mot · FU021158 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om en statlig bostadsbank. Det nuvarande systemet för bostadsbyggandets kreditförsörjning är en kvarleva från det renodlade spekulationsbyggandets tid där den färdiga produkten i de flesta fall överläts till hugade spekulanter-fastighetsägare, som de förvärvade fastigheterna lyfte av de dyrare byggnadskreditiven och placerade dessa i nya långfristiga lån. Ansvaret för bostadsproduktionen låg helt i händerna på privata intressen, och uppsplittringen i små enskilda projekt hade sin motsvarighet i finansieringen, där många små banker och kreditinstitut svarade för det behövliga kapitalet. Dagens situation är annorlunda. De s. k. risker som dåtidens spekulationsbyggare ansåg sig ta med hänsyn till osäkerheten att få sälja huset när det var färdigbyggt finns icke . är samhället ansvarigt för bostadsförsörjningen främst genom den statliga långivningen och genom att kommunerna har att svara för den kommunala planeringen, bl. a. genom sina rullande 5-årsplaner. Det förhållandet att samhället är ansvarigt för bostadsförsörjningen återspeglas dock icke beträffande kreditförsöijningen. Kritiken mot det nuvarande kreditsystemet gäller såväl erhållandet av byggnadskreditiv som de senare avlyften, och omplaceringarna av lånen i form av botten- och sekundärlån måste ofta sökas var för sig i skilda kreditinstitut en ordning som saknar en rimlig motivering och också medför onödiga ränteutgifter för låntagarna, dvs. kostnader som i sista hand får betalas av hyresgästema-bostadskonsumenterna. Frågan om statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet är ingen ny fråga. Redan i böljan av då bostadsbyggandet låg på en bottennivå diskuterades frågan i regeringen i syfte att trygga en byggnation av den omfattning som statsmakterna ansåg möjlig. kommunisterna har under en följd av år väckt motioner med förslag om en statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet, förslagsvis genom inrättandet av en statlig bostads- eller samhällsbyggnadsbank. Dessa motioner har dock avvisats av majoritet även om man kan konstatera att man i sak sagt sig vara överens i ord och de skrivningar som förekommit i utskottsutlåtandena. Vi har i våra motioner hävdat: Om staten ginge över till en utsträckt kreditgivning ända ned till botten i form av ett enda bostadslån med en räntesats och en amorteringsplan, skulle detta självfallet varken öka eller minska de kreditresurser som tas i anspråk för bostadsbyggandet. Fördelarna skulle emellertid från bostadsbyggandets synpunkt vara Det nuvarande byggnadskreditivsystemet kunde helt avskaffas och ersättas med förskott på redan beviljat lån. Den kontroll som utövas av de kommunala och statliga organen för bostadsbyggandet, bl. a. med hänsyn till de statliga lånen, borde självfallet vara till fyllest även om statslånet förvandlades till ett totallån. Allt krångel med avlyft och placering i olika kreditinstitutioner vore med en sådan ordning ur världen. Statsmakternas beslut om bostadsbyggandet kunde följas i praktiken. Som ovan nämnts har uttalanden till förmån för dessa tankegångar gjorts i utskottsutlåtanden . Än mer har dessa positiva uttalanden till stöd för totalfinansiering (enhetslån) kommit till uttryck i bostadspolitiska kommitténs betänkande och i propositionen 1967, som angav riktlinjerna för bostadspolitiken. I propositionen anfördes sålunda: Fördelarna (av statliga enhetslån) är inte endast som bostadspolitiska kommittén framhållit av administrativ natur utan framför allt att bostadsbyggandet kan bedrivas efter en fast och av de reala resurserna bestämd produktionsplan. Byggandet kan härvid ske i de långa och kontinuerliga serier som industriell produktion kräver. Trots alla uttalanden under en följd av år till förmån för en samlad finansiering av bostadsbyggandet och dess följdverkningar har mycket litet blivit gjort för att genomföra vad man i ord anser vara till fördel på detta område. Det vanligaste förekommande argumentet mot en statlig totalfinansiering är att man vill avvakta resultaten av de erfarenheter som kan utläsas ur uppgörelserna som träffats med marknadens kreditgivare till bostadsbyggandet. Till dessa invändningar kan sägas följande: Även om delegationen för bostadsfinansiering träffat överenskommelser med kreditinstituten om krediter till det statligt belånade bostadsbyggandet , förändrar detta ingenting i den grundläggande frågeställningen. Dessa uppgörelser har för övrigt inte garanterat en jämn kredittillförsel till det av statsmakterna beslutade bostadsbyggandet. Departementschefen uttrycker detta så i årets statsverksproposition att har byggherrarnas svårigheter att få byggnadskrediter ökat. Genom medverkan av den expertgrupp som delegationen för bostadsfinansiering, tillsammans med kreditinstituten, tillsatte har dock som man säger projekt i allmänhet kunnat finansieras utan större förseningar av byggstarterna. Departementschefen begränsar sig i sin målsättning när det gäller problemen med bostadsbyggandets kreditförsöijning till en informationsfråga om vilken han säger: Bättre informationer till kreditgivarna om den planerade igångsättningen kan medverka till att uppkommande kreditproblem kan lösas snabbare. Detta uttalande uppfattar vi som en reträtt från de målsättningar man tidigare gett uttryck för och som vi har redovisat i denna motion. Man synes ha lämnat de tankegångar som uttrycktes i orden av dåvarande departementschefen och i utskottsutlåtanden : De fördelar som från bostadssektorns synpunkt är förenade med en sådan finansieringsordning (statliga enhetslån) synes utskottet så påtagliga att de bör avstås endast av mycket tungt vägande skäl. Några sådana skäl har icke kunnat anföras. Med hänvisning till det anförda föreslås att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. Maj :t hemställa om förslag till statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet genom inrättandet av en statlig bostads- eller samhällsbyggnadsbank. (vpk) i (vpk) i