mot · FY0258 · 1971-03-12 00:00:00 — av m. fl. angående senvinterjakt för yrkesfiskare och andra skärgårdsbor. Bland skärgårdsborna utefter har helt naturligt intresset för jakt efter sjöfågel, som i riklig mängd häckar i skärgården, varit utomordentligt stort. Jakt förekommer och då huvudsakligen efter ungfågel och har tidigare också bedrivits , varvid främst hanfågel beskattades. Vårjakten har varit förbjuden. Alltsedan dess har intresset för att återfå en begränsad vårjakt - eller senvinterjakt som kan vara en mera adekvat benämning - varit mycket stort bland yrkesfiskare och andra skärgårdsbor. En begränsad jakt skulle för dem utgöra ett värdefullt tillskott till hushållet och därtill utgöra en trivselfaktor av stora mått. Den fågelart som är mest aktuell i sammanhanget är ejdern. Den äldre hanfågeln - gudingen - kan ej beskattas då endast undantagsvis några äldre hanfåglar finns kvar hos oss. Huvuddelen flyttar söderut och . Biologiska skäl talar alltså för en beskattning under eftervintern eller våren. Sådan jakt bedrivs i och bl. a. , där en föredömlig sjöfågelsvård allmänt anses föreligga. Senast föreliggande framställningar till Konungen om begränsad senvinterjakt är dels från , dels från och dels från . Samtliga dessa behandlades av Kungl. Främst mot bakgrund av anslutning till konventionen för fågelskydd lämnade Kungl. Maj:t ansökningarna utan åtgärd. Vi beklagar att Kungl. Maj:t ej medgav senvinterjakt enligt föreliggande förslag som var mycket begränsat i avseende på vilka som skulle få utöva jakten, i fråga om fågelarter, tid för jakten, jaktplatser m. m. Vi vill föreslå att rekommenderar Kungl. Maj:t att medge den berörda jakten. Vi vill erinra om att konventionen om fågelskydd visserligen kräver skydd för alla fåglar och då de återvänder till häckningsplatserna men också har försetts med ett undantag enligt artikel 6, tredje stycket. Häri sägs att i , och samt på rådande särskilda förhållanden inom näringslivet berättigar vederbörlig myndighet i dessa länder att medge undantag samt göra vissa avvikelser i fråga om bestämmelserna i konventionen. Av särskild betydelse i sammanhanget är att detta undantag tillkom på förslag av den svenske delegaten professor just för att möjliggöra en vårjakt för skärgårdsborna. I norra har man i två kommuner tillåtit en begränsad form av vårjakt. Vi har redan påpekat att jakten i huvudsakligen bedrivs . För att ytterligare belysa frågan om hur man bedömer den i , som har med oss helt lika förhållanden i fråga om skärgårdsmiljö, har vi genom införskaffat yttrande över förbundets förslag till senvinterjakt från . Vi delar helt de synpunkter som däri framförs. Härutöver vill vi framhålla att beståndet av ejder, vigg och storskrake i de svenska Östersjöskärgårdarna är utomordentligt starkt. Vi vill också i detta sammanhang hänvisa till ett uttalande av till från jord- och skogsbruksministeriet i , nämligen följande: Med anledning av Er förfrågan meddelas, att sjöfågelbeståndet inom vårt havsområde enligt uppgifter av våra forskare och trots den vårjakt som bedrivs nu är starkare än under detta århundrade. Följande bilagor bifogas: Svenska jägareförbundets framställning till Kungl. landskapsstyrelses yttrande häröver. Med stöd av vad vi här anfort och med hänvisning till bifogade bilagor hemställs att som sin mening uttalar att regeringen bör genomfora begränsad senvinterjakt för yrkesfiskare och andra skärgårdsbor i huvudsaklig överensstämmelse med Svenska jägareförbundets förslag härom av . L. () Bilaga I Dnr 5:537 Vårjakt efter sjöfågel (såväl hanar som honor av svärta, bergand, knipa, vigg, brunand, sjöorre, alfågel och småskrake ) var länge tillåten i den 20 mars-den 10 maj. Domänstyrelsen bestämde jaktdagarna, som /54 - sista gången vårjakt förekom i praktiken - omfattade tiden . Vårjakten förblev till och med /58 tillåten enligt årliga fridlysningskungörelsen men förbjöds genom en utfärdad särskild kungörelse. Från och med /59 utgick vårjakten efter sjöfågel ur årliga fridlysningskungörelsen (numera allmänna jakttidskungörelsen). Då vårjakten efter sjöfågel ursprungligen förbjöds för ett jaktår i sänder, var skälen svåra klimatiska förhållanden (isvintrar) men sedermera åberopade domänstyrelsen m. fl. dels etiska skäl - all vårjakt borde vara förbjuden - dels biologiska skäl - vårjakten skulle kunna vara förödande för bestånden av de tillåtna arterna. Vidare hänvisade man under diskussionerna till 1950 års fågelskyddskonvention, som emellertid ratificerade först . Förbudet mot vårjakt har föranlett ett flertal förslag om ett återinförande av sådan jakt. Spörsmålet om återinförande av vårjakt har även varit föremål för riksdagsbehandling på grund av motioner vid riksdag. Motionerna bifölls av en majoritet bland riksdagsmännen men då kamrarna stannade vid olika beslut föranledde motionerna ingen åtgärd. Alla förslag om återinförande av vårjakt har avstyrkts av domänstyrelsen och sedermera av statens naturvårdsnämnd, numera (). SNV har åberopat fågelskyddskonvention utan hänsyn till undantagsregeln i artikel 6 i konventionen, så lydande: 1 , och samt på rådande särskilda förhållanden inom näringslivet berättiga vederbörlig myndighet i dessa länder att medgiva undantag samt göra vissa avvikelser i fråga om bestämmelserna i föreliggande konvention. Undantaget som tillkom på svenskt initiativ motiverades av att möjligheterna till vårjakt efter sjöfågel skulle kvarstå för kust- och skärgårdsbefolkningen även om konventionen ratificerades av . De avstyrkande remissmyndigheterna har i sammanhanget anfört att "den i artikel 6 angivna undantagsbestämmelsen inte är tillämplig för svenskt vidkommande, eftersom vårjakten efter sjöfågel numera torde sakna betydelse från försörjningssynpunkt. Häremot har från den berörda befolkningsgruppen, främst yrkesfiskarena, genmälts att vårjaktsförbudet haft en negativ försörjningseffekt. Man påstår bestämt, att alla skäl talar för att undantagsregeln i 6 artikeln fägelskyddskonventionen kan tillämpas i de svenska skärgårdarna. Denna ståndpunkt har understötts av bl. jaktutredning, en majoritet av tredje lagutskott () och . Som ovan angivits, har sedan förbudet mot vårjakt infördes, ett flertal förslag om dess återinförande framlagts. Dessa förslag har, beroende på den intressegrupp förslagsställaren företrätt samt det goegrafiska område som avsetts, uppvisat skiljaktigheter avseende hur, när och av vem en sådan jakt skulle få bedrivas. har tillsammans med , efter hörande av representanter för organisationer samt enskilda utefter ostkusten utarbetat ett samlingsförslag om principerna för jakt efter sjöfågel . Vid bedömningen av spörsmålet om vilka fågelarter som kan ifrågakomma för beskattning , har de olika arterna bedömts med utgångspunkt från bl. a. populationsstorlek, trenden i populationsutvecklingen och svårigheten att beskatta vissa köns- och åldersgrupper inom landet. Särskild uppmärksamhet har ägnats de undersökningar rörande sjöfågel som företagits. Härvid kan de av ornitologiska förening bedrivna sjöfågelräkningarna i samt den danske forskaren arbete om ejdern i de danska farvattnen speciellt nämnas. a. resultaten av de ovan nämnda fågelräkningarna blivit kända kan inte hävdas att en beskattning , som enbart skall avse hanfåglar, kommer att medföra någon negativ inverkan med avseende på populationernas storlek. Några hinder av biologisk art mot införandet av en starkt begränsad beskattning av hanfågel eller förvåren föreligger alltså inte. Frågan synes därför böra bedömas huvudsakligen mot bakgrund av om särskilda förhållanden inom näringslivet föreligger. Som sådana förhållanden bör i första hand kunna räknas ekonomiska och sociala omständigheter. Dessa är, med hänsyn till den ifrågavarande befolkningsgruppens situation, än mer aktuella än när formuleringen av artikel 6 tillkom. Möjligheten för främst fiskarebefolkningen i skärgårdarna att efter en lång och ofta påfrestande vinter få ett tillskott av färskt kött av hög kvalitet till det egna hushållet har en icke oväsentlig ekonomisk betydelse för den enskilda familjen. Detta förhållande har under hela den tid frågan debatterats varit reellt. är frågan än mer aktuell, enär fiskarena på grund av olika samverkande faktorer mötts av köpmotstånd mot de egna produkterna med betydande avsättningssvårigheter och därmed minskad inkomst som följd. Speciellt har uppgifterna om höga halter av biocidrester och avfallsämnen t. ex. PCB i olika fiskarter - - inverkat starkt negativt på avsättningsmöjligheterna för de produkter, vilkas försäljning utgör den huvudsakliga inkomstkällan för större delar av den befolkningsgrupp, varom här är fråga. Härtill kommer att den här berörda befolkningen på grund av bosättning och arbetsförhållanden oftast ej kan utnyttja all den service och sociala omvårdnad som befolkningen i övrigt har tillgång till. Några få dagars jakt har ett stort trivselvärde för den alltmer uttunnande skärgårdsbefolkningen och kan i någon mån motverka en icke önskvärd avflyttning i synnerhet av den yngre generationen och kompensera den kvarvarande befolkningen för övriga medborgares större tillgång till andra trivselfaktorer. Mot bakgrund av ovan redovisade förhållanden måste det anses som fullt motiverat att utnyttja de undantag från ovannämnda internationella konvention som dess 6 artikel medger. Det av i samarbete med utarbetade samlingsförslaget har remitterats till organisationer med intresse för frågan. De inkomna remissvaren redovisas i bilaga. Personer som har eller kan erhålla tillstånd till jakt på allmänt vatten och dessutom är att hänföra till den grupp av bofast skärgårdsbefolkning eller yrkesutövare, varom talas under punkt A 1 i de av Kungl. Maj:t meddelade anvisningarna angående tillämpningen av 2 § 3 mom. jaktlagen, meddelas tillstånd att på angivet jaktområde och för förbrukning i eget hushåll jaga hanfågel av vigg, ejder och storskrake. Jakttiden bör med hänsyn till väderleksförhållandena vara rörlig och omfatta fem sammanhängande söckendagar nämligen förlagda före den egentliga häckningssäsongen i respektive kustavsnitt och inom tidsramen . Det är alltid svårt att avgränsa en viss kategori medborgare från andra. har vissa personer kunnat erhålla tillstånd till jakt efter säl och sjöfågel på allmänt vatten. Tillståndsgivningen har reglerats genom anvisningarna i . Maj:ts brev av nr 140, ändrade genom bilaga 2 till Kungl. Maj:ts brev nr 39. Vilka personer som i första hand bör kunna få tillstånd anges under punkten A 1 i dessa anvisningar så lydande: Till erhållande av jakttillstånd böra i första hand ifrågakomma personer som äro fast bosatta i skärgårds- och kusttrakterna och som därjämte för sin försörjning äro i väsentlig mån beroende av de för dessa trakter typiska inkomstkällorna. I enlighet härmed böra såsom tillståndsberättigade anses, förutom fiskarebefolkningen, även sådana kust- och skärgårdsbor, som vid sidan av annan näring hämta ett väsentligt tillskott till sin försörjning från havet, samt, åtminstone i allmänhet, personalen vid lots- och fyrplatser och bevakningspersonal. Då anvisningarna tillämpats , har bedömningen av vilka som omfattas därav vunnit viss praxis hos de tillståndsgivande myndigheterna. De under denna punkt angivna personkategorierna kan i stort sett sägas uppfylla de krav som ovan redovisats vid de allmänna bedömningarna om vilka som bör kunna komma i fråga för en senvinter- eller förvårjakt efter sjöfågel. Med jaktområde skall förstås den eller de , skär, båtlinjer etc., varifrån jakten skall bedrivas. Principen skall vara att jakten endast skall utövas från dessa angivna platser och att övriga , skär och vattenområden skall vara undantagna från jakt efter sjöfågel och därmed fungera som fredningsområden. Ofta anföres som ett argument mot jakt som är aktuell att skottlossningen skulle inverka störande på fågellivet. Erfarenhetsmässigt kan dock konstateras att, ehuru viss störningseffekt ibland kan iakttagas, den påstådda negativa effekten oftast är överdriven. Vid en jakt under de former som här föreslagits - utövad av ett begränsat antal personer från bestämda platser - kan man utgå från att störningseffekten totalt sett kommer att vara helt utan betydelse för fågelstammarna. , ejder och storskrake har upptagits som jaktobjekt, då dessa förekommer i starka stammar. För ejder gäller vidare att hanfåglarna strax efter parningen samlas i flockar på öppna havet och nästan påbörjar flyttningen söderut och till följd härav endast i ringa utsträckning kan beskattas inom landet. För storskrake gäller att den förorsakar viss skada på fisket främst genom predation på laxyngel. Förslag lill administrativ ordning m. m. Tillstånden, vilka skall vara personliga, meddelas av myndighet som Konungen bestämmer, sedan myndigheten hört länsjaktvårdsföreningen, vilken i sin tur skall samråda med expertorgan av typen sjöfågelråd (motsvarande). I tillstånden skall anges inom vilken tidsram jakten får bedrivas inom vilket område jakten får äga rum a 11 exakta jaktdagar meddelas särskilt , samt att vid jakten fälld fågel endast får användas till förbrukning i det egna hushållet. Tillstånd bör kunna meddelas än . Av ansökningshandlingarna skall förutom sedvanliga personalia framgå var (vissa , skär, båtlinjer etc.) sökanden avser att bedriva jakten. För att minska det administrativa arbetet bör organisation av typ jaktvårdsområde, sjöfågelvårdsområde, sjöjaktvårdsförening och liknande för de till organisationen anslutna medlemmar, vilka är att hänföra till ovan angivna kust- och skärgårdsbor och yrkesutövare, kunna inge gemensam framställning om personliga tillstånd, varvid de medlemmar framställningen avser skall anges till namn, yrke och adress samt mantalsskrivningsort. Vid ansökan, som inges av enskild person eller organisation av nyssnämnt slag, kan i stället för uppräkning av platserna där jakten skall bedrivas fogas sjökort eller motsvarande handling, varpå jaktplatserna markerats. hemställer att Kungl. måtte förordna att undantag enligt 6 artikeln i konventionen om fågelskydd. , medgives för husbehovsjakt efter hanfägel av vigg, ejder och storskrake enligt de principer som ovan angivits. Ang. Er skrivelse den 6.11.1974 har i en skrivelse hos anhållit om en beskrivning över hur vårjakten på sjöfågel bedrives på samt landskapsstyrelsens principiella syn på vårjakten. Tillika inbegär landskapsstyrelsens yttrande över ett föreliggande förslag till hemställan om återinförande av vårjakten på sjöfågel på vissa villkor i . Enligt självstyrelselagen för den 28.12.1951 (ÅFS 5/52) tillkommer lagstiftningsbehörigheten i frågor berörande jakt och viltvård. I 23 § landskapslagen den 25.3.1965 om jakt (ÅFS 10/65), sådant stadgandet lyder i landskapslagen (ÅFS 52/71) regleras den åländska vårjakten på sjöfågel sålunda att jakt får bedrivas under följande tider: 15.3.-15.4.: hane av knipa och storskrake 15.3.-25.5.: alfågel, sjöorre och skäggdopping 1.5.-25.5.: hane av storskrake, småskrake, knipa, vigg, ejder och svärta. Rätten till jakt på sjöfågel tillkommer enligt lagen med vissa undantag områdets ägare. För att erbjuda i första hand den obesuttna ortsbefolkningen möjligheter till sjöfågeljakt friställer landskapet ett antal områden. Dessa s. k. allmänningar utgörs företrädesvis av mindre kobbar och skär i ytterskärgården. Den regelbundna övervakningen av vårjakten handhas av sjöbevakningen (i ) i samarbete med polismyndigheterna samt av de lokala jaktvårdsföreningarna utsedda jaktövervakare. I landskapet finns 16 jaktvårdsföreningar vars verksamhetsområden sammanfaller med kommunernas gränser. För att motverka vårjaktens störande effekter och erbjuda sjöfågelstammarna skyddade häckningsområden skall jaktvårdsföreningarna under överinseende av landskapsstyrelsen upprätthålla tillräckliga fredningsområden. Fredningsområdenas gränser fastställes på jaktvårdsföreningarnas höstmöten efter det skriftliga avtal upprättats med markägarna. För de markägare inom jaktvårdsföreningarnas verksamhetsområden som avstått en betydande del av sina markområden för fredningsändamål skall jaktvårdsföreningarna på ett eller annat sätt ordna möjligheter till kompensationsjakt på härför särskilt avsatta områden. På är enligt jaktlagen vårjakt på sjöfågel tillåten enbart från fast plats i anslutning till utlagda vettar. Någon jakt från s. k. båtlinjer förekommer icke eftersom en dylik beskattningsform av fågelstammarna från åländsk synpunkt synes vara olämplig viltvårdsmässigt med tanke på det intensiva och urskiljningslösa flyktskytte och kraftiga störning som detta tillvägagångssätt kan giva upphov till. Den åländska sjöfågeljakten bedrivs enbart för husbehov och försäljning av nerlagda byten är förbjuden. Vid upprättandet av fredningsområdena eftersträvas så vidsträckta och sammanhängande skyddsområden som möjligt med en generell förskjutning av fågelskyddet mot de centrala häckningsområdena i skärgårdens inneroch mellanzon medan jakttrycket i mån av möjlighet förflyttas utåt till områden där störningsefTekten bedöms vara mindre och avskjutningen i större utsträckning kan inriktas på sträckfågel än på häckande fågel, s. k. vanfågel. Ifrågavarande fredningsområden upptar ca 60 96 av inneroch mellanskärgårdarna. En översiktskarta utvisande de åländska fågelfredningsområdenas ungefärliga omfattning och disposition bifogas ävensom ett särtryck innehållande den åländska jaktlagstiftningen. De på häckande sjöfågelarterna som är föremål för vårjakt i större utsträckning förekommer, med undantag av knipan, i starka eller mycket starka stammar. I synnerhet ejdern, storskraken och viggen är mycket talrika. Den förstnämnda arten har numera etablerat sig som häckfågel i samtliga skärgårdszoner med undantag av i de innersta havsvikarna. Även småskraken eller prackan samt svärtan häckar i starka stammar i skärgårdens mellanzon men dessa arter förefaller att icke uppvisa samma populationsstabilitet som ejdern, storskraken och viggen. Lokalt i den åländska skärgården har till och med, av orsaker som icke är kända, småskraken och svärtan uppvisat en viss tillbakagång . Knipans lokala förekomst i landskapet anses bero på bristande tillgång på boplatser och lämplig biotop i övrigt. De flockar av alfågel och sjöorrar som varje vår och höst passerar Ålands kuster har minskat påtagligt och som jaktobjekt är i synnerhet sjöorren av underordnad betydelse. Erfarenheterna från visaratt vårjakt på sjöfågel icke hotar arternas häckningsmöjligheter och reproduktion under förutsättning att tillräckliga vidsträckta och sammanhängande fredningsområden avsätts, att jakttiderna förläggs biologiskt riktigt med tanke på arternas reproduktion samt att jakten icke bedrivs alltför intensivt inom de områden som är tillåtna för jakt. Landskapsstyrelsen är av den uppfattningen att vårjakten på sjöfågel från flera synpunkter är av stor betydelse för skärgårdsbefolkningen. Intresset för jakt och viltvård är stort i skärgården och vårens fågelskytte är en mycket emotsedd tid. Ur skärgårdsbornas synvinkel är vårjakten en väsentlig trivselfaktor och som sådan kan den anses ha en anmärkningsvärd social betydelse i ett förhållandevis isolerat samhälle med ett begränsat utbud på övriga rekreationsmöjligheter. Fågeljakten har icke längre en framträdande ekonomisk betydelse i skärgårdens näringsliv men lokalt, i synnerhet i ytterskärgården och mellanskärgården bör vårfågeljakten anses ge ett värdefullt tillskott av kött till hushållen. 5607/501 -74.