mot · FU02302 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en total översyn av skattesystemet. har det funnits behov av en genomgripande modernisering av skattesystemet i vårt land. Nödvändigheten av en sådan omläggning hade blivit alltmer uppenbar. Det finns nämligen ett klart samband mellan å ena sidan balansrubbningarna i den svenska ekonomin den bristande balansen i de utrikes betalningarna och den allt snabbare penningvärdeförsämringen och å den andra sidan den förda skattepolitiken. Det är därför naturligt att stora förhoppningar knöts till det skatteförslag som regeringen sade sig ämna presentera strax /70. Tyvärr kom dessa förhoppningar inte att infrias. Även om regeringsförslaget innebar vissa förbättringar för de lägre inkomsttagarna på kort sikt hade det utformats så att många av det då gällande skattesystemets mera framträdande nackdelar inte bara bibehållits utan även förvärrats. Förslaget till omläggning av skattesystemet för enskilda personer aviserades finansplan. Det framhölls att förslaget skulle föreläggas . Endast vissa drag av reformen redovisades då. Det framgick dock klart att omläggningen skulle få vittgående konsekvenser för flertalet skattebetalare. Förslaget hade inte föregåtts av någon förutsättningslös och allsidig offentlig utredning. Ej heller hade arbetsmarknadens parter getts tillfälle att yttra sig över förslaget. I vårt land har det betraktats som självklart att större lagförslag beredes på ett sådant sätt att de därav direkt berörda organisationerna får tillfälle att säga sin mening, att allmänheten får möjlighet att följa förslagets utveckling och att oppositionspartierna får tillfredsställande underlag och tid för att utforma sina synpunkter. Offentliga utredningar och remissförfaranden har betraktats som en självklar del av vår demokratis sätt att arbeta. I motion till riksdag (II: 907) framhöll vi att det förfaringssätt som regeringen tillämpat innebar ett allvarligt åsidosättande av den demokratiska beslutsprocess som i vårt land varit den normala. Vi hävdade vidare att »det korrekta förfaringssättet hade varit att det aviserade förslaget till skatteomläggning finge anstå till dess en expertkommitté med företrädare för arbetsmarknadens parter kunnat bereda frågan i dess helhet och ett förslag därefter blivit föremål för remiss Av denna anledning hemställde moderata samlingspartiet att en sådan kommitté skulle få tillfälle att överse det inom utarbetade förslaget innan det förelädes . Denna hemställan avslogs dock av riksdagsmajoriteten. Moderata samlingspartiet var således det enda av riksdagspartierna, som inte i princip godtog det nya skattesystemet. Moderata samlingspartiets kritik av skatteförslaget vid riksdag Det förslag till omläggning av inkomstskatten för fysiska personer som sedermera förelädes innebar i korthet följande: sänkt direkt skatt för låginkomsttagarna, övergång till obligatorisk särbeskattning för äkta makar av arbetsinkomst, slopande av avdragsrätten för erlagd kommunalskatt samt höjd mervärdeskatt. Den sammantagna effekten av dessa förändringar var betydande. I vår motion II: 1217 med anledning av regeringsförslaget påvisades att genom det nya grundavdragets avtrappning, kommunalskatteavdragets slopande och den nya skalans större progressivitet skatten på inkomstökningar marginalskatterna skärpts mycket kraftigt. Framför allt gällde detta i inkomstlägena mellan . Denna effekt av skatteomläggningen stod inte bara i strid mot vår uppfattning om hur ett skattesystem bör utformas utan även mot av finansministern tidigare framförda synpunkter och löften om sänkt progressivitet. Med anledning av de kraftiga marginalskatteskärpningarna i förslaget anförde vi bl. a. följande: »Enligt vår mening är den marginalskatteskärpning som regeringsförslaget innebär orimlig. har stora grupper inkomsttagare fått uppleva att deras levnadsstandard sjunkit eller upphört att stiga på grund av stigande skatter och försämrat penningvärde. För flertalet av dem är, om regeringsförslaget genomföres, en fortsatt allt snabbare försämring av levnadsstandarden ofrånkomlig. För andra grupper som enligt propositionen skulle kunna påräkna en skattelättnad eller en oförändrad skattebelastning kommer redan det första eller andra året som förslaget skulle vara i kraft dess rätta innebörd av skattehöjningsförslag att vara uppenbar. Genom den löne- och levnadskostnadsutveckling som kan förutses löneökningar på och stegringar i levnadskostnaderna med , momshöjningen inberäknad, förefaller sannolika kommer då många att befinna sig bland dem som får en skatteskärpning eller ingen skattelättnad trots att de på papperet skulle få sin skattebörda minskad. Dessutom har deras skatteförhållanden därtill försämrats genom att deras marginalskattesituation skärpts så att värdet av framtida löneökningar ytterligare reducerats.» Med stöd av vad som framfördes i motionen yrkade vi i första hand att regeringsförslaget skulle kompletteras på i motionen närmare angivet sätt så att en betydande minskning av marginalskatten i mellaninkomstskikten liksom en minskad skattebörda för familjer med barn kunde uppnås. Tyvärr vann detta rimliga och rättvisa krav inget gehör hos riksdagsmajoriteten som beslöt i enlighet med propositionen. Det nya skattesystemet och samhällsekonomin Skatternas höjd och skattesystemets konstruktion har kommit att spela en alltmer framträdande roll i löneförhandlingarna. Erfarenheterna från den senaste tidens utveckling på arbetsmarknaden och de berättigade kraven på att hänsyn skall tas till lön efter skatt bestyrker detta påstående. Ju högre marginalskatter desto större blir de kompensationskrav från löntagarna som måste tillgodoses. Löneökningar i sin tur leder till ökade kostnader för företagen, vilka slår ut i stigande priser. Därmed är vi inne i den onda spiral sorn innebär att priser, löner och skatter ständigt jagar varandra i höjden. Det nya skattesystemet med dess mycket höga marginalskatter verkar inflationsdrivande. I nuvarande ekonomiska läge är en sådan effekt särskilt allvarlig med tanke på exportens starka beroende av en lugn inhemsk kostnadsutveckling. Enligt vår mening utgör det nya skattesystemet ett direkt hot mot en förbättring av betalningsbalansen. Ett av de mera framträdande inslagen i det nya skattesystemet är att avdragsrätten för erlagd och debiterad kommunalskatt slopats. Ändringen får följande konsekvenser: Olikheterna i beskattning mellan dem som bor på orter med olika hög utdebitering ökar. Den kan leda till att höga inkomsttagare söker sig till lågskattekommuner. Möjligheten för högskattekommunerna t. ex. och skogslänen att dra till sig kvalificerad arbetskraft försvåras. Garantibeskattningen av villor, lantbruk och andra fastigheter blir mera kännbar . Även om full hänsyn tagits till det slopade avdraget vid utformningen av den statliga skatteskalan blir belastningen oskäligt hög för dem som bor i högskattekommuner eller som på grund av reglerna om garantiskatt betalar hög kommunalskatt. Vid utformningen av den nya skatteskalan utgick finansministern ifrån en utdebitering av 21: , vilket var medelutdebiteringen för . när de nya skattereglerna trätt i kraft är medelutdebiteringen 22: . Detta betyder att full hänsyn inte tagits till det slopade kommunalskatteavdraget vid utformningen av den nya skatteskalan. Härigenom har de redan tidigare höga marginalskatterna höjts ytterligare. För mellaninkomsttagama, dvs. inkomsttagarna i skiktet , innebär höjningen av medelutdebiteringen en skärpning av marginalskatten med eller för att vara exakt ! Marginalskatten för mellaninkomsttagaren uppgår därför till . Detta innebär att av en löneförhöjning på för den vanliga inkomsttagaren kvarstår när enbart den direkta skatten är dragen ca . Från detta belopp skall sedan dragas alla indirekta skatter såsom mervärdeskatt, bensinskatt osv., varjämte hänsyn måste tas till den effekt en inkomsthöjning får på t. ex. bostadstillägg och barndaghemsavgifter samt till inflationens verkningar. För det helt övervägande antalet inkomsttagare utgör kommunalskatten en avsevärt mycket större börda än statsskatten. Först vid en beskattningsbar inkomst på överstiger nämligen den statliga inkomstskatten den kommunala. Frågan om de kommunala utdebiteringarnas snabba stegring är därför av utomordentligt stort intresse för flertalet skattebetalare. Kommunerna och landstingen täcker i accelererad takt in en allt större del av den totala investeringsvolymen och därmed också de tillgängliga finansieringsresurserna. När den offentliga sektorn (statens och kommunernas verksamhet) ökade från 28,4 miljarder till 64,4 miljarder är det den kommunala andelen som ökat snabbast. Summa offentliga utgifter 28,4 64,4 Statens och kommunernas andel Under den här redovisade perioden ökade den offentliga sektorn sin andel av BNP med . Kommunerna nära tredubblade sin volym (i löpande priser) medan staten fördubblade sin. För att finansiera de stigande utgifterna har kommunerna i snabb takt fått öka utdebiteringarna. var den genomsnittliga kommunala utdebiteringen 14:60. var den 21:00 och 1971 hade den ökat till 22: . Genom den hårda kreditpolitiken har kommunernas likviditet genomgått en kraftig försämring. Enligt beräkningar i Svensk uppgick kommunernas samlade likvida tillgångar den 31/12 1969 till 3,3 mdr, den 31/12 1970 enligt prognos till 1,6 mdr och den 31/12 1971 uppskattningsvis till ett negativt värde. Det finns alltså all anledning att antaga att kommunernas likviditet kommer att försämras ytterligare . Den förda kreditpolitiken i kombination med beskattningsunderlagets långsammare tillväxt gör att kommunerna måste finansiera sina utgifter med stigande skatteuttag. Utdebiteringar på 25: kommer därför att vara en realitet i ett betydande antal kommuner. I ett anförande i tog finansminister upp frågan om de höjda kommunala utdebiteringarna mot bakgrund av skatteomläggning. Han sade: »Jag har en bestämd känsla av att praktiskt taget ingen enda medborgare har känt utav denna skattesänkning därför att den snabbt har fyllts upp av den höjda kommunala utdebiteringen. Naturligtvis finns det anledning räkna med att den operationen kan upprepas.» Finansministern har på denna punkt blivit mer än sannspådd. skatteomläggning innebar på papperet vissa skattesänkningar för de lägre inkomsttagarna. Genom att den genomsnittliga utdebiteringen höjdes från 21: 1970 till 22: 1971 har dock skattesänkningarna helt eller delvis uteblivit och i åtskilliga fall förbytts mot skattehöjningar. Naturligtvis kan kommunerna till en del lastas för den snabba ökningstakten för utdebiteringarna. Emellertid torde huvudansvaret härför vila på statsmakterna. reviderade finansplan finner man följande: »Utan att därmed underskatta innebörden av det kommunala självstyret kan sägas att statsmakterna har stort inflytande över och ansvar för de offentliga delsektorernas utgifter och inkomster och även över de finansiella transaktionerna dem emellan. Därför är det i betydande utsträckning statsmakterna, som utifrån det för stunden och fallet lämpliga, avgör i vilken sektor de med en reform följande direkta utgifterna skall falla och vilken sektor som i någon bemärkelse skall svara för finansieringen. Därmed kan hela den offentliga sektorn i viss män uppfattas som ett instrument för statsmakternas ekonomisk-politiska intentioner.» (Kurs. Liknande tankegångar återfinnes även i årets finansplan där finansministern framhåller »att utgiftskraven inom det kommunala området till icke oväsentlig del kan föras tillbaka på beslut som fattats av regering och riksdag». Det staten ger med den ena handen tar den alltså snabbt tillbaka med den andra. Ett exempel på kostnadsövervältringen från stat till kommun utgör de kommunala bostadstilläggen. bidrog kommunerna till finansiering av de kommunala bostadstilläggen. Från och med detta år bestrids kostnaderna för kommunala bostadstillägg helt av kommunerna. Den årliga kostnadsutvecklingen i milj. kronor för de kommunala bostadstilläggen framgår nedan. *) Enligt preliminära beräkningar. Enligt nuvarande regler för bostadstillägg för barnfamiljer som ligger till grund för såväl som bostadstillägg gäller följande inkomstgränser och avdragsfaktorer. Statligt beskattningsbar inkomst, kr. 8000 8 00016 000 16 00020 000 2000024 000 24000 Bidraget reduceras med följande andel av den beskattningsbara inkomsten i resp. inkomstskikt Ingen reducering, dvs. Beträffande den kommunala barntillsynsverksamheten finansieras den förutom av kommunala medel av statliga bidrag och föräldraavgifter. Avgifterna är beroende av såväl antalet barn som familjens bruttoinkomst. Ju högre inkomst desto högre avgifter. Storleken av avgifterna fastställes av varje kommun för sig varför vissa avvikelser kan finnas mellan olika kommuner beträffande avgiftsuttaget. Avgiftstaxorna grundar sig på rekommendationer från varför enhetligheten i uttag ändock är betydande. Nedanstående tabellutdrag visar några exempel på Svenska kommunförbundets rekommendation angående föräldraavgifter inom bamtillsynsverksamheten. Årsinkomst Avgift kr ./barn och dag för 2 barn på 18 00022 800 3 38 40045 600 8 56 40063 600 11 70 80078 000 14 Som framgår av denna redogörelse kan en inkomstökning för en barnfamilj inte bara innebära en kraftig skärpning av den direkta skatten utan i åtskilliga fall även leda till minskning av utgående bostadstillägg och ökning av barndaghemsavgiften. Den totala marginaleffekten, dvs. den samlade effekten av ökad direkt skatt, ökade avgifter och minskade bidrag som uppkommer vid en inkomstökning, kan därvid bli högst betydande. Nedanstående tabell visar den samlade effekten av ökad direkt skatt och minskade kommunala och statliga bostadstillägg som uppkommer vid en inkomstökning för en familj i . i 3 barn. i % av inkomst effekt i % av Till dessa effekter på en familjs inkomstökningar kommer naturligtvis följder beroende av den fortgående penningvärdeförsämringen. Under loppet av 1971 kan konsumentpriserna väntas stiga med . Enligt den preliminära nationalbudgeten för anges den troliga förändringen mellan genomsnittslägena för kalenderåren 1970 och . Detta innebär för en 30 000-kronorsinkomsttagare en försämring av den disponibla inkomstens köpkraft med . Den sammanlagda skatte- och priseffekten för varje procents stegring av lönenivån beräknas enligt den preliminära national budgeten medföra en ökning av den disponibla realinkomsten med högst 0,3 å För genomsnittsinkomsttagaren innebär detta att en årslöneförhöjning med i själva verket inte är värd mer än . Hänsyn har då inte tagits till inkomstökningens effekt på bostadstillägg och barndaghemsavgifter. I de fall båda makarna arbetar och barnen är på barndaghem kan den totala marginaleffekten av ökad skatt, minskat bidrag och ökade avgifter som uppkommer vid en inkomstökning överstiga denna, dvs. Utvecklingen av de kommunala utdebiteringarna inger starka betänkligheter. Utdebiteringar på skulle starkt försämra den enskildes möjligheter att uppnå och bibehålla en höjd levnadsstandard. Frågan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun bör därför upptas till prövning av en särskild beredning. I avvaktan på en lösning härav bör ett totalstopp för fortsatt kostnadsövervältring från stat till kommun införas. En total översyn av skattesystemet sett bl. a. mot bakgrund av gällande system för bostadstillägg och barndaghemsavgifter. Av den redogörelse som lämnats av det nya skattesystemet framgår klart att de kraftiga marginalskatteskärpningarna får starkt negativa effekter på såväl samhällsekonomin i stort som de vanliga människornas inkomster. Ur vår synvinkel är detta helt oacceptabelt, framför allt om man beaktar den effekt som en inkomstökning kan få på bostadstillägg och barndaghemsavgifter. Det avgörande steget mot total och allmän skattesocialism är nu inte långt, eftersom den vanliga inkomsttagaren i åtskilliga fall får avstå av en inkomstökning till det offentliga. När det steget väl är taget har de enskilda människorna avhänt sig möjligheterna att genom egna insatser förändra sin levnadsstandard till det bättre. En sådan utveckling finner vi inte förenlig med vår strävan mot ett samhälle med ökad personlig frihet, ökat personligt oberoende för medborgarna och vidgat enskilt ansvar. Enligt vår uppfattning bör därför en genomgripande översyn av hela vårt skattesystem göras, omfattande även gällande system för bostadstillägg och barndaghemsavgifter. översynen skall syfta till en betydande sänkning av den totala marginaleffekten vid inkomstökningar för inkomsttagare i framför allt mellaninkomstlägena. Frågan om s.k. negativ skatt bör även omfattas av Av statsfinansiella skäl kan det befinnas nödvändigt att övergången till ett skatte- och bidragssystem med lägre marginaleffekter sker i etapper. Vid översynen måste sambandet mellan löne- och skattepolitik särskilt observeras. Resultatet av de höga marginalskatterna har å ena sidan blivit mycket stora nominella skillnader mellan högavlönade och lågavlönade och å andra sidan ett högt kostnadsläge för stat och kommun och för företag. Det är icke möjligt att bortse från sambandet mellan skatter och löner vid utformningen av skattepolitiken. En lindring av progression och marginalskatter för inkomsttagarna torde få till följd en motsvarande återhållsamhet i fråga om lönekrav från de högre inkomstgruppernas sida. Därmed kan ett större utrymme för lönehöjningar för de lägre inkomsttagarna skapas, en jämnare inkomststruktur uppnås och produktionskostnadernas stegring bromsas utan negativa återverkningar på den reella inkomstutvecklingen. Det är obestridligt att den översyn av skattesystemet som vi förordar på kort sikt kan innebära en lägre ökningstakt beträffande det offentligas inkomster. För att säkra genomförandet av de förslag en sådan totalöversyn kan resultera i bör stat och kommun ålägga sig en stram utgiftsprövning. Det är emellertid lika klart att ett skattesystem utformat på det sätt vi redogjort för befrämjar den totala resurstillväxten i samhället. Därigenom kan inkomsttagarna erhålla en stigande levnadsstandard som fortsatta offentliga insatser möjliggörs på t. ex. miljövårds- och arbetsmarknadsfrågor. I översynen bör delta representanter från de demokratiska politiska partierna samt arbetsmarknad och näringsliv. bör i skrivelse till Kungl. hemställa att en sådan översyn vidtages. Skydd mot automatiska skattehöjningar Ett minimikrav vid utformning av ett skattesystem bör vara att grundavdrag, skiktgränser i skatteskalan för beräkning av statlig inkomstskatt, hemmamakeavdrag och förvärvsavdrag görs värdebeständiga, dvs. sätts i relation till basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Endast härigenom erhåller löntagarna garanti för att deras löner inte automatiskt blir hårdare beskattade vid stegringar i den allmänna prisnivån. Åtgärden skulle dessutom bidraga till ett lugnare förhandlingsklimat vid lönerörelser, eftersom kraven på kompensation för prisstegringar minskar. Detta medför fördelar framför allt för låg- och mellaninkomstgrupperna. Beslut om en utredning angående ett sådant skydd mot skattehöjningar bör därför redan nu fattas av . Det skatteförslag som regeringen drev igenom innebär som redan påvisats en kraftig skärpning av marginalskatterna, framför allt för inkomsttagarna i skikten . Det är önskvärt att en sänkning av marginalskatterna i dessa inkomstskikt sker . Av statsfinansiella skäl bör sänkningen dock ske i etapper. Vi förordar därför att den första etappen skall omfatta de lägsta inkomsttagarna i det berörda skiktet och träda i kraft . Storleken av sänkningen framgår av nedanstående tabell. Årsinkomst Det nya skattesystemet Vårt förslag 30 00032 000 55 48 32 00034 000 58 48 34 00036 000 59 50 Sänkningen av marginalskatterna erhålles genom att grundavdragets avtrappning påbörjas först vid en taxerad inkomst av och att skatteskalan för beräknande av statlig inkomstskatt förändras på följande sätt: Beskattningsbar inkomst Procent inom skiktet 15 000 20 000 30 000 55 500 Kostnaderna för förslaget beräknas för /72 uppgå till ca 100 milj. kronor. Folkpensionärerna och andra grupper med nedsatt skatteförmåga För dem som har folkpension skall ett belopp motsvarande folkpensionen vara skattefritt. Grundavdraget skall alltså i dessa fall höjas till ett belopp motsvarande folkpensionen. Dessutom föreslår vi att det kommunala bostadstillägget avtrappas långsammare än . Folkpensionärernas förhållanden i övrigt behandlas av oss i särskild motion. Enligt vår uppfattning bör den särskilda lindring av beskattningen som bör gälla för folkpensionärerna utvidgas till att omfatta även andra grupper av låginkomsttagare. Redan nu kan särskilt avdrag för nedsatt skatteförmåga erhållas för grupper som på grund av sjukdom, arbetslöshet, särskilt stor försörjningsbörda och liknande omständigheter har nedsatt skattekraft. I vissa fall bör emellertid de fördelar som ligger i den av oss förordade ökade avdragsrätten för folkpensionärerna också kunna utnyttjas av andra fulltidsarbetande med särskilt låga inkomster som har att svara för sin egen och sin familjs huvudsakliga försörjning. bör föranstalta om särskild utredning härom. Avdrag för styrkta och nödiga barntillsynskostnader Förvärvsavdraget är enligt vår uppfattning i princip att jämställa med avdrag för omkostnader i förvärvskälla. Normalt är nämligen endera maken liksom ensamstående förälder förhindrad att taga arbete utanför hemmet, om icke kostnadskrävande åtgärder för tillsyn av barnen vidtages. Syftet med avdraget i den form det länge haft är sålunda att hänsyn skall tagas till den minskade skatteförmåga som orsakas av de med förvärvsarbete förknippade barntillsynskostnaderna. Förvärvsavdraget bidrager också till att förekomsten av barn inte skall behöva inverka på föräldrars valfrihet mellan förvärvsarbete och arbete i hemmet, som det åstadkommer en bättre skatteawägning mellan förvärvsarbetande med och utan barn. För vår del vill vi som komplement till de nya reglerna om schablonmässiga förvärvsavdrag förorda införandet av rätt till avdrag för styrkta och nödiga barntillsynskostnader, dels för de fall kvotavdrag nu tillämpas, dels ock för gift kvinna med inkomst av jordbruksfastighet ävensom för gift man, vars hustru biträtt honom i driften av jordbruksfastighet eller rörelse. En avdragsrätt för faktiska omkostnader bör vara förbehållen sådana skattskyldiga som har barn under t. ex. och kan eventuellt maximeras till vissa belopp. Avdrag för kostnader för tillsyn av sjuk eller åldrig anhörig Vi föreslår att den av oss under punkt 6 förordade utredningen måtte omfatta även prövning av frågan om avdragsrätt för de omkostnader som uppkommer vid nödvändig tillsyn av sjuk eller åldrig nära anhörig. De problem av ekonomisk art som uppkommer vid tillsyn av dylika anhöriga är så likartade dem som uppkommer vid barntillsyn att det förefaller logiskt att utvidga förvärvsavdraget till dessa fall. Det nya skattesystemet innehåller inte någon lösning av hur makarnas gemensamma inkomst med hänsyn till medhjälpande makens arbetsinsats skall fördelas. Det är en stor brist. Avdrag för lön bör medges i förvärvskällan och behandlas som en vanlig lönekostnad. För den medhjälpände maken motsvarar den avdragna lönen skattepliktig intäkt av tjänst. Den som yrkar avdrag för lön till medhjälpande make bör i deklarationen ange dennes arbetsuppgifter till den del de grundar avdragsrätt och den tid i stort som gått åt för arbetet. Avdrag får göras för lön åt den medhjälpande maken med belopp som högst uppgår till avtalsenlig Mot 1971: 302 lön för motsvarande prestation, om inte särskilda skäl motiverar högre avdrag. bör få i uppdrag att utforma vissa schabloner inom vilka avdragsrätt bör medges för de skattskyldiga det här är fråga om. Under åberopande av det anförda hemställes A. att i skrivelse till Kungl. 1. om en total översyn av skattesystemet sett bl. a. mot bakgrund av gällande system för bostadstillägg och barndaghemsavgifter i enlighet med vad som angives i motionen; 2. om utredning angående skydd mot automatiska skattehöjningar;