mot · FU02576 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Wirmark och i om sparfrämjande åtgärder. Trots den snabba tillväxten av det kollektiva sparandet, främst inom ATP-systemet, har det enskilda sparandet kvar sin stora betydelse för att skapa tillräckliga kreditresurser för investeringar i bostäder, företag och kommunala anläggningar. Utan ett tillräckligt nysparande finns risk för att resurserna helt enkelt inte räcker till. En positiv utveckling av det enskilda sparandet spelar också en väsentlig roll i ansträngningarna att åstadkomma balans i samhällsekonomin inte minst gäller detta i dagens ekonomiska läge. Den som sparar bygger ju inte bara upp resurser för egen del. Han ställer dem också till kreditmarknadens och därmed ytterst till samhällets förfogande. I den ekonomiska politiken är det därför angeläget att beakta sparandets rättvisa villkor och tillväxtmöjligheter. Starkare direkta stimulansåtgärder från samhällets sida än dem som tillämpas ter sig därför i hög grad önskvärda. Detta gäller inte minst åtgärder för att stimulera småsparandet. Det är i ett sådant sparande som de stora grupperna av löntagare i vårt samhälle kan engageras, om de ges tillräckliga motiv och materiella incitament. kan en ökning av småsparandet genom sin sammanlagda tyngd ge väsentliga och stabila tillskott till kreditmarknaden. Från ett flertal synpunkter vore det alltså önskvärt att sparandets andel av hushållens inkomster kunde bringas att öka. De siffror som redovisas i finansplanens bilaga angående preliminär nationalbudget innebär dock en nedåtgående förändring i sparkvoten från 1968 till 1970 (prognos) och till 1971 (prognos). Även om det statistiska siffermaterialet är osäkert, är tendensen för hushållssparandets utveckling på klart nedåtgående, som framgår av följande sifferserie baserad på nationalräkenskaperna respektive finansplanen: Vissa sparstimulerande åtgärder bi de uppslag som kommit fram i 4 775 4 544 1970 (prognos) 1971 (prognos) 4 491 4 320 utredas på basis av :a framställningar bl. Bland dessa vill vi speciellt förorda att det extra avdraget vid kapitalbeskattningen, som varit oförändrat . för ensamstående och . för makar, ökas samt att en skattestimulans införs för långsiktigt småsparande. När avdraget för kapitalbeskattning infördes möjliggjorde det en skattefri avkastning av ett kapital om ca 8 500 respektive , medan motsvarande belopp penningsvärde skulle utgöra ca 3 500 respektive . En höjning av kapitalavdraget framstår därför som i högsta grad motiverad. För de stora kapitalbehoven av mera långsiktig karaktär har bankerna behov av medel som är innestående . För sådant sparande borde en skattestimulans kunna införas. Den kan lämpligen vara så konstruerad att det gäller sparbelopp som är innestående och att en del av detta sparande görs oberoende av den progressiva beskattningen. Vi förordar därför att av det sparade beloppet får dras av direkt på den utdebiterade direkta statliga skatten. Högsta innestående belopp på ett konto som skall kunna åtnjuta denna skattestimulans bör sättas till . Kontot bör inte kunna belånas. bör vara det högsta årliga insättningsbelopp som berättigar till dylik skattestimulans. Detta betyder att högst . i skattereduktion kan utgå för ett belopp som insätts visst år och är innestående under . Vid förtidsuttag skulle bankerna obligatoriskt göra avdrag av det uttagna beloppet och vidarebefordra detta belopp till skattemyndigheterna. Med hänvisning till det som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om utredning och förslag angående sparstimulerande åtgärder i enlighet med det som angivits i motionen.