mot · FU021475 · 1971-05-11 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kongl. MaJ:ts proposition nr 107 med förslag till lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Vi hälsar med tillfredsställelse att regeringen förelägger ett förslag till ökat anställningsskydd för den äldre arbetskraften. Den observerade utvecklingen på arbetsmarknaden, där de äldre friställda arbetstagarna fått allt svårare att erhålla ny anställning, har ingett stor oro. Från folkpartihåll har i många sammanhang aktualiserats frågan om den äldre arbetskraftens svårigheter på den öppna arbetsmarknaden. Förslag har därvid väckts om ökade resurser till arbetsförmedlingarna för att i samarbete med arbetsmarknadens parter inventera och anpassa arbetstillfällen för äldre arbetstagare. Även ökad information om den äldre arbetskraftens många förtjänster har föreslagits. Ett ökat anställningsskydd har vi ansett höra Till de viktiga reformerna. Den 1969 tillsatta utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. uppfattade vi därför som ett resultat av de önskemål vi framfört. Det hade varit tillfredsställande om utredningens arbete varit slutfört innan förslag till lag om anställningsskydd utarbetades. Då emellertid det aktuella läget inte tillåter någon onödig tidsspillan är en delreform i den riktning utredningens direktiv anger nödvändig. Vi förutsätter att utredningen därmed inte är förhindrad att föreslå de ändringar i lagtext och av myndigheters och organisationers praktiska handläggning som ett mera inträngande studium av frågan kan utmynna i. Vi beklagar att lagstiftning på detta område måste tillgripas och att den fria förhandlingsrätten därmed blir naggad i kanten. Då lagförslaget på en del punkter torde avvika från den praxis som vuxit fram i förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter, utgår vi ifrån att lagen endast undantagsvis behöver komma till användning. Vi instämmer i följande citat ur (nr 3/71): Det finns anledning att förmoda, att de direkta tvångsåtgärderna i lagförslaget ytterst sällan ska komma till användning. Lagen bör utformas så, att i första hand parterna i förhandlingar ges tillfälle att lösa problemen och först därefter arbetsmarknadsmyndigheterna kopplas in. Redan nu bedriver många företag, en anställningspolitik som ligger i linje med de föreslagna åtgärderna. På är inte det i lagen föreslagna anställningsskyddet till a. TCO framhållit i sitt remissyttrande ligger den bästa anställningstryggheten i en sådan planering hos arbetsgivaren att ändrade personalbehov kan förutses långt i förväg och mötas med omplaceringar, omskolning, vidareutbildning etc. Det finns välskötta företag som i sin personalpolitik intagit bestämmelser om att den som aktivt medverkat till att finna nytt arbete inte skall friställas förrän jämförbart arbete kan anvisas. En utveckling i den riktningen är ytterst angelägen. Vi anser att utredningen om ökad anställningstrygghet m. m. bör utarbeta ett system som tar hänsyn till anställningstidens längd. Det skulle kunna ske genom att den anställde efter ett visst antal år fick lägga till ett visst antal dagar till den nu stadgade uppsägningstiden. Ett sådant system måste konstrueras så enkelt och entydigt att ingen tvekan om dess tillämpning uppkommer. Den nuvarande lydelsen av lagen om anställningsskydd anser vi kunna ha en direkt negativ verkan för ålderspensionärer. Dels kan bestämmelsen om 6 månaders uppsägningstid för arbetstagare leda till att alla arbetstagare blir uppsagda 6 månader före pensionstidpunkten praxis är nu ofta att de arbetar vidare till kalenderårets slut eller så länge de själva önskar. Dels kan det bli svårare för en pensionär att erhålla nytt hel- eller deltidsarbete, om arbetsgivaren vet att han blir bunden av 6 månaders uppsägningstid om anställningstiden överskrider . Eftersom förslaget omfattar arbetstagare med både 60 och som pensionsålder, är det inte osannolikt att ålderspensionärer önskar ny fast anställning som sträcker sig . Vi föreslår därför i likhet med flera remissinstanser att lagen inte bör gälla den som blir berättigad till ålderspension enligt lagen om allmän försäkring. Arbetstagare med stort behov av anställningsskydd, t. ex. byggnadsarbetare, skogsarbetare, flottningsarbetare, timlärare m. fl., ställs utanför lagen. Vi finner detta djupt otillfredsställande. Som t. ex. utredningen rörande ökad anställningstrygghet påpekar borde lagen utsträckas till alla anställningar som varat . Då det emellertid stöter på stora svårigheter att klart ange kvalifikationstiden för säsongarbetare måste lagförslaget på den punkten noga penetreras. Vi förutsätter att den ovannämnda utredningen behandlar den frågan. I lagen om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare talas om länsarbetsnämnd och , vilka kan förelägga arbetsgivarna vissa uppgifter resp. väcka allmänt åtal. Vi förutsätter att i de berörda paragraferna avses länsarbetsnämnden resp. i plenum. För klarhetens skull föreslår vi att detta tillägges i lagtexten. Den som ej iakttager förordnande enligt 5 § lagen om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare dömes enligt 7 § samma lag till böter eller fängelse i högst . Vi föreslår att vitesföre läggande eller enbart böter i stället överväges. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att måtte besluta att den som blir berättigad till ålderspension enligt lagen om allmän försäkring inte bör omfattas av lagen om anställningsskydd, att uppdra åt utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. att överväga former för anställningsskydd med hänsyn tagen till anställningstidens längd, att uppdra åt utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. att framlägga förslag om ökad anställningstrygghet jämväl för säsonganställda; att vederbörande utskottet måtte utarbeta ändringar i lagtexten i enlighet med i denna motion framlagda förslag. () . () () () . () () () ()