mot · FU021007 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. il. om fördelningen av kostnadsansvaret för miljövårdande åtgärder. Den förda miljödebatten har i stor utsträckning kännetecknats av en successivt fördjupad insikt om att vår nuvarande livsföring på många områden för med sig en försämrad miljö. Rapporter av larmkaraktär har avlöst varandra. En grundläggande debatt om de instrument som står till vårt förfogande för en genomtänkt miljövårdsinsats har emellertid förts i alltför liten utsträckning. Det är nu hög tid att granska dessa instrument för att därigenom skapa en bättre grund för miljövårdsinsatserna. Det mest påträngande problemet gäller fördelningen av de kostnader som all miljövårdande verksamhet för med sig. Utan att denna fråga lösts och genomgående principer framarbetats försvåras ingripanden från samhällets sida. Den förmodligen mest omfattade meningen när det gäller fördelningen av miljövårdens kostnader är att den som förorsakar en förorening också skall vara den som bär ansvaret och kostnaden för att den förorsakade skadan repareras. En allmän tes av detta slag är emellertid långt ifrån tillräcklig för de varierande fallen av skadegörelse genom någon typ av föroreningsutsläpp. Ändå torde principen kunna fungera som riktmärke för den miljövård som bör ingå som ett naturligt led i ett framtida samhälle. För det mera näraliggande perspektivet torde en lång rad alternativa möjligheter till finansiering av miljövårdsinsatserna finnas. Schablonavdrag, differentierade bidrag och avdrag samt särskilda miljöavgifter torde vara användbara instrument. Av förklarliga skäl har industrin kommit särskilt i skottgluggen i miljödebatten. Gång efter annan har krav rests på drastiska åtgärder för att minska industrins föroreningsalstring. Industrins företrädare har anklagats för oansvarighet och bristande förståelse för miljövårdens krav. Vi vill i detta sammanhang klart slå fast att det är samhällets uppgift att ange de ramar inom vilka vår industri har att arbeta. Sådana ramar måste fastläggas också på miljövårdsområdet. Med den konkurrenssituation som råder, i synnerhet gentemot utländska företag, är det knappast rimligt att begära att industrin på eget initiativ skall genomföra stora och kostsamma investeringar i miljövårdande syfte. Detta till trots förekommer på många håll en glädjande aktivitet för att successivt anpassa industriproduktionen efter en ny tids krav. som samhället ingriper med restriktioner måste finansieringssidan noggrant beaktas. Detta gäller i synnerhet äldre företag där investeringar i miljövårdande anläggningar kan bli så betungande att företagens lönsamhet allvarligt undergrävs. Det nuvarande 25-procentiga bidraget till luft- och vattenvårdande åtgärder inom industrin synes oss vara osmidigt. Enligt vår uppfattning bör övervägas om inte bidrag bör kunna utgå med mera än av de planerade investeringskostnaderna om från miljösynpunkt ett förhöjt bidrag befinnes vara särskilt påkallat. Genom en dylik differentiering av bidragen bör den mest ändamålsenliga allokeringen av de tillgängliga resurserna kunna åstadkommas. När det gäller nyetablerad industri står helt andra möjligheter till buds för att redan vid projekteringen medtaga kostnaderna för miljövårdande anläggningar. Principen om att förorenaren också skall stå för kostnaderna är lättare att tillämpa. Man bör emellertid uppmärksamma huruvida nu gällande principer för bidragsgivningen till vatten- och luftvårdande anläggningar skapar svårigheter för vissa industrier att över huvud taget utvidga och nyinvestera. En utvidgning av bidragsmöjligheterna kan eventuellt visa sig vara nödvändig. För såväl äldre som nyetablerad industri bör bidragsmöjligheterna kompletteras med generösa avskrivningsregler för miljövårdande anläggningar. Naturligtvis är internationella överenskommelser det mest verksamma medlet att åstadkomma balans i konkurrensläget mellan olika länders industrier. Initiativ bör tas från svensk sida vid den internationella miljövårdskonferensen för att söka harmonisera deltagarländernas miljövårdsåtgärder med särskilt beaktande av problemen kring kostnadsfördelningen. I detta sammanhang bör också principen om miljöavgifter aktualiseras för att utröna om ett sådant system kan vinna internationellt gehör. Den delning av kostnadsansvaret som praktiserats mellan staten och kommunerna inom ramen för bidragen till kommunala reningsverk m. m. synes oss åtminstone på kort sikt vara riktig. Stora problem återstår emellertid att lösa vad det gäller fördelningen av kostnaderna mellan olika kommuner vid en för flera kommuner gemensam miljövårdande åtgärd. En rening av t. ex. ett vattendrag gynnar flera kommuners innevånare, och det kan knappast vara rimligt att belasta enbart den förorenande kommunen med hela kostnaden för den tilltänkta reningen. Översiktliga principer för hur dylika situationer principiellt bör lösas måste utarbetas. Inom ramen för långsiktiga miljövårdsprogram bör kommunerna fastställa den prioritetsordning som med hänsyn till kostnader och effekter för olika projekt är den mest rimliga. Statens möjligheter till en riktig bidragsgivning underlättas om man vid avvägningarna mellan olika kommuners behov har tillgång till jämförbara miljövårdsprogram. Kostnaderna för miljövården drabbar naturligtvis till slut den enskilde i en eller annan form, oavsett vilka principer för kostnadsfördelningen som tillämpas. Kommunala miljövårdsinvesteringar drabbar kommunalskatten, statsbidrag till industri och kommuner inverkar på statsskattens storlek, miljövårdande anläggningar inom industrin påverkar prisnivån och vinstmarginalerna. De olika instrumenten får emellertid för den enskilde till en del olika effekter. För att klarlägga dessa effekter och för att få fram principiella och långsiktiga handlingslinjer i vad det gäller kostnadsfördelningen mellan olika miljövårdsintressenter bör en parlamentarisk utredning tillsättas. I yttranden över motioner till förra årets riksdag med krav i denna riktning framhöll flera remissinstanser att en utredning om kostnadsfördelningen vore synnerligen önskvärd. Ju som går innan kostnadsfördelningsfrågorna bringats till en ändamålsenlig lösning, desto mera ökar riskerna för icke önskvärda ekonomiska effekter av samhällets miljövårdsåtgärder. Med åberopande av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla att en parlamentarisk utredning tillsättes med uppgift att framlägga förslag till fördelning av kostnadsansvaret för miljövårdande åtgärder. () () () () ()