mot · FU02565 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och angående den ekonomiska politiken. Bedömningen i finansplanen är att vi nu går in i ett lugnare konjunkturförlopp. Men det framhålls , att det inte är fråga om någon kraftigare avmattning utan utvecklingen präglas fortfarande av aktivitet på hög nivå. Andra bedömare har dock ansett, att avmattningen blir mer markerad och att den ekonomiska aktiviteten blir klart lägre än vad finansplanen anger. Avgörande är verkningarna av utvecklingen i den västtyska ekonomin och i andra västeuropeiska länder, konjunkturförloppet i samt den allmänna utvecklingen av världshandeln. Uppenbarligen bedömer man dessa fyra faktorers utveckling något olika. Oenigheten mellan bedömningarna synes dock mest avse graden av nedgång i ekonomin. Någon artskild bedömning är det icke fråga om. Skillnaden i konjunkturuppfattning såsom den kommer till uttryck i finansplanen och den som finns t. ex. i näringslivet är dock väsentlig, då de ekonomiska målen för nästa budgetperiod i så hög grad är baserade på en investeringsekonomi. Förutsättningarna för en investeringsuppgång i den viktiga exportindustrin hänger givetvis nära samman med näringslivets egna förväntningar när det gäller exportvolym, exportpriser, marknadsandelar och vinster. Sedan finansplanen presenterats har också intrycken förstärkts av att konjunkturavmattningen underskattats. Tydligast framträder detta i statistiken över antalet lediga platser och i den minskade orderingången. Den konjunkturbedömning, som kommer till uttryck i finansplanen, synes således något underskatta tendenserna till avmattning. Några tecken tyder på att konjunkturavmattningen kan komma att slå igenom mera markant och tidigare än vad som görs gällande i finansplanen. Konjunkturbilden förefaller dessutom branschvis och näringsgeografiskt mer splittrad och svårbedömbar än vad som framkommer i finansplanen. Så råder t. ex. en ganska stark splittring i produktions- och orderhänseende mellan olika industrigrenar, företagstyper och regioner. Det är vidare svårt att förutse verkningarna av den kraftigt minskade lagerutbyggnad, som antas inträffa . Situationen i vissa branscher och därmed också i vissa delar av landet företer en ljus och optimistisk bild medan andra branscher, t. ex. byggnadsindustrin och möbelindustrin, ser ut att få ökande problem. Ytterligare stimulansåtgärder kan därför bli nödvändiga. Med hänsyn till splittringen beträffande konjunktur och bransch bör därvid generella och selektiva åtgärder kombineras. över huvud taget vill vi i nuvarande läge speciellt betona vikten av en skärpt konjunkturberedskap. I denna ingår en ständig vilja till omprövning av tidigare uppfattning om konjunkturläget. Olika åtgärder måste också planeras för att i skilda lägen snabbt kunna vidtagas. Vår bedömning är att det nuvarande allmänna ekonomiska läget motiverar icke oväsentliga ytterligare stimulanser för att främja såväl investeringar som sysselsättning. Detta ekonomiska läge har sin grund i flera faktorer, men det är inte minst regeringens egen politik som lett till detta resultat, vilket kräver sådana motåtgärder. måste vi dock ta stor hänsyn till att vår valutareserv är otillräcklig, vilket gör det ekonomiska läget extra känsligt. Den situation med en begränsad handlingsfrihet, för vilken regeringen så varnat, har den alltså själv medverkat till. När vi hamnat där måste stor försiktighet iakttagas. Trots detta anser vi det vara nödvändigt att nu frisläppa investeringsfonderna utanför storstadsområdena och vidtaga begränsade åtgärder för att ytterligare främja den mindre och medelstora företagsamhetens kreditförsörjning. I övrigt anser vi att bör intaga en avvaktande hållning beträffande åtgärder, som berör det ekonomiska läget. Meningarna bland experterna om det konjunkturförlopp, som kan bedömas vara mest sannolikt senare , är trots allt delade. De resultat som pågående avtalsrörelser kan ge kan ännu icke med någon säkerhet bedömas och därmed inte heller t. ex. de effekter dessa resultat kan få på budgeten och den vidare behandlingen av denna. torde förhållandena i båda dessa fall kunna överblickas bättre. Då i viss mån nytt material också kan väntas bli framlagt i den kommande kompletteringspropositionen bör därför ytterligare utveckla sina ställningstaganden beträffande den ekonomiska politikens avstämning först i samband med behandlingen av denna. Den ekonomiska politik regeringen förordar i årets finansplan måste ses mot bakgrund av de senaste två årens ekonomiska utveckling. I vissa avseenden har utvecklingen varit gynnsam, t. ex. vad gäller sysselsättningen. Men på några för framtiden väsentliga områden har regeringen misslyckats att infria sina egna målsättningar. Det gäller framför allt bytesbalansen, industriinvesteringarna och inflationsutvecklingen. Den optimism i dessa avseenden som kommit till uttryck i regeringens finans planer och anföranden har inte visat sig vara befogad. förutsågs i den reviderade finansplanen ett underskott i bytesbalansen på 320 milj. kronor det blev drygt 1 000. Industriinvesteringarna förutsågs stiga , men uppgången stannade vid . Prisstegringstakten antogs bli men blev 4,6. Utvecklingen blev inte bättre. Mot ett i den reviderade finansplanen beräknat underskott i bytesbalansen på ca 800 miljoner står en slutsiffra på ca 1 900. Industriinvesteringarna steg inte med de utlovade utan . Prisstegringarna blev 7 i stället för beräknade . Det är givet att denna utveckling delvis återfaller på faktorer, som ligger utanför statsmakternas förmåga att påverka. Men regeringen kan likväl inte undgå ansvar för att stabiliseringspolitiken förts med otillräcklig kraft. Som framhålls i finansplanen bidrog prisstoppet till att begränsa prisstegringarna . Prisstoppet kan emellertid som regeringen själv framhållit inte betraktas som något botemedel mot prishöjningar. Ett prisstopp kan enbart ha temporär verkan. Vi vill här erinra om att vi i motion i anslutning till statsverksproposition framhöll, att de stabiliseringspolitiska åtgärder regeringen aviserat enligt vår bestämda mening inte var tillräckliga för att pris- och kostnadsstegringama skulle hållas nere. Vi framhöll vidare i denna motion: Långvariga underskott i utrikesaffärerna tvingar lätt fram en deflationsinriktad politik, som tenderar att leda till en omfattande arbetslöshet, stor restriktivitet med allmänna utgifter och en begränsning genom ökade skatter av hushållens konsumtion. (Motion AK 1969:850.) Den politik som anvisas inför har påtagliga likheter med den sålunda beskrivna situationen. Såväl till 1969 som riksdagar presenterade vi en råd förslag till en mer effektiv stabiliseringspolitik. En del av dessa förslag hade ofrånkomligen den karaktären, att de endast kan ha verkan på . Effektiv stabiliseringspolitik förutsätter långsiktighet. Andra åtgärder kunde, om regeringen tagit fasta på förslagen, haft betydelse för dagens ekonomiska situation. Dit hör främst inkallande av en stabiliseringspolitisk konferens. En viktig uppgift för en sådan konferens hade varit att undersöka hur industriinvesteringarna skulle stimuleras och vilka åtgärder, som skulle vidtas för att dämpa inflationen och skapa balans i utrikesaffärerna. hade också kunnat ge de avtalsslutande parterna ett underlag för den samhällsekonomiska bedömningen. I det skede, som de pågående avtalsförhandlingarna befinner sig i just , kan en stabiliseringskonferens icke med framgång fylla dessa uppgifter. Vi konstaterar med beklagande, att finansministern underlåtit att använda sig av detta instrument. Till sådana åtgärder hör också vårt framförda erbjudande till regeringen att stödja en stramare finanspolitik samt åtgärder för att stimulera det enskilda sparandet. Regeringen satte emellertid sin lit enbart till den hårda kreditpolitiken. Kreditpolitiken fick för länge ensam bära upp stabiliseringspolitiken, vilket påtagligt hämmade den förväntade och allmänt önskade uppgången av industriinvesteringarna. De beräkningar, som finansministern redovisar i finansplanen beträffande budgetunderskottet för nästa budgetår, visar på ett obetydligt underskott 200 milj. kronor. I likhet har emellertid ingen hänsyn tagits till löneökningarna för de statsanställda. Underskottet kan därför i verkligheten väntas bli betydligt större. Utvecklingen och de aktuella tendenserna i den svenska ekonomin ger, som framhålls i finansplanen, en klar vägledning för den ekonomiska politikens inriktning . Inriktningen på att försöka häva bristen på balans i utrikesaffärema, bromsa pris- och kostnadsutvecklingen och skapa förutsättningar för en ökning av näringslivets kapacitet och konkurrenskraft ligger som redan nämnts också i linje med de krav, som och tidigare ställt på den ekonomiska politiken. Vi noterar också med tillfredsställelse att regeringen nu för fram regional balans som ett övergripande mål för den ekonomiska politiken. Om de i finansplanen uppställda målen för produktion, priser, sysselsättning och förbättring av bytesbalansen skall kunna uppnås, är främst avhängigt möjligheterna att uppnå den beräknade investeringsökningen inom industrin. De ekonomisk-politiska åtgärder, som aviseras i finansplanen, tar mera medvetet än tidigare sikte på att öka industriinvesteringarna. finns dock förhållanden som kan lägga hinder i vägen för att denna investeringsökning verkligen kommer till stånd. Eftersläpningen i förhållande till uppgjorda planer hängde främst samman med bristen på lånemöjligheter. Allra starkast träffade de hårda kreditrestriktionema de mindre och medelstora företagen, där investeringsökningen i stort sett uteblev. Härtill har kreditpolitik verksamt bidragit. Under innevarande år kan kreditsituationen väntas bli något lättare, i någon mån beroende på den stramare statliga budgetpolitiken. Den överenskommelse som träffats mellan och affärsbankerna om kreditgivningen till industrin kommer dock uppenbarligen . Denna lättnad på kreditmarknaden är dock otillräcklig för att ge det utrymme som är nödvändigt för de planerade industriinveste Ett ökat frisläpp av investeringsfondsmedel är därför en nödvändig ytterligare stimulans. I nuvarande läge bör dock inte ett sådant frisläppande ske i storstadsregionerna. Likaså torde krävas särskilda åtgärder för att tillförsäkra de mindre företagen del i det ökade kreditutrymmet. fattade beslut om en ökning av aktiekapitalet i och AB Företagskredit, vilket ger dessa för den mindre företagsamheten betydelsefulla kreditinstitut ökade utlåningsmöjligheter. Avgörande för om så blir fallet blir emellertid i hög grad beroende på de bägge kreditinstitutens möjligheter att själva uppnå en tillfredsställande upplåning. För de minsta företagen spelar också företagarföreningarnas utlåning stor roll. Medel för denna utlåning anvisas till stor del över budgeten genom hantverks- och industrilånefonden. F. n. har företagarföreningarna en stark eftersläpning mellan beviljade och utbetalda lån. I statsverkspropositionen förutsätts trots detta att hantverks- och industrilånefonden skall tillföras samma belopp , 20 milj. kr. I särskild motion framlägger vi förslag om en höjning av detta anslag till 30 milj. kr. med hänsyn till den rådande situationen på kreditmarknaden och den betydelse som företagarföreningarnas utlåning har för de mindre företagen. En ökad och mera långsiktig upplåning i utlandet bör nu komma till stånd om rimliga villkor kan erhållas. Den skulle förstärka valutareserven och därigenom även underlätta industrins möjligheter att finansiera planerade investeringar. Fortsatta åtgärder bör också vidtas för att få till stånd en bättre fungerande kreditmarknad. Dessa frågor behandlas f. n. av kreditmarknadsutredningen. Vissa åtgärder bör dock kunna vidtas redan innan ett fullständigt förslag föreligger från denna utredning. a. har den statliga delegationen för de mindre och medelstora företagen lagt fram förslag om inrättande av ett finansieringsinstitut med uppgift att förbättra dessa företags möjligheter att erhålla riskvilligt kapital. Det är angeläget att ett institut med denna inriktning kommer till stånd . kan också industrins lönsamhetsbedömningar väntas få stor tyngd, när det gäller investeringsutvecklingen. Ovissheten här gäller utfallet av avtalsrörelsen; den väntade avmattningen i konjunkturen och osäkerheten om den fortsatta kostnadsutvecklingen kan här väntas verka i återhållande riktning. bör dock det föreslagna investeringsavdraget på maskiner utgöra en stimulans. Ytterligare stimulansåtgärder torde dock bli nödvändiga. Vissa mindre lättnader i företagens svåra kreditsituation har redan ägt rum. Ytterligare förbättringar av kreditkapaciteten aviseras i finansplanen hos bl. a. Investeringsbanken och andra kreditinstitut. Dessa förbättringar avser främst kreditvolymen. Man bör dock kunna gå längre på den vägen. De möjligheter som finns att stimulera investeringarna inom regionalpolitikens ram bör likaså givetvis tas till vara. En ytterligare positiv stimulansåtgärd vore dessutom att bidra till en sänkning av företagens kreditkostnader. Till skillnad från i ett flertal länder har det svenska ränteläget bibehållits oförändrat på en hög nivå. Näringslivets expansion och investeringsvilja är också starkt avhängiga av exportmöjligheterna. Vi hälsar med tillfredsställelse, att regeringen nu föreslår åtgärder för att underlätta exportfinansieringen. vill vi emellertid fästa uppmärksamheten på nödvändigheten av att den exportfrämjande verksamheten byggs ut. Även om exportkonjunkturen f. n. är god kan man konstatera, att svenska företag möter en allt hårdare konkurrens på exportmarknaderna. I det läget blir det allt viktigare, att svenska företag har stöd av en effektiv statlig exportfrämjande verksamhet, särskilt som många av våra konkurrentländer byggt upp en mycket effektiv organisation då det gäller marknadsföring av resp. länders produkter i främmande länder. I särskild motion begär vi att 1 milj. kr. skall anslås för sådan verksamhet utöver vad som upptagits i statsverkspropositionen. Utvecklingen av den totala efterfrågan i samhällsekonomin bör leda till bättre balans på arbetsmarknaden som helhet. Alltjämt kvarstår dock en kraftig regional obalans i sysselsättningsläget. Situationen kräver aktiva arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska insatser, särskilt i och delar av landet med starkt inslag av näringar, där sysselsättningssvårigheter kan väntas uppträda om konjunkturavmattningen blir mera markerad och den snabba kostnadsutvecklingen fortsätter. Pris- och kostnadsutvecklingen har ingett stor oro. Konsumentpriserna steg sammanlagt . förutses i finansplanen en prisuppgång av samma storleksordning, varav dock hänför sig till höjningen av mervärdeskatten. Prisimpulserna utifrån torde även bli ganska starka. Det helt avgörande för hur priserna kommer att utvecklas blir dock efterfrågeutvecklingen inom landet. Denna kommer i sin tur att starkt påverkas av utfallet av den pågående avtalsrörelsen. En avgörande faktor för att den avgivna prisprognosen skall hålla är därför att de som har ansvar för den ekonomiska politiken och avtalsmarknadens parter kan upprätthålla ett ömsesidigt förtroende. Vi beklagar, att regeringen inte på ett tidigare stadium tagit till vara möjligheterna till överläggningar med bl. a. arbetsmarknadens parter i form av en stabiliseringskonferens. Till de oroande dragen i svensk ekonomi hör också utvecklingen av hushållens sparande. Den del av den disponibla inkomsten som inte används till konsumtion har först minskat och därefter stagnerat. i relation till inkomstnivån är hushållens sparande nu föga mer än hälften så stort som 1964. Det framstår därför som en mycket angelägen uppgift att vända denna utveckling. Med finansplanens prognos torde detta sparande bli det lägsta som registrerats . Försämringen av hushållens sparande beror på många omständigheter. Till väsentlig del är den ett uttryck för bristande tilltro till statsmakternas förmåga att hålla ett stabilt penningvärde. Det kan också noteras, att hushållen troligen genom ett lägre sparande försökt kompensera den lägre konsumtionsökning, som den växande skattekvoten föranlett. Vi hälsar med tillfredsställelse att en utredning av hushållens sparande, vilken vi tidigare begärt, nu avses komma till stånd. Säkrare kunskap kan därigenom erhållas om orsakerna till förändringarna i sparandet, och den ekonoimska politiken kan modifieras med hänsyn härtill. är det emellertid också angeläget att vidta åtgärder, som kan medverka till ökat sparande redan på kort sikt. Erfarenheterna från den genomförda sparkampanjen i samband med återbetalningen av överskjutande skatt är goda, och möjligheterna att upprepa denna i någon form bör därför undersökas. Vi vill också upprepa vårt tidigare krav, när det gäller utgivandet av ett värdesäkert obligationslån för försäljning till småsparare. Den ekonomiska utvecklingen på Finansministern framhåller med stor skärpa i finansplanen att den förväntade förbättringen på utrikeshandelns område är av temporär karaktär. I anslutning till långtidsutredningens analys påpekas, att vi för framtiden har att räkna med så stora underskott på tjänste- och transfereringssidan att en bestående förbättring av handelsbalansen erfordras för att åstadkomma den nödvändiga jämvikten. Det finns understryker finansministern bara ett sätt att lösa detta problem. Vi måste förstärka vår industriella slagkraft inom såväl exportindustrin som den med importen konkurrerande hemmaindustrin. Målsättningen att utan dröjsmål få till stånd en väsentlig ökning av industrins investeringar måste ses mot denna bakgrund. Utgångsläget är, som vi påpekat ovan, inte gynnsamt. Rent allmänt föreligger dåliga erfarenheter av möjligheterna att få till stånd kraftigt ökade industriinvesteringar då konjunkturerna bedöms som vikande. Kreditåtstramningens verkningar kommer att göra sig gällande långt in i 1971 och hämma expansionen, och framför allt är investeringsviljan beroende av lönsamhet och vinstförväntningar. Detta gäller särskilt i ett läge där en hård satsning på investeringar finansieras i huvudsak med främmande kapital. Stor skuldsättning kan te sig motiverat bara om vinstutsikterna bedöms som tillräckligt goda. förutsätter emellertid att industrins vinstutsikter första hälft inte kommer att förbättras nämnvärt i förhållande sista år. Läget i det avseendet är alltså sämre jämfört med investeringsboomen 19581959, som också inträffade under en recession. I detta läge ställs stora krav på statsmakternas näringspolitik. Skall investeringsviljan förstärkas kräves ett ömesidigt samarbete och förtroende mellan statsmakter och näringsliv. Räntabilitetskraven får inte negligeras eller betraktas som socialt tvivelaktiga. I en situation, där självfinansieringsmöjligheterna är mer begränsade än tidigare, måste företagen kunna sätta sin lit till att penning- och kreditpolitik är målmedvetet investeringsfrämjande och att företagen inte plötsligt avskärs från tillgång på medel. Det svenska näringslivet är starkt internationellt beroende. Utgången av de inledda förhandlingarna med EEC kommer därför att få mycket stor betydelse för näringslivets utveckling och framtidstro. Vi har klargjort, att vi stöder regeringens uppläggning av dessa förhandlingar. För svensk ekonomi och allmän välståndsutveckling är det utomordentligt angeläget att regeringen gör beslutsamma ansträngningar att uppnå en så nära EEC-anknytning som möjligt med hänsyn till de angivna förbehållen. En viktig förutsättning för en tillväxtbefrämjande politik är en utbyggd ekonomisk planering och större långsiktighet i statsmakternas ekonomisk-politiska handlande. Vi har från vår sida under en följd av år framfört krav på en bättre ekonomisk planering. Kraven har i stort avvisats av regeringen, och särskilt finansministern har med stor energi utvecklat de svårigheter och problem, som enligt regeringens uppfattning är förenade med en sådan planering. Det förefaller oss som om motargumenten till inte ringa del vilar på uppfattningen att planering innebär fastlåsthet och motverkar flexibilitet. Så är enligt vår mening inte fallet. Planeringens syften kan enklast sammanfattas på följande sätt. Planeringen skall underlätta en god samordning av det offentligas åtgärder inom olika områden. Det innebär att man måste utreda vilka verkningar olika åtgärder sannolikt kan få och hur ingrepp på olika punkter kan väntas påverka varandra. Man måste också sträva efter att få en uppfattning om vilka problem som kommer att kräva sin lösning genom insatser från det allmännas sida och under lämplig samverkan med icke-offentliga grupper och företag. Planeringen skall ge regering och riksdag bättre möjligheter att bedöma den statsfinansiella utvecklingen och därmed fastare grunder för en prioritering mellan olika önskemål och kostnadskrävande åtaganden. Den skall också ge de icke statliga instanserna kommuner, organisationer och företag bättre underlag för deras handlande. Sammanfattningsvis kan man säga att planeringen skall innefatta väl underbyggda prognoser, klarlägga olika handlingsalternativ och deras konsekvenser samt främja en samordning av olika offentliga åtgärder respektive av den statliga och icke-statliga sektorns handlande. Viktiga inslag i denna planering är: Budgetperspektivet måste byggas ut på , så att statens framtida inkomster och utgifter kan överblickas. Den nuvarande s. k. långtidsbudgeten är ingen verklig budget, eftersom den för åren framöver endast visar följderna av redan fattade beslut. Rambudgeten skulle i stället innehålla huvuddragen av den reformpolitik, som regeringen planerar, och ge regeringens syn på de därav föranledda finansiella konsekvenserna. Planering och budgetarbete är mest inriktat på finansiella avvägningar. Men det gäller också att se till att tillgång och efterfrågan på arbetskraft väger så jämnt som möjligt i olika yrken och i olika geografiska områden. Gör man inte det uppstår i en del fall överskott på arbetskraft med arbetslöshet m. m. till följd, medan det i andra yrken eller områden kan uppstå en kraftig brist på arbetskraft som splittrar lönebilden och försvårar den ekonomiska stabiliteten. Detta kan göra det omöjligt att få i gång projekt som skall startas eller att hålla i gång redan existerande företag och andra verksamheter. Av dessa skäl skulle en s. k. nationalbudget i arbetskraftstermer dels kunna bidra till att minska sysselsättningsproblemen, dels stödja strävandena att förena de stabiliseringspolitiska målen med de mer långsiktiga målen om en hög tillväxttakt. En genomsnittligt god utveckling i landet kan dölja stora regionala problem. Ändock gäller den statliga ekonomiska planeringen i stort sett landet som helhet, utan hänsyn till regionerna. Både för att följa den utveckling som är på gång i olika regioner och för att se följderna av statliga beslut som kan få skilda verkningar i olika regioner måste en utvidgad regional planering nu komma till stånd. Meningen är att därmed ge berörda parter en samlad bild av den väntade ekonomiska utvecklingen i landets olika delar, vilken kan ligga till grund för en livlig offentlig debatt på det regionala planet och därefter för planeringen på regional och nivå samt inom näringslivet. Vårt förslag utgör alltså en viktig del för en i bredaste bemärkelse god lokaliseringspolitik. Det är bra att som vi länge föreslagit den senaste långtidsutredningen redovisat några olika alternativ för den ekonomiska utvecklingen. Det har dock skett mer översiktligt. En ytterligare utvidgad alternativplanering skulle ge ett säkrare underlag för en diskussion om olika politiska alternativ. En annan fördel vore att man skulle få en bättre handlingsberedskap, om den internationella och inhemska konjunkturen blir en annan än man tänkt sig. Särskilt i rådande ovissa konjunkturläge är en sådan skärpt beredskap viktig. Bara på så sätt kan den ekonomiska politiken skötas smidigt och riktigt.