mot · FU02212 · 1971-01-21 00:00:00 — av m. fl. I motionerna 1:421 och 11:467 till riksdag hänvisades bl. a. till vissa principer i proposition 95 till riksdag angående den framtida jordbrukspolitiken. Det underströks sålunda att departementschefen i proposition 95 framhållit, att en aktiv jordbrukspolitik i form av särskilda insatser från samhällets sida till gagn för jordbruksnäringen och de i näringen sysselsatta var en del av den allmänna näringspolitiken i vårt land. Det hänvisades också till departementschefens yttrande i nämnda proposition om att de som var sysselsatta inom jordbruket skulle kunna påräkna ekonomisk och social trygghet i samma utsträckning som andra näringar erbjuder. Motionärerna betonade att dessa principer fortfarande skulle äga reell giltighet men att utvecklingen blivit sådan att dessa huvudprinciper inte fullföljts. Vad som anfördes i berörda motioner till riksdag om principerna för den framtida jordbrukspolitiken har ännu högre aktualitet. Utvecklingen har nämligen ytterligare försämrat de allmänna villkoren för jordbruket med följd att det råder sämre överensstämmelse än någonsin mellan principerna beslut och verkligheten. Vi anser det därför synnerligen angeläget att beslut om den framtida jordbrukspolitiken anpassas med hänsyn till den utveckling som skett. Vi anser det också vara synnerligen angeläget att de senare årens förslitning av jordbruksresurserna förbyts i en upprustning, att inkomsteftersläpningen för jordbrukarna bringas att upphöra och att jordbrukarna ges reella möjligheter att följa med i den allmänna standardutvecklingen. Beslutet innebar att nya vägar söktes när det gäller principerna för prissättningen på jordbrukets produkter. Departementschefen anförde härom följande: Jag anser det till en början finnas två självklara utgångspunkter för prissättningen. Genom att kostnaderna för att upprätthålla en viss prisnivå får bäras främst av konsumenterna är det från denna synpunkt nödvändigt att iakttaga återhållsamhet med prishöjningar. Det måste emellertid också vara en självfallen utgångspunkt för prissättningen att de som är sysselsatta inom jordbruket skall kunna nå en ekonomisk standard som är likvärdig med den som erbjuds inom andra näringar. Detta är dessutom en förutsättning för att kunna upprätthålla en jordbruksproduktion av den storlek som försörjningsberedskapen kräver. Departementschefen underströk också att det vid prissättningar borde tas större hänsyn än dittills till produktionsutvecklingen. Prissättningen skulle dock ej användas som ett jordbrukspolitiskt medel för att oberoende av konsekvenserna för näringsutövarna nå en önskad produktionsutveckling. Det framhölls också att prissättningen på jordbruksprodukterna givetvis har stor betydelse för rationaliseringen. Vi citerar: Kalkyler rörande lönsamheten av de investeringar som i allmänhet krävs för att genomföra rationaliseringsåtgärder, måste sålunda alltid grunda sig på gällande och förväntade priser på en eller flera produkter. Detta talar för att prissättningen bör präglas av en viss stabilitet. Det är vidare angeläget att prisavvägningen främjar uppkomsten av allt effektivare jordbruksföretag. För att detta skall kunna ske måste prissättningen å ena sidan avvägas så att möjlighet till rationaliseringsvinster finns, men den får å andra sidan ej leda till en sådan prisnivå att behovet för jordbrukarna att vidta rationaliseringsåtgärder minskar. Efter att ha lagt ytterligare detaljerade synpunkter på frågan om prissättningen på jordbrukets produkter framhöll departementschefen: Jag vill tillägga att för talar starka skäl för att prissättningen på jordbrukets produkter bör kännetecknas av en viss återhållsamhet. Återhållsamheten ansågs motiverad av angelägenheten av att produktionsanpassningen, rationaliseringssträvandena och effekten av rörlighetsstimulerande omställningsåtgärder inte motverkades. Den svenska jordbruksproduktionens omfattning skall, enligt jordbruksutredning, begränsas till en självförsörjningsgrad av sett från kaloriförsörjningssynpunkt. Vid denna omfattning anses beredskapslagringen böra förstärkas. Vid en självförsörjning motsvarande erfordras däremot, enligt utredningen, inte någon förstärkning av lagringsberedskapen. Departementschefen anslöt sig i proposition nr 95 till dessa principer. Han utvidgade emellertid resonemangen till att gälla också handelspolitiska synpunkter, och han framhöll att en expansion av den svenska utrikeshandeln underlättas om andra länder kan erhålla ökat avsättningsutrymme för jordbruksprodukter i . Eftersom en sådan expansion ansågs vara angelägen skulle en begränsning av jordbruksproduktionen vara till fördel i handelspolitiska sammanhang. Departementschefen underströk dock att en god livsmedelsförsörjning är en oundgänglig del av vårt totala försvar och en förutsättning för vår traditionella neutralitetspolitik. Av grundläggande betydelse för denna beredskap är att det i fredstid finns produktionsresurser och lager av livsmedel som i ett avspärrningsläge tryggar folkförsörjningen hette det i propositionen. Vad avsättningsutrymmet för andra länders jordbruksexport till beträffar har läget förändrats bl. a. sedan planerna på en gemensam nordisk marknad blivit inaktuella. Produktionsutvecklingen på jordbrukssidan inom EEC är också sådan att överskotten där krymper. Inte ens något handelspolitiskt intresse för kan därför anses föreligga att krympa den egna jordbruksproduktionen för att därigenom skapa exportutrymme för andra länders jordbruksprodukter. De svenska företagens exportmöjligheter är beroende av helt andra faktorer. Produktionsvolymen inom jordbruket är också numera så krympt att det kan diskuteras om vi inte redan är vid den lägsta tolerabla nivån, enligt jordbruksutredningens tidigare bedömningar, med hänsyn till vår försöij ningsberedskap. Arbetsgruppen för landskapsvård vid jordbruksrationalisering redovisar sålunda att enligt statistiken har totalt drygt 1,5 miljoner ha jordbruksmark övergivits undei tiden 19301966, varav 500 000 . Vid en fortsatt nedläggning av åker i nuvarande takt räknar man med att åkerarealen 1980 kommer att omfatta 2,5 miljoner ha, dvs. ungefär den areal man hade . Statistik över förändringen i antalet brukningsenheter kan hämtas från två undersökningar. Den ena är de officiella jordbruksräkningarna, den andra är Jordbrukets utredningsinstituts Struktur- och befolkningsutredningar (SOB). Vid en jämförelse visar det sig att jordbruksräkningen redovisar 186 267 enheter över 2 ha, medan SOB redovisar 173 081 enheter. Skillnaden, 13 186, orsakas av att vissa jordbruk i de lägsta storleksgrupperna av SOB redovisas som nedlagda, medan de i den officiella statistiken fortfarande existerar som självständiga enheter. Minskningen av antalet enheter uppgick till ca 9 000 eller 45 000 för perioden. Utvecklingen därefter har fortsatt i oförändrad takt. var minskningstakten ca 5 000 enheter . En nära nog fördubbling inträffade sålunda . Antal brukningsenheter i olika storleksgrupper 19511969 enligt olika undersökningar Jordbruksräkningarna (15/9) Jordbruksinvent. (1/6) 2,1- 5 5,1- 10 39 599 20 191 38 930 20 630 33 164 20 282 26 139 17 615 20,1- 30 30,1- 50 232 920 186 267 170 834 161 200 a Prognos grundad på juniinventeringar. SOB-utredningama (15/9) 2,1- 5 5,1- 10 10,1- 15 15,1- 20 20,1- 30 30,1- 50 a Prognos grundad på juniinventeringar. b Enl. en snabbundersökning (Snabb-SOB) var antalet brukningsenheter 184 650. (Meddelande från nr 4-1966.) Undersökningsdatum var den 1/4. Minskningen i mjölkproduktionen har varit stark . sjönk sålunda den totala produktionen . Invägningen vid mejeri minskade och uppgick till . januarioktober 1970 låg invägningen 1969. Antalet besättningar beräknas minska med ca 10 000 . Avkastningen per ko steg med ca eller . Denna avkastningsökning förklarar varför den totala mjölkproduktionen endast minskade med en tredjedel, medan koantalet minskade med hälften eller från 1 635 000 till 820 000. Regionalt har mjölkproduktionen minskat starkast i Mälarlänen, län och , vilket medför speciella problem på grund av att där också finns de stora konsumtionsorterna. Den statliga mjölkpriskommittén, som lade fram sitt betänkande , framhåller om den framtida mjölksituationen följande: Våra prognoser pekar på att för landet i dess helhet någon brist på flytande mjölkprodukter inte torde komma att uppstå i varje fall . Regionalt kan dock vissa bristsituationer uppkomma. Till detta kan sägas dels att regionala bristsituationer redan uppkommit, dels att utredningens prognoser i detta sammanhang endast gäller flytande mjölkprodukter, dvs. konsumtionsmjölk, filmjölk etc. I proposition 95 till riksdag uttalade departementschefen: Jag anser i likhet med jordbruksutredningen att mjölkproduktionens storlek i första hand bör anpassas till den inhemska efterfrågan på mjölk och mjölkprodukter. räknar med att det behövs en invägning vid mejerierna av för att svara mot den målsättningen, dvs. mer än som invägdes vid mejerierna . har, på grund av att produktionen sjunkit mer än prognoserna, förutsett en minskning till 1975. skulle sålunda ha ett betydande underskott. Bland faktorer som inte direkt beaktats i prognosen men som måste tillmätas relativt stor betydelse för besättningar med lejd arbetskraft är den ändrade arbetstidslagstiftningen som träder i kraft /71. Denna innebär bl. a. att ackordsmjölkningen skall räknas in i den lagstadgade arbetstiden. Vid sidan av lönsamhetsutvecklingen har särskilt bundenheten i mjölkproduktionen kommit att spela en allt större roll vid jordbrukarnas ställningstaganden till fortsatt mjölkproduktion. Denna bundenhet torde framöver komma att få en än större betydelse vid valet mellan olika produktionsalternativ, då det kan antas att yngre brukare kommer att fästa allt större avseende vid detta förhållande. Det kan vidare nämnas att ökade krav på miljö och hygien vad gäller byggnader och avloppsfrågor blir alltmer påfallande. Vad nu sagts, anser vi utgöra betydande osäkerhetsfaktorer, särskilt om man beaktar att en mycket stor del av de äldre brukarna av åldersskäl lämnar produktionen och en inte obetydlig nyrekrytering måste ske för att uppnå de i prognoserna förutsatta invägningsvolymerna. Enligt vår mening bör vad som nämnts om att en stor del av brukarna är äldre beaktas. Vi har följaktligen, om inte en ny satsning på mjölkproduktion inträffar, att räkna med en fortsatt stark nedgång . Mjölkproduktionen kräver en bundenhet som få andra produktionsgrenar. Arbetsåret för många mjölkproducenter omfattar årets samtliga . I många fall tvingas lantbrukarna att sköta sina ladugårdar trots sjukdom. Militärtjänst och liknande avbrott i yrkesutövningen kan t. o. m. medföra att djurbesättningarna måste avvecklas. De försök som gjorts att i samarbete lösa frågan om såväl semester som annan ledighet har fått mycket liten spridning beroende dels på de höga kostnaderna, dels på svårigheten att rekrytera lämplig arbetskraft. Det synes oss därför vara ett samhällets intresse att medverka vid skapandet av möjligheter till semester och regelbunden ledighet för mjölkproducenterna. Inte minst är detta angeläget från synpunkten att , enligt beslut vid riksdag, redan uttalat sig för att de i näringen sysselsatta skall ha samma möjlighet till ekonomisk och social trygghet som andra näringar erbjuder. I andra länder, exempelvis och , fungerar också ett avbytarsystem. har i sin långtidsprognos utgått , under vilket år normala betingelser antas gälla. Normal skörd beräknas dämpa nedgången i koantalet 1970-71 så att antalet förutsättes bli 735 000, Antalet kor var 820 000 och ca 750 000. Den lägre minskningstakten är sålunda optimatiskt bedömd, mätt efter utvecklingen . Förväntad mjölkproduktion 19751980 vid oförändrad lönsamhetsutveckling Kg mjölk per ko 1969 (def.) 1970 (prel.) Prognoserna pekar klart på att självförsörjning av mjölk och mjölkprodukter inte torde kunna upprätthållas . Som nämnts räknade kommittén också med ett lägre alternativ, som skulle innebära att totalproduktionen nedbringats till mot Från jordbrukets håll har beräknats, att kostammen redan nu torde behöva ökas med 100 000. En sådan nyetablering kräver emellertid stora kostnader för investering i ladugårdar etc. Kostnaden för varje båsplats beräknas sålunda till . En nyinvestering för 100 000 kor skulle följaktligen innebära en totalkostnad av . Det är angeläget att den nuvarande utvecklingen vändes innan befintliga outnyttjade byggnader hunnit förfalla. Det är dessa siffror - och andra som gör det angeläget att minskningen i mjölkproduktionen kan bringas att upphöra. Det torde nämligen vara den dåliga lönsamheten i mjölkproduktionen som utgör den väsentliga orsaken till minskningen. Starka skäl talar enligt vår mening för att vårt försörjningsläge, genom den omfattande produktionsminskningen inom jordbruket, framför allt på mjök, inte motsvarar den målsättning som låg till grund för jordbruksutredningens ställningstagande och som departementschefen hänvisade tilli propositionen 1967:95. Den försörjningskalkyl som jordbruksutredningen gjorde upp grundade sig på vissa normvärden /63. Bland förutsättningarna ingick att den svenska införseln av proteinfoder, främst oljekraftfoder och handelsgödsel, samt av frukt och grönsaker m. m. skulle förbli i stort sett jämfört med normalåret. I efterhand har emellertid konstaterats att självförsörjningsgraden /63 torde ha varit , inte 95 i som utredningen kalkylerade med. Vidare har importen av andra livsmedel än jordbruksprodukter, främst frukt och grönsaker, ökat väsentligt. Frukt- och grönsaker motsvarar inte längre av livsmedelskonsumtionen mätt i kalorier, som , utan så mycket. Vi har också nu ett större importberoende av handelsgödsel och proteinfoder. Införseln av dessa produkter har i stort fördubblats under Avkastningen vid en avspärrning riskerar därför att nedgå kraftigare än vad jordbruksutredningen räknade med. På grund av knapphet på oljekrafffoder kan inte heller den animaliska produktionen upprätthållas på den nivå utredningen räknade med. Enligt vår mening är situationen så allvarlig att man kan tala om en kris i beredskapsfrågan. har jordbruksnämndens undersökningar av vår livsmedelsförsörjning under avspärrning och krig visat att det föreligger ett starkt behov av en kraftig ökning mångdubbling av våra beredskapslager av handelsgödsel och oljekraftfoder för att beredskapsläget skulle kunna betecknas som tillfredsställande. Hur bekymmersamt vårt beredskapsläge är tycks dock inte gå att få ett svar på. Vilken blir exempelvis effekten vid en avspärrning av den mycket starka nedskärningen av handelsgödsel, proteinfoder och drivmedel? Vilka ersättningsmedel skall sättas in för importerade livsmedel, exempelvis frukt och grönsaker? Vad betyder utslaktningen av kor från försörjningssynpunkt? Enligt vår mening är det angeläget att vi får en klar bild av försörjningsläget, som grund för åtgärder på jordbrukspolitikens område för att dämpa den nuvarande produktionsminskningen. Målsättningen att vi skall ha en jordbruksproduktion av den omfattningen att vår beredskapsförsörjning tryggas måste nämligen upprätthållas. Vi torde nu ha nått den gräns för produktionsnivån som inte får underskridas. Risk finns t. o. m. för att den lägsta tolerabla gränsen rörande jordbrukets produktionsvolym för att en tillräcklig beredskapsförsörjning skall anses råda har underskridits. har antalet heltidssysselsatta inom jordbruket minskat med mer än hälften, från ca 340 1959 till 167 1969. På grund av deltidsarbete var flera personer engagerade i näringen. Nedgången i arbetsvolymen har varit i stort lika under hela årtiondet. Det betyder att nedgångstakten varit starkare räknat i procent . Antal årsarbetsinsatser i åkerbruk och boskapsskötsel jämte jordbrukets andel i procent av den totala arbetsinsatsen i landet Antal 1000 st. Index Jordbrukets andel (procent) 167 (prel.) Källa: Kungl. Skogs- och Lantbruksakademiens nr 3, 1970. Siffrorna visar att ligger på ungefär samma nivå som . I jämförelse med är de svenska siffrorna utomordentligt låga. Europeiska länder med jämförlig industriell utveckling visar en annan bild. redovisar exempelvis siffran och 10. Inom är alltjämt av befolkningen knuten till jordbruket. Vid en presentation inför 1968, av , konstaterades att jordbruksbefolkningen inom EEC i genomsnitt utgjorde av den yrkesverksamma befolkningen och att andelen genom drastiska åtgärder borde minskas till . Detta skulle betyda att jordbruksbefolkning nådde den andel av totalbefolkningen sorn EEC enligt planerna skulle behöva nå elva eller . Antalet årsarbetsinsatser i skogsbruket beräknas totalt ha sjunkit med , från 121 000 till 74 000, . Storleken av jordbrukarnas beräknade deltidsarbete i skogsbruket har också nedgått, från 38 000 till 24 000, räknat i årsarbetsinsatser . Arbetskraftsöverföringen från jordbruket till andra näringar har medfört en snedvridning av åldersfördelningen inom jordbrukarkåren. Upp till föreligger inte någon nämnvärd skillnad i åldersfördelningen mellan lantbruksbefolkningen och landets totala befolkning. Andelen inom lantbruksbefolkningen är dock lägre inom åldersgrupperna och högre i grupperna . Ålderssammansättningen av jordbrukarkåren torde komma att medföra problem , dels vad rekryteringen beträffar, dels när det gäller möjligheterna att kunna fullt ut utnyttja bl. a. den tekniska utvecklingen. Det är sålunda inte strävandena till en minskning av jordbrukarkåren som bör ägnas huvudsaklig uppmärksamhet utan tvärtom möjligheterna att få en tillräcklig rekrytering. En framskrivning av årsarbetsinsatserna i egentligt jordbruk och boskapsskötsel under antagande av en årlig genomsnittlig minskning om ger ca 84 000 årsarbetsinsatser 1980. Inom skogsbruket beräknas minskningen komma att uppgå till 29 000 årsarbetsinsatser från 74 000 till 45 000. Jordbrukets förräntning och lönsamhet Under pågående jordbruksförhandlingar /69 utfördes av den s. k. inkomstgruppen omfattande beräkningar för att så långt möjligt belysa utvecklingen av inkomsterna inom jordbruket i jämförelse med motsvarande för industriarbetare i ortsgrupp III. Det grundmaterial som härvid användes var i första hand data från lantbruksstyrelsens jordbruksekonomiska undersökningar, JEU, samt från på självdeklarationer grundade undersökningar. Det material från JEU som bearbetades avsåg storleksgrupperna (IV) och (V), medan deklarationsundersökningen avsåg alla storleksgrupper. Dessa undersökningar 1968/69 har förnyats 1969/70, som underlag för prisförhandlingar rörande tiden efter . De erhållna resultaten av JEU avser en normering med hänsyn till såväl skörderesultaten som priserna. I motion 1970:11:467 anfördes följande: Industriarbetarens arbetsinkomst steg enligt beräkningarna . Brukarens arbetsinkomst inom jordbruket sjönk inom storleksgrupp 25 ha åker enligt beräkningarna och i storleksgruppen 40 ha åker . Vad beträffar inkomsternas nivå låg brukarens arbetsinkomst i gruppen 25 ha åker avsevärt lägre än industriarbetarens, medan brukarens arbetsinkomst i gruppen 40 ha åker var praktiskt taget lika med industriarbetarens arbetsinkomst 1966. En jämförelse mellan industriarbetarens resp. brukarens arbetsinkomst i jordbruket kan göras även med det material som framlagts av inkomstgruppen. hade enligt beräkningarna brukaren inom storleksgruppen 40 ha åker . lägre arbetsinkomst än industriarbetaren. hade emellertid brukaren inom storleksgruppen 40 ha kommit i nivå med industriarbetarens arbetsinkomst och enligt beräkningarna överstigit denna något. Det är dock att märka att brukarens arbetsinkomst inom jordbruket inkluderar en beräknad s. k. inflationsvinst, vilken enligt de tidigare i jordbrukspolitiken tillämpade normerna räknats som arbetsinkomst. Uppenbart är att även industriarbetare genomsnittligt åtnjuter viss s. k. inflationsvinst på grund av prisstegringen på bostadsfastigheter, ehuru denna inflationsvinst är mindre än jordbrukarnas, eftersom jordbrukarna har jämförelsevis stora tillgångar, vilka delvis är finansierade med lån. Vad här anförts beträffande inkluderandet av inflationsvinster i brukarens arbetsinkomst innebär att den egentliga arbetsinkomsten för brukaren inte heller 1966 stod i full paritet med industriarbetarens. I berörda motion fördes också följande resonemang vilket till alla delar fortfarande gäller: Den av inkomstgruppen beräknade utvecklingen av jordbrukarnas inkomster Vid normalskörd 1967 och 1968 står som förut nämnts i samband med den ogynnsamma prisutvecklingen för jordbrukets produkter. Den tekniska och organisatoriska effektiviseringen inom jordbruket har fortsatt, och vid en utveckling av produktpriserna liknande den, som ägde rum , skulle rationaliseringseffekterna ha medfört en fortsatt förbättring av jordbrukarinkomsterna. har emellertid produktprisutvecklingen medfört att rationaliseringseffekterna helt motvägts. Att en ogynnsam produkt prisutveckling har medfört de stora effekter, som återspeglas i den beräknade inkomstutvecklingen vid normalskörd, är självklart med hänsyn till omsättningens storlek vid de berörda jordbruksföretagen. Enligt beräkningarna omsattes vid normalskörd . vid 25-hektarsgården och . Härav följer att en procent prissänkning eller utebliven höjning betyder ca . på arbetsinkomsten vid 25-hektarsgården och . Om jordbrukets produktpriser hade utvecklats i takt med konsumentprisindex och sålunda hade ökat med i stället för att sjunka med nära en procent, skulle brukarens arbetsinkomst 1968 ha varit . högre i storleksgrupp 25 ha och . högre i storleksgruppen 40 ha än som beräknats. Vid en sådan utveckling skulle jordbrukaren i storleksgrupp 40 ha beräknat som genomsnitt för slättbygderna alltjämt ha haft ungefär samma arbetsinkomst som industriarbetaren. Konfrontationen mellan å ena sidan prisutvecklingen och å andra sidan inkomstgruppens beräkningar över inkomstutvecklingen i jordbruket vid normal skörd belyser slående den stora effekt, som produktpriserna i jordbruket vid nuvarande intensiva jordbruksdrift medför. Materialet belyser också hurusom den försämrade vakthållningen gentemot världsmarknadsprisernas förändringar har medfört en oroväckande försvagning i jordbrukets inkomstläge. Vid den starkt restriktiva lönsamhet, som prissättningen för jordbrukets produkter medför redan vid ett prisläge jämförbart med det som rådde 1966, är det inte möjligt för jordbruket att utvecklas vid så betydande försämringar som de, vilka inträtt under de nya prissystemen efter 1966. Förhållandet vore naturligtvis annorlunda, om jordbruket i ett visst utgångsläge hade haft en bättre lönsamhet, som för en stor del av näringen hade inneburit vinster. Den här relaterade utvecklingen av jordbrukets inkomstsituation vid normalt skördeläge står i synnerligen dålig överensstämmelse med den politik som tillämpas i fråga om jordbrukets långsiktiga utveckling. Såväl statsmakterna som samhället i övrigt förutsätter att jordbruket skall genomgå en fortsatt omfattande strukturell förändring med fortsatt teknisk upprustning båda processerna innebärande att ytterligare stora kapitalbelopp måste tillföras de bestående jordbruksföretagen. Samhället kan emellertid inte förvänta en påskyndad utveckling i angiven riktning inom jordbruket, om inte prissättningen på jordbruksprodukterna innebär en viss garanti för en fortsatt lönsamhet liknande den, som erhålles i kalkyler vid planeringstillfället. Den rådande prissättningeh, som i realiteten innebär en skärpt prispress på jordbruket, är oförenlig med statsmakternas målsättning i fråga om jordbruksrationaliseringen. I fortsättningen kommer vi att redovisa en del siffermaterial, som visar att inkomstutvecklingen för jordbruket inte förbättrats . Tvärtom kan en försämring konstateras, som inte står i överensstämmelse med statsmakternas målsättning om jordbrukspolitiken sådan den principiellt kom till uttryck i beslut . Siffrorna är hämtade ur JEU och deklarationsundersökningama.