mot · FU021114 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om ett decentraliserat samhälle. En aktiv lokaliserings- och regionalpolitik, inriktad på ett så långt möjligt decentraliserat samhälle, blir allt nödvändigare. I någon mån har regeringspolitiken lagts närmare denna målsättning. I årets finansplan framhålles t. ex. att kraven på förbättrad balans i de regionala sysselsättningsmöjligheterna vuxit sig starkare. Det lokaliseringspolitiska företagsstödet under den femåriga försöksperioden 19651970 hade positiv effekt för sysselsättningsmöjligheterna i stödområdet och vissa andra orter. Vid fjolårets riksdag fattades principbeslut om det fortsatta lokaliseringsstödet för en treårsperiod, innebärande viss förstärkning i såväl resurser som instrument. Även frågan om åtgärder, som mera direkt kan motverka överkoncentrationen i storstadsområdena, har fått ökad uppmärksamhet. Beslutet vid fjolårets riksdag om skyldighet till s. k. lokaliseringssamråd i storstadsområdena är härvidlag givetvis av betydelse. I årets statsverksproposition aviseras vidare förslag om utflyttning av statlig verksamhet från . Bedömningen måste dock bli, att insatserna varit otillräckliga för att effektivt kunna tjäna den målsättning vi angivit. Det är uppenbart, att regeringspolitiken alltjämt är inriktad på ett i betydande grad centraliserat samhälle. Alltjämt överväger insatserna för flyttning av arbetskraft till mer koncentrerade bebyggelseområden. Strävandena att skapa nya arbetstillfällen i områden med brist på sysselsättning kommer i andra hand. Målsättningen, även om den inte givits någon preciserad utformning, kan sägas vara att endast dämpa takten i centraliserings- och koncentrationsutvecklingen. För skogslänen och andra områden med undersysselsättning är det, såsom det numera ofta utsägs, frågan om att göra tillbakagången balanserad. Den pågående lokaliseringsutredningen skall enligt riksdagsberättelsen avsluta sitt arbete under innevarande år. I statsverkspropositionen utlovas vidare, att ett regionalt handlingsprogram för hela landet skall föreläggas nästa års riksdag. Det kan givetvis sägas vara skäl att avvakta med en samlad bedömning av den lokaliserings- och regionalpolitik, som vi finner nödvändig för framtiden. Vissa krav beträffande målsättning och inriktning är emellertid så väsentliga, att de måste underställas årets riksdag. Vid riksdagsbeslutet om riktlinjer för lokaliseringspolitiken underströks angelägenheten av en aktivare samhällsplanering, som främst skulle inriktas på att skapa en effektiv samhällelig servicestruktur i form av skolor, sjukhus, vägar och övriga kommunikationer samt annan offentlig service. Tyngdpunkten i denna planering skulle ligga i länen. Det bör vara självklart, att samhällets service och resurser formas och fördelas efter en preciserad regionalpolitisk målsättning, som anger riktlinjer för lokaliseringen i stort av näringsliv, bebyggelse och olika samhällsfunktioner. Statsmakterna måste på detta sätt ge till känna sin uppfattning om hur utvecklingsmöjligheterna i olika delar av landet skall tillvaratas. Lokaliseringspolitiken måste sålunda vara nära samordnad med en samhällsplanering, som avgör fördelningen av resurserna och utformningen av servicefunktionerna. En aktiv regionalpolitik, innefattande lokaliseringspolitik och en därmed samordnad samhällsplanering, skall ha till uppgift att från en preciserad målsättning trygga en viss angiven regional balans i ekonomisk, social och kulturell standard. Samhällsplaneringen är sålunda av avgörande betydelse för fördelningen av utbyggnadsresurserna och därmed också tillväxtmiljön i olika regioner och orter. Detta gäller planering på alla nivåer, såväl i riket i dess helhet som i län och kommuner. Riksplaneringen, vars arbetsformer alltjämt är under övervägande, bör i huvudsak ha till uppgift att ange ramar och riktlinjer för regional och planering. Tyngdpunkten i planeringen bör ligga på de sistnämnda planen. Detaljplaneringen måste även i fortsättningen vara en viktig uppgift för primärkommunema. Den översiktliga utvecklingsplaneringen torde nå bästa resultat på länsplanet, såsom också avsågs vid riksdagsbeslutet . Enligt vår mening bör uppgiften handhas av länskommunalt organ, som inom ramen för riksplaneringen skall göra upp ett regionalt utvecklingsprogram. Den regionala samhällsplaneringen har knappast spelat den roll för lokaliserings- och regionalpolitiken, som riksdagsbeslutet ställde i utsikt. Den s. k. Länsplanering 67, som redovisades statsverksproposition, var en försöksplanering, som utfördes av länsstyrelserna på uppdrag av regeringen. I denna planering ingick en av angiven målsättning, som dock inte kunde ges bindande verkningar. Länsstyrelserna utarbetar nu på grundvalen av den utförda försöksplaneringen konkreta handlingsprogram, som skall redovisas till . Härmed skall erhållas underlag för det regionala handlingsprogram, som sålunda skall föreläggas nästa års riksdag. Avgörande är naturligtvis vilken inriktning som ges åt regionalpolitiken från statsmakternas sida. Lokaliseringspolitik i gängse bemärkelse är under alla förhållanden instrument för decentralisering i samhällsutvecklingen. I vilken grad så skall vara fallet skall avgöras av den regionalpolitiska målsättning som statsmakterna bestämmer sig för. Regeringspolitiken måste närmast sägas ha främjat en koncentrationsutveckling. Koncentrationen av företagsamhet och bebyggelse till de tre storstadsområdena har betraktats som naturlig och önskvärd. Från kan noteras en viss ändring härvidlag. statsverksproposition framhölls att man borde inrikta sig på att något dämpa den starka tillväxten i de nuvarande tre storstadsregionerna, och framför allt miljöpolitiska skäl talar enligt vår mening för en mer decentraliserad samhällsstruktur. Det är uppenbart att överkoncentrerade storstadsbebyggelser har mycket svårt att ge sina invånare acceptabla miljöer. Den möjliga decentraliseringsgraden i samhällsstrukturen måste givetvis avgöras i avvägning mot ekonomiska krav. Från såväl samhällsekonomiska som företagsekonomiska synpunkter är viss grad av koncentration i näringslivs- och bebyggelsestrukturen nödvändig. Vår uppfattning är dock att de miljöpolitiska aspekterna tillmäts alltför liten betydelse. Lika klart står det att vissa ekonomiska faktorer övervärderats eller feltolkats. Det finns inte anledning att tro att det är någon oemotståndlig naturlag bakom koncentrationen till de nuvarande storstadsområdena. Från samhälls- och företagsekonomiska synpunkter torde en koncentration som inte vara det effektivaste utnyttjandet. Det torde inte heller kunna bestridas att den regionala obalans som uppstått i vårt land försvårar en effektiv ekonomisk politik och just därigenom bromsar den ekonomiska tillväxten. Förutsättningen för en regionalpolitik med meningsfulla utvecklingsprogram på länsplanet är sålunda, att statsmakterna klart preciserar en regionalpolitisk målsättning. Det regionala riksprogram, som rimligtvis måste innefatta detta, får nästa års riksdag ta ställning till. Den mera detaljerade utformningen måste sålunda nu anstå. Men koncentrationsoch centraliseringsutvecklingen är så allvarlig, att inte bör vänta med att ange viljeinriktning i den regionalpolitiska målsättningen. I enlighet med vad vi ovan anfört bör regionalpolitiken inriktas på ett så långt som möjligt decentraliserat samhälle. Detta bör bekräftas genom uttalande av årets riksdag. Det regionala riksprogrammet måste ha en befolkningsmässig målsättning, som sålunda skall vara inriktad på ett decentraliserat samhälle. Även i här nämnda avseende finner vi det nödvändigt, att redan årets riksdag tar ställning på en väsentlig punkt. har uppmärksamheten varit särskilt inriktad på de allvarliga problem som gäller och över huvud taget de s. k. skogslänen. I stora områden av har avfolkningen gått så långt att underlaget hotar ryckas undan för fortsatt bebyggelse. I vissa kommuner är av befolkningen pensionärer. Prognoserna, bl. a. i samband med Länsplanering 67, pekar på fortsatt befolkningsminskning. te enligt vår mening vara en förstahandsuppgift att hjälpa och skogslänen till ett näringsliv och en serviceutrustning, som kan ge sysselsättning och levnadsbetingelser för den nuvarande befolkningen. I skogslänen innefattar vi då utöver Norrlandslänen och . Det är angeläget att lokaliserings- och regionalpolitiken skyndsamt inriktas på målsättningen att ytterligare utflyttning från skogslänen inte skall bli nödvändig. bör redan nu uttala sig för detta som en första del av en regionalpolitisk målsättning av den innebörd vi förordat. Såsom framhållits har planeringen av de lokala och regionala delarna av samhällsservicen, dvs. infrastrukturen, knappast tjänat ett lokaliseringspolitiskt syfte såsom avsågs vid principbeslutet . Förbättrade kommunikationer, bättre utbildningsmöjligheter, ökade vårdresurser är åtgärder, som kan förbättra produktionsbetingelserna i områden, där en aktiv lokaliseringspolitik är angelägen. har regeringspolitiken närmast haft en sänkt ambitionsgrad i fråga om t. ex. vägbyggande och bostadsbyggande i de från lokaliseringspoiitisk synpunkt angelägna områdena. Det synes oss därför nödvändigt, att nu uttalar, att planeringen av samhällsservicen skall vara inriktad på ett så långt möjligt decentraliserat samhälle. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att måtte uttala, 1. att lokaliseringspolitiken skall vara inriktad på ett så långt möjligt decentraliserat samhälle; 2. att samhällsservicen skall lokalt och regionalt fördelas så, att ett så långt möjligt decentraliserat samhälle främjas; samt 3. att lokaliserings- och regionalpolitiken i all möjlig utsträckning skall utnyttjas i syfte att skapa ett sådant näringsliv och en sådan serviceutrustning i Norrlandslänen och andra s. k. skogslän, att ytterligare befolkningsutflyttning därifrån inte påtvingas. () () () () . () i Skegrie () i Glömminge () i Luttra () i Bäckmora () i (c) i AB Egnellska Boktryckeriet, 1971