mot · FU02234 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. I en partimotion rörande den alkoholpolitiska utredningen (1:99 och II: lil) konstaterade vi att utvecklingen på alkoholfrågans område under varit uppenbart ogynnsam. Alkoholvanorna hade fortsatt att breddas, och missbruket av alkoholdrycker särskilt bland unga ökat i omfattning och intensitet. Spritkonsumtionen hade knappast visat någon tendens att minska trots flera skattehöjningar alkoholpolitiska reform, vilket innebar att en av de viktigaste syftena med denna reform förfelats. Om man därtill lade de kraftiga konsumtionsökningama inom vin- och ölsektorerna med åtföljande missbruk bland särskilt vissa delar av ungdomen, blev reformens misslyckande ännu mera påtagligt. Det var ju också iakttagelser av detta slag, som ledde till alkoholpolitiska utredningens tillsättande 1965. Tendensen till försämring av nykterhetsläget torde i stort sett kvarstå; effekten av den senaste ökningen av sprit- och vinbeskattningen i varje fall på något kan inte bedömas, eftersom ökningen gäller först fr. o. m. . I ovannämnda motion påyrkade vi att alkoholpolitiska utredningen skulle allmänt påskynda sitt arbete och i speciellt angelägna frågor avge delförslag med förtur. delade vår uppfattning om att förtursbehandling av brådskande delar av alkoholpolitiken kunde ifrågakomma och ansåg skäl föreligga till sådan behandling av mellanölsfrågan. delade den oro för den nykterhetspolitiska utvecklingen, som kom till uttryck i bl. a. vår motion, och lät förstå att utskottet förutsatte att utredningens överväganden skulle ske med utgångspunkt i vad utskottet anfört (BeU:s betänkande nr 1970, s. 21). Några förslag av alkoholpolitiska utredningen har inte avhörts, bortsett från ett mindre betänkande rörande ändring av bestämmelserna om spritutskänkningens handhavande. Däremot kom en frivillig överenskommelse till stånd mellan dåvarande kontrollsty reisen och företrädare för olika berörda parter, främst livsmedelshandeln, att butiksförsäljning av mellanöl till ungdom tills vidare i regel inte skulle förekomma, överenskommelsen följdes upp genom spridning av olika upplysningsskrifter om mellanölet och dess egenskaper, gällande lagstiftning etc. vidtog bryggerierna vissa frivilliga reklambegränsningar. De vidtagna åtgärderna är så till vida tilltalande, som de sålunda grundats på frivilliga överenskommelser. Erfarenheterna hitills av dessa åtgärder är emellertid blandade. Då därtill inga sanktioner enligt sakens natur kan ifrågakomma vid eventuella avsteg från överenskommelserna, torde det i längden inte vara möjligt att ge åtgärderna den förpliktande kraft, som en lagstiftning om åtgärder av här förevarande typ kan medföra (åldersgräns för utminutering och inskränkning av reklamen). Vi förväntar oss därför att alkoholpolitiska utredningen tar intryck av vad föregående års riksdag ansåg sig kunna förutsätta, nämligen att mellanölsfrågans ogynnsamma utveckling ger utredningen anledning att avge delförslag i denna fråga, vilket av uppenbara skäl bl. a. vad bevillningsutskottet i ovannämnda betänkande anfört om tillkomsten av »en mängd s. k. puber, som uteslutande utskänker mellanöl» bör ske möjligt. Vår uppfattning om en sänkning av alkoholkonsumtionens totala nivå för att därigenom minska alkoholmissbruket och dess skadeverkningar kvarstår. De alkoholpolitiska medel, som ingår i alkoholpolitiska utredningens direktiv, måste därvid och effektivt utnyttjas. På grund av det otillfredsställande nykterhetsläget bör utredningen utan onödigt dröjsmål framlägga sitt arbetsresultat. Detta kan redovisas samlat eller som i mellanölsfrågan i form av sådana delbetänkanden, som inte föregriper utredningens förslag till en samlad alkoholpolitisk reform. Ovan har frågan om inskränkning av viss del av alkoholreklamen berörts i samband med behandlingen av mellanölsfrågan. Alkoholreklamen medverkar självfallet till att hålla alkoholkonsumtionen uppe. På motionsyrkande från vårt håll om utredning av frågan om den ändring av tryckfrihetsförordningen, som kan erfordras för att genomföra ett förbud mot spritdrycksreklam, och konsekvenserna av en sådan ändring har regeringen upptagit denna fråga genom att sammankoppla den med den tillsatta utredningen om enhetlig reglering i grundlag av yttrandefriheten i massmedier m. m. Den betydande opinionen mot reklam för de s. k. bruksgiftema (bl. a. spritdrycker) har säkert inte räknat med att frågan om inskränkning eller förbud mot sådan reklam skulle komma att ingå i en utredning, som kan beräknas kräva att utföra. Vi utgår därför från att den av oss resta tryckfrihetsfrågan blir föremål för behandling av denna utredning. Vi vill erinra om att såväl som i skrivelser till regeringen (respektive ) begärt utredning rörande restriktioner eller förbud mot tobaks- och alkoholreklam. Som exempel på åtgärder, som enligt vårt bedömande skulle lämpa sig för särbehandling av alkoholpolitiska utredningen, nämnde vi i förra årets motion experiment med regionalt förstärkt alkoholinformation, förslag till åtgärder för att främja konsumtionen av alkoholfria drycker genom avveckling av läskedrycksskatten och åtgärder för att utveckla en allsidigt upplagd alkoholforskning. Vi finner nu behov föreligga av vissa ytterligare åtgärder att upptagas med förtur. Det finns en stark allmän strävan att undvika institutionell vård av alkoholskadade och att i stället ge lämplig medicinsk, psykologisk och social stödterapi inom olika öppenvårdsorgan. Möjligheten att nå gynnsamma resultat genom denna terapeutiska verksamhet är dock nästan helt avhängig av det allmänna nykterhetsläget och den vanliga befolkningens personliga stöd och hänsynstagande till de människor med alkoholproblem, som är föremål för sådan öppen nykterhetsvård i olika former. Inte minst gäller detta unga alkoholmissbrukare. Trycket av de allmänt förekommande alkoholvanorna och det starka utbudet av alkoholdrycker särskilt i tätorterna kan snabbt spoliera ett ofta mödosamt uppnått behandlingsresultat. Inför ett flertal reformer avseende utökad, öppen behandling av människor med uppförandebrister, av vilka merparten har alkoholproblem, aktualiseras frågan om åtgärder för att lätta trycket av de sålunda starkt utbredda alkoholvanorna och av bristande hänsynstagande från allmänhetens sida till människor med alkoholproblem. åsyftade reformer gäller avkriminalisering av gatufylleri till förmån för lämplig öppen specialvård (efter viss kortvarig akutvård), minskning av användningen av ovillkorligt frihetsstraff för rattfyllerister, vilka enligt vad verkställda undersökningar visat till har påtagliga alkoholproblem och därför är i behov av vård i stället för straff, samt utökning av användningen av åtalsunderlåtelse i sådana fall, då lagöverträdelsen är ringa och t. ex. annan samhällsreaktion (bl. a. vård för alkoholmissbruk) är lämpligare än åtal och straff. Mindre allvarliga lagöverträdelser begås till mycket betydande del av alkoholmissbrukare. Dessa reformer kan inte genomföras med framgång utan att samhällsatmosfären förändras genom att öppenvårdsmyndigheternas resurser förstärks och i varje fall mobiliseras och medborgarna blir mera medvetna om existensen ute i samhället av ett stort antal personer med alkoholproblem och stora svårigheter att »klara» sig i de nutida fritidsmiljöerna med deras allt starkare inslag av alkoholerbjudanden. Medvetenheten om de antydda sammanhangen och en angelägen ökning av hänsynen till alkholmissbrukarnas problematiska situation kan knappast vinnas annat än på grundval av en bättre allmän kunskap och medvetenhet om alkoholproblemets förekomst och natur i dagens samhälle och alkoholmissbrukarnas labila läggning med därav betingad risk för återfall och sociala skadeverkningar av förnyat alkoholmissbruk. Det framstår som angeläget särskilt mot bakgrunden av det ofta förbisedda förhållandet att missbruk av alkoholdrycker som samhällsproblem är av långt större kvantitativ betydelse än missbruk av övriga konsumtionsgifter att en koncentrerad aktion kommer till stånd i samverkan med alla myndigheter och organisationer i samhället, som har skyldighet eller intresse att medverka till åtgärder ägnade att minska alkoholkonsumtionen och därmed alkoholskadorna. En modell till en sådan aktivering av intresset för alkoholskadornas bekämpande är den samlade satsning på olika åtgärder för att tränga tillbaka narkotikamissbruket, som statsmakterna gjorde åren 19681969 och som i princip fortsatt även därefter. Ett 10-punktsprogram »för en offensiv på bred front mot narkotikamissbruket» antogs av regeringen innefattande bl. a. ett av regeringen tillsatt kvalificerat och representativt samarbetsorgan. Angeläget är att både myndigheter och organisationer även på »gräsrotsnivå» redan från början engageras för den motsvarande offensiv, som här åsyftas, dvs. nykterhetsnämnder, barnavårdsnämnder och socialnämnder samt polismyndigheter, lokala folkliga organisationer, bl. a. nykterhetsorganisationer, religiösa samfund och fackliga och politiska organisationer. Det är också viktigt att statliga medel till upplysningsåtgärder av olika slag ställs till förfogande i erforderlig omfattning som ett led i en sådan aktion. Här må särskilt uppmärksammas nykterhetsorganisationemas decimerade resurser även för deras mera »ordinarie» verksamhet, ett förhållande betingat av den urholkning av deras statliga anslag, som är ett resultat av penningvärdeförsämringen, samt av de pålagor, som tillkommit (främst arbetsgivaravgiften och mervärdeskatten). Av särskilt intressse i detta sammanhang är det speciella anslag på , som riksdag beviljade för upplysningsverksamhet i alkoholfrågan inom ungdomsorganisationerna. Utan att känna alla olika aktuella behov av upplysning i alkoholfrågan är det inte möjligt att nu göra en avvägning av de olika anslagsposterna för en effektivare upplysningsverksamhet i alkoholfrågan. Vi vill föreslå att alkoholpolitiska utredningen som en åtgärd på kort sikt utarbetar och framlägger förslag till en koncentrerad, hela landet omfattande aktion av i huvudsak den typ, som ovan skisserats, med syfte att pressa tillbaka totalkonsumtionen av alkoholdrycker och därigenom minska de sociala skadeverkningarna av alkoholmissbruket. Denna fråga synes alltså också böra tas upp till särbehandling av utredningen med inriktning på t. ex. en ca treårig aktivitetsperiod. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. a) att alkoholpolitiska utredningen anmodas påskynda slutförandet av sitt arbete, b) att utredningen anmodas att med förtur framlägga förslag till organisation av en landsomfattande, ca treårig, koncentrerad aktion genomförd i samverkan med samhällets nykterhetsfrämjande organ och frivilliga organisationer (innefattande jämväl kostnadsberäkning) samt c) att utredningen får i uppdrag att framlägga delförslag om lagstiftningsåtgärder ägnade att minska missbruket av mellanöl försålt genom utminutering respektive utskänkning. () () () () PER () () () . () () () i