mot · FU02851 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. angående dispositionen av forskningsresurserna, m. m. Fjolårets riksdag sade sig vilja » understryka behovet av en genomtänkt forskningsplanering och peka på att allmänpolitiska värderingar säkerligen i högre grad än kommer att påverka bedömningen av hur forskningsresurserna skall disponeras» (SU nr 1970). Målformulerande och resursbeviljande nivå för forskningen inom den statliga sektorn är regering och riksdag. Den anslagsfördelande nivån är forskningsråd, fonder, universitetskanslersämbetet och andra statliga verk och företag, akademierna och styrelsen för teknisk utveckling. Av central betydelse i detta sammanhang är också den forskarutbildning som bedrivs i statlig regi. Den debatt som förts om »forskningens frihet» har resulterat i en betydande enighet på några centrala punkter. Forskningsresursernas inriktning i stort är frågor som bör avgöras av organ där forskarna inte har större inflytande än andra medborgare i samhället. Den del av projekturvalet som sammanhänger med samhällets behov bör vara en fråga för de politiska instanserna. Forskarna däremot har att bedöma olika projekts vetenskapliga värde ur olika aspekter. De skall dessutom självfallet ha frihet att producera och offentliggöra även för de politiska instanserna misshagliga resultat. Med tanke på forskningens snabbt ökande betydelse för samhällsutvecklingen och de stora forskningsbehov med visserligen växande men ändå alltför knappa anslag blir prioriteringen av olika projekt en väsentlig politisk uppgift. Det är därför från allmänt demokratiska utgångspunkter i hög grad önskvärt att forskningsplaneringen och resursfördelningen blir föremål för ingående offentliga diskussioner där olika samhällsintressen kan brytas mot varandra. När det gäller att formulera de övergripande politiska målen för forskningen och göra prioriteringar mellan olika forskningsområden är statsverkspropositionen det främsta instrumentet. utformar den statliga forskningspolitiken när den beslutar i anslagsfrågor som berör forskningsråden, byggnader, utrustningar, större projekt, professurer, doktorandstipendier osv. Eftersom det varit en markant utvecklingstendens att integrera forskningsverksamheten med den närmast berörda statliga verksamheten har den alltmer spritts på olika departement. Det blir därför ytterst svårt för att få ett samlat grepp över de stora prioriteringsfrågorna. Denna uppgift bör enligt den nya utskottsorganisationen närmast åligga det för den samlade budgetbedömningen ansvariga finansutskottet. Forskningens inriktning och resultat påverkar samhällets utveckling. Det är därför klart otillfredsställande att det demokratiska lekmannainflytandet inskränks till den målformulerande och resursbeviljande beslutsnivån. En styrning av forskningen så att den mer än kan tjäna samhället och bli ett effektivare instrument för social förändring förutsätter ett starkt lekmannainflytande också på den anslagsfördelande nivån. De organ som bör genomgå en sådan »demokratisering» är de statliga forskningsråden, universitetskanslersämbetets fakultetsberedningar och de statsunderstödda akademierna. Vidare bör styrelsen för teknisk utveckling, branchforskningsinstituten och den övriga forskning som bedrivs i olika statliga organs regi bli föremål för ett ökat lekmannainflytande. Vid valet av lekmän är det av särskild betydelse att de fackliga organisationerna blir representerade i de forskningsorgan som är anslagsfördelande inom respektive organisations intresseområde. Den rapport som TCO:s forskningsdelegation publicerat, »Forskning och utveckling», diskuterar utförligt dessa frågeställningar. Vid tillsättandet av statliga forskartjänster styrs resurserna till områden som prioriteras av de politiska instanserna. Utnämningar av professorer och andra forskare innebär i regel att betydande forskningsanslag låses . Många tjänster vilkas innehavare förutsätts ägna sig åt forskning saknar klart definierade och tidsbegränsade program för denna forskning. Det är bara vid de tekniska högskolorna och vid jordbrukets högskolor som man i samband med tillsättning av professur, laboratur eller speciallärarbefattning fastställer ett program som närmare definierar området för tjänsten. har i skrivelse till Kungl. begärt ändringar i universitetsstadgan som skulle möjliggöra en ökad programbindning av sådana tjänster också vid andra fakulteter. Behovet av strikt prioritering och ökad samordning av knappa forskningsresurser motiverar en programmering som går längre än den UKÄ begärt. En bättre styrning av forskningsresurserna förutsätter att forskning och forskarutbildning mer än kan skiljas från den eftergymnasiala primärutbildningen. Erfarenheterna från de nyinrättade universitetsfilialerna tyder på att utbildningsfunktionen med fördel kan skiljas från forskningsfunktionen. Detta bör underlätta den programbindning av lärår- och forskartjänster som UKÄ aktualiserat i sin ovan nämnda skrivelse. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär en samlad bedömning i framtida statsverkspropositioner av de prioriteringsfrågor som berör forskningen och utvecklingsarbetet; att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om en förändring av de anslagsfördelande forskningsorganens sammansättning, så att ett väsentligt ökat lekmannainflytande säkras; samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om en förändring av universitetsstadgan, så att det blir möjligt att genom tidsbegränsade program närmare definiera enskilda forskartjänsters omfattning och inriktning. () ()