mot · FU021133 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om en utvecklingsplan för sydöstra . Den regionpolitik som fördes årtiondena närmast efter kriget kännetecknades ej av någon mera övergripande och långsiktig planering. Den kombination av arbetsmarknads- och lokaliseringspolitik som förekom sattes in där behoven var akuta och störst, varvid insatserna mera hade karaktären av brandkårsutryckningar. har lokaliseringspolitiken bedrivits mera metodiskt och genomtänkt inom det s. k. allmänna stödområdet, men för landet i övrigt har den fortfarande haft formen av punktinsatser utan någon egentlig metod. Naturligtvis har behoven varit störst inom det allmänna stödområdet. Men det är uppenbart att även övriga delar av landet är i stort behov av en genomtänkt planering och integrering mellan sysselsättningstillfällena och samhällets insatser i övrigt, detta för att på bästa sätt tillvarata de naturliga förutsättningar som föreligger och framför allt för att skapa rättvisa och jämlikhet mellan befolkningen i de olika regionerna. Genom länsplanering 67, KELP 19691970, länsprogram 1970, den fysiska riksplaneringen, låginkomstutredningen, planeringen för högre utbildningen (U 68), lokaliseringsutredningen med flera utredningar skapas ett gott underlag för en bedömning och utarbetning av regionala utvecklingsplaner. Enligt årets statsverksproposition pågår nu arbetet med en sådan planering i avsikt att förelägga riksdag ett förslag till regionalt handlingsprogram. Det är enbart att hälsa med tillfredsställelse att detta program arbetas fram det är nödvändigt. Utarbetandet och fullföljandet av planen bör underlättas genom det av riksdag beslutade samrådsförfarandet vid etableringsönskemål från industrin i storstadsregionerna. Det är emellertid tveksamt om det blir tillräckligt med samråd. Med stor sannolikhet blir det nödvändigt att ordna någon form av investeringsoch etableringskontroll över hela landet, om man vill nå det önskade målet. Det är synnerligen viktigt att samhällets insatser på alla områden samordnas och integreras på ett riktigt sätt i denna regionutveckling. Detta kan t. ex. gälla trafikområdet. Statens järnvägars planering och drift måste samordnas med på ett bättre sätt än tidigare för att därigenom skapa en tillfredsställande total trafikapparat för de olika regionerna. Skolplaneringen, särskilt den högre utbildningen, samt annan statlig och service i olika former måste också föras in i bilden och samordnas samt förläggas så att regional jämlikhet så långt möjligt ernås. Problemen i sydöstra , dvs. län (öland), och delvis östra måste därvid beaktas på ett helt annat sätt än förut, eftersom området alltjämt har betydande problem. Staten har gjort väsentliga insatser i t. ex. , och på , men tyvärr har dessa inte varit tillräckliga. I vissa fall har också fattats beslut som motverkat regionens utveckling. Det har i något fall gällt industriföretag men framför allt statlig service och på utbildningens område. Vid lokaliseringen av universitetsfilialen till framfördes mycket kritiska synpunkter inte bara från och län utan även från andra håll. har vid gjorts en utredning rörande universitetens och U-filialemas upptagningsområden vid elevrekryteringen . Den visar bl. a. att universitetsfilialerna har ett synnerligen begränsat upptagningsområde. För Växjös del är det så begränsat att placeringen där måste betecknas som en fellokalisering, så till vida att de som förut hade närmast till universitet fick närmare till dessa studiemöjligheter och de som hade långt fortfarande har långt. Tanken med placeringen i var att man därmed skulle täcka in, förutom , även och . Så blev alltså inte alls fallet. Intagningsprocenten av en årsklass till högskoleutbildning är låg i län . Troligen beror det på stora avstånd till studieorterna; tendenserna i tyder på att så är fallet. En undersökning gjord av praktiserande socionomstuderande i visar att intagningsprocenten för län till socialhögskolorna ligger i absoluta botten. a. följande: » decentraliserad universitetsutbildning (filialer) bör med fördel kunna lokaliseras till regioner, med t. ex. följande egenskaper: a) låga studerandefrekvenser b) i övergångszoner mellan de tidigare studieorternas influensområden c) ett befolkningsunderlag som uppskattningsvis är lika stort som de nuvarande filialernas.» Skall man följa dessa kriterier för nylokaliseringen av eftergymnasial högskoleutbildning måste KalmarNy bro-regionen tillgodoses. Men det finns även andra viktiga faktorer och förhållanden som skärper kravet på olika insatser i detta område. Officiell statistik visar att och län har en absolut bottenplats när det gäller industriarbetarnas löner. Genomsnittslönen ligger avsevärt under genomsnittet för riket i sin helhet, vilket innebär att dessa löntagare får avstå miljonbelopp till arbetsgivarna. Förhållandet är likartat för stora tjänstemannagrupper. Till viss del kan förklaringen vara industrins sammansättning, men främst beror det säkert på relativt god tillgång på arbetskraft, som därmed håller nere löneläget. Beräkningar som gjorts visar t. ex. att om sysselsättningsgraden för kvinnorna skulle vara lika stor som i skulle det erfordras ytterligare 5 0006 000 arbetstillfällen i län. Tidigare undersökningar har visat att prisläget däremot är förhållandevis högt, för del till och med högre än för . Officiell statistik visar vidare att skattekraften ligger avsevärt under riksgenomsnittet, för län under riksgenomsnittet och under . När det däremot gäller skattedebiteringen ligger länet över riksgenomsnittet. Under en följd av år har bostadskvoten för området varit låg, vilket nu givit till resultat att län och med stor marginal har det sämsta bostadsbeståndet i landet. Vidare har län varit det län som relativt sett drabbats hårdast av järnvägsnedläggningar på förhållandevis utan att motsvarande kompensation erhållits i väganslag. har i stället väganslaget minskats. Det är uppenbart att denna stora brist på jämlikhet ej kan få bestå hur länge som helst. Goda förutsättningar finns för de sydöstra delarna av landet med avseende på de fysiska tillgångarna. Det kan sägas att lönefrågan är en facklig angelägenhet, men de regionala olikheterna kan som regel ej lösas av fackföreningsrörelsen. Jämlikheten kräver att statsmakterna på alla sätt och med olika medel söker skapa en utjämning. Självfallet kan innevånarna i området i längden ej nöja sig med: 1. mycket lågt genomsnittligt löneläge 2. låg sysselsättningsgrad, speciellt för kvinnorna 3. dålig tillgång på högskoleutbildning 4. otillfredsställande allmän service 5. högt prisläge 6. låg skattekraft 7. hög utdebitering 8. dålig bostadskvalitet. Områdets behov är dock inte helt entydiga. Industriellt har t. ex. lyckats hävda sig väl, trots svårigheter. Det är på servicesektorn och på utbildningens område som insatser där i första hand behövs. Ett annat rimligt krav är att centralorten för sydöstra ligger i denna del av landet. 100 000 invånare är därvid den region där satsningarna i sydost bör göras. I övrigt måste åtgärder vidtas så att ovan påtalade orättvisor avskaffas i län (öland), och östra . Med stöd av det anförda hemställes att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t för beaktande ge till känna de synpunkter som i motionen framförts angående behovet av ökad hänsyn till förhållandena i sydöstra vid utformningen av utvecklingsplanen för landets olika regioner samt vid lokaliseringen av allmän service och utbildning.