mot · FU021492 · 1971-10-14 00:00:00 — av i m. fl. om ändring av sysselsättnings-, lokaliserings- och näringspolitiken. Myten om en bestående full sysselsättning under kapitalismen har åter avslöjats. Den höga arbetslösheten har visat sig inte vara någon tillfällighet. har arbetslösheten ökat på ett för arbetarklassen mycket oroande sätt. Enligt överstiger arbetslöshetssiffran nu 113 000. Härtill kommer olika kategorier beredskapssysselsatta, varför den egentliga siffran torde överstiga 200 000. med att antalet arbetslösa har ökat, har prisstegringarna fortsatt. 1971 har t. ex. livsmedelspriserna stigit , kläder och skor har stigit och totala konsumentprisindex . Därefter har priserna ytterligare stigit. Också denna utveckling drabbar arbetarklassen hårdast. De lönepåslag det nya avtalet medfört var urgröpta då avtalet undertecknades. Den grundläggande orsaken till den nuvarande krisen är att finna i det kapitalistiska produktionssättet. De särskilda drag som präglar denna kris, att inflation och arbetslöshet uppträder , sammanhänger med kapitalismens nuvarande utvecklingsstadium. Detta måste ges beteckningen statsmonopolistisk kapitalism. Monopolkapitalism eller imperialism innebär att koncentrationen av produktion och kapital gått mycket långt, att bankkapital och industrikapital förenats till finanskapital och att kapitalexporten spelar en avgörande roll. I har kapitalkoncentrationen gått mycket långt. Enligt koncentrationsutredningen gäller detta även i förhållande till så utvecklade imperialistiska länder som t. ex. och . Maktkoncentrationen till den ledande av de femton finansfamiljer, som behärskar ekonomi, familjen , har betecknats som unik. Fusionen mellan enskilda bank och Skandinaviska banken kommer ytterligare att stärka familjen maktställning. knyter fusionen ihop de tio mäktigaste av de femton finansfamiljerna. Den nya banken kommer att kontrollera 34 av 50 största företag. Denna väldiga koncentration av makt och kapital har bidragit till en vidgad statsapparat, som alltmer griper in i näringslivet för att ge monopolen så säkra förhållanden som möjligt och för att underlätta deras sammanslagning av kapital. Staten har övertagit en vidgad del av kostnaderna för forskning och utveckling av produkter. Statsapparat och monopolkapital har i viss grad smält samman i gemensamma företag, i planeringsväsende osv. En central uppgift för statsmakten på detta stadium har varit att förhindra att de kapitalistiska kriserna blir alltför djupgående. De ekonomiska kriserna tillhör det kapitalistiska systemets lagbundenheter. Kapitalisterna handlar med hänsyn framför allt till den egna profiten. De ser sig och sin verksamhet som något privat, men produktionen är inte något privat. Den har en samhällelig karaktär. Företag är beroende av varandra, branscher är beroende av varandra osv. Under goda år söker varje kapitalist öka sina profiter genom att driva upp produktionen, framför allt genom att öka arbetsintensiteten och produktiviteten. Man investerar för att varje arbetare under en bestämd tidsenhet skall producera så mycket som möjligt. De ökade investeringarna ökar behovet av arbetskraft. På en viss nivå av högkonjunkturen kommer dock produktionen att öka snabbare än folkets förmåga att köpa. Och när säljsvårigheterna okar, minskar investeringarna. Arbetslösheten ökar, till dess att lagren börjar tömmas, nyinvesteringar måste göras och ekonomin åter drivs upp mot en ny högkonjunktur. Det kapitalistiska systemet utvecklas i vågor. med denna vågrörelse finns en tendens hos systemet att skapa en växande armé av arbetslösa. Det slog sönder en stor del av produktionsapparaten, vilket fick till följd en stor »uppdämd efterfrågan» på såväl investeringsvaror som varaktiga konsumtionsvaror. medförde trettiotalskrisen och kriget en avgörande förändring hos kapitalismen så till vida att statsapparatens roll inom ekonomin ökade i mycket stor utsträckning. Inte minst blev de militära rustningsutgifternas väldiga ökning av stor betydelse för kapitalismens utveckling. I hade dessa svarat för mellan av BNP, men efter kriget har de gått upp till mellan 4 och något av BNP. Förutom militariseringen av ekonomin är en omfattande statlig utgiftspolitik, viss planering inom kapitalismens ram, direkta ingripanden i löne- och inkomstbildningen de medel som den ökande statsapparaten använder sig av för att söka dämpa kriserna. Men dessa åtgärder sköt i stället problemen . Bakom den fasad av full sysselsättning man målat upp ökar antalet människor som får hänvisas till beredskapsarbeten och liknande: 1971 omfattade AMS:s åtgärder mer än dubbelt så många personer som 1965. kunde konstatera att en miljon svenskar var öppet eller dolt arbetslösa 1966. Kapitalismens kris har i blivit djupare under senare half Den genomsnittliga arbetslöshetsnivån var högre 19651970 än under de fem föregående åren. Den genomsnittliga arbetslöshetstiden har förlängts . Båda åren präglades av högkonjunktur. Konjunkturuppgången 1969-1970 förmådde ej sänka arbetslösheten till nivå. Antalet av nedläggnings- eller inskränkningsvarsel berörda personer var genomsnittligt 2,5 gånger högre än under dess förra. Inte heller kapitalismen på sitt statsmonopolistiska stadium kommer ifrån kriserna. Dessa tenderar nu att bli allt djupare. Den industriella reservarmén växer. kännetecknades de kapitalistiska kriserna av att priserna föll då arbetslösheten ökade. Under den statsmonopolistiska kapitalismen har krisernas uttrycksformer förändrats. Genom monopolens makt över prissättningen, genom stora statliga ingripanden och de höga militärutgifterna uppträder nu stigande priser och en ökande arbetslöshet parallellt. Monopolkapitalet och staten delar huvudansvaret för den ekonomiska krisen. Monopolkapitalet koncentrerar sina investeringar i möjligaste mån till att driva upp utsugningen av den enskilde arbetaren. Man ersätter arbetare med maskiner, men motsvarande tillskott i nya arbetsställen skapas inte. Koncentrationen av kapital och storföretagens makt verkar direkt hindrande på skapandet av nya fabriker också därigenom att initialkostnaderna för nyetablering drivs upp, bl. a. genom monopolpriser på byggnadsmaterial och maskiner. Där ett företag dominerar en orts näringsliv förekommer det att man i lönepressande syfte försöker hindra nya företag att etablera sig. Kapitalkoncentrationen har vidare medfört att landet fått avfolkade och överbefolkade områden. Denna utveckling, som leds och eftersträvas av storfinansen, skapar obalans i landets ekonomi, ödelägger inte bara landsändar utan hela näringsgrenar och är grundläggande för ökningen av den industriella reservarmén. Staten har inte bara funnit sig i denna utveckling utan aktivt medverkat till den. Man har stött den folkomflyttning som monopolkapitalet kräver. Eftersom detta inneburit en stor avfolkning av vissa län, har i dessa också marknadsunderlaget för småföretag försämrats och arbetslösheten förvärrats. Staten har direkt främjat kapitalkoncentrationen. Man söker på olika sätt stödja den under namn av »strukturrationaliseringar». Det är de stora företagen som får de största favörerna. Det är de som tjänar på statliga garantier. Det är med dem staten direkt samarbetar. Fallet , där staten främjade en vertikal integration och hjälpte Salénrederierna att få ett rederi gratis, och förhandslöften om skattebefrielse för de fusionerande storbankerna är led i statens stöd åt monopolkapitalet och strider bjärt mot talet om jämlikhetspolitik. Det politiska ansvaret för detta ligger hos regeringen och hos dess borgerliga s. k. opposition, som inte bara stött regeringen i alla avgörande frågor utan helst skulle vilja gå ännu längre i att underordna staten storfinansens och kapitalismens intressen. Den aktuella krissituationen har sina rötter i det kapitalistiska systemet på dess nuvarande utvecklingsstadium. Den återspeglar också till viss del en internationell nedgång. har den förvärrats av den ekonomiska politik som regeringen fört. Denna politik har kännetecknats av lättnader för bolagen som man med t. ex. höjd moms angripit reallöner och privat konsumtion. Dess huvudsakliga mål har varit betalningsbalansen med utlandet. Det bör betonas: de borgerliga partierna har inte bara stött utan också krävt att denna konservativa politik skulle drivas ännu hårdare. kommunisterna erbjöd det enda alternativet till denna politik. Vi har alltid ställt krav på åtgärder för att stärka lönarbetarnas köpkraft : ett strikt tillämpat prisstopp, borttagande av moms på livsmedel. Vi har krävt en långsiktig statlig näringspolitik, med statliga investeringar i bl. a. skogslänen. En sådan politik hade stärkt arbetarklassens läge. Den skulle ha minskat arbetslösheten. Den tillbakavisades av regeringen och de borgerliga partierna. Kapitalismen är oförmögen att upprätthålla full sysselsättning. Detta äventyrar folkets välstånd. Det är en stor samhällsekonomisk förlust att hundratusentals kvinnor och män går arbetslösa. Kapitalismen alstrar prisstegringar och försöker pressa ned lönerna. Varaktig full sysselsättning, säkrare arbetsförhållanden, en växande reallön som inte ständigt hotas av prisstegringar, en produktion för folkets behov och inte för monopolens profiter kan inte uppnås under kapitalismen utan endast under en socialistisk planhushållning. För detta mål bedriver kommunisterna sin politiska kamp. Vårt arbete och våra förslag är underordnade denna huvuduppgift. Socialismen är mera nödvändig än någonsin för den svenska arbetarklassen. Men socialismen kommer inte av sig själv. Kapitalismens och storfinansens makt kan endast krossas genom kamp av en enad arbetarklass. Arbetarklassen bedriver en daglig kamp för att behålla och förbättra sina reallöner och för att försvara sin rätt till arbete. Denna försvarskamp måste dock övergå i ett angrepp på själva orsakerna till arbetslöshet och inflation, dvs. det kapitalistiska systemet, för att den skall ge bestående framgång. Enskilda krav får inte ryckas ur sitt sammanhang. Tillfälliga framgångar får inte ge upphov till illusioner om att målet är nått. En viktig del av denna kamp är kampen för allas rätt till arbete. Denna är nödvändig för att slå vakt om arbetarklassens reallöner. Men den riktar sig också mot kapitalismens funktionssätt. Detta på två sätt: 1. Den slår mot att kapitalisterna använder arbetslöshetens gissel för att hålla nere lönerna och söka kväsa arbetarna. det kapitalistiska systemets oförmåga att ge arbetarna en tryggad sysselsättning och kräver åtgärder mot kapitalisternas omedelbara makt över ekonomin. måste krav ställas på omedelbara åtgärder för att minska arbetslösheten. Den politik som anpassats till och direkt understött storfinansens vanlokalisering av ekonomin, näringsmässigt och geografiskt, måste brytas. Om arbetarnas ställning skall förbättras måste staten tvingas att motverka denna vanlokalisering, som är en av grundorsakerna till arbetslösheten på . Därför måste en ny lokaliserings- och näringspolitik till, vilken som målsättning har full och effektiv sysselsättning åt varje län utan avfolkning. Därför krävs en helt ny sysselsättningspolitik. Man kan inte acceptera att hundratusentals människor är arbetslösa, undersysselsatta eller engagerade i icke meningsfull verksamhet, som upplevs som kränkande. Det framstår som alltmer vanvettigt att arbetslöshet och undersysselsättning ökar som socialt och mänskligt viktiga investeringsområden på ett alltmer katastrofalt sätt försummas. För att bekämpa arbetslösheten, säkra en högre sysselsättning, stoppa den alltmer fördjupade regional- och miljöpolitiska krisen samt säkra en bättre existens för folket måste resurser ur statskassan och AP-fondema sättas in för arbeten på följande samhällsnyttiga områden. 1. ökade åtgärder för att rädda den yttre miljön rening av vatten och luft, återställande av skövlad natur, fysisk och social sanering av stadsmiljöerna osv. Utbyggnad av barnstugor och annan service. 3. ökade statsanslag för att bekämpa krisen inom vårdsektorn. 4. ökning och nyorientering av de sociala och socialmedicinska insatserna. Åtgärder för att skapa ökad trafiksäkerhet, utbyggnad av den kollektiva trafiken. 6. ökade anslag för yrkesutbildning, särskilt av kvinnor och ungdom. Ökad satsning på att skapa billiga och bra bostäder, ökad inriktning på ombyggnad och reparationer, vilket snabbt kan öka byggnadssysselsättningen. Byggande av lokaler för hantverk och småindustrier. Skapandet av statliga basindustrier i avfolkningsområdena verkstadsindustri, elektronisk industri, kemisk och petrokemisk industri osv. Dessa blir utgångspunkten för en allmän utveckling av näringslivet i dessa områden. Vidareförädling av skogsprodukter. Gruvprospektering i det inre , igångsättning av malmbrytning. Åtgärder för att förbättra arbetsmiljön är också trängande nöd vändiga, men det måste vara företagens sak att svara för kostnaderna. Här finns mycket omfattande arbetsprojekt, och det visar kapitalismens cynism att företag avskedar folk som stora förbättringsarbeten är nödvändiga när det gäller arbetsplatsmiljön. Här krävs en lagstiftning om nedtrappning av hälsoriskerna och fastställande av gränsvärden för buller, luftföroreningar, giftiga ämnen etc. som föreslagits av kommunisterna i . Finansieringen av de under punkterna 18 upptagna samhällsnyttiga arbetena bör ske genom förslagsanslag. Målsättningen måste vara att göra slut på arbetslösheten. Allas rätt till arbete måste garanteras. Finansieringen av åtgärderna under punkterna 9 och 10 bör ske genom medel ur löntagarnas AP-fonder. Enbart den årliga tillväxten av dessa fonder möjliggör mycket betydande insatser för en bättre regionoch sysselsättningspolitik. Ett nödvändigt led i den föreslagna politiken är också en planmässig regionalpolitisk styrning av alla investeringar. Med hänvisning till ovanstående föreslås att uttalar sig för en sysselsättnings-, lokaliserings- och näringspolitik i enlighet med vad i motionen anförts, att i skrivelse till regeringen begär skyndsamma förslag till samhällsnyttiga arbeten i enlighet med punkterna 18 i motionen samt att erforderliga förslagsanslag förelägges riks att uttalar sig för skyndsam projektering av de under punkterna 9 och 10 föreslagna statliga basindustrierna m. m., att i skrivelse till regeringen begär förslag till nödvändiga lagändringar för att medel ur AP-fonderna skall kunna användas till dessa projekt. H. (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) i