ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU0275 · 1971-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om inrättande i lokaliseringspolitiskt syfte av en fond för vissa vägprojekt. Det allmänna vägnätets standard är en faktor av allra största betydelse när det gäller att med aktiva åtgärder styra den regionala utvecklingen i expansiv riktning. Tyvärr har dock inte vägfrågoma rönt den uppmärksamhet som de förtjänar i den regionalpolitiska debatten och ännu mindre vid statsmakternas ställningstaganden i regionalpolitiska frågor. Vägbyggandet har visserligen kommit till användning som sysselsättningsobjekt i sysselsättningssvaga regioner, men det har inte på ett mera uttalat sätt använts som ett lokaliseringspolitiskt medel. Regionalpolitiska utgångspunkter har inte utgjort bedömningsgrund för prioriteringar i vägbehovsplaner. Det kan inte enligt vår mening vara rationellt att lämna ett så viktigt instrument som vägbyggandet utanför den regionalpolitiska diskussionen. Det finns skäl att med kraft framhålla att det behövs en samordning av alla statliga sektorers resursanvändning, om man med rimliga insatser skall kunna fullfölja de regionalpolitiska målsättningarna. Det finns därför starka skäl för en inventering beträffande de vägbyggnadsbehov som lokaliseringspolitiken kräver. En sådan inventering kan utföras av statens vägverk i samarbete med regionala myndigheter. Den prioritering av vägmedelsbehov som genom en sådan inventering framkommer bör sedan läggas som grund för ett vägmedelsanslag speciellt inriktat på regionalpolitisk styrning. i , som ägnat denna fråga stor uppmärksamhet, har i samråd med i länet försöksvis studerat vägplaneringen i den del av länet som tillhör det inre stödområdet, Ljusdalsregionen, och funnit att av de vägprojekt om sammanlagt som finns upptagna i statens vägverks behovsplan för byggande av riksvägar och genomgående länsvägar samt sekundära och tertiära vägar inom kommunblocket tre vägprojekt till en sammanlagd kostnad av kan bedömas som särskilt angelägna från regionalpolitisk synpunkt. Med hänsyn till att regionen är stor till ytvidden synes denna kostnad inte vara avskräckande, om man bedömer vägbyggandet som ett viktigt lokaliseringspolitiskt medel. Enligt vår mening bör det tillskapas en fond från vilken anslag kan utgå till vägbyggnadsprojekt som är angelägna från regionalpolitisk synpunkt. Man kunde därvid tänka sig att en viss del av väganslagen, förslagsvis , avdelades till denna fond. Under hänvisning till vad i motionen anförts hemställes 1. att en fond för anslag till från lokaliseringssynpunkt angelägna vägprojekt tillskapas, och 2. att av väganslagen tilldelas denna fond. () i Bäckmora
mot · FU02751 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och i om en utredning angående sjukvårdskostnaderna för trafikolyckS' fall, m. in. Kommunalskattens benägenhet att snabbt stiga vållar de kommunala förtroendemännen bekymmer. Varje möjlighet att bromsa denna tendens utan att eftersätta angelägna behov måste tas till vara. För vissa verksamhetsområden har i ökande grad avgiftsfinansiering börjat tillgripas ofta i kombination med skattesubvention. Exempel på sådana verksamheter är den kollektiva trafiken och barndaghemmen. Tanken bakom hel eller delvis avgiftsfinansiering är den att de som i särskild omfattning utnyttjar ifrågavarande kommunala service skall erlägga viss direkt avgift därför. Avgifter har kommit till användning då kommunmedlemmar önskat utnyttja viss service. Det finns ett kostnadsområde som i hög grad utnyttjas men utan att någon grad av frivillighet föreligger sjukvård efter trafikolyckor. Kostnaderna för sjukvård efter trafikolycksfall synes vara ett område där avgiftsfinansiering skulle kunna tillgripas givetvis inte så att de som drabbas av olyckorna skulle betala. Den obligatoriska trafikförsäkringen och den därmed närbesläktade olycksfallsförsäkringen för motorfordonsförare är avsedda för att täcka kostnader på grund av trafikolyckor. F. n. debiterar våra sjukhus i stort sett efter samma taxa oavsett orsaken till behovet av sjukvård. Med en differentierad debitering borde hela kostnaden kunna uttagas då sjukvården förorsakas av t. ex. vägtrafikolycksfall och skall betalas av trafikförsäkringen. Någon större svårighet att debitera efter två olika taxor torde inte föreligga då sjukvårdsorsaken är rätt klar vid trafikolycksfall som ersättes av försäkringsbolagen. Att tillgripa avgiftsfinansiering vid vägtrafikolycksfall synes rimligt. För avgiftserläggandet finns redan de båda nämnda försäkringsformerna. Det kan starkt ifrågasättas om kommunerna verkligen skall behöva belastas med subventionering i detta sammanhang. gjorde dåvarande landstingsdirektören i län, , en utredning om vad vägtrafikolycksfallen kostade folkhushållet. I ett räkneexempel visade han på kostnader till ett belopp av 2 miljarder inberäknat utebliven skatteintäkt på grund av reduktion av arbetsinsatser. Även om endast t. ex. 1/4 miljard skulle avlastas kommunerna för deras subventionering av sjukvårdskostnaderna efter trafikolycksfall så skulle detta innebära en icke oväsentlig inbesparing för kommunerna. Med hänvisning till ovanstående får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om sjukvårdskostnaderna till följd av vägtrafikolycksfall och om möjligheten att genom bruttodebitering avlasta kommunerna skattesubventionering i sådana fall.
mot · FU02752 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ett toxikologiskt laboratorium. Genom mänsklig aktivitet av olika slag har giftiga ämnen och ämnen vilkas giftighet man vet mycket litet om kommit att spridas inom såväl den yttre miljön som miljön på våra arbetsplatser. Antalet sådana ämnen växer ständigt och i snabbare takt än våra kunskaper om dessa ämnens eventuella giftverkningar. Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt, att de toxikologiska resurserna för kontroll av arbets- och yttre miljö i , enligt uppgifter från experthåll, är ytterligt små. Om resurserna för miljökontroll är ringa så är situationen tyvärr också densamma beträffande de medicinska resurserna för diagnostisering och behandling av redan inträffade fall av förgiftningar. Dessa bristande resurser gör det bl. a. svårt för den som blivit sjuk eller fått nedsatt kroppsfunktion till följd av giftpåverkan från sin arbetsmiljö att bevisa yrkesskada. Då regeringen, trots att den anser sig behöva framlägga en stram budget, ändå är beredd att göra vissa insatser inom arbetsmiljö och allmän miljö, så bör ett tillgodoseende av resurser i ovannämnda hänseende vara av hög angelägenhetsgrad. Med stöd av det anförda föreslås att i skrivelse till regeringen måtte kräva inrättande av ett toxikologiskt laboratorium, som kan tillgodose följande tre funktioner: Service till arbetarskyddet vad gäller att tillgodose ökade krav på i toxikologiskt hänseende säkra arbetsplatser, Service till naturvårdande myndigheter vad gäller kontroll av gifter i den yttre miljön, Service till landets sjukvård i vad gäller klinisk toxikologi. PER (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FU02753 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och i angående försäljningen av lim innehållande brand- eller hälsofarliga ämnen. Inom vårt land förekommer ett stort antal limtyper för olika användningsområden. Dessa limtyper kan uppdelas i två sorter, dels de ofarliga, dels de farliga så kallade kontaktlimmen. De ofarliga limtyper som finns har numera en sådan kvalitet att de helt kan ersätta de brandoch hälsofarliga limmen. Det förekommer trots detta en ohämmad handel med dessa hälsofarliga lim. Kontrollen vid försäljningen av dessa brand- och hälsofarliga lim verkar vara obefintlig eller i varje fall mycket ringa. 1969 behandlade en motion (II: 880) angående utredning om lagstiftning avseende hygieniska gränsvärden för hälsofarliga ämnen och produkter till vilket lösningsmedlen i de brand- och hälsofarliga limmen hör samt om förbud att saluföra sådana ämnen och produkter som överskred gränsvärdet. Motionen fick en positiv behandling men synes ännu inte ha resulterat i någon lagstiftning. Inom byggbranschen har dock något skärptare bestämmelser tillkommit. De hälsofarliga limmen används inom såväl näringsliv som hem, i hemmen speciellt i samband med hobbyarbeten av såväl barn som vuxna. Försäljning av sådant lim sker i bl. a. specialaffärer, varuhus och diverseaffärer. Det är förbjudet för barn och ungdom upp till att köpa thinner på öppna marknaden. Thinner är emellertid tämligen ofarligt jämfört med kontaktlim. Men för att inköpa dessa så kallade hobbylim (kontaktlim) som innehåller stora mängder hälsofarliga lösningsmedel, t. ex. trikloretylen, som bl. a. har berusande och narkotisk verkan, finns inga hinder. Exempelvis följer detta lim i regel med byggsatser för barn. Kontaktlimmens skadliga verkningar har bl. a. redovisats i en undersökning av doc. , yrkesmedicinska kliniken, . Det har i vårt land rapporterats dödsfall bland barn och ungdom som använt dessa kontaktlim. Genom användning och t. ex. sniffning uppstår en narkotisk verkan med medvetslöshet som följd, vilken i sin tur ofta leder till dödsfall. Snabba åtgärder synes vara av nöden. Förbud mot försäljning av dessa brand- och hälsofarliga limtyper (kontaktlim) och då speciellt försäljning till barn och ungdom samt i samband med hobbymaterial bör införas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär översyn av bestämmelserna angående försäljning av lim med ingående produkter av brand- eller hälsofarligt slag. () HANS ()
mot · FU02755 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och , , i angående skyldigheten för arbetsgivare att underrätta arbetstagare om tid för semester. I nuvarande semesterlags 11 § sägs: Arbetsgivare skall före semesterns början på lämpligt sätt underrätta arbetstagaren om tiden för semestern. Underrättelse bör lämnas såvitt möjligt en månad före semesterns början och må icke i något fall givas senare än . Erfarenheterna från speciellt de branscher där semesterstängning av företaget icke förekommer, exempelvis detaljhandeln m. fl. serviceområden, visar att lagens minimivarseltid ofta utnyttjas. Detta betyder stora olägenheter för berörda anställda. a. försvåras möjligheterna att tillfredsställande förbereda och utnyttja semestern. måste man vara ute för att planera resmål o. d. Dessutom urholkas avtalsmässiga uppsägningstider, i de fall uppsägningstiden är längre än , då arbetsgivaren kan med delgivningen av uppsägning också varsla om semester. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om förslag till sådan ändring av semesterlagens 10 §, att underrättelse om semester såvitt möjligt bör lämnas tre (3) månader före semesterns början, och icke i något fall givas senare än en (1) månad . HANS () i
mot · FU02756 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och i om en informationsenhet vid giftnämnden. är giftmyndighet enligt giftförordningen (1962: 702) och registreringsmyndighet enligt bekämpningsmedelsförordningen. Den har till uppgift att följa utvecklingen i frågor om hälsofarliga varor och bekämpningsmedel samt utöva tillsyn av efterlevnaden av vissa författningsbestämmelser på området. Den verksamhet som nämnden bedriver har genom den intensifierade miljödebatten kommit att tilldra sig allt större uppmärksamhet. De ärenden som handläggs där rör exempelvis användningen av gifter i jordbruket, en fråga som intagit en central plats i debatten. Med hänsyn till den roll som nämndens arbete spelar för ett av vår tids mest brännande problemkomplex synes det välmotiverat, att nämnden ges ökade möjligheter att bedriva utåtriktad verksamhet. finns en omfattande dokumentation, som inte kommer till allmänhetens kännedom i önskvärd utsträckning, eftersom resurserna för utåtriktad information saknas. Det synes välmotiverat att en enhet för information inrättas vid nämnden. Den bör ha till uppgift att framställa material som kan användas i samhällsdebatten om miljöfrågorna och användningen av gifter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om skyndsam utredning och framläggande av förslag om inrättande av en informationsenhet vid giftnämnden.
mot · FU02757 · 1971-01-26 00:00:00 — av i Öskevik m. fl. angående statsbidraget till omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Enligt bestämmelserna angående statsbidrag till omsorgen om vissa psykiskt utvecklingsstörda utgår statsbidrag för löner åt rektorer, lärare i kunskapsämnen, lärare i yrkesämnen, övningslärare och förskollärare för undervisning vid särskola. För att upprätthålla undervisningen krävs emellertid även andra personalkategorier, till vars löner ej utgår statsbidrag. Från och har framhållits att de bestämmelser, som finns i statsbidragskungörelsen inte överensstämmer med syftena bakom omsorgslagen. I den utredning som föregick lagstiftningen på området sades att statsbidrag även borde utgå till avlönande av talpedagog, särskolchef, vårdchef jämte biträdande sådana befattningshavare samt kurator, psykolog, biträdande psykolog, föreståndare, biträdande föreståndare samt arbetsterapeut. Trots detta företogs ingen förändring av principerna för fördelningen av personalkostnaderna mellan staten och huvudmännen för skolorna. Andra lagutskottet ansåg emellertid i skrivelse till Kungl. Maj:t att det fanns fog för en översyn av statsbidragsbestämmelserna för personalkostnaderna. föreslår att lönebidrag skall utgå även för tjänster för träningsskollärare med viss ny specialutbildning. Dessutom föreslår överstyrelsen att statsbidragsgivningen skall utvidgas till att omfatta kostnaderna för studierektorstjänster, merkostnader för vissa arvodestjänster samt personell assistens. Departementschefen har icke tillmötesgått dessa förslag. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om utarbetande av ändrade bestämmelser om statsbidrag till omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, syftande till att statsbidrag skall utgå till avlönande av talpedagog, särskolchef, vårdchef, biträdande sådana befattningshavare, kurator, psykolog och biträdande psykolog, föreståndare och biträdande föreståndare för olika inrättningar samt arbetsterapeut. () i Öskevik
mot · FU02758 · 1971-01-26 00:00:00 — av i Öskevik m. fl. angående finansieringen av bostadstillägget för barnfamiljer. Samhällets särskilda stöd till barnfamiljer med låga inkomster utgår i form av s. k. bostadstillägg. Barnfamiljer, som uppfyller vissa angivna inkomstkrav, erhåller ett grundbelopp som utgår utan anknytning till bostaden. Detta kompletteras med ett särskilt bidrag för att stimulera höjningen av bostadsstandarden. Vidare utgår statsbidrag av kommunernas kostnad för ett kommunalt bostadstillägg för barnfamiljer som har lägenheter med höga hyror. Det kommunala bostadstillägget utgår med 40 °/o av den del av hyran som ligger för en- och tvåbamsfamiljer, för tre- och fyrabarnsfamiljer och för familjer med fem eller flera barn. Årskostnaderna för detta kommunala tillägg beräknas till , varav alltså faller på kommunerna och på staten. Utvecklingen på den svenska bostadsmarknaden har medfört ständigt stigande hyror och har lett till att inkomsttagare i vanliga inkomstlägen inte har möjlighet att betala de höga hyrorna i nybyggda lägenheter. Det har därför blivit nödvändigt att införa stödåtgärder för att göra det möjligt för barnfamiljer med små inkomster att hålla en hygglig bostadsstandard. Det är vår principiella uppfattning att hela stödet till barnfamiljerna skall vara en statlig angelägenhet och att sålunda även det särskilda hyresstödet, som i nuvarande hyresläge är nödvändigt, skall bekostas över statsbudgeten. En överföring av hela kostnaden på staten skulle medföra en välbehövlig ekonomisk lättnad för kommunerna som det skulle innebära en administrativ förenkling. Vi finner det angeläget att frågan om överflyttning från kommun till stat av hela kostnaden för bostadstillägg för barnfamiljer kommer till stånd och att förslag därom skyndsamt förelägges . Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om förslag till sådan ändring av gällande bestämmelser att det särskilda bostadstillägget för barnfamiljer med höga bostadskostnader göres statligt och i sin helhet finansieras av staten. () i Öskevik () i Arrie () i Nennesholm
mot · FU02759 · 1971-01-27 00:00:00 — av och angående vidareutbildningen av dagbarnvårdare. I finns ca 30 000 kommunalt anställda dagbarnvårdare. De representerar i genomsnitt en stor erfarenhet och duglighet i barnavård. För att ytterligare höja kvalitén på familjedaghemmen anordnar kommunerna särskilda utbildningskurser, vilka dock, enligt tillgängliga uppgifter, inte samlar så många deltagare som vore önskvärt. För de flesta dagbarnvårdare är sysslan ett genomgångsyrke , då de har egna barn i daghemsålder. Därefter önskar de i allmänhet inte fortsätta verksamheten som innebär en stark bindning vid hemmet mot en relativt blygsam ersättning. Det förefaller emellertid sannolikt att åtskilliga dagbarnvårdare, då de egna barnen vuxit ur daghemsåldern, skulle vara intresserade av anställning i institutionella daghem. De skulle alltså kunna utgöra en god rekryteringsgrund för daghemspersonal. För att göra det möjligt för dagbarnvårdare att övergå till tjänst vid daghem i befattningar som besätts med förskollärare eller barnsköterskor krävs självfallet en viss utbildning. Med tanke på deras stora erfarenhet bör emellertid den utbildningen kunna ges än den reguljära förskollärar- eller barnsköterskeutbildningen. Möjlighet till kompetensgivande vidareutbildning parallellt med verksamheten som dagbarnvårdare skulle sannolikt uppfattas som mycket attraktiv och även bidraga till att stimulera till ökat deltagande i de kurser för dagbarnvårdare som redan finnes. Åberopande det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag rörande vidareutbildning av dagbarnvårdare enligt i motionen angivna riktlinjer.
mot · FU02760 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående statsbidraget till lokaler inom barnavården ni. I den moderna samhällsplaneringen anses det med fog vara av yttersta vikt att lokaler för skola, barntillsyn, fritidsverksamhet och socialvård produceras i takt med bostadsbebyggelsen. De samhällen som växt fram har ofta från starten haft en ålderssammansättning, där lägre åldrar övervägt; med tiden har åldersfördelningen successivt förändrats. I kan stadsdelarna tjäna som exempel. Behovet har således från början koncentrerats till barntillsyn, därefter till skola och ungdomsgård och till fritidslokaler i allmänhet där också pensionärernas behov hävdats. Den åldersmässiga genomströmningen gör det önskvärt med lokaler, som åtminstone i viss utsträckning kan ändras allteftersom behoven skiftar. Lokaler som i ett visst läge är avsedda för barntillsyn bör kunna ändras till skollokaler och kanske i ett ännu senare skede till fritidslokaler. utgår till barnstuga anordningsbidrag med per plats och lån med per plats. Anordningsbidrag och lån beviljas av . Statsbidrag till permanenta skollokaler beräknas med utgångspunkt i ett grundbelopp av per m2 nettogolvyta. Statsbidrag till provisoriska skollokaler utgår med per m2. Beslut om statsbidrag meddelas av . Maj:ts kungörelse om statsbidrag och lån till barnstugor (SFS 1966: 173) sägs i 6 § tredje stycket: Om barnstuga som anordnats med stöd av bidrag eller lån enligt denna kungörelse nedlägges, avyttras eller användes för annat ändamål, skall bidraget återbäras och lånet återbetalas i den mån Kungl. Maj:t föreskriver det... I direktiven för den nu arbetande barnstugeutredningen framhålles, att frågor rörande finansiering av barnstugornas verksamhet bör tas upp till behandling i särskild ordning. kommer följaktligen inte att framlägga något förslag till ändring av statsbidragsbestämmelserna. upplyser på förfrågan, att icke heller någon annan utredning har till uppgift att utreda frågan. Skäl har förebragts för att statsbidragsgivningen till barnstugor som kunde antagas huvudsakligen bli använda som skollokaler, skulle ske över skolväsendets budget (utredning Barnstugor och skollokaler). s. k. flexibla barnstugor har avsetts kunna ändras till fritidshem eller lekskola. Ett inte oväsentligt antal av dessa flexibla barnstugor utnyttjas som skollokaler, dock utan att ha godkänd standard. Konstruktionen av statsbidragen till verksamhet inom barnavårdens, skolans och socialvårdens ram bör dock kunna samordnas på ett sådant sätt att kommunerna, i än högre utsträckning än vad som här diskuterats, lämnas frihet att utnyttja sina lokaler ändamålsenligt efter ett växlande behov. På nuvarande sätt utformade statsbidragsbestämmelser binder kommunernas handlande och hindrar en snabb anpassning efter lokala förhållanden, vilket såvitt vi kunnat finna, ej kan motiveras med nödvändigheten av en effektiv kontroll av den kommunala servicens standard. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om en omedelbar översyn av statsbidragsbestämmelserna för lokaler inom barnavårdens, skolans och socialvårdens område. () ()
mot · FU02764 · 1971-01-27 00:00:00 — av i och i om anslag till . En utomordentligt angelägen uppgift är att främja samarbetet inom handikapprörelsen i vårt land. Det finns ett 20-tal handikapporganisationer. Detta stora antal är väsentligen betingat av att problematiken är tekniskt olikartad för olika grupper av kroppsligt och psykiskt handikappade, även om det finns många gemensamma drag i denna problematik. Även om handikapprörelsens struktur kan något rationaliseras, är det väsentliga, att handikapprörelsens samarbetsorgan får möjlighet att bygga ut sin samordnande verksamhet i frågor av gemensamt intresse för alla handikappade. Svårigheten ligger i att handikapprörelsen lider brist på ekonomiska resurser. Vidare hämmas det frivilliga arbetet inom organisationerna av de svårigheter, som ligger i att de, som själva är handikappade eller har omsorg om handikappade anhöriga, har svårt att få krafterna att räcka till icke endast för arbetet i specialorganisationen utan också för den likaledes krävande verksamheten i samarbetsorganen. Det samarbetsorgan, som här åsyftas, kallas , , som finns företrädd dels på riksplanet och dels inom alla län och i ett flertal kommuner. På riksplanet arbetar dessutom , som i viss mån utgör en dubblering av Riks-HCK och av denna anledning enligt förslag av handikapputredningen skulle få delvis andra uppgifter och en annan konstruktion. Riks-HCK brukar erhålla bidrag med . från det under huvudtitel uppförda anslaget Extra utgifter. Vidare brukar medel erhållas från för speciella informationsuppgifter, men man är i övrigt helt beroende av insamlade medel, i huvudsak genom den s. k. valkollekten. Denna gav emellertid vid senaste valet sådant resultat, att Riks-HCK kommer att få inskränka sin otillräckliga verksamhet, om inte staten ger ytterligare stöd. Med anledning av vad ovan anförts hemställes att till Bidrag till , , (nytt anslag) för /72 anvisar ett anslag av . () ()