mot · FU021231 · 1971-03-16 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 23 angående vissa frågor om företagshälsovård m. m. Maj :ts proposition angående vissa frågor om företagshälsovården m. m. (1971: 23) betonar föredragande departementschefen mycket starkt behovet av samverkan mellan företagshälsovården och den offentliga hälso- och sjukvården. I de aktuella avsnitten av propositionen åberopas företagshälsovårdsutredningens överväganden rörande bl. a. organisationsmodeller. Det är i och för sig förklarligt att nämnda samband betonas mycket starkt. Knappheten på resurser och de växande behoven talar för en långtgående integration. Enligt vår mening synes emellertid företagshälsovårdens särskilda krav ha underskattats i övervägandena och i nu föreliggande förslag. I företag som är av den storleken att de ger sysselsättning åt en eller flera läkare får dessa dels en mycket nära kontakt med de anställda, dels en ingående kännedom om förhållandena på arbetsplatsen och dess många arbetsställen, om produktionsprocessen m. m. För utformningen av företagets hälsovård är kunskapen om den lokala miljön av yttersta vikt. Läkare och övrig personal, som tjänstgör vid företagshälsovårdscentraler avsedda att betjäna ett antal företag, ges likvärdiga möjligheter att studera de nämnda betingelserna. Risk finns däremot att företagshälsovård knuten till allmänna hälsovårdscentraler i alltför hög grad blir präglade av sjukvårdstänkande, eftersom dess personal inte regelbundet har kontakt med den miljö i vilken de anställda arbetar. En organisationsmodell baserad på hälsovårdsbussar av Bygghälsans typ bör prövas praktiskt under det nu förestående utbyggnadsskedet. Med den skulle vissa av de angivna riskerna och nackdelarna kunna undvikas eller i vart fall väsentligt minskas. Genom att placera en skyddsingenjör i det team som knyts till varje sådan buss skulle ytterligare fördelar vinnas. I föreliggande proposition hävdas att de föreslagna utbildningsåtgärderna skulle medföra att företagshälsovårdens lä karresurser ökas från nuvarande cirka 200 till 1975. Tillskottet skulle erhållas dels genom att 225 läkare skulle få särskild utbildning , dels genom ett lika stort läkartillskott för företagshälsovården genom den offentliga hälso- och sjukvårdens utbyggnad. Det för resursökningen förordade etappmålet 650 heltidstjänster noteras med största tillfredsställelse. Mot det sätt på vilket det skall uppnås finns emellertid vissa invändningar. Så kan exempelvis erinras om att av nu verksamma företagsläkare ungefär hälften saknar särskild utbildning för sin uppgift. Vidare måste tveksamhet anmälas mot att departementschefen utan egentliga invändningar godtagit resonemang om att provinsialläkare m. fl. tjänsteläkare skulle vara fullt kapabla att utan kompletterande utbildning och praktik göra en fullvärdig insats inom företagshälsovården. Den utbildningskapacitet som föreslås för arbetsmedicinska institutet synes av nämnda skäl klart otillräcklig. Den omständigheten att ett stort antal nu verksamma läkare har behov av den typ av utbildning, som avses komma till stånd vid arbetsmedicinska institutet, talar för att ett icke ringa antal utbildningsplatser tas i anspråk av dessa läkare. Av statsfinansiella skäl torde den önskvärda ökningen av utbildningskapaciteten inte kunna komma till stånd under det närmaste budgetåret. Det är emellertid nödvändigt att företagshälsovårdsdelegationen med största uppmärksamhet följer utvecklingen vad gäller såväl efterfrågan på utbildning som rekryteringen till densamma. Om utvecklingen skulle gå därhän att risk finns för att det uppställda kvantitativa målet 650 företagsläkare vid femårsperiodens slut inte kan nås, bör under femårsperiodens senare del en ökning av arbetsmedicinska institutets utbildningsverksamhet ske. Likaså bör det ankomma på delegationen att i samråd med institutet pröva möjligheterna att öka utbildningen i teknisk företagshälsovård för skyddsingenjörer m. fl. utöver vad som anges i propositionen. Under de senaste årens diskussion kring företagshälsovården har särskild uppmärksamhet ägnats huvudmannaskapet för densamma. Departementschefen anför att vi på ett annat sätt än tidigare måste förlägga huvudansvaret för arbetsmiljöfrågoma inne i det enskilda företaget och där ge de anställda ett ökat inflytande över dessa frågor. Det senare ledet i det sagda bör enligt vår mening starkt understrykas. I propositionen anges emellertid inte närmare hur huvudmannaskapet bör ordnas. Enligt vår uppfattning förtjänar denna fråga ett ingående studium och praktiska försök. Företagshälsovården skulle exempelvis kunna underställas ett särskilt lokalt organ eller styrelse, med lika antal företrädare för anställda och arbetsgivare samt med exempelvis en företagsläkare som ordförande. En sådan modell borde t. ex. vara möjlig att pröva i större företag och företagshälsovårdscentraler. Självfallet måste emellertid de anställdas inflytande över företagshälsovården tryggas även i de fall praktiska omständigheter framtvingar en annan organisation av företagshälsovården. Även på det aktuella området synes det rimligt att företagshälsovårdsdelegationen tar initiativ till försöksverksamhet. Med hänvisning till vad som anförts i det föregående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t begär att arbetarskyddsstyrelsens företagshälsovårdsdelegation får i uppdrag dels att i enlighet med vad som anföres i motionen inleda försöksverksamhet med ambulerande hälsovårdsbussar; dels att med största uppmärksamhet följa utvecklingen i fråga om efterfrågan på och rekryteringen till arbetsmedicinska institutets utbildning samt att vidta de åtgärder som kan bli erforderliga för att säkerställa att antalet företagsläkare vid femårsperiodens slut blir av i propositionen angiven storleksordning; dels ock att på sätt som exemplifieras i motionen inleda försöksverksamhet rörande utformningen av huvudmannaskapet för företagshälsovården.