ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU0250 · 1971-01-15 00:00:00 — angående justeringen av utskottens protokoll. Protokoll skall självfallet föras vid riksdagsutskottens sammanträden. I 29 § i det förslag till riksdagsstadga för enkammarriksdagen, som framlade i sitt betänkande nr 48, hette det också, att över sammanträde med utskott förs protokoll. Däremot sades där lika litet som i kansliutkastet i ämnet intet om justeringen av dessa protokoll. I den vid föregående höstsession väckta motionen 1: 1309 hade emellertid bl. a. föreslagits införande av den kompletterande regeln i 29 §, att utskottens protokoll i princip alltid dvs. med undantag för utskottens sista protokoll för en session skulle justeras vid vederbörande utskotts plenum samt att justeringen där skulle äga rum så snart detta kunde ske dvs. i regel vid utskottets nästa sammanträde. omnämnde emellertid ej med ett ord detta förslag i avdelningen om utskott i sitt förevarande utlåtande nr 48. Däremot sade utskottet sig ej kunna föreslå några närmare bestämmelser om innehållet i sammanträdesprotokoll på sätt också yrkats i berörda motion. Men det yrkandet avsåg en helt annan fråga, nämligen om en viss komplettering av reglerna i författningsutkastets 41 § i avdelningen om föredragningslista och protokoll i , dvs. i själva kammaren. Den i motionen 1: 1309 väckta frågan om sättet för justering av utskottsprotokollen blev alltså i realiteten aldrig föremål för någon verklig riksdagsbehandling sistlidna höstsession. Spörsmålet är emellertid av den vikt att den bör regleras , då enkammarriksdagen står inför uppgiften att anta sin riksdagsstadga. Ty ett utskotts protokoll bör självfallet i princip också justeras vid utskottets plenum; likaså bör denna justering där äga rum möjligt. Avvikelser från dessa grundsatser har emellertid i vissa fall förekommit inom riksdagsutskott också beträffande andra protokoll än sådana, som hänför sig till utskottens sista sammanträden under en riksdagssession, då protokollsjusteringen helt naturligt bör kunna anförtros åt utskottets presidium eller några andra medlemmar av utskottet. Det är alltså av vikt att principen om protokollsjustering i utskottens plenum står fast i den nya riksdagsstadgan. Och detta är desto angelägnare som den felaktiga uppfattningen eljest lätt kunde uppstå, att senaste höstsession avvisat den då i motionen 1:1309 framförda tanken på införandet av en bestämmelse i riksdagsstadgan om justering vid utskottens plena av alla där förda protokoll utom det sista för en session. På grund av vad sålunda anförts hemställes att måtte besluta att i 29 § riksdagsstadgan för enkammarriksdagen införa en bestämmelse om utskottsprotokollens justering vid vederbörande utskotts plenum i anslutning till vad i det föregående anförts; samt att måtte utarbeta härför erforderlig författningstext.
mot · FU02500 · 1971-01-27 00:00:00 — av i Heden m. fl. angående vägmarkeringen vid hastighetsbegränsning råder hastighetsbegränsning på en stor del av det svenska vägnätet. Lokala bestämmelser föreskriver emellertid ofta hastigheter på högst . När sådan lokal hastighetsbegränsning upphör markeras detta genom den skylt som användes för hastighetsbegränsning . Detta förfaringssätt måste anses vara olämpligt från psykologisk synpunkt. Ofta är vägen i sådana här fall inte alls lämplig för hastigheter men av vägskylten kan föraren ändå känna sig mer eller mindre uppmanad att hålla nämnda hastighet. påtalade i en skrivelse till Kungl. Maj:t de psykologiska olägenheterna med denna utmärkning av bashastigheten . Verket hemställde, att kungörelsen (1967:566) om differentierad hastighetsbegränsning skulle ändras så att hastighetsbegränsning till nämnda hastighet behövde anges med förbudsmärke endast där annan högre hastighetsbegränsning upphörde. Vid övergång från annan lägre hastighetsgräns till hastighetsgränsen skulle i stället märke utvisande att hastighetsbegränsning upphör komma till användning. Maj:t avslog verkets framställning bl. a. med anledning av att det förslag som sedermera resulterade internationella konvention om vägmärken inte föreskrev ett sådant utmärkningssystem. Vi anser att en sådan ändring i kungörelsen om differentierad allmän hastighetsbegränsning som trafiksäkerhetsverket förordade bör komma till stånd. Olägenheterna från trafiksäkerhetssynpunkt med nuvarande ordning talar för detta. Vårt land bör verka för en liknande ändring i den internationella konventionen om vägmärken. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla dels att hastighetsbegränsning skall anges med förbudsmärke endast där annan högre hastighetsbegränsning upphör och att övergång från annan lägre hastighetsgräns till hastighetsgränsen skall utmärkas med märket 170 Hastighetsbegränsning upphör, dels att verkar för att motsvarande ändring kommer till stånd i fråga om 1968 års internationella konvention om vägmärken. () i Heden () i Nennesholm ()
mot · FU02505 · 1971-01-26 00:00:00 — av i Holmgården m. fl. angående statsbidragen till täckdikning. En fullgod dränering är en grundläggande förutsättning för en effektiv växtodling. Tyvärr föreligger avsevärda brister i detta avseende. För stora arealer är behovet av dikning akut. En viktig orsak till den nuvarande situationen är att fullständig dränering utgör en mycket stor investering med lång avskrivningstid. Den ekonomiska situationen i jordbruket inbjuder inte till engagemang av sådant slag. En annan viktig orsak är den restriktivitet som gäller i fråga om statligt stöd till dikning. I princip kan bidrag utgå endast i samband med omfattande yttre rationalisering. Detta har lett till en radikal minskning av dikningsverksamheten. Enligt lantbruksstyrelsens statistik täckdikades mellan 11 000 och 14 000 ha med statligt stöd. sjönk arealen till 6 681 ha. Med den takten skulle det ta att täckdika all åker i . Uppenbart är därför att åtgärder måste vidtas för att öka aktiviteten. Vi anser att den form av grundförbättring som dikning utgör bör frikopplas från åtgärder för yttre rationalisering. Stöd i form av bidrag skall således enligt vår mening kunna lämnas för täckdikning av all åker som bedöms bli bestående på . En sådan investering behåller sitt värde oberoende av de strukturförändringar som sker och kan följaktligen utföras utan samband med dessa. Inom de delar av landet där stöd utgår till s. k. särskild rationalisering bör statsbidrag för täckdikning kunna utgå enligt de regler som gäller för denna verksamhet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte besluta om sådan ändring i gällande bestämmelser att statsbidrag för täckdikning kan utgå i samtliga fall där åkerjorden i fråga bedöms bli bestående på och att den för s. k. särskild rationalisering gällande högre bidragsprocenten skall tillämpas inom de delar av landet där sådan verksamhet bedrivs. () i Holmgården () () . ÅSLING (c) AXEL () i () i Heden
mot · FU02506 · 1971-01-27 00:00:00 — av i Åkersbergs m. fl. Den kommunala miljövården är endast i begränsad utsträckning reglerad författningsmässigt. Vissa delar, framför allt den fysiska planeringen, är formellt väl etablerad. Kommunerna harju huvudansvaret för den lokala planeringen enligt byggnadslagstiftningen. Den översiktliga planeringen, generalplanearbetet, som vanligtvis leds av kommunstyrelsen, ibland inom ramen för ett särskilt generalplaneorgan, syftar främst till en markanvändningsplan och ett utvecklingsprogram. Någon form av vatten- och luftvårdsplanering förekommer ofta inom hälsovårdsnämnden. Mer avancerade former av miljöplanering, såsom exempelvis antibullerplanering, markvårdsplanering och utveckling av lokala miljönormer, förekommer endast undantagsvis. Mest påtaglig är bristen på en samlad överordnad miljövårdsplanering i kommunerna. Någon kommun, t. ex. , har gjort goda försök med en samlad miljövårdsplan, dock med i huvudsak teknisk inriktning. Enligt naturvårdslagen är naturvården en statlig och uppgift. Någon närmare reglering av den kommunala naturvården förekommer dock inte. Byggnads- och hälsovårdslagstiftningarna, miljöskyddslagen, den kommunala renhållningslagen osv. räcker uppenbarligen inte som styrmedel för en allsidig miljövårdsplanering. Det finns starka skäl att utveckla generalplanen till ett mer fulländat instrument i detta syfte. Den pågående översynen av byggnadslagstiftningen bör därför innefatta utvecklandet av riktlinjer för en allsidig miljövårdsplanering. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning och förslag till en samlad miljövårdsplanering. - E. ()
mot · FU02507 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. om utvidgning av rätten att förfölja och döda rovdjur. Rovdjursfrågan är för renägaren ständigt aktuell. En oroväckande utveckling är att en fördubbling av antalet rovdjursdödade renar skett . Det är framför allt lodjuret som är svårast, och dess tillväxt tycks vara kraftigt stigande. Lappväsendet i har gjort en sammanställning av rovdjursskadorna på ren inom länet. Redovisningen bygger på de till under respektive kalenderår anmälda skadefallen. dödades 212 renar av lo. var antalet 327. som är det senaste redovisningsåret hade antalet lodjursdödade renar stigit till 679. Siffrorna för och redovisar en mycket likartad utveckling. Även renar dödade av järv, björn och varg har också ökat . Rennäringens problem med de växande förlustsiffrorna orsakade av rovdjur bör uppmärksammas. För samer finns inga särskilda bestämmelser när det gäller rovdjursjakt med undantag för , där samer tillhörande vissa lappbyar äger rätt till förföljelsejakt inom område. I jaktstadgans 15 § 1 mom. står att jakt efter björn, varg, järv eller lo får utan hinder av fridlysning företagas efter tillstånd av . Sådant tillstånd får ges om rovdjursstammen utvecklas så att den blir till men för tamdjursskötseln. Av 2 mom. framgår att rovdjur som angripit och skadat eller dödat tamdjur får av tamdjurets ägare eller vårdare förföljas och dödas även än jakttid, om det sker i omedelbar anslutning till angreppet. Frågan är om inte bestämmelserna för rovdjursjakten är för snävt tilltagna när den begränsas att ske i anslutning till angreppstillfället när skadan redan inträffat. Det borde ges möjlighet för samer att även vid situationer när fara för rovdjursangrepp på renar föreligger få förfölja och döda rovdjur. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om översyn av jaktstadgan, syftande till att ge samerna möjlighet att i situationer då fara för rovdjursangrepp föreligger förfölja och döda rovdjur. () () i (c) PER ()
mot · FU02509 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående ifrågasatt förläggning av en skidfabrik till . fanns 13 skidfabriker verksamma i landet. Med en arbetsstyrka på omkring 400 personer tillverkade dessa fabriker knappt 300 000 par skidor. har branschen genomgått en omstrukturering och sanering, så att antalet svenska skidfabriker reducerats till tre. har genom effektivisering vid dessa fabriker uppnåtts en produktion av ca 500 000 par, detta med en arbetsstyrka som i runt tal uppgår till 200 personer. har också en sortimentsbegränsning gjorts vid de kvarvarande fabrikerna. Sålunda har den svenska tillverkningen helt inriktats på terrängskidor i olika utföranden. I fråga om utförsåkningsskidor har de svenska fabrikerna på grund av för höga framställningskostnader helt utklassats av bl. a. den österrikiska skidindustrin. Inte ens med ovannämnda strukturförändring kan det förutsättas att svensk skidindustri fått sitt slutliga utseende, betingat av olika faktorer. var man inom branschen fullt på det klara med att det inhemska behovet gott och väl skulle kunna täckas av två fabrikers produktion och dessutom ge plats för en avsevärd kvantitet för export, därest sådan skulle vara möjlig. Märkas bör också att vad här anförs gäller tillverkning i ett enda skift. En ytterligare ökning av produktionsresurserna, såsom föreslagits av , genom förläggande av en skidfabrik till , skulle betyda överproduktion, vilket väl kan förutses leda till driftsinskränkningar vid redan befintliga företag, av vilka två för övrigt ligger inom stödområdet. Förhållandet blir givetvis enahanda även om SVETAB, i stället för att genomföra projektet som en helt ny fabriksenhet, skulle överta och till överföra den minsta av de tre nuvarande fabrikerna och driva upp dennas kapacitet till de 100 000 par skidor som SVETAB planerat. Mot denna bakgrund får vi hemställa att föreslår Kungl. att till utfärda direktiv om att man omprövar beslutet att förlägga en skidfabrik till samt att Kungl. Maj:t undersöker andra möjligheter att täcka sysselsättningsbehovet därstädes. . () i
mot · FU0251 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar i och i Bäckmora om åtgärder mot ocker vid försträckning. Den ockerverksamhet som vid ett flertal tillfällen påtalats inte minst i har fått fortgå med myndigheters och statsmakters goda minne. Den senaste tidens hårda kreditrestriktioner har självfallet varit speciellt ägnade att gynna denna »grå kreditmarknad». En livlig annonsering om »snabba lån» förekommer alltjämt i pressen och människor i trängda ekonomiska förhållanden faller för frestelsen att anlita dessa privatdiskontörer och är villiga att i sitt nödläge betala de enorma räntor som i denna affärsverksamhet tillämpas. Vid 1962, 1963, 1967 och riksdagar har respektive utskott avstyrkt motioner med krav på utredning på området och har följt avslagslinjen. Motiveringen har i stort sett varit att man genom utredning inte skulle kunna komma till rätta med problemet. Det finns här anledning erinra om att ett flertal remissinstanser tillstyrkt förslag om utredning. Vidare har utskottet inhämtat att skattemyndigheterna har uppmärksamheten riktad på denna fråga. Självfallet kan det uppstå svårigheter att vid misstanke om ockerbrott få tillräckligt underlag för bedömning av de faktiska förhållandena. Transaktionerna sker utan vittnen, kvitton saknas och låntagaren kan befinna sig i en situation som motiverar att man helst önskar att lånehandlingen inte blir känd. Dessa förhållanden gör att de mindre nogräknade privatdiskontörerna nära nog obehindrat kan utöva sin asociala verksamhet. Ingenting tyder heller på att gällande straffbestämmelser vid upptagandet av ockerbrott skulle ha någon väsentlig förebyggande effekt. Tvärtom synes ockerverksamheten med tiden ha fått en allt större omfattning. Vi finner det vara en samhällelig angelägenhet att på alla sätt söka motverka denna osunda kreditverksamhet vars sociala skadeverkningar för många enskilda torde vara odiskutabla. Enligt vår mening måste kraftåtgärder till för att hejda ockerverksamheten. Vilka åtgärder som lämpligen måste vidtas bör utredas. Möjligheterna att utöva effektiv kontroll över all yrkesmässig utlåning bör därvid undersökas. Vidare kan skärpta straffbestämmelser för ocker vara ett led i strävandena att sanera denna kreditmarknad. Med stöd av vad vi ovan anfört hemställer vi Mot 1971: 51 att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om skyndsam och allsidig utredning av den s. k. grå kreditmarknaden för att genom effektiva åtgärder mot ocker vid försträckning åstadkomma en nödvändig sanering på området samt att för framlägga förslag som utredningen föranleder. () i Bäckmora
mot · FU02512 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om inrättande av regionala avdelningar inom allmänna reklama* tionsnämnden. På konsumentpolitikens område synes tillkomsten av och utvecklingen av dess verksamhet vara av stort värde. För talar ej blott konsumentintresset som sådant utan också förhållandet att seriös företagsamhet kan särskiljas från avarter inom berörda delar av näringslivet. Som en intressant konsekvens av verksamhet kan också hänvisas till att vissa branschorganisationer såsom en förstärkning av en principiell anslutning till idén garanterat efterlevnaden bland sina medlemmar genom ett s. k. kundskydd. Detta innebär att en konsument garanteras full trygghet oberoende av om medlemsföretag i dessa organisationer följer reklamationsnämndens utslag eller ej. Emellertid har nämnden speciellt av sin verksamhet haft svårighet att snabbt handlägga aktuella ärenden. Koncentrationen av verksamheten till synes också göra det svårare än nödvändigt för vissa konsumenter som så önskar att ta kontakt med . Mycket talar därför för en viss utökning av reklamationsnämndens verksamhet exempelvis genom inrättande av regionala avdelningar i första hand i , och lämplig Norrlandsstad med i princip samma arbetsformer som den nuvarande reklamationsnämnden. Det bör därvid förutsättas att dylika regionala nämnder skall erhålla samma uppbyggnad som den nuvarande nämnden, nämligen med företrädare för såväl leverantörs- som konsumentintressena. Ordförande bör även i regionalnämnder ha domarkompetens. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t måtte hemställa om utredning och förslag syftande till inrättande av regionala avdelningar av , liksom denna bestående av ordförande med domarkompetens och med företrädare för såväl leverantörs- som konsumentintressena. HANS () ()
mot · FU02514 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. il. om blyfri bensin till arbetsredskap. I den pågående miljödebatten har frågan om blyet i bensinen spelat en central roll. Det är främst motorfordonsbränslet som debatten har gällt. Förorenings- och förgiftningsriskerna har bedömts som stora. Detta har medfört att krav på sänkning av blyhalten i bensin har rests från olika håll. Statsmakterna har också fastställt gränser för hur hög blyhalten får vara. Målsättningen måste vara att så gott som all bensin skall vara blyfri. En aspekt på denna föroreningsproblematik, som enligt vår mening beaktats i alltför ringa grad och som kräver en lösning med förtur, är de betydande förgiftningsrisker som föreligger i samband med användande av blyhaltig bensin som drivmedel till olika former av arbetsredskap. För drift av motorsågar användes exempelvis vanlig bensin blandad med olja. En person som använder ett sådant redskap under en hel dag löper självfallet stora hälsorisker. Enligt vår mening är det angeläget att snabbt få till stånd ett utvecklingsarbete för att få fram ett bränsle som kan användas till arbetsredskap av olika slag och som inte har de hälsorisker som blyhaltig bensin har. Framställningen av en blyfri bensin kan eventuellt bli något kostsammare än vanlig bensin. Det är då angeläget att statsmakterna beaktar detta och vidtar åtgärder, exempelvis beskattningsvägen, för att stimulera till användning av blyfri bensin. Till en början bör sådan bensin i varje fall genom samhällets försorg ställas till förfogande för sådana arbetsredskap av olika slag som ovan nämnts. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om att initiativ tages till utvecklingsarbete för att få fram en blyfri bensin till arbetsredskap.
mot · FU02518 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om undervisning i svenska språket för invandrarbarn. Bristande färdighet och insikt i svenska språket torde vara den faktor som verkar mest hämmande på invandrarnas möjligheter att finna sig till rätta och trivas i det svenska samhället. Detta gäller självfallet också invandrarbarnen. Dessa blir på grund av språksvårigheter lätt isolerade från kamrater och hämmas även i övrigt i sin utveckling, emedan de inte kan tillgodogöra sig skolundervisningen på önskvärt sätt. Invandrarbarnens möjligheter att tillgodogöra sig undervisningen i svenska skolor skulle givetvis öka om de hade bättre färdighet i svenska språket redan före skolgångens påbörjande. Språkträning i förskoleåldern skulle sålunda ha en positiv effekt, och det är därför angeläget att man närmare prövar möjligheterna till en sådan träning. Det ligger närmast till hands att bedriva språkträning inom barnstugeverksamhetens ram. Härvid skulle det inte vara fråga om inlärning och övning att läsa och skriva svenska utan att förstå och tala vanligt svenskt vardagsspråk. Enligt vår mening bör en försöksverksamhet av detta slag påbörjas möjligt. Kostnaderna bör, i avvaktan på ev. ändrad organisation av språkundervisningen för invandrare, bestridas med medel ur anslaget till undervisning för invandrare i svenska språket m. m., vilket administreras av . Verksamheten bör bedrivas i samarbete mellan och . Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. anhålla att försöksverksamhet avseende träning i svenska språket för invandrarbarn må bedrivas inom barnstugeverksamhetens ram möjligt samt medge att kostnaderna för försöksverksamheten bestrides med medel ur anslaget till undervisning för invandrare i svenska språket m. m. () () i () i Ulfsbyn () () i ()
mot · FU02520 · 1971-01-27 00:00:00 — åtgärder inom utbildnings- och omskolningsområdet, när läget förändras. () () av m. fl. om ökat bistånd till marknadsföring av produkter från stödområdet, m. m. Maj:ts proposition 1970: 75 med förslag om den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten utvidgades den stödberättigade verksamheten att omfatta även vissa servicenäringar, huvudsakligen inriktade på att tillhandahålla industrin tjänster knutna till den industriella produktionsprocessen. Generellt undantogs i detta sammanhang servicetjänster inom sektorerna administration, marknadsföring och utvecklingsarbete. Den regionalpolitiska verksamheten har i första hand inriktats på att lokalisera företag till sysselsättningssvaga regioner, samt att stödja redan befintlig industriell verksamhet. I den hårdnade konkurrensen spelar marknadsföringen av producerade produkter en avgörande roll. Detta är ett väsentligt problem framför allt för mindre företagsamhet och hantverksmässig verksamhet. Inom stödområdet finns ett stort antal mindre företag med produkter, som om de nådde ett bredare konsumentunderlag, sannolikt skulle finna ökad avsättning och genom ökad produktion skapa fler sysselsättningstillfällen inom stödområdet. Marknadsföring är en servicenäring, som är av den karaktären att företagen köper dess tjänster. Branschen har en påtaglig koncentration till storstadsregionerna. Kontakten med branschen i stödområdet kan därför förutsättas vara mindre etablerad än inom storstadsregionerna. Många mindre företagare har kanske även ryggat för de initialkostnader ©n professionell marknadsföring kan medföra. Olika former för att bistå denna mindre och medelstora företagsamhet när det gäller marknadsföringen bör utredas. Lokaliseringsstödet bör även utvidgas att omfatta servicenäringar avseende marknadsföring. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om en utredning av formerna för ökat bistånd till marknadsföring av produkter tillverkade inom stödområdet samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att förslag måtte framläggas om utvidgning av den regionalpolitiska stödverksamheten att även omfatta servicenäringen med avseende på marknadsföring. OTTTO STADLING (s) () () i