ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02593 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen av fiskare. Det svenska yrkesfisket har haft att kämpa med stora svårigheter av ekonomisk art, i vatje fall i förhållande till de stora ekonomiska åtaganden i form av stora investeringar som denna yrkesgrupp måste göra. Från statsmakternas sida har visserligen vidtagits vissa mindre åtgärder för att underlätta situationen, men knappast tillräckliga. På beskattningens område borde finnas möjligheter att relativt snabbt få till stånd ändringar som skulle underlätta den ekonomiska situationen för fiskarna. Det rör sig ju om en speciell yrkesgrupp med arbetsplatsen förlagd ute till havs under större delen av året och sålunda undanhållen en del av den serivce som samhället tillhandahåller. Redan det skälet talar för att ett högre avdrag vid beskattningen än som tillåtes borde ges denna yrkesgrupp. Till detta kan läggas att genom en internationell överenskommelse kommer sillfisket i och angränsande vatten att förbjudas under vissa perioder framöver på grund av för hård skattning av beståndet. Det är uppenbart att detta medför negativa ekonomiska konsekvenser för fiskarkåren, med risk för alltför hård utfiskning i de tillåtna vattnen. Enligt nuvarande beskattningsregler för sjömän gäller särbestämmelser, som medför vissa lättnader, och det med all rätt. I såväl som har man liknande bestämmelser, vilka omfattar alla som arbetar på havet och som uppfyller vissa fordringar i detta avseende. I vårt land har dock denna rättvisa ännu inte kommit yrkesfiskarna till del. De norska fiskarna får göra avdrag med vissa procent på den skattepliktiga inkomsten, under förutsättning att de fiskat ute till havs minst under beskattningsåret. Även om detta avdrag är maximerat till torde det vara en god hjälp och skulle för de svenska fiskarna vara ytterst välkommet. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj :t anhåller om snabba åtgärder i syfte att kunna uppnå sådan utformning av bestämmelserna angående inkomstbeskattningen för svenska fiskare att de blir i överensstämmelse med de regler som gäller i . () ()
mot · FU02596 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om skattefrihet för fritt bränsle från egen fastighet. Beskattningen på förmån av fritt bränsle har behandlats i . Vid förra årets riksdag framställdes i motioner yrkanden om att bränsle från egen skog ej skall beskattas. Vid behandlingen av dessa motioner framhöll bevillningsutskottet bl. a. följande: Utskottet ville dock inte bestrida att normerna ibland kunde leda till otillfredsställande resultat och att därför en viss försiktighet var motiverad för fastställande av normer för bränslevärden. Detta uttalande var ett citat som utskottet använde från en tidigare behandling av liknande framställningar. Vi delar uppfattningen att de gällande normerna i många fall leder till otillfredsställande resultat. anvisningar tolkas av länsstyrelserna något olika. Ett genomsnitt av skattenormema torde dock vara att en jordbrukare, som har en gård med bostadsfastighet på 4 rum och kök, beskattas för en förmån av fritt bränsle på ca . (inkl. moms). Vår bedömning är att utvecklingen inom skogsbruket gått i den riktningen att det inte finns någon förmån av fritt bränsle. Ur skogsvårds- och miljövårdssynpunkt borde det i stället vara av intresse att stimulera skogsägarna att ta vara på röjningsvirke. De gällande skattebestämmelsema har fått den effekten att många skogsägare och jordbrukare bedömt det föga meningsfullt att ta vara på det arbetskrävande klenvirket till husbehovsbränsle. Många har därför övergått till uppvärmning av sina bostäder med elvärme, olja eller annat bränsle. Slyskog och s. k. skräpvirke, som tidigare huggits till ved, får då stå kvar I framför allt glesbygderna finnes dock många skogsägare som fortfarande eldar med ved. Vi anser att slopandet av bestämmelserna om beskattning av bränsle från egen skog skulle stimulera till större intresse för röjning och upprensning. Detta skulle, som ovan nämnts, vara värdefullt ur landskapsvårdssynpunkt. Det har hävdats från flera håll att det inte rör sig om några stora summor som beskattas. Vi vill dock framhålla, att vi anser att det oriktiga i bestämmelsernas nuvarande utformning är att det utgår beskattning på det som egentligen inte är en förmån utan produkten av en skogsvårdsåtgärd. Med hänvisning till ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om revidering av riksskattenämndens anvisningar innebärande att förmån av bränsle från egen skog ej beskattas.
mot · FU02599 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen av s. k. enmansbolag. har en rad fall av bristande inbetalningar av skatt kommit till allmänhetens kännedom. Det har varit såväl företag som enskilda som brustit i sin skyldighet härvidlag. De fall som kanske väckt störst uppmärksamhet har drabbat kända artister. Skattskyldiga, har kommit på ekonomiskt obestånd eller måste bära en skattebörda som blir onödigt betungande i jämförelse med om skatteinbetalning skett i den ordning som skattelagarna avser. Att svårighet föreligger för inkomsttagare med inkomster som inflyter med stora variationer och med ojämna intervaller kan inte förnekas. Det ligger inte minst i de skatteskyldigas intresse att preliminär skatt inbetalas som stämmer överens med vad som beräknas bli den slutliga skattens storlek. Ofta är det betungande för en skattskyldig som inte reserverat medel för betalning av sin kvarstående skatt att jämsides med den preliminära skatten betala skatteskulden. Om inkomsten minskar kan en stor kvarstående skatt få en direkt ruinerande verkan för den enskilde eller lasta hans ekonomi . För att framför allt artister i någon mån skulle komma till rätta med detta problem infördes den s. k. artistskatten genom ändring i uppbördsförordningen, Kungl. Maj:ts proposition nr 1968:159, bevillningsutskottets betänkande 1968:68, vilket innebär att den som engagerar artisten är skyldig att inbetala av gaget till skattemyndigheten. Det har emellertid visat sig att trots detta ändå risk föreligger att artister kan få betydande kvarskatter som i en del fall leder till ekonomiskt obestånd och konkurser för den enskilda skattebetalaren, men också ger anledning till kritik från andra skattebetalare, som i detta ser en medveten form av skatteflykt. Denna uppfattning har föranletts av exempel på möjligheten att kringgå bestämmelserna om inbetalning av preliminär skatt genom bildandet av s. k. enmansbolag. Enligt uppgift förekommer tusentals sådana registreringar . Bildandet av enmansbolag utnyttjas dock icke bara av artister utan också av en rad andra yrkesutövare. Det finns anledning förmoda att bildandet av sådana bolag i många fall .sker för att vinna skattelättnader som icke var avsikten med skattelagstiftningen. Alla sådana möjligheter till skatteflykt bör undanröjas. Detta förhållande är, enligt vår mening, en ur rättvisesynpunkt så allvarlig fråga att den bör utredas med förtur. tillkallades sakkunniga med uppdrag att göra en översyn av företagsbeskattningen. Av direktiven framgår att det är en genomgripande översyn av hela företagsbeskattningen som ingår i detta uppdrag, varför det sannolikt kommer att ta innan utredningen är färdig. Vi anser därför att frågan om beskattningsreglerna för s. k. enmansbolag bör brytas ut och inte anstå tills hela frågan om företagsbeskattningen blivit utredd. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. anhåller om att frågan om beskattningen av s. k. enmansbolag måtte behandlas med förtur. () () () ()
mot · FU02601 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om ersättning för företagens uppgifts- och uppbördsskyldighet. Samhällsutvecklingen har medfört att företagen och andra arbetsgivare fått alltmer vidgade åligganden att förse myndigheterna med uppgifter av olika slag och att medverka vid uppbörd av skatt. Vid åtskilliga tillfällen har framställts motioner i med yrkande om utredning i syfte att uppnå en förenkling av företagens uppgifts- och uppbördsskyldighet, och riksdag hemställde i skrivelse till Kungl. om utredning i frågan. Den tillsatta utredningen fick som uppgift att undersöka möjligheterna till en samordning och rationalisering av näringslivets uppgiftslämnande, då uppgifts- och uppbördsskyldigheten som myndigheterna ålagt företagen blir alltmer betungande i och med det växande behovet av information för statistisk bearbetning. Särskilt tidskrävande är de branschundersökningar som utföres och där vissa företag ålägges en omfattande redovisningsplikt. För att ta fram denna branschstatistik fordras oftast en omfattande bearbetning av företagens internstatistik beroende på att mängder av de begärda uppgifterna inte finns direkt i löpande bokföring. Dessa förhållanden medför att företagen, inte minst de mindre, får vidkännas stora kostnader främst i form av en betydande belastning av personal. Det synes oss därför angeläget att utredningen erhåller tilläggsdirektiv att ta upp frågan beträffande ersättning för uppgifts- och uppbördsskyldighetens fullgörande, med beaktande särskilt av kostnaderna för specialundersökningar av typ branschundersökningar. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte begära att utredningen angående företagens uppgifts- och uppbördsskyldighet erhåller tilläggsdirektiv att utarbeta förslag om skälig ersättning för a) den uppgiftsskyldighet som ålägges företagen och b) den uppbördsskyldighet som ålägges företagen. PER () i Gäddvik
mot · FU02602 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om uppskov med inbetalning av mervärdeskatt i visst fall. Möjligheterna för mindre företag att åtnjuta sammanhängande ledighet försvåras av gällande regler angående momsredovisning. Ett särskilt hinder utgör den uppbördstermin som infaller till redovisning och betalning . Även för bokföringsbyråer, som till stor del anlitas av mindre företagare, utgör detta en belastning med hänsyn till personalens semestrar. Företagarna kan således i många fall inte själva ta ut semester med de anställda då företaget håller semesterstängt. Vi finner det därför angeläget att företagarna medges rätt att slopa momsredovisningen . Med stöd av ovanstående hemställes att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. Maj :t hemställa att vid tillämpning av mervärdeskatteförordningen medge rätt för de skattskyldiga att uppskjuta redovisning och inbetalning av mervärdeskatt till påföljande redovisningsperiod. () () PER () i Gäddvik 1 * 1971.
mot · FU02603 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Hyltander och i om höjning av skatten på mellanöl. Mellanölet har blivit ett socialt problem inte minst på grund av verkningarna bland den uppväxande ungdomen i tonåren. har vid tidigare behandling uppmärksammat detta problem och även understrukit ölkonsumtionens ogynsamma effekt på trafiksäkerheten. Utskottet säger sig även dela den oro för den nykterhetspolitiska utvecklingen, som flera motionärer gett uttryck åt, men anser att i de här behandlade frågorna bör avvakta den alkoholpolitiska utredningens överväganden. Då det emellertid av olika anledningar synes dröja innan alkoholpolitiska utredningen kommer med något förslag ens i någon angelägen del, som tas upp till förtursbehandling, av ämnesområdet, är det angeläget att något göres för att begränsa konsumtionen av mellanöl och då särskilt bland ungdomen som det dröjer till dess kan ta ställning till ett förslag från alkoholpolitiska kommittén. En sådan åtgärd, som synes såväl enkel som effektiv, är att temporärt ta ut en fördubblad skatt på mellanöl, vilket också förmodligen som bieffekt skulle ge staten större inkomster ehuru motsatsen ur alkoholpolitisk synpunkt skulle vara att föredraga. I anslutning till det anförda hemställes att måtte besluta att i avvaktan på åtgärder i anledning av förslag från alkoholpolitiska kommittén skatten på mellanöl höjes till det dubbla samt att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. () ()
mot · FU02606 · 1971-01-27 00:00:00 — av , , i angående beskattningen av stiftelser. Maktkoncentrationen i det privata näringslivet bygger i inte obetydlig utsträckning på förekomsten av stora privata stiftelser. Tillgångarna i dessa utgörs i allmänhet av aktier i industri-, handels- och finansföretag. Kontrollen är vanligen förbehållen donatorns familj eller andra närstående personer, medan avkastningen går till allmännyttiga ändamål. Därigenom följer skattebefrielse i varierande omfattning beroende på den bedömda graden av allmän nytta. Genom skatteförmånerna kan stiftelserna växa betydligt snabbare än andra förmögenheter. Därmed bidrar de till att ytterligare befästa koncentrationen av kapital och inflytande i näringslivet. Dessutom finns det naturligtvis skäl ifrågasätta en utdelning av större belopp som kanske sker med en annan prioritering än den som samhället i demokratisk ordning fattar beslut om. För att undvika en fortgående maktkoncentration med förankring i stiftelsernas tillväxtmöjligheter bör emellertid avkastningen i första hand utdelas till avsett ändamål. Om inte så sker är det rimligt att stiftelsen beskattas i enlighet med gällande bolagsbeskattning. Mindre stiftelser som avser kulturella religiösa och liknande ändamål har inte några nackdelar ur koncentrationssynpunkt och bör därför arbeta under nu gällande villkor. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj :t anhålla om utredning och förslag till beskattning av större stiftelser analogt med bolag i de fall avkastningen i stiftelsen ej utdelas för avsett ändamål.
mot · FU02607 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående uppbördsterminerna för inbetalning av skatt. Skatteinbetalningarna är en viktig fråga, och det bör vara ett allmänt önskemål att dessa kan ske på ett för människorna så enkelt och passande sätt som möjligt. För inkomsttagare med A-skatt synes frågan vara bra löst då arbetsgivaren verkställer skatteavdrag och vidarebefordrar skattebeloppen till myndigheterna. För andra inkomsttagare (företagare) med B-skatt som själva betalar in skatten kan dock ifrågasättas huruvida de nu gällande uppbördsterminerna mellan den 5 och 15 i skattemånadema är lämplig. Från flera håll har framförts att tiden mellan den 15 och 25 skulle vara betydligt bättre. Pensioner, mejerilikvider etc. utbetalas törst mellan den 15 och 25 i vaije månad. Många personer med B-skatt har fördenskull ej pengar tillgängliga . Följden blir att skatten ej kan erläggas i rätt tid och att vederbörande får betala s. k. respitavgift, vilket ytterligare fördyrar. En senareläggning av uppbördsterminen till tiden mellan den 15 och 25 i uppbördsmånaden skulle bli lämpligare för den skattskyldige och också nedbringa antalet restantier. För skattskyldiga som har att betala kvarstående skatt kan det i många fall bli svårt att i månaderna dels betala den kvarstående skatten, dels inbetala preliminär skatt. Med hänsyn härtill skulle det vara fördelaktigare för den skattskyldige om den kvarstående skatten kunde uppdelas i tre perioder och inbetalas , månader. Detta skulle säkert ge den skattskyldige större möjligheter att klara av skatten och därmed nedbringa antalet restantier. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att beslutar 1. att uppbördsterminerna för inbetalande av preliminär skatt senarelägges till tiden mellan den 15 och 25 i skattemånadema januari, mars, maj, juli, , samt 2. att kvarstående skatt uppdelas i tre perioder och att inbetalning av denna skatt skall ske i månaderna februari, . () ()
mot · FU02608 · 1971-01-27 00:00:00 — om registrering i vissa fall av samfundstillhörighet för den som inte tillhör . De s. k. invandrarkyrkoma i vårt land har betydande svårigheter att fullgöra sina kurativa och pastorala uppgifter gentemot sina invandrande trosfränder. Svårigheterna är bl. a. beroende på kyrkornas svårigheter att nå kontakt med sina trosfränder. Såväl den romersk-katolska som den har betydande medlemskadrer i vårt land. Antalet för de katolska församlingarna kända katolikerna uppgår till 50 000, medan man räknar med att det i realiteten finns dubbelt så många. Att beräkna antalet är omöjligt på grund av brister i folkbokföringen. Kyrkornas svårigheter att få kontakt med sina trosfränder beror på att det i folkbokföringen inte finns uppgifter på samfundstillhörighet för dem som inte tillhör . I religionsfrihetslagen infördes ordningen att vid folkbokföringen endast skall antecknas om man tillhör eller ej. På så sätt kommer religionsfrihetslagen att indirekt medverka till en faktisk inskränkning i religionsfriheten för invandrarkyrkoma, eftersom religionsfrihet måste innebära att kyrkor och enskilda får möjligheter att förverkliga sina religiösa behov. Betänkligheter mot en registrering kan anföras ur den personliga integritetens synvinkel. Denna synpunkt torde bli tillräckligt beaktad om det föreligger en frivillighet för vederbörande att redovisa sin trostillhörighet. säger om denna fråga: Den ökade immigrationen av bl. a. grekisk-ortodoxa och romersk-katolska trosbekännare som inte inträder i har aktualiserat ett behov av närmare angivande av samfundstillhörighet för att öka möjligheterna för präster m. fl. i sådana kyrkor att få kontakt med dessa invandrare. Kyrkomötet behandlade denna fråga och anhöll hos Kungl. om ändring av anvisningarna för folkbokföringen. Kommer dylik ändring till stånd bör folkbokföringsmyndigheten förmedla anmälan härom till respektive samfund. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. hemställer om sådan ändring av anvisningarna för folkbokföringen att för personer som icke tillhör samfundstillhörighet registreras då vederbörande själv lämnar uppgift därom.
mot · FU02609 · 1971-01-27 00:00:00 — om vidgad rätt till avdrag vid taxering för kostnader för dialys. En betydande del av den sjukvård som tidigare betraktats som rent klinisk har kunnat ersättas med vård i hemmet även i de fall relativt komplicerade apparater erfordras. Därigenom avlastas sjukhusen, och sjukvårdskostnaderna sänks radikalt. Särskilt markant är detta förhållande för njursjuka som behöver behandling med dialysapparat (konstgjord njure). Kostnaden för en dialyspatient på sjukhus är av storleksordningen , till övervägande del lokal- och personalkostnader. Om behandlingen i stället utföres i hemmet sjunker kostnaden till 20 000 å , väsentligen kostnader för apparater och apoteksvaror. Härtill kommer patientens egna kostnader för ett vårdrum som ej kan användas för annat ändamål samt driftkostnader för elström och vatten. Dessutom måste någon, vanligen en familjemedlem, assistera vid handhavandet av apparaturen. För dessa patienters egna kostnader utgör f. n. ingen ersättning från sjukvårdshuvudmän eller försäkringskassa. Efter framställning från har dessa förhållanden underställts . Redan nu finns emellertid ett antal patienter, som drabbas av dessa kostnader belöpande sig till för ett rum samt för el- och vattenförbrukning. Framställning om att dessa kostnader skall vara avdragsgilla vid taxeringen har avslagits med motivering att detta gäller levnadskostnader för vilka avdrag beviljas endast vid väsentligt nedsatt skatteförmåga. Situationen är alltså den att patient som frivilligt tar ansvar för att sköta en behandling som normalt anses vara rent klinisk drabbas av betydande kostnader som han gör en insats för att avlasta sjukhuset och sänka sjukhuskostnaderna. I avvaktan på att dialys i hemmet jämställes med klinisk behandling som i princip är kostnadsfri för patienten bör emellertid åtgärder vidtagas för att hempatienterna i vaije fall skall ha möjlighet att göra avdrag för de betydande omkostnader som är förenade med hembehandlingen. Skälen för att medge avdrag för de betydande kostnader som hempatienterna har är så mycket större som dialysbehandling i hemmet för varje patient medför en kostnadsbesparing för sjukvårdshuvudmännen på . har i cirkulärskrivelse den 15.12.1970 gett vissa rekommendationer om kostnadsfördelningen vid dialysbehandling i hemmet. har härvid ej funnit anledning att rekommendera bidrag till hemhjälp och ej heller bidrag till kostnaden för ett särskilt utrustat rum liksom inte heller till de ökade omkostnaderna för el- och vattenförbrukning. har beträffande diabetessjuka beslutat meddela anvisningar till ledning för taxeringsmyndigheterna angående extra avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga för diabetiker. Enligt vår mening finns det anledning att beträffande de njursjuka också utfärda extra anvisningar för taxeringen. Åberopande det anförda hemställes att måtte få i uppdrag att utforma anvisningar för ökade avdragsmöjligheter för omkostnader för dialysbehandling i hemmet i enlighet med vad i motionen anföres.
mot · FU0261 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar och i angående ersättningen enligt lagen om allmän försäkring för allmän hälsokontroll. Från försäkringskassorna utgår f. n. normalt icke ersättning för förebyggande hälsovård. Endast i de fall då vid hälsokontroll uppdagas sjukdom som kräver vidare behandling kan ersättning utgå. Från denna regel görs undantag för företagshälsovården. Försäkringskassa kan nämligen med arbetsgivare, som anordnar läkarvård eller vidtager andra åtgärder så att kassans kostnader för sjukvårdsersättning kan antas minska, träffa överenskommelse om skälig gottgörelse för arbetsgivarens kostnader. Bestämmelsen återfinns i 5 kap. 7 § andra stycket lagen om allmän försäkring och har närmare utvecklats i ett kungligt brev och i en av riksförsäkringsanstalten till sjukkassorna utfärdad cirkulärskrivelse (7/1956) . Enligt dessa föreskrifter kan skälig gottgörelse utgå för arbetsgivarens kostnader för såväl sjukvårdande som hälsovårdande åtgärder. De senare avser i allmänhet s. k. allmän hälsokontroll. Ersättningen från uppgår vanligen till högst hälften av kostnaden för hälsokontrollen. Det föreligger ingen skyldighet för försäkringskassorna att ingå överenskommelser av detta slag med arbetsgivarna. Antalet ingångna överenskommelser tycks också variera betydligt från kassa till kassa. har emellertid uppmanat kassorna att med hänsyn till företagshälsovårdens betydelse ingå överenskommelse då framställning därom görs och det ifrågasatta gottgörelsebeloppet kan anses skäligt med hänsyn till förhållandena inom företagshälsovården inom vederbörande företag. Enligt vår mening föreligger här en orättvisa genom att anställda, som har en aktiv arbetsgivare som ordnat hälsokontroll och som ingått avtal med härom, kan få ersättning för sin kostnad, medan övriga, som själva ordnar sin hälsokontroll, icke kan få det Vi anser det väsentligt, att den förebyggande hälsovården på olika sätt stimuleras, icke minst med hänsyn till samhällets stigande kostnader för hälso- och sjukvård. förekommer endast i allmän hälsokontroll i statlig regi. Reglerna angående ersättning från sjukkassan bör därför ändras så att ersättning normalt bör kunna utgå för viss del av kostnaden för allmän hälsokontroll. Med åberopande av vad sorn ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. måtte anhålla om förslag till nästa års riksdag om sådan ändring av reglerna angående ersättning från försäkringskassa att ersättning normalt skall kunna utgå för viss del av kostnaden för allmän hälsokontroll.