mot · FU021610 · 1971-11-23 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 170 angående grunder för taxesättningen i lantmäteriverksamheten, m. m. I propositionen 1971:170 föreslås en teknisk översyn av statsbidragsbestämmelserna huvudsakligen efter de riktlinjer lantmäteristyrelsen framlagt. Vidare sägs att statsbidragsgivningen inte skall utvidgas till att omfatta förrättningar enligt annan lagstiftning än fastighetsbildningslagen (FBL). Statsbidrag till kostnader för lantmäteriförrättningar utgår till mindre bemedlade personer och är således av social karaktär. I dagens läge då samhällets rättshjälp föreslås utvidgad framstår behovet av statsbidrag till förrättningskostnader som ytterst angeläget bl. a. från rättssäkerhets- och jämlikhetssynpunkt. I de fall då en sakägare dras in i en förrättning utan att själv ha sökt därom (vägförrättningar, fastighetsbestämningar) måste det vara av stor betydelse för honom att kunna få bidrag till kostnader som uppkommer utan eget förvållande. Vi anser därför, i motsats till departementschefen, att en avveckling av statsbidragen inte bör komma i fråga. Tvärtom bör de behållas och tillämpas generellt såväl på landsbygden som i tätorter. Enligt nu gällande normer erhåller ensamstående och makar statsbidrag om deras till statlig inkomstskatt taxerade inkomst understiger 8 250: resp. 10 500:. Dessa inkomstgränser får anses vara alltför låga. Lantmäteristyrelsen har emellertid i sin utredning uttalat att skäl synes tala för att bidragsnormerna utformas i nära anslutning till de normer som kommer att tillämpas vid prövning i rättshjälpsärenden. Ett par remissinstanser har också påpekat att bidragsgivningen bör bli generösare än . Eftersom lantmäteristyrelsens uttalande inte redovisats i propositionen vill vi understryka vikten av att detta uttalande realiseras. Till lantmäteristyrelsens utredning i statsbidragsfrågan har fogats de senast utfärdade anvisningarna till nu gällande statsbidragsförfattningar. Av dessa framgår att förrättningsmannen skall avge yttrande, som innehåller uppgifter om bl. a. förrättningen, förrättningskostnader och sökandens och hans makas taxerade inkomst . Vidare skall förrättningsmannen föreslå med vilket belopp bidrag skall utgå. Därefter översänds ansökan till lantmäteristyrelsen som efter prövning beslutar i bidragsfrågan. Av propositionen framgår att prövningen liksom bör ske centralt hos lantmäteristyrelsen. Vi anser att prövning och beslut i bidragsärenden med fördel kan ske hos fastighetsbildningsmyndigheten. Denna decentraliserade beslutsordning medför mindre byråkratiskt krångel, lägre administrativa kostnader och möjligheter för den berörde sakägaren att på ett tidigt stadium få statsbidragsfrågan avgjord. Risk för bristande enhetlighet i bidragsgivningen kan undanröjas om anvisningar utfärdas. Departementschefens uttalande, att han inte kan förorda att statsbidragsgivningen skall utvidgas till att omfatta förrättningar enligt annan lagstiftning än FBL, är oklart. Av uttalandet kan inte med önskvärd tydlighet utläsas vad kommande och aviserade lagreformer innebär med avseende på möjligheterna att erhålla statsbidrag. För vår del förutsätter vi att departementschefen inte har för avsikt att begränsa bidragsmöjligheterna i vad avser äganderättsutrednings- och legaliseringsförrättningar samt förrättningar enligt 2 kap. EVL, även om dessa förrättningar kommer att handläggas enligt annan lagstiftning än den nu gällande. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid behandling av propositionen 197 1:170 l.i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar sig för a) att statsbidrag till kostnader för lantmäteriförrättningar skall utgå såväl på landsbygden som i tätorter, b) att bidragsnormerna utformas i anslutning till de normer som kommer att tillämpas vid prövning i rättshjälpsärenden, c) att prövning i bidragsärende skall ske hos fastighetsbildningsmyndigheten; 2. uttalar att bidragsmöjligheterna inte skall begränsas när lagstiftningen på området förändras. . () () () i Arrie