ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021381 · 1971-01-01 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 74 angående stöd till jordbruket i norra , m. m. Jordbruket i befinner sig i ett krisläge. Detta har också uppmärksammats av den utredning, Jordbruket i norra , som framlagt förslag till statliga stödåtgärder. De förslag som framläggs i propositionen 1971: 74 är i och för sig ägnade att tillgodose behovet av särskilda stödåtgärder för jordbruket i norra . Därutöver behövs dock ytterligare åtgärder för att säkra ett livskraftigt jordbruk i . Den föreslagna höjningen av det särskilda mjölkpristillägget är angelägen och viktig. Effekterna av höjningen urholkas dock genom att det nuvarande fraktbidraget för fodersändningar till jordbruket i norra föreslås tas bort. Enligt vår mening bör även denna stödform tills vidare bibehållas. Beträffande stödet till investeringar bör detta enligt vår mening även kunna erhållas av den deltidsarbetande jordbrukaren, trots att hans huvudsakliga inkomst ej kommer från jord- eller skogsbruk. I propositionen är denna stora grupp deltidsarbetande jordbrukare undantagen från stödåtgärder. Produktionen inom ett företag av denna typ är värdefull från försörjningssynpunkt men bidrar också till att hålla odlingslandskapet öppet, vilket är värdefullt från miljösynpunkt. Beträffande investeringsstödet föreslår departementschefen vidare att minsta bidrag som kan utgå är . eller i undantagsfall . För att underlätta enklare rationaliseringar anser vi att den nedre gränsen för bidraget bör slopas och avgörandet om bidragets storlek helt överlämnas till lantbruksnämnderna för avgörande. En av de stora bristerna inom det norrländska jordbruket är svårighe terna att erhålla fortsatt utbildning inom yrket och få del av de senaste jordbrukstekniska landvinningarna. För att stimulera utbildningsverksamheten bör avsevärt ökade statsbidrag för kurskostnader för den enskilde jordbrukaren utgå. För en försöksverksamhet på området bör ett belopp på . r_ - -,.j . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi . att måtte besluta , 1. att nuvarande fraktbidrag till fodersändningar till jordbruket i norra bibehålies oförändrat; 2. att investeringsstödet även skall kunna utgå till deltidsarbetande jordbrukare; 4 .... ... v 3. att nedre gränsen för investeringsstödet slopas; 4. att . anvisas för försöksverksamhet med ökade stats.bidrag till kurskostnader för enskilda jordbrukare. den 13 april 197f . () ()
mot · FU02145 · 1971-01-19 00:00:00 — av herrar i och i om översyn av telefontaxesystemet. Inom vårt land finns ett telefontaxesystem, som är uppdelat i taxeoch stationsområden, uppbyggt. I stort verkar detta så att samtal som utväxlas mellan apparater inom samma stationsområde får en avgiftsmarkering oavsett samtalets längd. Avgiftsmarkeringen för samtal med andra stations- och taxeområden sker enligt en intervalltabell, i vilken perioden mellan markeringarna varierar . Inom storstadsområdena finns dock speciella bestämmelser. Så har t. ex. stationerna i , och riktnummerområde lokalsamtalstaxa mellan skilda stationer inom riktnummerområdet. Enligt de allmänna reglerna skulle dessa samtal taxeras som närsamtal, dvs. med en högre avgift. I dessa riktnummerområden uttages en något högre fast avgift, vilket dock inte uppväger de fördelar vissa abonnenter har som följd av att lokalsamtalstaxan tillämpas. Den taxesättning som här redovisats för storstadsområdena är klart förmånligare än den taxa som används för landet i övrigt. Detta för storstäderna gynnsamma taxesystem är speciellt negativt för företag och kommuner, vilka som regel har hög samtalsfrekvens i fråga om sitt omland. Från lokaliserings- och etableringssynpunkt har detta stor betydelse. För ett bibehållande av det nuvarande systemet kan naturligtvis anföras att samtalstätheten är stor inom storstadsregionerna, men detta kan, enligt vår mening, knappast anses vara tillräckligt motiv för en särskild förmån åt de boende i dessa delar av landet. Man kan för övrigt finna att de åsyftade riktnummerområdena utsträckts så att de numera innefattar också de mest attraktiva fritids- och badplatserna i området. Enligt vår mening bör de som bor i och driver verksamhet utanför Stockholms-, Göteborgs- och inte avgiftsbestraffas på det sätt som sker. De bör taxemässigt jämställas med storstadsområdenas befolkning. Så blir fallet om riktnummerområde kommer att gälla som lokaltaxeområde i hela landet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att som sin mening uttalar att en översyn bör ske av taxesystemet med syfte att pröva förutsättningarna att för hela landet använda riktnummerområde som lokaltaxeområde.
mot · FU02146 · 1971-01-20 00:00:00 — av m. fl. om ändring av bestämmelserna beträffande det regionalpolitiska transportstödet. Maj:t har utfärdat kungörelse om statligt regionalpolitisk! transportstöd (1970: 592). Av 2 § framgår att transportstöd utgöres av fraktbidrag och om vissa förutsättningar uppfylls utgår för järnvägstransport och landsvägstransport i yrkesmässig trafik. Härav följer att fraktbidrag ej utgår i de fall en eljest bidragsberättigad transport utförs med ett transportstödsberättigat företags egna fordon (s. k. firmabilar). Departementschefen anför i proposition 1970: 84 (s. 21) att transportstödet i vad gäller lastbilstrafiken bör utgå till den yrkesmässiga lastbilstrafiken och framhåller bl. a.: »Från det föreslagna transportstödet synes däremot de s. k. firmabilarna undantas. Detta motiveras av dels att ifrågavarande fordon endast i begränsad utsträckning utför transporter av den längd och art som avses omfattade av stödet, dels att det i dessa fall skulle vara förenat med särskilda teknisk-administrativa problem att infoga dem i stödsystemet.» Enligt vad vi erfarit har åtskilliga företag egen vagnpark med vilken transporter av bidragsberättigade produkter sker. Inte sällan överstiger dessa transporter . Vi finner det inte riktigt att dessa företag skall belastas med högre transportkostnader än företag som överlåter transporterna till den yrkesmässiga trafiken. Så blir emellertid fallet som en följd av att transportstödet icke kan utgå för transporter med de s. k. firmabilama. Vi anser därför att även transporter med dessa bör vara berättigade till transportstöd. Det förhållandet att vissa tekniskadministrativa problem kan behöva lösas i samband med införandet av transportstöd även för firmabilar kan inte vara av den art att dessa bör undantas från transportstödet. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att det regionalpolitiska transportstödet bör utgå även vid transporter med s. k. firmabilar. () () i Agnäs HANS () PER () i Gäddvik
mot · FU021471 · 1971-01-01 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj :ts proposition nr 109 med förslag till lag om ändring i vapenförordningen (1949: 340), m. m. Maj:ts proposition nr 109 föreslås en skärpning av straffen för olaga innehav av skjutvapen och explosiva varor. Med hänsyn till den ökade användningen av skjutvapen i samband med brott måste denna åtgärd anses nödvändig. Det är känt att olaga vapeninnehav inte är ovanligt. Departementschefen säger i propositionen att man skall inskärpa hos dem som redan nu innehar vapen eller sprängämnen utan tillstånd att de bör ansöka om tillstånd. säger departementschefen att det skall klargöras att olaga innehav av vapen eller sprängämnen under tid före ikraftträdandet skall straffrättsligt beivras enligt äldre lag. Det torde knappast vara realistiskt att antaga att människor i någon större utsträckning kommer att ta tillfället i akt att före den nya lagens ikraftträdande lämna ifrån sig vapen eller ansöka om tillstånd enbart av det skälet att de får ett lägre straff för det olaga innehavet än de kommer att få vid en eventuell upptäckt i ett senare skede. Eftersom det är önskvärt att så många som möjligt av dem som olagligen innehar vapen eller sprängämnen verkligen gör sig av med dessa om de inte kan beviljas tillstånd, anser vi att man genom att underlåta att utdöma straff för dem som i samband med ikraftträdandet inlämnar sina vapen skulle nå en bättre effekt. Vi föreslår därför att i anslutning till beslutet om straffskärpning för olaga innehav av skjutvapen och sprängämnen också fattar beslut om att den som inom en månad från lagens ikraftträdande på eget initiativ lämnar ifrån sig vapen eller sprängämnen icke åtalas. För att allmänheten skall få kännedom om denna möjlighet bör så snart beslut fattats i information spridas i massmedia och i andra lämpliga former. tion måste också ske på invandrarspråken så att även dessa grupper får kännedom om beslutet. Med hänvisning till det anförda hemställes, att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 109 beslutar 1. att till vapenförordningen och förordningen om explosiva varor fogas en övergångsbestämmelse av den innebörden, att den som inom en månad från lagens ikraftträdande på eget initiativ inlämnar vapen eller sprängämnen som han olovligen innehar icke skall åtalas; 2. att information om denna överensgångsbestämmelse skall spridas i massmedia och i andra lämpliga former; samt att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. () () () ()
mot · FU02149 · 1971-01-20 00:00:00 — av m. fl. om höjning av garantiramen för försöksfiske. Maj:ts proposition 1971: 1 Bil. 11, punkt E. 3 föreslås, att anslaget Främjande i allmänhet av fiskerinäringen skall utgå med oförändrat belopp . Från anslaget utgår numera utöver rubricerade anslag också ersättning för förlust på försöksfiske för vilket statsgaranti lämnats, vissa statsbidrag till inköp av radiotelefoner och livräddningsflottar samt dessutom vissa särskilda kostnader till stödfartyg för sillfiskare på Nordsjöfiske. Från det sammanlagda anslaget får utgå ett garantibelopp för befrämjandet av försöksfiske m. m. på högst . Ar 1969, då det minskade sillfisket i alltmer blev ett besvärande faktum, ansökte fyra fiskelag från kommun samt två från , samtliga ägare av större modernare ståltrålare, om statlig garanti för försöksfiske efter sill vid resp. Björnön. Meningen var att, i likhet med bl. a. ryska, polska, tyska och norska fiskare, salta fångsterna ombord. Dessa länders fiskare har i allmänhet olika former av ekonomiska garantier bakom sig innan expeditionen utrustas. inkom också till en ansökan om garanti för haj fiske i samt en annan till trålfiske utanför . Den sistnämnda sökanden erhöll senare viss ersättning för förlust. De svenska garantisökande sillfiskarna gjorde upp kalkyler som granskades av . I skrivelse meddelades fiskelagen att statsgaranti ej kunde beviljas, då det maximala garantibeloppet inte skulle räcka till. förhörde sig de förstnämnda sillfiskarna återigen om möjligheten till garanti för försöksfiske vid , men då garantisumman maximerats till ansåg man det inte lönt att söka. Som framgår av departementschefens förslag under punkt E. 8 i samma proposition överväger han att senare under vårriksdagen återkomma med förslag till stödåtgärder, som kan föranledas av sillfiskeförbudet under vissa tider i och . Då detta bevisar att möjligheten till lönsamt fiske efter sill i bedömes som ringa, är det nu mer angeläget än någonsin att möjligheter står öppna till försöksfiske på andra avlägsnare fiskevatten. Möjligheterna att lyckas med exempelvis en expedtion till är relativt stora. Olika expeditioner ställer sig emellertid något kostsamma i utrustning, och i dagens svåra läge, bl. a. för den serviceindustri som betjänar fisket, måste det bedömas som utsiktslöst att erhålla krediter som gör det möjligt att utrusta en sådan expedition. Med en statlig garanti bakom kommer dock det hela i ett annat läge. Av det som här framhållits torde framgå att det är angeläget att ovannämnda garantiram avsevärt höjes. Med hänvisning till vad som framhållits hemställer vi att måtte under behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1971: 1 Bil. 11 punkt E. 3 besluta att höja garantiramen för försöksfiske till , samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t föreslå härav påkallade anslagstekniska anordningar. . () i OLHEDE (s) () i Lane-Herrestad
mot · FU02150 · 1971-01-20 00:00:00 — av i m. fl. angående maximibeloppet för företagareföreningarnas utlåning. I anledning av proposition 1968: 61 fastställde riktlinjerna för företagareföreningarnas organisation och verksamhet. Bland annat höjdes beloppsgränsen för företagareföreningarnas direktlån från - för maskiner - till . Emellertid mnebfir detta beslut en begränsning av föreningarnas tidigare rätt att självständigt besluta om direktlån till sådana företag som redan tidigare beviljats garantilån. Föreningarna kunde tidigare utan hinder av beloppet på utestående garantilån bevilja direktlån när erforderlig säkerhet fanns som stadgades i deras direktiv för sådana lån. Detta var en stor fördel när det gällde anskaffande av rörelsekapital till företag som hade tillfälliga svårigheter i detta avseende. Även om maximibeloppet höjts för direktlån är det många företag och då ofta de mest utvecklingsbara, vilka redan tidigare erhållit garantilån, som med nuvarande bestämmelser ej kan beviljas direktlån utan särskilt tillstånd från kommerskollegium. Denna begränsning av föreningarnas rätt att bevilja direktlån är i nuvarande läge på kapitalmarknaden med hårda kreditrestriktioner så mycket mer besvärande. För de mindre företagen är kreditrestriktionema speciellt besvärande eftersom deras likvida ställning ofta är ganska svag till följd av otillräcklig egen finansiering. Vad som enligt vår bedömning är mest bekymmersamt är det förhållandet att många mindre företag arbetar med för lågt rörelsekapital. Även om konjunkturen är mycket god i flertalet branscher, kan detta förhållande medföra att företagen - om den strama penningpolitiken fortsätter - kan drabbas av allvarliga likviditetssvårigheter. Företagens kunder söker nämligen att dra så långa krediter som möjligt som leverantörerna pressar på för att få betalt. De mindre företagen har svårt att stå emot detta tryck, vilket kan innebära att rörelsekapitalet urgrävs. blir följden för dessa företag en akut likviditetskris. Dessa obehagliga återverkningar har varit ett stort problem på många håll bland företagen, vilket inte minst återspeglas i den dystra konkursstatistiken. En av de väsentligaste orsakerna till föreningarnas direktlån torde vara behovet av att snabbt kunna lämna beslut om låneframställningar. Företagareföreningarna har visat sig väl skickade att handlägga sina växande och alltmer krävande uppgifter vilket ofta framhålles. Därför synes det föga motiverat att den nuvarande begränsningen i föreningarnas beslutanderätt skall begränsas av utestående garantibelopp. Med stöd av vad som anförts i motionen föreslås att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om att maximibeloppet för företagareföreningarnas direktlån ej begränsas av utestående garantibelopp. . () i
mot · FU02151 · 1971-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om höjning av maximibeloppet för företagareföreningarnas utlåning, m. m. Behovet av rationalisering och specialisering inom den mindre industrin framstår som allt nödvändigare. Denna verksamhet har också under ett flertal år understötts av samhället bl. a. genom långivning som sker via företagareföreningarna i form av hantverks- och industrilån samt genom den statliga lånegaranti som i vissa fall ställes till industrins förfogande. Vi finner det angeläget att denna stödverksamhet tills vidare fortsätter, men vi nödgas konstatera att de belopp som på detta sätt ställes till företagens förfogande icke längre fyller det ändamål för vilket stödet ursprungligen var avsett. Genom den tekniska utvecklingen och den allmänna prisfördyringen av maskiner och andra förnödenheter har värdet av såväl direktlånen som den statliga lånegarantin urholkats. Det framstår därför som önskvärt, för att inte säga nödvändigt, att lånegränsen för hantverks- och industrilån höjes till och att företagareföreningarna ges rätt att lämna statlig lånegaranti . I samband med behandlingen av företagareföreningsutredningens betänkande framfördes ovanstående önskemål, men dessa avslogs bl. a. med motiveringen att företagareföreningarna var enskilda ekonomiska organ som inte kunde tillerkännas rätten att bevilja lån och lånegarantier av denna storleksordning. Genom de beslut som riksdag fattade beträffande företagareföreningarnas organisation torde situationen nu vara annorlunda. I företagareföreningarnas styrelser intar numera stat och kommun en majoritetsställning, och några hinder av formell art bör således inte föreligga för att företagareföreningarna ges ett ökat ansvar. En uppräkning av beloppen enligt ovanstående skulle klart anknyta till den faktiska utvecklingen av låneverksamheten och vara till stor nytta för berörda industriföretag. Företagareföreningarnas kreditstödjande verksamhet har från en synnerligen blygsam början vuxit kraftigt i omfång. beviljades hantverks- och industrilån på totalt ca 5 milj. kronor, medan motsvarande lånebelopp utgjorde ca 97 milj. kronor. Garantigivningen har undergått en motsvarande utveckling. des garantier på totalt 8 milj. kronor, medan motsvarande belopp för /69 var ca 62 milj. kronor. som den totala lånevolymen har vidgats har de enskilda lånen genomsnittligt ökat i storlek. Garantilånebeloppen har t. ex. genomsnittligt stigit från ca under /55 till under /69. Den ovan redovisade låneutvecklingen visar klart att en förskjutning mot större lånebelopp skett , vilket ställer ökade krav från låntagarna på föreningarna i fråga. Vi anser därför att det genom den stadgeändring som skett beträffande företagareföreningarnas styrelser ej finns anledning att bibehålla nuvarande lånetak, utan företagareföreningarna torde medges rätt att ställa lånegarantier och lämna direktlån . Med stöd av ovanstående hemställes att måtte besluta 1. att maximigränsen för företagareföreningarnas direktlån höjes till , 2. att företagareföreningarna medges rätt teckna statlig industrilånegaranti . . () i
mot · FU02152 · 1971-01-19 00:00:00 — av m. fl. angående handläggningen av frågor rörande de mindre och medelstora företagen. Utökningen av det statliga engagemanget på det näringspolitiska området har bl. a. omfattat den verksamhet, som är inriktad på att främja den mindre och medelstora företagsamhetens utveckling. Så har t. ex. företagareföreningarna successivt fått ökade resurser till sitt förfogande, den exportfrämjande verksamheten har byggts ut, de kreditinstitut med statligt delägarskap som främst skall tillgodose den mindre företagsamhetens behov har fått ökade utlåningsmöjligheter, och organisationen för företagarutbildning och rådgivning har byggts ut. För att företagen skall kunna tillgodogöra sig dessa insatser så effektivt som möjligt fordras givetvis en väl avpassad organisation på den statliga sidan. I dagens läge utgör enligt vår uppfattning avsaknaden av ett sammanhållande organ och splittringen av dessa frågor på olika departement hinder för att verksamheten skall kunna fungera på bästa sätt. De frågor som rör den mindre företagsamheten är f. n. uppdelade mellan inte mindre än fyra departement. handlägger sålunda bl. a. frågor som rör företagareföreningarna, frågor rörande den exportfrämjande verksamheten, frågor som gäller de berörda kreditinstituten och industridepartementet frågor rörande bl. a. utvecklingen i olika branscher och företagarutbildningen. På verksnivå är visserligen kommerskollegium central instans för de flesta frågor rörande industri, hantverk och handel, inklusive utrikeshandel, men bl. a. åtskilliga kreditfrågor bereds utan särskild medverkan av kollegiet. Dessutom handlägger alla frågor som rör företagarutbildningen och angränsande spörsmål. Dessa bägge ämbetsverk sorterar under skilda departement. Sannolikt skulle behandlingen av de frågor som rör de mindre och medelstora företagen både bli effektivare och bättre uppnå sitt syfte, om dessa frågor kunde behandlas mera samlat. Inte minst med hänsyn till det stora behovet av att ytterligare bygga ut och förstärka de näringspolitiska insatserna på detta område framstår det som angeläget att få en organisation, som ger bättre överblick och förenklar förbindelserna mellan de samhälleliga organen och enskilda företag. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av handläggningen av frågor rörande den mindre och medelstora företagsamheten i syfte att få en mer samlad behandling av dessa ärenden på departements- och ämbetsverksnivå. () ()
mot · FU02153 · 1971-01-20 00:00:00 — av herrar Stridsman och i Holmgården angående . ingav ansökan om Kaitum till övre norrbygdens vattendomstol i . Enligt ansökningen skall Kaitumföretaget omfatta bl. a. reglering av med en damm vid den nedersta av de tre sjöarna och en överledning av vatten till medelst en tunnel. Projektets genomförande torde innebära att vattentillrinningen till älv minskar avsevärt. Det planerade överledningsföretaget har mött ogillande från den berörda befolkningens sida. Även samtliga kommuner belägna i har i sina remissvar till i enhälligt förkastat tanken på ett realiserande av . överledningsföretaget är en stor miljö- och trivselfråga. Risken är överhängande att vissa delar av älv kan torrläggas eller förändras till sump- och dymarker. Fisket som ur trivselsynpunkt är en stor rekreationstillgång försämras. Flottningen skulle få svårigheter på grund av den minskade vattentillrinningen. Även djur- och växtlivet i älv kunde påverkas i negativ riktning på grund av överledningen. Men d:t är inte enbart miljö- och trivselfrågorna som kan äventyras av . Ett av de mera tyngre skälen som kan anföras mot överledningen är det hot som kan befaras inträffa för massaindustrin vid utlopp. Enligt egna farhågor kan överledningen inverka på försörjning med fabrikationsvatten, närmast i avseende på ökad salthalt i vattnet vid vissa vatten- och väderförhållanden, vilket kan ha betydelse i korrosionshänseende. Vi anser att enbart misstanken om eventuella skadeverkningar för en stor livsviktig basindustri som kunde innebära driftsstörningar med efterföljande arbetslöshet bör vara ett tillräckligt skäl för att förhindra ett genomförande av Kaitumföretaget. För renskötseln kommer också betydande olägenheter att uppstå. På grund av uppdämningar försvinner delvis oersättlig betesmark och kalvningsland. Ett genomförande av Kaitumöverledningen skulle försämra förutsättningarna för renskötseln inom området i sådan grad att det starkt kan ifrågasättas om rennäringen i fortsättningen över huvud taget kan bedrivas i vedertagna former och i nuvarande omfattning. Även fågelskyddsområde, vilket anses som särskilt känsligt, kan påverkas negativt av Kaitumproj ektet. överledningsföretaget är en fråga med stor räckvidd som kan innebära allvarlig inverkan på natur, renskötsel och olika intressen i . utslag behöver inte inväntas. bör redan nu uttala sig mot projektets genomförande. Med hänvisning till det anförda hemställes att uttalar sig mot ett genomförande av . () ()