mot · FU02658 · 1971-01-27 00:00:00 — angående påföljden av utebliven likvid vid el-leverans. I pressen refereras tid efter annan fall där familjer, med minderåriga barn, blivit utestängda från el-leverans på grund av utebliven betalning. Olägenheter av för vårt samhälle icke tolerabel natur har därigenom inte sällan uppstått. Rättsförhållandet mellan den som åtager sig att leverera el-energi och mottagaren är inte i ett sammanhang reglerat i svensk lag. Enligt av skall eventuella tvister mellan leverantör och abonnent lösas med ledning av avtalslagen av års lag om köp och byte av lös egendom. Starka skäl, framför allt av social natur, torde emellertid föreligga för att dylika tvister skall behandlas i en annan ordning. Förhållandet mellan leverantör och abonnent bestämmes i reglemente, utfärdat av varje leverantör. Dessa reglementen bygger i huvudsak på ett förslag till reglemente för kommunalt reningsverk, utfärdat av . I standardreglementet finns intagen en bestämmelse med innebörden att leverantören äger rätt att avbryta kraftleveransen till abonnent om denne underlåter att fullgöra sina betalningsförpliktelser gentemot leverantören. Bakgrunden till standardreglementets bestämmelse torde vara helt klar. Liksom vid ett vanligt avtalsförhållande svarar båda parter för att utfästa prestationer också fullföljes. Om den ena parten, i detta fall abonnenten, brister i sitt fullgörande skall heller inte den andra parten som princip behöva fullfölja sin prestation. Från dessa på avtalslagen och köplagen grundade principer finns emellertid ibland anledning att göra undantag. Så sker också inom ramen för nämnda lagar, främst för att skydda den i allmänhet, i förhållande till säljaren, svagare köparen. Samhällsutvecklingen har inneburit att el-ström användes för betydligt flera olika ändamål . För uppvärmning, för matlagning, för livsmedelsförvaring och för belysning är el-strömmen för många oundgängligen nödvändig. En avstängning på grund av utebliven betalning kan få konsekvenser av framför allt social art som inte står i någon rimlig proportion till det ifrågavarande avtalsbrottet. En avstängning bör därför, då det gäller hushåll, ej få ske med mindre prövning skett av myndighet som kan bedöma påföljdens verkningar i det enskilda fallet. Lämplig myndighet torde vara socialnämnden, som i förekommande fall också bör ha möjlighet att överta betalningsansvaret. Det har tidigare invänts gentemot förslag med liknande syfte att hotet om avstängning av el-kraftleveranserna utgör ett verksamt medel för att tvinga dåliga betalare till prestation. Möjligheten till avstängning bibehålles emellertid enligt vårt förslag. Det avgörande är att avstängningshot inte får sättas i verket förrän myndighet företagit prövning av det enskilda fallet. Någon risk för överbelastning av domstolsväsendet genom att lagsökning och betalningsföreläggande skulle framstå som leverantörens enda möjligheter att utfå betalning föreligger därför knappast. Ej heller torde myndigheten löpa någon större risk för överbelastning på grund av för många prövningsärenden, då de flesta betalningsskyldiga med fog kan förutsättas prestera betalning vid upprepade hot om framtida indragning av leveranserna. En bestämmelse av ovan skisserat slag skulle med största sannolikhet nå dem som är i verkligt behov av skydd, men heller inga flera. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. måtte uttala att avstängning som påföljd vid underlåtenhet att fullgöra betalningsskyldighet gentemot el-kraftsleverantör ej bör tillämpas utan föregående prövning i det enskilda fallet av lämplig myndighet. () ()