mot · FU0241 · 1971-01-14 00:00:00 — angående de statliga garantierna för svenska privata investeringar i . I det socialdemokratiska partiets u-hjälpsprogram, antaget 1967, heter det bl. Den statliga biståndsverkamheten bör samverka med svensk företagsamhet privat, kooperativ eller offentlig för finansiering av produktionsenheter, utbildning av arbetskraft, sociala investeringar etc. som behövs för att befordra införandet av rationell produktion i . En sund arbetsmarknads politik skall stödjas. I kommentarerna till programmet utvecklas dessa synpunkter: I vårt samordnade u-hjälpsprogram skall ingå, att vi utnyttjar svenska företags personal och tekniska kunnande för tjänst i det statliga utvecklingsarbetet. Vi bör uppmuntra etablering av nya produktionsenheter i i de former för ägande och drift och för företagens medverkan som vederbörande land önskar. Genom krediter till u-landsregeringar, genom avtal som hindrar ogynnsam beskattning, genom investerings- och kreditgarantier till företag eller genom andra engagemang t. ex. i yrkesutbildningen kan staten bidra till uppkomsten och utvecklingen av företag, som driver en socialt och ekonomiskt ansvarsmedveten verksamhet till u-landets gagn, som vårt lands självklara intresse av vidgade marknader för vårt näringsliv uppmärksammas. Den arbetsgrupp, vars betänkande låg till grund för u-hjälpsprogrammet, behandlade också denna problematik. I arbetsgruppen ingick , , Axel , , , , , , och . Arbetsgruppen anförde bl a.: På svensk sida har vi inte och bör vi aldrig lägga oss till med några ideologiska principer som gör halt inför vissa företagsformer som må passa u-landet även om de inte passar oss. Till industri i privat, kooperativ eller statlig regi bör inställningen vara lika positiv. Avgörande bör endast vara dess möjligheter att utvecklas effektivt. Inte heller bör förutfattade meningar hindra oss att använda svenska privatföretag som leverantörer av vissa industriella tjänster. Svenskt näringsliv har manifesterat ett intresse av att få medarbeta i u-hjälpen. Det kan svenska företag göra genom dotterbolag och filialer och förmedling genom dessa av tekniskt kunnande och utbildning. Ett offentligt försäkringssystem som tryggar den privata företagaren mot politiska och ekonomiska risker i u-landet finner vi naturligt. Exportkreditgarantier, dubbelbeskattningsavtal och rimligt skydd för investeringar ingår i ett sådant korrekt stöd. I gengäld bör krav kunna ställas på en mera öppen redovisning av verksamheten i det främmande landet och på ett uppträdande som rimmar med de normer för samarbete på arbetsplatsen som gäller i . Ett stöd till svenska privatinvesteringar i måste dock alltid motiveras med att dessa har en utvecklingsfrämjande effekt i linje med u-ländemas egen planering och får inte utgå från svenska företagsintressen. I dessa representativa uttalanden från regeringspartiets sida uttryckes sålunda önskemål om visst samarbete mellan staten och det enskilda näringslivet i syfte att främja utveckling. Ett sådant samarbete har också kommit till stånd på en del områden. Det uppstår emellertid besvärande gränsdragningsproblem, när det gäller att utveckla detta samarbete. Ett skäl därtill är den allt klarare markeringen av att endast offentligt bistånd bör betecknas som u-landsbistånd. I föregående års statsverksproposition anfördes härom: Många skäl talar för att en klar distinktion görs mellan offentligt bistånd och andra transaktioner med . Även om privata resursflöden till kan påskynda BNP-tillväxten och därför tillmäts betydelse, är det endast genom offentligt bistånd som de rika länderna påtår sig en egentlig belastning till förmån för . Kommersiella transaktioner, vilka mellan industriländerna anses utgöra ett normalt inslag i den internationella handeln t. ex. fleråriga krediter vid export av flygplan och fartyg kan inte betraktas som bistånd endast för att den ena parten är ett u-land. Till denna bedömning har gett sin anslutning. En följd av detta betraktelsesätt är att förslag om kostnadskrävande åtgärder, syftande till att främja svenska kommersiella intressen som de förväntas ha vissa positiva effekter för , inte rimligen låter sig behandlas inom ramen för den egentliga u-hjäpsbudgeten. Skulle detta bli fallet, kunde det ifrågasättas om inte det bistånd, som skall rymmas inom det uppställda enprocentsmålet, till viss del finge kommersiell karaktär. kan det inte bestridas att vårt lands självklara intresse av vidgade marknader för vårt näringsliv, varom det talas i ovan nämnda program, kan motivera åtgärder för att främja enskilda svenska företags ekonomiska förbindelser med . I de citerade programskrifterna lades särskild vikt vid tillkomsten av ett statligt investeringsgarantisystem för svenska privata investeringar i . Ett sådant system har också kommit till stånd. I ljuset av de senaste årens erfarenheter förefaller det dock som om programförfattarna något överbetonat värdet därav. lär denna anordning inte ha stimulerat några svenska u-landsinvesteringar. Detta torde inte i första hand, såsom hävdats av borgerliga kritiker, bero på att tillämpningen av systemet begränsats till de länder som tidigare betecknats som huvudmottargarländer. Väsentligare torde vara att systemet uppställer villkor, avseende företagens sociala förpliktelser i . Dessa villkor lär inte vara benägen att mjuka upp. Men det betyder också att ett nationellt investeringsgarantisystem inte torde kunna få någon väsentlig, stimulerande effekt. 1 den internationella debatten tycks också tilltron till värdet av nationella investeringsgarantisystem ha försvagats. I gengäld har möjligheten av ett internationellt investeringsgarantisystem på nytt tilldragit sig intresse. I enlighet med tidigare uttalanden bör främja tillkomsten av ett sådant system. Om investeringsgarantier tills vidare inte kan väntas spela någon väsentlig roll för det privata näringslivets medverkan till utveckling, uppstår frågan om en medverkan bör främjas genom alternativa åtgärder. I enlighet med vad som tidigare anförts bör överväganden om sådana åtgärder ske i annat sammanhang än behandlingen av de egentliga u-hjälpsanslagen. Det förefaller naturligt att insatser och åtgärder, som är ägnade att främja de svenska företagens marknadsintressen i u-ländema, behandlas i samband med de övriga exportfrämjande åtgärder, som staten finansierar. Genom en sådan handläggning skapas möjligheter att diskutera en prioritering av åtgärder inriktade på u-landsmarknader i relation till andra marknader. Man skulle därigenom kunna få en säkrare bedömning av det enskilda näringslivets intresse av att främja u-fändemas utveckling inom ramen för de samlade resurser, som statsmakterna kan vilja ställa till förfogande för exportfrämjande ändamål. Vissa gränsdragningsproblem gentemot den egentliga u-hjälpen skulle väl alltjämt kvarstå, men större klarhet skulle vinnas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om översyn av systemet med statliga investeringsgarantier för ; att måtte uttala att statliga åtgärder syftande till att främja enskilda svenska företags intressen på u-landsmarknader bör övervägas endast inom ramen för av staten finansierade åtgärder för främjande av svensk export.