mot · FU02528 · 1971-01-26 00:00:00 — 1971 528 -532 om ändrad tidpunkt för kyrkofullmäktigeval. Av föreliggande preliminära siffror för rörande val av ledamöter i kyrkofullmäktige var valdeltagandet utomordentligt lågt. I församlingar där endast s. k. samlingslista förekom var deltagandet i genomsnitt och i församlingar där flera listtyper förekom Sannolikt är bilden av valdeltagandet densamma över hela landet, enstaka församlingar och mindre regioner möjligen undantagna. Det ringa intresset för kyrkofullmäktigevalen har flerfaldiga gånger tidigare varit föremål för uppmärksamhet. Undantagslöst har enighet rått om att det från allmänna demokratiska synpunkter är djupt otillfredsställande med ett så lågt valdeltagande som det som noterats vid dessa val. Några beslut ägnade att ändra på den nu gällande ordningen har Kungl. Maj:t och dock inte varit beredda till. Det kan självfallet hävdas att hela denna fråga hör hemma i det s. k. statkyrka-komplexet och att ändringar i det nuvarande valförfarandet inte bör vidtas förrän den mera övergripande frågan om kyrkans ställning i förhållande till staten avgjorts. Såvitt kan bedömas ligger beslut av denna innebörd relativt långt fram i tiden. Ett reformverk kan knappast vara fullbordat förrän . Inom den tidsperioden ligger 56 kyrkofullmäktigeval. Även om nu gällande ordning betraktas som ett provisorium i väntan på behandlingen av frågan kyrkastat, kan den, enligt min mening, inte få bestå oförändrad. Från skilda håll i landet har rapporterats helt orimliga effekter av medborgarnas bristande intresse för valen till kyrkofullmäktige. Platser har vunnits med hjälp av en handfull röster, kuppartade aktioner har genomförts osv. Valförrättningen som ett väsentligt moment i den representativa demokratins system har på ett icke acceptabelt sätt misskrediterats. föreslog (SOU 1958: 42) att kyrkofullmäktigevalen skulle förläggas till som de borgerliga kommunalvalen. Tanken härpå avvisades dock av en betydande remissopinion, som anförde att detta skulle kräva fler vallokaler samt ett betydande antal nya valdeputerade. Även riskerna för ökad kassation av valsedlar anfördes mot att valen sammanfördes. I ett interpellationssvar anförde departementschefen att författningsutredningens förslag borde avvaktas innan eventuella åtgärder vidtogs. Sedermera övertog grundlagberedningen vissa av de arbetsuppgifter författningsutredningen haft. anförde ifrågavarande departementschef att beredningen bl. a. hade att pröva frågan om ett valtekniskt samband mellan riksdagsval och borgerliga kommunalval. Detta arbete borde inte kompliceras genom att även frågan om kyrkofullmäktigevalen togs in i bilden. Den 1965 tillsatta valtekniska utredningen har, såvitt framgår av direktiven och av dess delbetänkande »Gemensam valdag» (SOU 1965: 74), inte närmare prövat i vad mån även kyrkofullmäktigevalen skulle föras samman med övriga allmänna val. Förutsättningarna för nämnda utrednings arbete har, sedan den tillsattes, väsentligt förskjutits. För det första har val som följd av uppgörelsen mellan partierna om en ny författning väljarna på en och utsett ledamöter i kommunfullmäktige, landsting och riksdag. För det andra har, främst som ett resultat av valtekniska utredningens arbete, kassationsbestämmelserna gjorts betydligt liberalare . För det tredje har arbetet på ett valtekniskt system, baserat på hålkort och databehandling, avancerat så långt att det väntas bli tillämpat val. Självfallet kan det diskuteras om den redan kritiserade gemensamma valdagen bör belastas med ytterligare en valförrättning. För en del väljare kan en sådan ordning verka förvirrande och eventuellt leda till att vederbörande helt avstår från att delta i valen. Riskerna härför bör dock inte överdrivas. De farhågor som uttalades års val visade sig helt obefogade. Inte heller kan nämnvärd betydelse tillmätas den principiella invändning, som regelmässigt anförs mot gemensam valdag nämligen att det kommunala valets stridsfrågor skjuts i bakgrunden till förmån för riksdagsvalet. Några nämnvärda parti- eller gruppskiljande linjer kan nämligen, även om de reellt existerar, sällan iakttas i de »valrörelser», som föregår utseendet av ledamöter i kyrkofullmäktige. Att vissa nackdelar finns bör dock inte bortskymmas och möjligen skulle det gå att finna andra former för val av kyrkofullmäktigeledamöter, t. ex. genom utseende av elektorer. Måhända kunde man även överväga att låta valperioderna förlängas till , i förhoppningen att valen i stället skulle tillmätas så mycket större betydelse att valdeltagandet ökade. Invändningarna till trots finner jag det väl motiverat att närmare pröva förutsättningarna att förlägga kyrkofullmäktigevalen till samma valdag som den som gäller för övriga val. De tekniska förutsättningarna härför bör anförtros valtekniska utredning. Dess arbete i denna del bör inriktas så att det blir möjligt att 1976 genomföra kyrkofullmäktigevalet med valen till , landstingen och kommunfullmäktige. Denna prövning bör, enligt min mening, kunna ske utan att tidsschemat för det nu pågående arbetet i nämnvärd utsträckning rubbas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att valtekniska utredning genom tilläggsdirektiv får i uppdrag att pröva frågan om att förlägga även kyrkofullmäktigevalen till tredje söndagen med början 1976.