mot · FU021489 · 1971-10-14 00:00:00 — av m. fl. om konjunkturstimulerande åtgärder. I anledning av den oroande utvecklingen på arbetsmarknaden krävde moderata samlingspartiet åtgärder ägnade att stimulera näringslivets investeringar. Vi underströk att den uppnådda förbättringen i handelsbalansen vunnits på bekostnad av den fulla sysselsättningen och investeringsutvecklingen och gjorde gällande att konjunkturnedgången i fått mer djupgående konsekvenser än vad den internationella konjunkturavmattningen i och för sig borde föranleda. De successivt ökande sysselsättningssvårigheterna kunde alltså till stor del hänföras till regeringens ekonomiska politik. För att lösa den svenska ekonomins problem krävs åtgärder av både långsiktig och kortsiktig natur. På måste den ekonomiska politiken inriktas på att stimulera näringslivets investeringar och att öka dess konkurrenskraft. Nyföretagande, initiativ och arbetslust måste aktiveras. Detta förutsätter en generellt utformad näringspolitik av helt annat slag än den som bedrivits . Skattesystemet måste reformeras. Framför allt måste marginalskatterna i medelinkomstlägena sänkas och en rimligare beskattning av barnfamiljerna åstadkommas. Den automatiska skatteskärpning som inflationen leder till måste hejdas genom en indexreglering av skattesystemet. I nuvarande sysselsättningskris krävs stimulansåtgärder så utformade, att den åsyftade kortsiktiga effekten om möjligt får positiva konsekvenser även på . För att öka de produktiva investeringarna måste åtgärder vidtas, som är direkt inriktade på att minska kostnadsbelastningen och förbättra lönsamheten. De måste kombineras med en mera direkt efterfrågestimulerande politik för att åstadkomma den expansion på hemmamarknaden, som är den nödvändiga förutsättningen för ökade investeringar och ökad sysselsättning. I nuvarande läge är arbetsmarknadspolitiska insatser självfallet nödvändiga. Det helt avgörande måste emellertid vara att åstadkomma fasta, meningsfyllda arbetsuppgifter åt vårt lands arbetstagare. utvecklingen och för att förhindra ytterligare friställning och för att öka efterfrågan på arbetskraft krävs därför generella ekonomisk-politiska åtgärder. I överensstämmelse med denna grundsyn anser vi att följande åtgärder bör vidtas: 1) Genom en sänkning av uttagsprocenten bör den direkta skatten reduceras. 2) Löneskatten den s. k. arbetsgivaravgiften bör avskaffas. 3) Det extra investeringsavdraget bör omfatta även näringslivets byggnadsinvesteringar. Därutöver krävs ytterligare lättnader på kreditmarknaden. Kvarstående rester av den tidigare restriktiva kreditpolitiken bör avlägsnas. Ytterligare räntesänkningar bör övervägas. Den statliga upplåning som blir följden av vårt förslag får självfallet icke komma till stånd på sådant sätt att näringslivets kreditutrymme begränsas. Även andra åtgärder än de av oss här skisserade är självfallet tänkbara för att åstadkomma den önskvärda generella stimulansen inom svensk samhällsekonomi. Vid bedömande av de bieffekter som olika förslag kan tänkas föranleda och med tanke inte minst på behovet av en kombination av kortsiktiga och långsiktiga verkningar har vi stannat för det här redovisade förslaget. Vi vill fördenskull icke utesluta möjligheten av en öppen och förutsättningslös debatt inom om en kombination av de av oss föreslagna åtgärderna med andra generella stimulansinsatser. För oss framstår det som mest väsentligt att den nuvarande låt-gåpolitiken i avvaktan på en kommande konjunkturomsvängning icke får fortsätta. Statsmakterna måste ge uttryck för en målmedveten vilja att påverka utvecklingen och vara beredda att utnyttja de möjligheter som står till deras förfogande att bryta den nuvarande, utomordentligt allvarliga trenden. Moderata samlingspartiet pekade i motion nr 562 angående den ekonomiska politiken på den oroande ökningen av arbetslösheten. Vi ifrågasatte om det var möjligt att realisera den i finansplanen antagna ökningen av näringslivets investeringar. Vi rekommenderade ett frisläppande av investeringsfonderna och lättnader på kreditmarknaden för att uppnå en högre investeringsaktivitet och för att stimulera sysselsättningen. Kraven upprepades i vår motion nr 1480 angående det samhällsekonomiska läget och den ekonomiska politiken. Vi kritiserade den optimistiska bild av det ekonomiska läget och framtidsutsikterna, som präglade både årets finansplan och reviderade finansplan. Följande citat ur den reviderade finansplanen talar för sig själva. Motsvarande försörjningsbalansberäkningar redovisas i tabell 2. Tabellen utvisar en avsevärd minskning av såväl den privata konsumtionen som investeringarna. Gjorda investeringsenkäter tyder på vissa investeringsökningar mätt i löpande priser. Volymmässigt torde dock ökningen bli avsevärt mindre än . 1 :a kv. 4 1/2 3 1/2 4 1/2 2 1/2 9 1/2 13 1/2 10 1/2 7 1/2 4 1/2 Tabell 2: Försörjningsbalans 1970 och 1971. Källa: , enheten för nationalräkenskaper. Mot denna bakgrund med stagnerad efterfrågan för konsumtion och investeringar är det inte ägnat att förvåna, att handels- och bytesbalans har kunnat utvecklas i positiv riktning. Den svenska kronans värde har fallit i förhållande till våra främsta handelspartners valutor. Detta visar att konjunkturnedgången i i betydande utsträckning är »hemmagjord». Det bekräftar vårt antagande att förbättringarna i bytesbalansen uppnåtts på bekostnad av sysselsättningen. Allt tyder på att nuvarande lågkonjunktur kommer att bestå ännu . Det betyder att man har anledning att räkna med fortsatta sysselsättningssvårigheter med en ökande arbetslöshet om inte en målmedveten och kraftfull stimulanspolitik förs. Vår ovan refererade motion nr 1971 innehöll en analys av bakgrunden till ekonomisk-politiska svårigheter. Vi gjorde gällande att problemen i främsta rummet är långsiktiga med strukturell bakgrund. Analysen är i tillämpliga delar relevant även i dagens lågkonjunktur. De problem vi har att brottas med är såväl lång- som kortsiktiga. De måste angripas med såväl lång- som kortsiktigt verkande ekonomisk-politiska medel. Regeringen ansåg sig tvingad att föra en restriktiv ekono våren har »prisutvecklingen stabiliserats och den höga arbetskraftsefterfrågan successivt dämpats. Ett centralt mål för den ekonomiska politiken måste nu vara att bevara den samhällsekonomiska balans som uppnåtts. har tagits ett väsentligt steg i den riktningen (dvs. att skapa balans i de utrikes betalningarna) genom att underskottet i handelsbalansen kraftigt reducerats och valutareserven förstärkts. Denna glädjande förbättring av vår utrikesbalans måste ses mot bakgrund av den dämpning av den inhemska efterfrågan, som den restriktiva kredit- och finanspolitiken syftat till.» Regeringen har sedermera inte i ord men väl i handling givit oss rätt i vår bedömning. Investeringsfonderna har i realiteten släppts fria och mindre räntesänkningar har vidtagits. Via har man därtill i väsentligt större utsträckning än beräknat tvingats till sysselsättningsstimulerande ingripanden. Orsaken är framför allt arbetslöshetens utveckling, som illustreras i tabell 1. Tabell 1: Antalet vid arbetsförmedlingen anmälda arbetslösa 19681971. Källa: statistik. Årets arbetslöshet har med undantag för januari legat högre än under den förra lågkonjunkturen 1968. Övriga månadssiffror är de högsta som registrerats sedan nuvarande arbetsmarknadsstatistik började föras 1955. Det totala antalet arbetslösa, inkl. sysselsatta i beredskapsarbeten och omskolningsverksamhet, var ca 126 000 mot knappt 94 800 1970; var siffran 96 900 mot 72 200 . Arbetslöshetssiffrorna låter sig väl förklaras av produktions-, konsumtions- och investeringsutvecklingen. Enligt beräkningar för produktionen kvartalsvis och uppdelad på olika branscher har varuproduktionen ökat från till och legat på oförändrad nivå från till . Det är sannolikt att produktionsökningen därvid huvudsakligen är att hänföra till 1970. Detta skulle då närmast peka på en produktionsminskning jämfört med första kvarta 1 * 1971. misk politik trots tydliga tecken på att vi befann oss i ett vikande konjunkturläge. Anledningen var den kraftiga försämring av bytesbalansen och den uttömning av valutareserven, som hade skett och . Med en riktig ekonomisk politik borde i stället bytesbalansen ha förbättrats och valutareserven ha ökat under den senaste högkonjunkturen. Att så inte skedde berodde på att regeringen mot ekonomisk-politisk teori och erfarenheter förde en expansiv politik. Denna utveckling ledde till att regeringen uppenbarligen inte ansåg sig ha tillräckliga valutaresurser för en sysselsättningsstimulerande politik under innevarande år. Den valde att ge strävan att förbättra betalningsbalansen prioritet. långsiktiga ekonomiska problem, som ligger bakom såväl tidigare inflations- och betalningsbalansproblem som dagens sysselsättningssvårigheter, har sin rot i den offentliga sektorns alltför snabba expansion och det snabbt stigande skattetrycket. Den växande offentliga sektorn har fått som följd att tillräckligt investeringsutrymme inte stått till näringslivets förfogande. Produktivitets- och kapacitetsutbyggnaden har därför varit otillräcklig. Det hårda och ökande skattetrycket vare sig man ser till de direkta eller de indirekta skatterna och särskilt den höga marginalbeskattningen har verkat kostnadsuppdrivande. Även med en blott måttlig inflation är med det svenska skattesystemet högst betydande lönelyft nödvändiga för att löntagarna inte skall få en sänkt real disponibel inkomst. (Tabell 3 visar aktuella marginalskatter vid olika inkomstlägen.) Tabell 3: Marginalskatten i olika inkomstlägen och vid olika utdebiteringar för inkomsttagare utan förvärvsavdrag. I mellaninkomstlägena tillkommer i många fall ytterligare marginaleffekter på på grund av avtrappning av vissa sociala förmåner, bl. a. bostadstilläggen. Skattesystemet har lett till lönekostnadsökningar, som inte har sin motsvarighet i lika stora produktivitetsökningar. Detta har givit många företag betydande svårigheter. har därtill många företag varit förhindrade att kompensera sig för de ökade kostnaderna på grund av prisstoppet. Detta har ytterligare försämrat deras ekonomiska situation. EEC-frågans utveckling för vidkommande måste slutligen också nämnas som en bidragande orsak till nuvarande sysselsättningssituation. Många företag har på grund av osäkerhet rörande sina möjligheter att finna avsättning på en utvidgad europeisk stormarknad uppskjutit planerade investeringar. Andra företag har valt att göra sina investeringar innanför EEC:s tullmur. Den sysselsättningseffekt, som dessa investeringar skulle ha haft om de företagits inom , har därigenom gått förlorad. Krav på den ekonomiska politiken På lång sikt måste den ekonomiska politiken syfta till att stärka vårt lands konkurrenskraft. Detta kräver en annan närings- och skattepolitik än den som bedrivits. måste utrymme skapas för en sänkning av det totala skattetrycket. En sänkning av marginalskatterna, särskilt i inkomstlägena , är nödvändig, liksom en indexreglering av skattesystemet för att stoppa den nuvarande automatiska skatteskärpningen till följd av penningvärdeförsämringen. En parlamentarisk skatteutredning bör tillsättas. Redan tillkomsten av en sådan torde ge positiva psykologiska effekter. Det allmännas utgiftsutveckling måste anpassas efter nödvändigheten att bereda näringslivet ett ökat investeringsutrymme. De enskilda konsumenterna måste beredas ett rimligt utrymme för ökad konsumtion och möjligheter till ett ökat sparande. För att på kort sikt stimulera sysselsättningen fordras en mer expansiv ekonomisk politik. En sådan kan åstadkommas med finanspolitiska medel på i princip två sätt: genom en ökning av den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringarna eller genom åtgärder som ökar den privata konsumtionen och de privata investeringarna. Det senare kan också åstadkommas med kreditpolitiska medel. Det första alternativet en ökning av det offentligas utgifter kan av olika skäl inte komma i fråga, eftersom det skulle komma att stå i motsats till de långsiktiga kraven på den ekonomiska politiken. Vi accepterar emellertid ökade arbetsmarknadspolitiska satsningar i de fall där motsvarande sysselsättning inte kan åstadkommas genom de åtgärder vi i övrigt rekommenderar. En ökning av den privata konsumtionen kan med finanspolitiska medel åstadkommas antingen genom ökade transfereringar eller genom skattelindring. Vi ställer oss tveksamma till ökade transfereringar av samma skäl som till ökade statliga investeringar eller ökad offentlig konsumtion. Sådana åtgärder tenderar att bli bestående och kommer att ställa krav på ökade statsinkomster. En sänkning av skatterna är en bättre väg. Momssänkning är därvid en möjlighet. En sänkning av momsen med t. ex. skulle, om hänsyn inte tas till den konsumtionsökning som en momssänkning förväntas leda till, medföra ett inkomstbortfall av storleksordningen 2 250 milj. kr. eller 4 500 milj. kr. Detta motsvarar en ökning av den totala efterfrågan med momsen är lägre. Det är dock sannolikt att en tidsbegränsad momssänkning skulle leda till tidigareläggning av viss konsumtion och därför temporärt få en än större efterfrågeökning som effekt. En tidsbegränsad momssänkning skulle sannolikt också få en stimulerande verkan på företagens lagerinvesteringar. Sänkning av momsen på livsmedel utgör en annan möjlighet. En sänkning av enbart momsen på livsmedel skulle, med bortseende från de tendenser till ökade inkomster och sålunda även ökade statsinkomster som expansiva åtgärder är avsedda att leda till, minska statsinkomsterna med knappt 1 300 milj. kr. En sänkning av momsen på livsmedel skulle visserligen leda till en differentiering av den indirekta skatten och administrativt medföra ökade problem. Sådan differentiering förekommer dock i en rad västeuropeiska länder. För svenskt vidkommande kan en sådan åtgärd motiveras med de internationellt sett mycket höga priserna på livsmedel. En sänkning av momsen på livsmedel torde leda till en måttlig ökning av livsmedelskonsumtionen. Den får i stället en generellt efterfrågestimulerande effekt av ungefär samma slag som en allmän sänkning av momsen. Från inkomstfördelningssynpunkt har en sådan sänkning den fördelen, att den i särskilt hög grad gynnar barnfamiljerna, för vilka livsmedelskonsumtionen är en relativt tyngre post i budgeten. Som ett led i en familjevänlig politik har en dylik åtgärd därför obestridliga fördelar. Differentierad momssänkning, dvs. en allmän momssänkning kombinerad med en större sänkning av momsen på livsmedel, utgör ett annat alternativ. Det skulle kunna innebära att momsen efter åter generellt höjdes men att man bibehöll en lägre moms på livsmedel. En sänkning av momsen generellt och en ytterligare sänkning av momsen på livsmedel skulle, om momsen efter åter höjs , leda till ett inkomstbortfall för staten av storleksordningen 2 100 milj. kr. Det alternativ som enligt vår mening i nuvarande läge måste vara ägnat att få den mest betydelsefulla stimulanseffekten är emellertid en sänkning av den direkta skatten. En sådan åtgärd skulle få den här åsyftade effekten redan genom ett riksdagsbeslut , även om beslutet icke kan träda i kraft förrän . En sådan reducering av den direkta skatten kan ges en tidsbegränsad expansiv effekt genom att uttagsprocenten sätts till 90 men källskatteuttagen under begränsas till för att därefter höjas till . Eftersom syftet med en dylik tidsbegränsad skattesänkning är att åstadkomma en direkt stimulanseffekt, bör ett tak för skattelindringen sättas vid de inkomstnivåer, under vilka en dylik åtgärd får den största genomslagskraften. Skattelättnaden för högre inkomsttagare bör alltså begränsas. Detta kan ske genom att skattelättnaden maximeras till . Med en sådan konstruktion skulle sänkningen av den direkta skatten medföra ett statligt inkomstbortfall av storleksordningen . För den långsiktiga ekonomiska utvecklingen i vårt land är, som här ovan framhållits, en förändring av både närings- och skattepolitiken en ofrånkomlig förutsättning. De krav moderata samlingspartiet framfört på en skattereform kvarstår även med den här föreslagna tillfälliga skattesänkningen. Sistnämnda åtgärd skulle emellertid få den betydelsefulla effekten att skapa medvetande bland det stora antalet löntagare, att det i vårt land, liksom på andra håll, är möjligt att vidta skattesänkningsåtgärder. Redan ett beslut om en sådan åtgärd ehuru tidsbegränsad skulle alltså få betydelsefulla psykologiska konsekvenser och bidra till att skapa de förväntningar om den framtida utvecklingen, som utgör en av förutsättningarna för stigande arbetslust och nya initiativ. Borttagande av löneskatten är en åtgärd som mer direkt påverkar företagens lönsamhet och deras möjligheter att upprätthålla eller öka sysselsättningen. Det direkta inkomstbortfallet vid ett borttagande av löneskatten är av storleksordningen 1 900 milj. kr. Det skulle leda till en förstärkning av företagens lönebetalningsförmåga med och innebära en väsentlig ökning av företagens sysselsättningsförmåga. Den är framför allt till förmån för arbetsintensiva branscher, som har de största sysselsättningssvårigheterna. En sänkning av löneskatten skulle vidare ge exportföretag och importkonkurrerande företag bättre möjligheter till priskonkurrens och därigenom motverka tendenser mot en försämring av handelsbalansen. Dessutom skulle en sådan åtgärd minska det hårda trycket på de kommunala finanserna. Enligt vår uppfattning är ett borttagande av löneskatten därför nödvändigt. Den höjdes av stabiliseringspolitiska skäl. Det skulle därför ställa sig naturligt att sänka denna för att uppnå en expansiv effekt. Mot bakgrund av den rekordhöga arbetslösheten bör löneskatten dock helt slopas. Investeringsavdrag för näringslivets byggnadsinvesteringar skulle vara ett komplement till det redan förefintliga investeringsavdraget för maskininvesteringar. Det skulle kunna bidraga till en ökning av sysselsättningen inom byggnadsbranschen. Kostnaden för en sådan åtgärd är svår att ange men torde vara obetydlig med hänsyn till de ökade statsinkomster som följer av en ökad sysselsättning inom byggnadsbranschen. Vi finner det alltså naturligt, att det särskilda investeringsavdraget för investeringar i maskiner och inventarier utvidgas till att gälla även näringslivets byggnadsinvesteringar. Vi utgår ifrån att den ökade statliga upplåning som våra förslag förutsätter skall täckas genom lån i . Härigenom åstadkommes en ökning av bankväsendets kreditkapacitet, vilket får expansiva effekter på ekonomin i dess helhet. En ytterligare stimulans av i främsta rummet näringslivets investeringar men även av den privata konsumtionen kan åstadkommas genom en sänkning av räntan. Med tanke på det internationella valutaläget finns det inte samma anledning som tidigare att tveka inför en sådan åtgärd på grund av eventuella effekter på betalningsbalansen. En räntesänkning bör kombineras med att kvarvarande rester av den tidigare mycket restriktiva kreditpolitiken såsom likviditetskvoter och emissionskontroll avlägsnas. Med hänsyn till det förändrade ekonomiska läget och med anledning av vad som ovan anförts hemställes A. att måtte besluta att I. i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att Kungl. Maj:t måtte tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgift att göra en översyn av nuvarande skattesystem; med upphävande av tidigare beslut angående uttagningsprocenten 1) uttagningsprocenten skall fastställas till samt att 2) källskattetabellerna för första hälften av 1972 utarbetas på sådant sätt att beträffande beskattningsbara inkomster för vilka grundbeloppet understiger ett lägre belopp uttages än enligt de i statsskatteförordningen angivna grundbeloppen och beträffande inkomster för vilka grundbeloppen överstiger 8 000 ett för lägre belopp uttages än enligt förordningens grundbelopp och att 3) källskattetabeller för utarbetas med utgångspunkt från en uttagningsprocent på ; den löneskatt som utgår inte längre skall uttagas ; ett extra investeringsavdrag för näringslivets byggnadsinvesteringar skall beviljas ; B. att vederbörande utskott måtte utarbeta förslag till de ändringar i författningarna som erfordras för genomförandet av våra förslag; C. att måtte uttala att kvarvarande delar av den restriktiva kreditpolitiken måtte avvecklas; D. att måtte i övrigt beakta vad i motionen anförts. () () () () N. () i Trobro () () PER () i Gäddvik