mot · FU02428 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. Q. i anledning av Kungl. Maj:ts framställning om anslag till Vård av naturvårdsområden m. m. Genom jordbrukets strukturförändring och andra utvecklingstendenser i samhället hotas en stor del av den uppodlade arealen av igenväxning och förbuskning. En del av denna areal planteras med skog, vilket givetvis ger ett visst ekonomiskt värde, men stora arealer får växa igen. Det öppna kulturlandskapet med dess hagar, ängar och skogsbryn är emellertid en stor miljömässig tillgång, som inte får förstöras när brukningen upphör. En del av detta landskap måste bevaras och underhållas. Det kan vara friluftsområden, utsiktspunkter, vackra sträckor längs vägar och järnvägar och andra kultur- och naturhistoriskt intressanta och värdefulla landskapsområden. Dessa möjligheter till skönhetsupplevelser blir allt mer betydelsefulla i det urbaniserade samhället. Dess rekreationsvärde upplevs av allt fler människor som ytterst värdefullt. Problemet med landskapets igenväxning har aktualiserats på många sätt. För att lämna förslag om åtgärder till en bättre landskapsvård i samband med jordbruksrationaliseringen tillsatte tillsammans med lantbruksstyrelsen, RLF och en arbetsgrupp. Gruppen presenterade rapporten i odlingsbygder (Statens naturvårdsverks publikationer 1970: 9). Arbetsgruppen har efter en inventering angett, att en areal av inemot 200 000 ha ej bestående jordbruksmark äger sådan betydelse från naturvårdssynpunkt, att den bör bli föremål för landskapsvårdande åtgärder. Enligt arbetsgruppen bör staten ta ansvaret för skötseln av riksobjekt och länsobjekt av mer allmänt intresse, medan skötseln av områden av utpräglat regional eller lokal betydelse bör handhas av landsting och kommun eller av stiftelser, som domineras av någon av dessa huvudmän. De förra upptar närmare hälften av den areal, som enligt arbetsgruppen bör vårdas. Arbetsgruppen redovisar också förslag om hur vården av landskapet bör bedrivas med hjälp av åkerbruk, betesdrift, mekanisk skötsel etc., hur överenskommelser kan träffas med enskilda brukare för denna skötsel och hur det administrativa handhavandet av landskapsvården kan läggas upp. Man uppskattar kostnaderna för öppethållande av mark till ca . per ha och år. Kostnaderna för skötseln av de områden för vilka staten i första hand bör svara uppskattas successivt öka till ca 8 milj. kr. Arbetsgruppen föreslår vidare, att försöksverksamhet efter de linjer gruppen framlagt, bör igångsättas och beräknar kostnaderna för detta till 2 milj. kr. föreslog i sin medelsansökan för /72, att försöksverksamhet enligt arbetsgruppens riktlinjer skulle få påbörjas och föreslog att för ändamålet 2 milj. kr. skulle utgå vid sidan av redan utgående anslag för vård av naturvårdsområden. Verket understryker vikten av att naturvården tilldelas egna budgetmedel för berörda åtgärder och hävdar, att landskapsvården inte som bör vara helt beroende av beredskapsarbeten i regi. Jordbruksministern vill dock inte anslå några medel till denna försöksverksamhet utan utgår från att landskapsvården kommer att som utföras som beredskapsarbete. Som vi ovan framhållit är det ytterst väsentligt att det öppna landskapet kan besvaras. Ju längre dessa åtgärder skjuts, desto svårare och dyrbarare blir landskapsvården. Det är därför mycket angeläget att den av arbetsgruppen och föreslagna försöksverksamheten kan igångsättas . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att anslaget under punkten 16 måtte utgå med ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt anslag för försöksverksamhet med landskapsvård om . () () () () () ()