mot · FU02249 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. om kulturfrämjande åtgärder. Kulturpolitiken bör bygga på frihet och valfrihet. Målet bör vara ett rikt och varierat kulturliv med stort utrymme för enskilda initiativ och med en sådan spridning att alla samhällsgrupper även genom möjligheter till självverksamhet stimuleras till ökat deltagande i det levande kulturlivet. Själva orden finkultur och masskultur har bidragit till den nuvarande polariseringen i kulturdebatten genom att felaktigt förmedla intrycket att den konstnärligt värdefulla kulturen endast kan anammas av ett fåtal. En väsentligt förbättrad spridning av kulturella aktiviteter såväl geografiskt som socialt kan uppnås genom den stora satsning som med all rätt planeras på distributions- och konsumtionssidan, genom de ökade möjligheterna till utbildning, genom de frivilliga studieorganisationernas insatser och genom ökade möjligheter till självverksamhet. En förutsättning för ett breddat kulturliv är att kulturskaparna får möjlighet till och uppmuntras att upprätthålla en god konstnärlig kvalitet. Kulturlivet kommer eljest att utarmas. En kvalitativ värdering bör ske med förståelse och insikt om att det alltför näraliggande i tiden inte alltid kan bedömas rätt och förutsättningslöst Därför måste också utrymme för nyskapande och experimentell verksamhet garanteras. Perspektiven bakåt och framåt får inte förloras ur sikte. Dagens kulturliv måste ses som en länk i en levande kulturtradition. Detta synsätt bör enligt vår mening ligga till grund för samhällets insatser för kulturskaparna och för utbildningen av dessa. Utan viss social och ekonomisk trygghetsgaranti med rättmätig ersättning för utförd prestation och utan en hygglig arbetsmiljö får kulturskaparen inte den arbetsro som är förutsättningen för hans fulla utveckling. Det är en viktig samhällelig uppgift att tillförsäkra kulturskaparna, som ju ytterst svarar för att vårt samhälle har ett aktivt kulturliv, den arbetstrygghet som andra yrkesgrupper har men som förmenats denna grupp. Kontakt och utbyte med andra länders kulturliv är av ständigt växande betydelse. Genom ökat internationellt utbyte förbättras kulturskaparnas möjligheter till en rik utveckling och till att nå en vidare publik. Det är därför viktigt att på olika sätt stimulera och initiera en presentation av svensk litteratur, konst och konsthantverk i utlandet, liksom att i introducera och levandegöra internationell kultur. Staten ger direkt stöd till kulturskaparna genom konstnärsstipendier och konstnärsbelöningar. Dessa insatser har begränsad betydelse. Endast ett fåtal konstnärer kan få stipendier, och konstnärsbelöningarna går till det etablerade toppskiktet. Ett problem som främst berör de fritt utövande konstnärerna, men även korttidsanställda som t. ex. skådespelare, är ojämna inkomster och svårigheter att förutse när och i vilken omfattning ekonomiskt utbyte för arbetsinsatserna kan erhållas. I ett utvecklat samhälle är det en självklar uppgift att söka undanröja brister i fråga om tryggheten i arbetslivet. Denna strävan måste omfatta även kulturskaparna. Att åstadkomma en tillfredsställande lösning av de sociala problemen för alla olika grupper av kulturskapare kräver en mängd olikartade insatser. Det kan emellertid konstateras att själva utgångspunkten för statens insatser bör revideras. Den stödprincip som varit vägledande måste få träda i bakgrunden. I stället bör reformarbetet i första hand inriktas på att tillförsäkra kulturskaparna rätt till ersättning för prestation. Förslag om en sådan förändring har redan aktualiserats från olika grupper av kulturskapare. Bakgrunden är den otillfredsställande upphovsrättsliga situationen, vilken gör det möjligt för såväl stat och kommun som för enskilda att utan ersättning i olika sammanhang utnyttja kulturskaparnas alster. Ekonomiska problem och bristfälliga arbetslokaler verkar hämmande på arbetet för många bildkonstnärer. Ar 1968 utfördes för () en SIFO-undersökning som visade att bildkonstnärernas ekonomiska situation var ojämn, men att en stor majoritet levde nära eller under existensminimum. Det finns ingenting som tyder på att förhållandena i något avseende skulle vara väsentligt annorlunda än de som rådde vid tiden för undersökningen. Det statliga planerar att i samarbete med låginkomstutredningen klarlägga hur stor andel bland bildkonstnärerna och författarna som försörjer sig genom dubbelarbete, vilket av dem själva ofta anges som det främsta hindret för en fullgod utveckling av det egna konstnärsskapet. KRO har i olika sammanhang föreslagit att statliga inkomstgarantier skall ersätta nuvarande stipendie- och belöningssystem. Detta är under övervägande inom . I första hand eftersträvar KRO en ny syn på samhällets insatser för att förbättra konstnärernas ekonomiska villkor. Man önskar ett övergivande av stödtanken till förmån för principen att konstnärerna skall tillförsäkras ersättning för en arbetsinsats som med rätta bedöms som väsentlig för samhället. Av avgörande betydelse i detta sammanhang är konstnärernas ställning i upphovsrättsligt hänseende. Konstnärerna måste tillerkännas rätt att genom sina organisationer förhandla om villkoren för utnyttjande av deras verk i utställningsverksamhet och på annat sätt. I avvaktan på lagstiftning om en sådan förhandlingsrätt bör statsmakterna söka få till stånd en överenskommelse med KRO om lämpliga ersättningsnormer till de konstnärer som ställer sina verk till förfogande för utställningsverksamhet i statlig regi t. ex. riksutställningar. Därutöver bör initiativ tas till att liknande överenskommelser träffas på det kommunala planet. Det är helt oacceptabelt att samhället även fortsättningsvis utan att ge ersättning till upphovsmännen utnyttjar deras verk i kulturell verksamhet för allmänheten eller i skolväsendet. En lämplig väg att skapa social trygghet för bildkonstnärerna synes vara någon form av inkomstgaranti. En inom KRO tillsatt arbetsgrupp har föreslagit statliga inkomstgarantier liknande de statliga konstnärsbelöningarna. Även inom har sådana tankegångar övervägts. En successiv övergång till ett dylikt system från nuvarande stipendiesystem, som i vissa hänseenden kommit att betraktas som ett slags socialhjälp, bör enligt vår mening prövas. I så fall bör de organ som har att avgöra ansökan om inkomstgarantier få en allsidig sammansättning och få ett regionalt avgränsat kompetensområde. En överinstans bör av rättssäkerhetsskäl finnas. Ett konsekvent genomförande av principen om rätt till ersättning för prestation liksom ett ökat antal arbetstillfällen för konstnärerna, t. ex. i samband med miljöns utformning, skulle avsevärt begränsa de statsfinansiella konsekvenserna av ett inkomstgarantisystem. Arbetsanslag för särskilda ändamål i likhet med på andra områden förekommande forskningsanslag bör införas. Dessa skall kunna sökas av enskilda konstnärer, grupper av konstnärer eller konstnärer i samarbete med andra yrkesgrupper och med skyldighet att redovisa arbetsresultatet. Kontakten med konsten förmedlas i inte ringa utsträckning av de allvarligt syftande gallerierna, som presenterar ett rikt differentierat utbud, där också den svårsålda experimentella konsten har sin givna plats. Denna verksamhet är ofta förbunden med avsevärt ekonomiskt risktagande. Från konstnärshåll har ofta framförts krav på befrielse från mervärdeskatt på all förstagångsförsäljning av konstverk, som ju inte bör rubriceras som en vara i varuskatteförordningens mening. Utställningsverksamheten är ett nödvändigt komplement till den direktförsäljning från konstnären personligen, som är den enda konstförsäljning som är befriad från mervärdeskatt. Förstagångsförsäljning av konst bör därför befrias från mervärdeskatt. Särskild motion härom kommer att väckas. Utbildningen av konstnärer, konsthantverkare och designers behandlas i det huvudbetänkande, som konstutbildningssakkunniga, , framlade . förslag, som innebär en långtgående förändring både i fråga om utbildningens inriktning, pedagogiska utformning och organisation, berör också indirekt verksamheten vid de privata s. k. fria konstskolorna. räknar även i fortsättningen med ett mindre antal fria konstskolor, då man icke önskar ett statligt monopol inom konstutbildningen. Dessa fria skolor ger genom orienteringskurser och i regel stor bredd i undervisningen ungdom möjlighet att efter pröva sina konstnärliga anlag och sin intresseinriktning. Flertalet av dessa skolor ger också vidareutbildning för såväl ungdom som vuxenstuderande, varvid eleverna ges möjlighet till större specialisering. Den valfrihet och differentiering som olika skolformer garanterar är särskilt angelägen inom konstnärsutbildningen. Staten bör därför ekonomiskt stödja de fria konstskolorna. Det är av samma skäl angeläget, att de elever som studerar vid dessa skolor får samma rättighet som eleverna vid de statliga skolorna att söka studiemedel, något som de icke har. Svenskt konsthantverk utgör en väsentlig del av kulturlivet. Inte minst i internationella sammanhang har svenska konsthantverksprodukter väckt intresse för sin höga konstnärliga kvalitet. De konstnärligt utövande konsthantverkama har emellertid i allmänhet stora svårigheter att distribuera och marknadsföra sina produkter. Det bör utredas i vilka former och i vilken omfattning statligt stöd bör ges svenskt konsthantverk för utställning och försäljning i syfte att bredda intresset för och öka kontaktmöjligheterna med konsthantverkamas alster. De möjligheter som finns att i samband med exportfrämjande åtgärder för industrin föra ut svenskt konsthantverk i utlandet måste också beaktas. Den nu sittande exportfrämjandeutredningen torde vara ett lämpligt organ för att närmare utreda en samordning i detta hänseende. Den särskilda försäljningsskatten utgör ett speciellt problem för de konstnärligt utövande guld- och silversmederna. har i sitt betänkande av tekniska skäl avvisat tanken på en särskild skattelättnad för det konstnärliga ädelsmidet Utredningen konstaterar att en förbättring för de konstnärligt utövande smederna kan åstadkommas endast genom att skatten i sin helhet avskaffas. Särskild motion härom kommer att väckas. Biblioteksersättningen till författarna för lån av svenska originalverk höjdes . Motsvarande höjningar har skett för övriga ersättningar. Denna förstärkning av biblioteksersättningens grundbelopp angavs uttryckligen som en provisorisk förbättring av de statliga insatserna för författarna och litterära översättare. Denna höjning har inte väsentligt förändrat författarnas ställning som låginkomstgrupp. Biblioteksersättningen bör betraktas som en upphovsrättsligt grundad ersättning för utnyttjande av skyddade verk. Den fria rätten att låna och hyra ut böcker innebär att en övervägande del av litteraturkonsumtionen nu sker utan att upphovsmännen har någon lagligt grundad rätt till ersättning. Författarna måste få rätt att förhandla om formerna för biblioteksersättningen och om damås storlek. Biblioteksersättningen överföres nu till . Av fondens medel utgår individuell ersättning till författarna s. k. författarpenning motsvarande hälften av grundbeloppet. Återstoden av fonden, den s. k. fria delen, används efter beslut av fondens styrelse till pensioner, understöd, stipendier etc. Det är med utgångspunkt från vårt principiella ställningstagande självklart att författarna själva skall få bestämma om hur ersättningen skall fördelas mellan individuell ersättning och pensioner etc. Även andra kulturskapare än de som här särskilt behandlats måste få sin sociala och ekonomiska situation förbättrad. Principen om kulturskaparnas rätt till ersättning i enlighet med de tankegångar som utvecklats i denna motion bör utgöra utgångspunkten för förbättringar även för dessa grupper. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes I. uttala att fortsatta samhälleliga insatser för att förbättra kulturskaparnas ekonomiska villkor bör utformas i enlighet med principen om ersättning för konstnärlig prestation med förhandlingsrätt för konstnären rörande denna ersättning, allt ägnat att möjliggöra en avveckling av nuvarande stipendiesystem; i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om sådana åtgärder, att staten kan träffa överenskommelse med om lämpliga ersättningsnormer för i statlig regi bedriven utställningsverksamhet samt initiera motsvarande åtgärda på det kommunala planet. () () () () () () N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()