mot · FU021572 · 1971-11-23 00:00:00 — av m. fl. Maj:ts meddelande till förordas att affärstidslagen helt slopas och att någon affärstidsreglering inte skall förekomma. Som grund för detta förslag ligger affärstidskommitténs betänkande (1971: 33) »Fri affärstid». Förslaget om slopande av affärstidsregleringen är inte enhälligt från de sakkunniga. Till betänkandet är fogade dels ett särskilt yttrande, dels en reservation. I särskilt yttrande framhåller ordföranden i , , att han helst sett att lagen kunde bibehållas och skärpas. Då detta inte synes möjligt har han från de anställdas synpunkt funnit det mera tilltalande att lagen slopas och att en överenskommelse om förbättrade OB-tillägg kombinerat med regler för femdagarsveckan kan träda i kraft. Frågan om butikernas öppethållande har livligt diskuterats såväl bland de anställda inom handeln som bland företagare och konsumenter. affärstidskommitté har vänt sig till olika intressegrupper i syfte att samla synpunkter och pejla stämningar. Av enkäten framgår att en klar majoritet bland konsumenterna var till freds med de tidsramar för butikernas öppethållande som tillämpas och att ett stort antal var klart negativa till ett vidgat öppethållande detta främst på grund av att man hyste farhågor för att ett vidgat öppethållande skulle leda till högre priser och en för vissa konsumentgrupper ogynnsam strukturomvandling av handeln. Både av promemoria och av affärstidskommitténs betänkande framgår att det finns fog för dessa farhågor. Departementschefen säger i sin skrivelse att det synes föreligga tre möjligheter för företagen att kompensera sig för de ökade kostnaderna. Den första är att kostnadsstegringen skall kunna motverkas av en ökad omsättning. Frågan är då på vems bekostnad denna omsättningsökning sker. Enbart affärstidslagens slopande torde inte innebära någon ökning av den totala omsättningen. Följaktligen finns det anledning att befara en strukturomvandling, som medför ett ytterligare bortfall av de mindre närbutikerna med åtföljande olägenheter för konsumenterna i form av längre avstånd. Den andra möjligheten skulle vara att företagen täcker de högre kostnaderna genom ett pristillägg vid förlängt öppethållande, vilket redan sker i vissa fall. Konsekvensen av detta skulle bli att servicen med kvällseller söndagsöppna butiker skulle bli förbehållna konsumenter som har råd att betala för den. Det tredje alternativet slutligen skulle vara allmänt sett högre varupriser för att kompensera de ökade kostnaderna. De som gör sina inköp på s. k. vanlig affärstid skulle på så sätt tvingas bidra till att täcka de kostnader som uppstår för att andra skall kunna göra sina inköp . Denna genomgång av tänkbara alternativ visar att konsumenten ytterst beräknas få stå för kostnaderna oavsett vilket alternativ som kommer i fråga. Inte minst under den senaste avtalsrörelsen har det, bl. a. från regeringshåll, hävdats att varje öre som tas ut i höjda löner, särskilt bland handelsanställda och annan servicepersonal, slår igenom i höjda priser. anförs från samma håll att ett ökat butiksöppethållande inte skulle medföra prishöjningar. Logiken synes vara obefintlig Många starkt vägande skäl talar för att affärstidslagen bör bibehållas. Man kan inte utesluta att ett ökat öppethållande, exempelvis på sönoch helgdagar, påverkar prissättningen i från konsumentsynpunkt negativ riktning. Varorna skulle således kunna bli dyrare. Med tanke på det redan nu alltför höga prisläget, speciellt på matvaror, bör detta förhållande vara ett tungt vägande skäl. Från sysselsättningssynpunkt kan också negativa aspekter läggas på förslaget. Öppethållande under sön- och helgdagar och ett längre öppethållande övriga veckodagar av de stora varuhusen kommer att skapa stora svårigheter för närbutikerna och övrig detaljhandel. Många av dessa mindre och medelstora affärer kommer inte att klara sig utan försvinner. De anställda som har sysselsättning i dessa företag får söka andra arbeten, vilket kan bli mycket svårt. Deltidsanställningar kommer att öka väsentligt, en utveckling som är till stor nackdel för de anställda, speciellt i de stora varuhusen. Det har redan nu visat sig att allt fler större varuhus satt i system att anställa deltidsarbetande med ett arbetstidsmått understigande . På så sätt undandrar sig företagen det sociala ansvaret mot de anställda, dvs. de deltidsarbetande som inte arbetar kommer inte i åtnjutande av avtalsenliga försäkringar som , AGB etc. Inte heller arbetslöshetsförsäkringen gäller för dessa. Vi skulle få en väsentligt större skara handelsanställda med otrygga och osäkra anställningsförhållanden, något som är allt annat än önskvärt. Enligt vår mening skulle ingen få deltidsanställas med mindre än att företagen förband sig att teckna de sociala försäkringar som gäller för fast anställd personal. En annan stor olägenhet för de anställda, därest affärstidslagen slo pas, är att de får sin fritid hårt beskuren. Om butikerna skall ha öppet även sön- och helgdagar samt utöka öppethållandet på veckans övriga dagar måste arbetstidsschema upprättas och de anställda tvingas, i de flesta fall mot sin vilja, att arbeta på tider då man tidigare inte gjort det, exempelvis på sön- och helgdagar. Bland de handelsanställda har åtskilliga röster höjts för en skärpning av nu gällande affärstidslag. Andra som haft att yttra sig i frågan har begärt större klarhet i den dispensgivning som förekommer. Dessa omständigheter talar för att man inte nu går in för någon uppmjukning av gällande lag utan i stället ytterligare ser över möjligheter att behålla någon form av reglering detta i synnerhet som de handelsanställdas intressen enligt vår mening inte tillräckligt skyddats vid ett upphävande av affärstidslagen. Med stöd av det anförda föreslår vi att i anledning av Kungl. Maj:ts meddelande i om affärstidslagen måtte besluta 1. att affärstidslagen (1966: 668) förlänges att gälla fram till , 2. att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om tillsättande av en utredning med uppgift att se över dispensbestämmelserna och utarbeta ett bättre skydd för de handelsanställda. (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i