. Förra årets riksdag fastslog att det borde vara möjligt att inom ramen för vårt växande utvecklingsbistånd ägna stor uppmärksamhet åt bistånd till motståndsrörelser, som enligt av antagna principer kan komma i fråga för svenskt stöd. har med offentliga medel stött motståndsrörelser i det kolonialt dominerade . Av uppenbara skäl har detta stöd begränsats till humanitär-civil hjälp, som ges i överensstämmelse med och folkrättens principer. Stödet till motståndsrörelser har främst gått till FRELIMO i och PAIGC i GuineaBissau. Detta stöd har emellertid rört sig om relativt blygsamma belopp. Vi anser därför att statsmakterna bör öka sitt humanitärt-civila bistånd till dessa rörelser, liksom man också bör få till stånd liknande insatser för andra representativa befrielserörelser i (t. ex. ANC i och MPLA och FNLA i ). Det kan ske genom ökad utbildningsstipendiering, undervisningsmateriel, mediciner, byggnadshjälp och andra former av bistånd. En sådan satsning bör medföra att stödet till befrielserörelsema uppnår belopp av helt annan storleksordning än det fåtal det utgör . I detta sammanhang vill vi dessutom peka på möjligheterna att i FN tar initiativ till ett utvidgat internationellt program för stöd åt motståndsrörelserna i främst södra . FN har uppmanat medlemsstaterna att ge moraliskt och materiellt stöd åt dessa rörelser. En del görs också i FN-regi. Men mer skulle kunna göras. Både i och bedriver motståndsrörelserna en betydande civil förvaltning med bl. a. skolor och sjukhus. När det gäller offren för den vita rasismen i , och kan ännu mycket mera göras genom stipendiegivning och på annat sätt Stödet måste givetvis lämnas i former som faller inom ramen för den typ av hjälp som enligt folkrättsliga principer kan ges via FN. I övrigt bör beträffande stödets närmare utformning och fördelning samarbete sökas dels med rörelsernas företrädare, dels med den afrikanska enhetsorganisationen . bör i FN ta initiativ till att dessa möjligheter närmare prövas. Frågor om stöd till motståndsrörelserna beredes av den av Kungl. Maj:t tillsatta flyktingberedningen. Då detta stöd är förknippat med ofta ömtåliga politiska bedömningar vill vi förorda att flyktingberedningen utvidgas till att även inkludera representation för de demokratiska politiska partierna. Detta skulle bidra till att göra denna hjälp väl förankrad hos de olika partierna. SIDA begär i sina petita för nästa budgetår anslag på för sin informationsverksamhet, vilket är en ökning med ca . Härav tillstyrker Kungl. Maj:t endast en ökning till ca . Maj:ts motivering är att SIDA ännu inte lagt fram den långtidsplan för informationsverksamhetens bedrivande som tidigare utlovats. SIDA ger i sin skrivelse anledningen till att någon plan inte framlagts. Man anför därvid att erfarenheterna av verksamheten i dess nuvarande omfattning och inriktning är för kort för att ge ett tillräckligt underlag för en långsiktig bedömning. Vi finner det för vår del motiverat att SIDA dröjt med sin långtidsplan och hyser också den uppfattningen att verksamheten i de former den bedrives motiverar fortsatt ökade anslagstilldelningar. Det påslag Kungl. Maj:t nu tillstyrker medger inte någon volymökning utan innebär såvitt vi kunnat finna endast att SIDA i viss utsträckning kompenseras för automatiska kostnadsfördyringar. Resultatet av den begränsade anslagstilldelningen skulle bl. a. enligt vad vi inhämtat bli att flera väl motiverade ansökningar om bidrag från olika frivilligorganisationer skulle behöva avstyrkas. Med hänsyn härtill är vi beredda att förorda att anslaget för /72 uppräknas med 800 000 till . Insyn i internationella biståndsprogram bidrag till olika internationella biståndsprogram föreslås för nästa budgetår bli ca eller av de totala biståndsanslagen. Beloppet är litet i förhållande till de enorma behov som finns och givetvis även i förhållande till den svenska ekonomin som helhet. Vi har ändå anledning att fråga oss hur dessa pengar används och om den grad av insyn som har i de internationella biståndsorganen är tillräcklig. Såvitt vi vet fungerar denna insyn så gott som uteslutande genom de representanter har i dessa organs styrelser. Några möjligheter att fortlöpande följa arbetets gång och att alltså vara med i diskussioner om hur de svenska bidragen skall användas har vi inte. Vi finner detta otillfredsställande, inte minst för som anslagsbeviljande myndighet. Vi vill därför föreslå att i skrivelse till regeringen uppmana denna att senare under innevarande riksdag eller senast i anslutning till anslagsbehandlingen vid riksdag dels redovisa de gjorda erfarenheterna i detta avseende, dels lämna förslag till åtgärder som är ägnade att avhjälpa eventuella brister i fråga om insyn i de internationella biståndsorganen. Med hänvisning till motionens motiveringar hemställer vi att i skrivelse till Kungl. 1. att Kungl. Maj:t även i sin fortsatta planering av det svenska biståndet till utgår från att det s. k. enprocentsmålet skall vara uppnått senast /75 samt att anslagstilldelningen för vart och ett av budgetåren fram till denna tidpunkt måtte anpassas till den jämnare stegringstakt som förordas i motionen; 2. att vad som anförts i motionen beträffande ländervalet, bl. a. innebärande att inte bör avbryta biståndssamarbetet med de nuvarande mottagarländerna, ges Kungl. 3. att en parlamentarisk beredning tillsättes med uppgift att göra en översyn av det svenska biståndsarbetets inriktning, varvid beaktas såväl utformningen av det tekniska och finansiella stödet som riktlinjerna för den svenska handelspolitiken visavi uländerna och förutsättningarna för det svenska näringslivets och frivilligorganisationemas medverkan i svensk biståndspolitik; 4. att reglerna för investeringsgarantiema bör ändras så att dessa i princip skall kunna gälla för investeringar i alla länder som definitionsmässigt hänförs till ; 5. att en offentlig parlamentarisk utredning tillsättes med uppgift att på sätt som i motionen anges utreda förutsättningarna för a) en särskild fond för förinvesteringsstudier i u-ländema, b) ett statligt svenskt utvecklingsbolag för u-landsinvesteringar och c) en fond att användas för att möta kreditkonkurrens från företag vars hemlandsregeringar lämnar räntesubventioner; 6. att vad som i övrigt anförs i motionen beträffande formerna för svenska privata u-landsinvesteringar m. m. måtte ges Kungl. 7. att vad som anförts i motionen beträffande dels bilateralt svenskt stöd till motståndsrörelserna i , dels svenska initiativ till förmån för FN-insatser i samma syfte ges Kungl. 8. att SIDA får i uppdrag att på sätt som anges i motionen undersöka möjligheterna till svenska insatser för att främja sparandet i u-ländema; 9. att SIDA får i uppdrag att på sätt som anges i motionen lägga fram förslag till ökade svenska biståndsinsatser i och ; 10. att vad som i motionen anföres beträffande hänsynen till miljövårdsaspekter när det gäller utvecklingsarbetet i ges Kungl. 11. att vad som i motionen anföres beträffande de framtida in satserna på familjeplaneringens område ges Kungl. Maj:t till känna; 12. att Kungl. senast under nästa års riksdag lägger fram förslag ägnade att öka insyn i de internationella biståndsorganen; 13. att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 1, bil. 5, punkten C 3. Rekrytering och utbildning av fältpersonal samt informationsverksamhet måtte bevilja ett med förhöjt förslagsanslag på , varav skall avsättas för SIDA:s informationsverksamhet.