mot · FU02426 · 1971-01-21 00:00:00 — av herrar och i om förbud mot engångsglas. I samband med behandlingen av proposition nr 1970 antog bl. a. förslag till skärpning av bestämmelserna i naturvårdslagen till skydd mot nedskräpning och en ny renhållningslag. Genom ett samlat grepp upplysning och renhållning sökte man komma till rätta med det alltmer växande nedskräpningsproblemet. En betydande och mycket besvärande del av nedskräpningen sker genom förpackningar av engångskaraktär. Sådana förpackningar av glas, plåt, plast och papper används för många livsmedel och varor i detaljhandeln. För öl och läskedrycker har engångsförpackningama tagit en allt större del av marknaden, under det att returglasen minskat. Speciellt engångsglasens stora andel innebär många problem, främst genom de skador som hanteringen kan ge upphov till både hos människor och djur. I diskussionen om engångsglasens fördelar redovisas sällan dessa skador och ej heller nedskräpningen och de ökade kostnaderna för sophanteringen. Den främsta orsaken till problemen kring engångsglas är givetvis människors oförstånd och slarv. Därför kan en massiv upplysningskampanj säkerligen förbättra situationen. En annan tänkbar väg är ett förbud mot engångsglas. I debatten har anförts att engångsglasen har bl. a. de fördelarna att de kräver mindre lagerutrymmen i olika distributionsled, avskaffar returtransporter och befriar bryggerierna ifrån rengöringen. För konsumenten är det dock tveksamt om engångsglasen medför några fördelar. Drycker i engångsglas är betydligt dyrare än i returglas. Skillnaden är så stor, att man vid köp av öl i returglas kan låta bli att lämna tillbaka flaskan och ändå få billigare vara än i engångsglas. Det är dock främst från skade- och miljösynpunkt som engångsglaset måste bekämpas. I själva beteckningen »engångs» ligger en impuls till nedskräpning inbyggd. Glas är ett farligt material, som orsakar många skador på både människor och djur. Särskilt farligt är glas vid badstränder. De nyaste glastyperna för engångsglas ger upphov till ett särskilt vasst splitter. Engångsglasen förorsakar mycket stora kostnader för samhället, främst i form av sjukvård, förlorad arbetstid och renhållning. Det är också tveksamt om konsumenterna vill ha engångsglas. kan till viss del vara en följd av att livsmedelshandeln ibland inte tillhandahåller returglas. Att en bred opinion anser det nödvändigt att begränsa hanteringen med engångsglas kan bl. a. illustreras av enkät i vilken av de tillfrågade välkomnade ett förbud mot engångsglas. Ett förbud mot engångsglas för öl och läskedrycker innebär att endast en del av glasemballagen försvinner. Denna del är dock ytterst väsentlig. Den utveckling som bör eftersträvas är en återgång till returflaskor. Åtgärder krävs dock för att göra dessa mer attraktiva. För att hindra att även returglas i ökad utsträckning kastas, krävs att panten höjs. Höjd pant skulle ge större intresse för att lämna tillbaka returglaset. Engångsförpackningar för öl och läskedrycker tillhandahålles också i burkförpackningar av plåt och plastförpackningar. Även dessa förpackningstyper ger nedskräpning och kan medverka till skador, dock ej i samma omfattning som glaset. Samhället bör dock uppmärksamt följa utvecklingen på hela förpackningsområdet och eventuellt genom avgifter driva utvecklingen mot produkter, som är mindre skadliga ur miljösynpunkt. Av skäl som ovan angetts är det nu enligt vår uppfattning önskvärt att få bort den mest miljöskadliga förpackningstypen engångsglas för öl och läskedrycker. Ett förbud mot denna förpackningstyp kombinerat med en höjning av pant för returglas och förbättrad upplysning och propaganda är enligt vår mening bästa sättet att komma till rätta med de problem som engångsglaset skapar. Under hänvisning till vad vi ovan anfört hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär förslag om förbud mot saluförande av öl och läskedrycker i engångsglas.