ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021131 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. om viss utvidgning av förhandlingsrätten för statstjänstemän. riksdag beslutade om vissa ändringar i stats- och kommunaltjänstemannalagama, bl. a. att anställningsvillkoren för de offentliga tjänstemännen i ökad omfattning skulle kunna bli föremål för avtal. I motioner förordades bl. a. utvidgningar av det avtalsbara området. Dessa förslag vann emellertid inte bifall med hänsyn till förhandlingsutredningens fortsatta arbete. Vi anser att det finns starka skäl för att nu göra vissa ändringar utan att avvakta förhandlingsutredningens arbete. Enligt vår mening bör frågor om rätt till annan ledighet än semester inte längre undantas från det avtalsbara området. Det gäller rätt till ledighet för studier, fackliga och politiska uppdrag, barnsbörd och personliga ärenden som flyttning, anhörigs dop eller begravning m. m. Då det gäller den ekonomiska ersättningen vid sådana tillfällen föreligger ju redan avtalsrätt. I fråga om rätt till ledighet förs överläggningar men inte förhandlingar. Den utvidgning av förhandlingsrätten vi föreslår är sålunda endast en justering, men en justering av central betydelse för de anställda. Någon motsvarande inskränkning av förhandlingsrätten finns inte på den enskilda sidan. Det finns inte skäl för att bevara den för offentligt anställda. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi om följande ändringar i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannalagen 1) statstjänstemannalagen: (Nuvarande lydelse) (Motionens lydelse) b) av myndighets arbetsupp- b) myndighets arbetsuppgifter el gifter, ledningen och fördel- ler ledningen och fördelningen av ningen av arbetet inom myn- arbetet inom myndigheten; digheten eller rätt till annan ledighet än semester; c) anställnings- eller myndighets beslutanderätt. Har avtal utan verkan. 2) kommunaltjänstemannalagen: I anställningsförhållande Avtal må i avtal, i övrigt; (Nuvarande lydelse) I anställningsförhållande Avtal må b) myndighets eller inrättnings arbetsuppgifter, ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten eller inrättningen eller rätt till annan ledighet än semester; c) anställningsvillkor som Har avtal () () (Motionens lydelse) - i övrigt. b) myndighets eller inrättnings arbetsuppgifter eller ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten eller inrättningen;
mot · FU021137 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om höjning av anslaget till stödåtgärder i glesbygderna. Marknadsföringen intar efter hand en allt centralare plats i företagens verksamhet. Såväl när det gäller möjligheten att fortleva som i fråga om att utvecklas vidare är en effektiv marknadsorganisation med fortlöpande produktutveckling och dito marknadsanpassning nödvändig för flertalet företag och främst inom industri och handel. Särskilt klart framstår detta mot bakgrunden av dagens snabba förändringar i konsumentattityderna. Ett särskilt hinder har företagen i norra att övervinna genom de långa avstånden till etablerade och potentiella marknader. riksdagsbeslut om fortsatt regionalpolitisk stödverksamhet ägnades enligt vår uppfattning, marknadsföringen inte tillräcklig uppmärksamhet. Marknadsföring bör normalt bedrivas och betalas av företagen själva. När det gäller mindre företag saknas emellertid ofta resurser och kunskaper om marknadsföring, och dessa kan alltså inte själva marknadsföra sina produkter och idéer tillräckligt effektivt. Gemensamma marknadföringsåtgärder skulle härvid kunna vara en framkomlig väg. De mindre företagen måste från lokaliseringssynpunkt tillmätas stor betydelse bl. a. på grund av sin stora flexibilitet, en nödvändighet i dagens näringsliv. Det framstår därför som angeläget att lokaliseringsstödet utformas så, att detta av företagen även skall kunna användas för marknadsföringsåtgärder såsom deltagande i utställningar och mässor samt upprättande av försäljningskontor företagen var för sig eller i samverkan. Vi föreslår därför att bestämmelserna om lokaliseringsstödet innefattar även begreppet marknadsföring och att medel anslås till en försöksverksamhet utformad så, att företag inom de fem Norrlandslänen samt får hjälp till att kollektivt, exempelvis länsvis, ställa ut vid innevarande års större svenska och utländska mässor. Denna försöksverksamhet bör kunna administreras av respektive läns företagarförening. Anslaget härför bör för /72 uppgå till ca . Med stöd av ovanstående hemställes att under huvudtitel till särskilda stödåtgärder i glesbygderna för /72 anvisar ett med . () () () i Ulfsbyn PER () i Gäddvik
mot · FU021139 · 1971-01-27 00:00:00 — angående bestridandet av kostnaderna för uppföljning av utvecklingen i företag sorn erhållit lokaliseringsstöd. Företagarföreningarnas uppgifter med låneverksamheten har avsevärt ökat. I samma takt har också arbetet med en uppföljning och bevakning av utvecklingen inom företag som erhållit lån krävt mera tid och personal. Särskilt gäller detta de föreningar som arbetar inom stödområdena. Även övriga föreningar har tvingats att i sina administrationskostnader täcka in utgifter för sådana uppgifter. Inrikesministern har i årets statsverksproposition under punkten C 6 Bidrag till företagareföreningar m. fl. Administrationsbidrag föreslagit en uppräkning av ifrågavarande anslag med 1 milj. kr. har han dock understrukit att det höjda bidraget bör förenas med villkor att garantier skapas för att en intensifierad bevakning kommer till stånd framför allt inom det allmänna stödområdet. Detta måste således innebära att övriga föreningar i landet får ingen eller ringa del av det höjda administrationsbidraget. För mig synes det vara mera naturligt att uppföljnings- och bevakningskostnaderna för erhållna lokaliseringslån bekostas av medel ställda till förfogande för lokaliseringsstöd. Uppföljningsverksamheten bör dock liksom läggas på företagarföreningarna, som har god kännedom om företagen ute i länen. Företagarföreningarna har då bara att för sitt arbete med uppföljning och bevakning av utvecklingen av företag med lokaliseringsstöd få detta bekostat med medel från . På angivet sätt skulle då samtliga föreningar i landet få del av den förhöjning av administrationsbidraget som inrikesministern förordar. Med stöd av vad här anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om att kostnaderna för uppföljning och bevakning av utvecklingen i företag som erhållit lokaliseringsstöd bestrides av medel under punkt C Lokaliseringsbidrag i Bilaga 13 propositionen 1971:1 samt att i övrigt beaktas vad i motionen anförts.
mot · FU021140 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående ambulerande skrivbyråverksamhet. Arbetsförmedling i förvärvssyfte är i lag förbjuden. Enligt beslut av riksdag skärptes straffet, så att numera upp till sex månaders fängelse kan utdömas. I samband härmed föreslogs motionsvägen och i en reservation till andra lagutskottets utlåtande (1970:93) att s. k. ambulerande skrivbyråverksamhet skulle undantas från det generella förbudet mot arbetsförmedling i förvärvssyfte. Dessa förslag avslogs av . Som motivering för reservationsyrkandet framfördes att skrivbyråer som bedriver ambulerande verksamhet fyller en värdefull funktion genom att på ett effektivt sätt förmedla personal för korttids- och vikariatstjänstgöring inom kontorsbranschen. Som framhölls redan av offentliga utredning för översyn av arbetsförmedlingslagen, har byråernas verksamhet vissa fördelar för både arbetsgivare och arbetstagare jämfört med den offentliga arbetsförmedlingen. Genom att personalen är anställd vid byrån kan denna lämna en särskild service som den offentliga förmedlingen inte kan erbjuda. Några skadeverkningar kan inte befaras, om den ambulerande skrivbyråverksamheten bedrivs under offentlig kontroll. Däremot skapas svårigheter för såväl byråernas anställda som deras kunder om verksamheten bringas att upphöra. Bland dem som anlitat ambulerande skrivbyråer så sent som 19691970 märks ett stort antal statliga myndigheter och företag. Detta är ett tecken på att den offentliga arbetsförmedlingen inte på ett tillfredsställande sätt kan lösa de aktuella serviceuppgifterna. I den promemoria som avgavs 1966 av utredningen för översyn av arbetsförmedlingslagen föreslogs en sådan ändring av lagen, att skulle få möjlighet att ge tillstånd till ambulerande skrivbyråverksamhet. Förslaget innebar vidare att Kungl skulle bestämma vilka personalkategorier som tillstånd fick avse, att tillstånd skulle få ges endast i sänder samt att som villkor för tillstånd skulle lämnas föreskrifter om de avgifter som skulle få tas ut i verksamheten. Förslaget fyller högt ställda krav på samhällelig insyn i och kontroll över verksamheten. Det tillstyrktes också av flertalet remissinstanser. föreslår att utredningsförslag läggs till grund för en snabb lagändring, i syfte att undanta ambulerande skrivbyråverksamhet från förbudet mot arbetsförmedling i förvärvssyfte. Vederbörande utskott bör få i uppdrag att skriva förslag till lagtext, så att en ändring kan träda i kraft med den av höstriksdagen 1970 beslutade straffskärpningen, dvs. Av den tidigare riksdagsbehandlingen har framgått att ambulerande skrivbyråverksamhet är tillåten i tio europeiska länder, däribland de övriga skandinaviska länderna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att beslutar om en sådan ändring i lagen om arbetsförmedling, att den ambulerande skrivbyråverksamheten undantas från det generella förbudet mot arbetsförmedling i förvärvssyfte, samt att vederbörande utskott utformar nödvändig lagtext. () ()
mot · FU021141 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Schött och Kronmark om stöd till turistnäringen på och . För och har turistnäringen en utomordentlig betydelse som inkomstkälla. Med den ökande trängseln i städerna, miljöförstöringen och bullret kommer dessa öar med sin särpräglade natur utan tvivel att få en alltmer framträdande plats som rekreationsområden. För människorna inom jordbruk och fiske spelar turismen en stor roll som komplettering till den egna näringen. Från turistnäringens egen synpunkt är det väsentligt att det finns en fast befolkning som kan fylla servicefunktionerna. Den fasta befolkningen är också av avgörande betydelse för bevarandet av kulturlandskapet. De fasta invånarna och turisterna är alltså beroende av varandra. För att hålla en godtagbar standard krävs allt större kapitalinvesteringar i turistanläggningarna. De som utgör basorganisation för turismen saknar dessa kapitaltillgångar. Inom allmänna stödområdet utgår lokaliseringsstöd till turistanläggningar, och även gör i detta område insatser i sysselsättningsskapande syfte. Då och icke ingår i stödområdet, har de icke kunnat få del av detta stöd till turistnäringen. För dessa båda öar är dylikt stöd av samma angelägenhetsgrad som för . För byggande av fritidsbyar och semesterstugor behövs en planering inom de berörda områdena. Möjligheten till stöd i form av lokaliseringsbidrag eller lån på förmånliga villkor skulle i hög grad underlätta insatserna och vara till stort gagn för öarnas befolkning. Under åberopande av vad här anförts hemställes att hos Kungl. Maj: t måtte hemställa att turistnäringen på öland och erhåller stöd efter samma grunder som tillämpas inom allmänna stödområdet.
mot · FU021142 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om upplysning utomlands angående etableringsmöjlighetema i stödområ Lokaliseringspolitiken eftersträvar att tillföra stödområdet nya investeringar. Dessa investeringar - privata, statliga eller kooperativa är medlet att uppnå det för lokaliseringspolitiken uppsatta målet att skapa bestående sysselsättningstillfällen i områden med arbetslöshet och utfly ttningsöverskott. har dessa investeringar gjorts av antingen redan etablerade företag inom eller utanför stödområdet eller av nyetablerade företag. Företagen har i nära nog samtliga fall varit svenska. Endast i ett fall har en investering gjorts med medverkan av ett utländskt företag. I Lokaliserings- och regionalpolitik (SOU 1969:49) konstateras att inga speciella hinder föreligger för utländska medborgare eller utländsk juridisk person att erhålla lokaliseringsstöd. Aktiv information till utländska företag om lokaliseringspolitiken och övriga etableringsförutsättningar inom stödområdet bedrivs emellertid ej. Denna möjlighet att tillföra stödområdet nytt företagande bör därför tillvaratas. Med hänvisning till ovan anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj: t anhåller om åtgärder för att sprida kännedom om etableringsmöjlighetema i stödområdet bland företag i utlandet. () i Ulfsbyn
mot · FU021144 · 1971-01-27 00:00:00 — om ett anslag till för inrättande av en informationsbyrå, m. m. har vi haft en mycket stor invandring av utländsk arbetskraft till . Antalet utländska medborgare utgör omkring 380 000 personer. Nettotillskottet invandrare var cirka 50 000 personer. Den övervägande delen kommer från våra nordiska grannländer, framför allt , men även från längre bort belägna länder har kommit ett icke oväsentligt antal personer; sålunda finns här omkring 20 000 jugoslaver, 15 000 tyskar och 8 000 greker. Antalet länder som förekommit i invandrarstatistiken uppgår till inte mindre än omkring 100. Invandringen till vårt land har medfört anpassningsproblem såväl för invandrarna själva som för den befintliga befolkningen. Bristande kunskap om invandrarnas skilda kulturmönster och religioner har skapat många missförstånd och har inte varit ägnad att underlätta anpassningen i landet. Informationen till invandrarna om motsvarande svenska förhållanden, myndigheter och övriga samhällsinstitutioner är mycket bristfällig. Ett utvidgat informationsarbete i dessa frågor skulle underlätta anpassningen och motverka den segregation med åtföljande minoritetsproblem som vi annars riskerar att få. All verksamhet för att underlätta invandrarnas anpassning måste vara sådan att den även ger möjligheter att bevara invandrarnas egna kulturella och religiösa särdrag, vilka enbart berikar vårt eget kulturliv. Med ovan nämnda syften har statens invandrarverk i sina petita äskat medel för inrättandet av en informationsbyrå inom verket. Behovet av denna byrå är mycket stort, inte minst mot den bakgrunden att i många kommuner olika former av service för invandrarna byggs upp. Dessa kommuner med stor invandring skulle behöva kunna vända sig till en central instans för att genom denna kunna ta del av andras erfarenheter och delge sina egna. har också äskat medel för en ökad utgivning av . Denna utges nu på fem språk, men verket önskar utge den på tio språk. Med hänsyn till vad som sagts om antalet invandrarländer framgår att det finns fog för detta krav. Departementschefen har haft ringa förståelse för de framförda äskandena. Av de 17 tjänster som begärts till informationsbyrån har 2 tillstyrkts, och önskemålet om en ökad utgivning av har inte alls beaktats. Beträffande det sistnämnda önskemålet anförs att en ökad utgivning bör kunna bekostas inom ramen för en höjd prenumerationsavgift, vilken är . En sådan höjning skulle uppenbarligen motverka den ökning av upplagan som är nödvändig för en breddad information. Samhället har ett stort ansvar för de frågor som rör invandrarna och har skyldighet att även tillhandahålla en fullödig information till denna grupp. Enligt vår mening bör därför anslag till informationsbyrån beviljas med , så att grunden kan läggas för denna synnerligen viktiga verksamhet, som sedan successivt kan byggas ut. För att möjliggöra en viss utvidgning av tidningsutgivningen på flera språk än de nuvarande bör detta anslag ökas med . Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att anvisar ett anslag på . till för inrättande av en informationsbyrå inom verket samt att ökar anslaget till med . () ()
mot · FU021145 · 1971-01-27 00:00:00 — om en översyn av lagen om förenings- och förhandlingsrätt. har avslagit motioner om ändringar i lagen om förhandlings- och föreningsrätt. Ändringsförslagen har bl. a. varit motiverade av den nuvarande lagstiftningens brist på skydd för arbetssökande och kritik mot det s. k. mätningsmonopolet. har därvid uttalat att dessa frågor finge prövas om föreningsrättslagstiftningen komme att tas upp i något större sammanhang. Vi delar den mening som vid förra årets riksdag framfördes i en reservation av () m. fl. till andra lagutskottets utlåtande med anledning av motioner i denna fråga. I reservationen anfördes bl. a. att tiden nu är mogen att företa en allsidig översyn av lagen om förenings- och förhandlingsrätt. Det finns flera skäl som talar för detta. I första hand kan nämnas den redan förut aktualiserade frågan om föreningsrättsskydd för den som söker arbete. Den princip som ligger bakom bestämmelserna om rätten att tillhöra och utnyttja medlemskap i en facklig organisation bör rimligtvis gälla oberoende av huruvida det föreligger ett anställningsförhållande eller ej. Ytterligare en viktig fråga, som bör prövas i detta sammanhang, gäller förhandlingsrätten för en facklig organisation som företräder viss mindre del av medlemmarna i en yrkesgrupp. Enligt 4 § lagen om förenings- och förhandlingsrätt tillkommer visserligen förhandlingsrätt bl. 'förening av arbetstagare, vari de ifrågavarande arbetstagarna är medlemmar. Formellt föreligger sålunda skyldighet för en arbetsgivare att träda i förhandling med en arbetstagarförening, oberoende av hur många medlemmar inom ifrågavarande yrkesgrupp föreningen företräder. I praktiken innebär dock nuvarande ordning ofta att fackliga organisationer som företräder minoritetsgrupper inte får förhandla på lika villkor som majoritetsorganisationen utan har att i efterhand antaga eller förkasta ett träffat avtal. Mot denna bakgrund synes det angeläget att lagstiftningsvägen åstadkomma en närmare precisering av förhandlingsrättens innebörd. Den föreslagna översynen bör dessutom enligt vår mening även behandla problemet med det s. k. Detta tar sig uttryck i att en arbetsgivare med hänvisning till kollektivavtal kan vägra utföra mätning tillsammans med fackförening som representerar de anställda men som inte utgör motpart i kollektivavtalet och ändå göra avdrag på ackordsersättning för dessa anställda för utförd mätning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. begär att en utredning tillsättes med uppgift att på sätt som anföres i motionen göra en översyn av lag om förenings- och förhandlingsrätt.
mot · FU021147 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om statsbidrag till halvskyddad sysselsättning. Ansträngningarna att finna sysselsättning åt handikappad arbetskraft är av central betydelse. Ett önskemål är därvid att så långt som möjligt bereda arbete inom den ordinarie arbetsmarknaden. Upplysning till arbetsgivare, särskilda åtgärder för att anpassa arbetsplatsen till den handikappade, utbildningsverksamhet och andra åtgärder är nödvändiga. En viktig reform är det statliga stöd som kan utgå för att bereda s. k. halvskyddad sysselsättning inom företag. När stödet till denna sysselsättning infördes gick det i början påtagligt trögt. En förklaring angavs vara att arbetsgivare drog sig för att nyanställa handikappad arbetskraft när man redan tidigare hade anställda handikappade utan att få ersättning. Det kunde röra sig om personer som arbetat länge i företaget och ofta ådragit sig handikappet under arbete där. Då det statliga stödet numera utgår till såväl befintlig som ny arbetskraft har saken kommit i ett annat läge för åtskilliga företag, och de har därmed blivit mer positivt inställda till att nyanställa handikappade. Den halvskyddade verksamheten har sitt stora värde genom att den låter handikappade delta i arbetslivet jämsides med andra. Den kan sannolikt bidra till att öka insikten om att handikappad arbetskraft ofta kan göra mycket goda arbetsinsatser, kanske bara efter måttliga anpassningar av arbetsplatsen. En fördel med halvskyddad verksamhet är också att den kan spridas till många branscher och nå i princip alla orter med företag. De också mycket värdefulla halvskyddade verkstäderna, som tillkommer genom kommuners och landstings försorg, kan inte rimligen få samma spridning. Frågan är dock om inte en ytterligare vidgning av den halvskyddade verksamheten inom företag skulle kunna ernås genom en differentiering av den statliga ersättningen. Man skulle då kunna stimulera till anställande även av mer svårartat handikappade, där det nu föreslagna beloppet inte är tillräckligt för att kompensera merkostnader och den enskildes prestationsförmåga. En sådan differentiering är särskilt angelägen, därför att just för mer gravt handikappade måste värdet av att komma ut i normalt arbetsliv vara särskilt stort. Fördelarna av en stimulans till sysselsättning av personer med svårare handikapp är så stora att administrativa svårigheter att differentiera ersättningen måste tillmätas ringa betydelse. Den naturliga vägen synes vara att bedömningen kopplas till arbetsvärdens läkarkonsultation. Läkaren har då att avgöra handikappets svårighet, och utifrån detta och genom en bedömning av respektive arbetsplats förutsättningar bör ersättningens storlek fastställas. Med hänvisning till vad ovan anförts får vi härmed hemställa att måtte besluta att särskilt bidrag till försöksvis bedriven halvskyddad sysselsättning enligt bestämmelserna i kungl, brev (punkt 2) får utgå med ett med hänsyn till graden av den anställdes handikapp differentierat belopp, dock högst för halvår och plats som avses för person som anställes på heltid. () ()
mot · FU021148 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om skyldighet för kommuner att sälja mark till enskilda för bebyggelse. En betydande del av samhällets resurser satsas på den del av samhällsplaneringen som utgörs av bostadsbyggande. satsas , varav drygt 3 miljarder över statens budget, och till detta kommer omfattande kommunala markförvärv, beräkningsvis minst en miljard . Bostadsinvesteringarnas storlek fastlägges när bostadsbyggandets volym, inriktning och struktur bestämmes av , den egentliga bostadsverksamheten handlägges däremot i och av kommunerna. Med det kommunala planmonopolet som utgångspunkt har kommunerna ansvar för bostadsplanering, markutnyttjande, val av byggherre, entreprenadform och förvaltning. Den kommunala hanteringen av bostadspolitiken omfattar också kompletteringsbebyggelse och därmed den direkta miljöutformningen. I den nu aktuella debatten om kommunernas roll i samhällsplanering och samhällsbyggande har den kommunala markpolitiken kommit att inta en central position. Det har från radikalt håll mycket kraftigt hävdats att kommunerna skall äga bebyggelsemarken och ha det avgörande inflytandet över markutnyttjandet, krav som också givits lagstiftningstyngd genom den utökade expropriationslagstiftningen och förköpsrätt. Kommunalt markägande är en relativt ny fråga som intimt hänger samman med synen på samhällets roll i planeringen. har kommunerna investerat i markförvärv. Den kommunala hanteringen av dessa markförvärv kan uppdelas i tre avsnitt. Huvuddelen av förvärven behålles i kommunens ägo, med eller utan genomförd bebyggelse eller sanering, en viss del bebyggs och läggs på tomträtt, och i några kommuner sker också en försäljning till enskilda. Markpolitiken i kommunerna ger en mycket splittrad bild. I en del kommuner förekommer ett väl strukturerat utbud som ger småhuskonsumenterna en reell valmöjlighet, i andra förekommer inget utbud för fri äganderätt. Vi menar att ett sådant utbud är så viktigt att en direkt skyldighet bör föreläggas kommunerna att i småhusutbudet (före eller efter bebyggelse) även försäljning av mark skall förekomma. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. begär förslag till lagstiftning, syftande till att ge kommunerna skyldighet att sälja mark till enskilda för bebyggelse. () ()