mot · FU021404 · 1971-04-22 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 34 om studieoch yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola. I proposition nr 34 framlägges förslag till ändrad organisation av studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola. Förslaget bygger på en departementspromemoria 1970:16 som utarbetats inom . Promemorian föreslår att det nuvarande systemet med yrkesvalslärare i skall avskaffas och ersättas med en speciell syo-funktionär med tjänstgöring i grund- och gymnasieskola och med anställning. Rent allmänt måste det konstateras att beslutet om hur studie- och yrkesorienteringen skall organiseras är av stor betydelse för alla elever och för hela samhället. Ett felaktigt beslut kan få allvarliga följder på utbildningsområdet långt utanför den obligatoriska skolan eller gymnasieskolan. Exempel på detta är felval av de studerande och felinvesteringar av skolmyndigheterna. I fråga om felval får den enskilde personliga svårigheter att rätta till sin utbildning. För samhället leder felinvesteringar till misshushållning och ekonomiska förluster. skolkommission lade tillsammans med en samarbetskommitté för , och kungl, överstyrelsen för yrkesutbildning fram de första riktlinjerna för ett yrkesvalslärarsystem. Alltsedan dess har den naturligaste lösningen varit att studie- och yrkesorienteringen i skolan ingått som ett integrerat led i skolans vanliga arbete och att lärare med särskild utbildning för uppgiften haft att svara för denna del av skolans verksamhet. Olika utredningar och försök har prövat att finna andra lösningar rörande studie- och yrkesorienteringens organisation i skolan, dock utan att man kunnat påvisa att inte yrkesvalslärarsystemet varit alla andra modeller klart överlägset. försök med särskild studierektor för yrkesvägledningen och de praktiska ämnena lades ner i och med utgången av /65. AMS:s, Sö:s och KÖY:s skolkon sulentförslag kom aldrig ens till försök. AMS :s och Sö:s förslag om en omkonstruktion av nuvarande yrkesvalslärarsystem behandlades inte av . Dåvarande departementschefen anförde i den s. k. skolpropositionen 1962 bl. a. följande om yrkesvalslärarsystemet: Det bör i detta sammanhang också framhållas att någon egentlig kritik mot det nuvarande yrkesvalslärarsystemet inte förekommer i remissvaren, medan uttalanden till förmån för detta system inte är alldeles ovanliga. Under hela uppbyggnads- och utvecklingsskedet av har således systemet med yrkesvalslärare visat sig vara en utomordentlig lösning på problemet med studie- och yrkesorientering i . I det sammanhanget bör också påpekas att yrkesvalsläraren var den förste och mycket länge den ende befattningshavare som hade en utbildning speciellt inriktad på och avpassad för tjänstgöring i . I de senaste årens skoldebatt med ofta mycket intensiv kritik mot har inte i några sammanhang yrkesvalslärarsystemet satts i fråga eller blivit föremål för kritik. Yrkesvalslärarens arbete har i stället fungerat så att berörda parter bland elever, lärare, föräldrar, praktikhandledare och näringsliv varit nöjda. I gymnasiet har däremot studie- och yrkesorienteringen haft en sämre ställning. Systemet med kringresande yrkesvägledare från länsarbetsnämnderna har visat sig vara otillräckligt. Personkontakten och personkännedomen mellan vägledare och elever har ofta blivit för liten för att kunna ligga till grund för ett förtroendefullt samarbete i frågor om framtida yrkesvägar och studiemöjligheter. Gymnasiekuratorema har genom sina många arbetsuppgifter i skolan inte haft möjlighet att i tillräckligt hög grad ägna sig just åt de samordningsuppgifter inom yrkesvägledningen som åvilar dem. För gymnasiets del är det genom såväl utredningen som de olika remissvaren i anslutning till denna klart dokumenterat att en förbättring av studie- och yrkesorienteringen är helt nödvändig. I den departementspromemoria som ligger till grund för proposition 34 framförs inte någon allvarlig kritik mot yrkesvalslärarsystemet i . Utredningen skriver bl. a. i sin PM på s. 91: Till förmån för ett system med yrkesvalslärare kan först anföras att det prövats och fungerat i försöksskolan och . Vissa problem existerar dock enligt utredningen. a. uppföljningsverksamheten för vissa ungdomar som inte fortsätter sin utbildning, arbetslivsorienteringen inom ämnet samhällskunskap, yrkesvalslärarens roll i fråga om värdeoch måldebatten och hans uppgift som aktiv deltagare i opinionsbildning, yrkesvalslärarens rätt till ferier samt skolarbetstidens förläggning. För att lösa dessa problem föreslår utredningen, utan tillgång till resultat från försöksverksamhet eller mer systematiserade utredningar med beaktande av bl. a. varierande skolstorlekar, en mycket radikal ändring av den nuvarande syoverksamheten. Enligt vår mening borde man i stället i första hand ha prövat möjligheterna att genom justeringar av nuvarande system lösa redovisade problem. Utredningen konstaterar sålunda att tillräcklig tid och omsorg inte kan ägnas uppföljningsverksamheten för de ungdomar som lämnat utan att vilja eller kunna komma in i fortsatt utbildning. Den självklara lösningen i det läget måste då vara att undersöka om icke ytterligare resurser kan tillföras eller om omfördelningar inom det nuvarande systemet kan göras för att tillgodose detta önskemål. Utredningen har inte redovisat något material av vilket det framgår att det föreslagna systemet med en syospecialist utan läraranknytning verkligen skulle komma att tillföra skolväsendet totalt sett större och bättre personella resurser ens i detta avseende. Av vissa beräkningar synes det i stället klart framgå att utredningens förslag på ett mycket kännbart sätt skulle försvaga syons ställning i de mindre högstadieskolorna. Problemet med att tillräcklig tid och omsorg inte kan ägnas uppföljningsverksamheten kan enligt vår uppfattning således inte lösas genom utredningens förslag. Utredningens uppfattning att samhällskunskapen inte på ett tillfredsställande sätt kan fylla sin roll beträffande arbetslivsorienteringen om läraren i ämnet inte har tillräcklig utbildning för denna del av ämnet kan endast följas av ett annat konstaterande, nämligen att detta är en utbildningsoch fortbildningsfråga som enklast löses genom att tillmötesgår lärarkårens krav om ökade resurser för fortbildning. Med en förbättrad utbildning, fortbildning och med kontinuerlig tillgång till aktuellt arbetsmarknadsmateriel kan yrkesvalsläraren utan tvivel spela en väsentlig roll i skolans arbetslivsorientering och i lärarfortbildningen. Yrkesvalslärarens roll i fråga om värde- och måldebatten, hans uppgift som aktiv deltagare i opinionsbildning osv. har varit föremål för ingående och återkommande diskussioner alltsedan studie- och yrkesorienteringen blev en integrerad del i skolans verksamhet. Uppfattningarna om yrkesvalslärarens roll har varierat från tid till annan. I samband med fortbildningen för yrkesvalslärare vid införandet av Lgr 69 fortbildningspaketet syo lil har emellertid klart utsagts vilken roll man i detta avseende förväntar att yrkesvalslärama numera skall spela. Med en tillräckligt omfattande fortbildning finns det heller inget skäl förmoda att yrkesvalslärama inte skulle bli kompetenta för denna uppgift. Som ett praktiskt skäl mot ett system med yrkesvalslärare framförs elevernas behov av syo även utanför den vanliga skolterminen. Utredningen hävdar också utan hänvisning till företagna undersökningar att skolledningen har ett behov av att stå i kontakt med syo-specialisten både under den normala arbetsdagen och under ferietid. I detta sammanhang anförs att en möjlighet att lösa detta problem vore att ändra tjänstgöringstiden för yrkesvalslärama så att arbetstiden reglerades ungefär på samma sätt som för övriga anställda i offentlig tjänst. Vi vill här erinra om pågående diskussioner om ett arbetstidsavtal för undervisningsområdet. Några tekniska svårigheter att i det sammanhanget reglera frågan om tjänstgöringstiden och tjänstgöringens förläggning för yrkesvalslärama torde inte föreligga. Slutligen anför utredningen som ett av de problem vilka är förknippade med yrkesvalslärarsystemet att den traditionella skoldagen i viss utsträckning kan vara olämplig och anför att s. k. kontorsarbetstid i stor utsträckning skulle kunna vara bättre från såväl skolledningens som elevernas synpunkt. Utredningen har på denna punkt på ett anmärkningsvärt sätt förenklat hela problemställningen. Det har nämligen visat sig i det praktiska arbetet att behovet av yrkesvalslärarnas insatser under vissa perioder av läsåret är utomordentligt stort, medan däremot efterfrågan på deras tjänster kunnat vara i motsvarande grad mindre under andra tider . Genom den kombination av lärår- och syo-specialistfunktion som yrkesvalslärarsystemet utgör kan en sådan naturlig flexibilitet i tjänstgöringen utan större ingripanden lätt åstadkommas. Den kritik som anförs mot yrkesvalslärarsystemet är således inte belagd med motsvarande undersökningar. ändå är riktig torde de brister som påtalas lätt kunna rättas till med vissa åtgärder inom gällande system. Ett bibehållande av yrkesvalslärarsystemet medför alltså att den eftersträvade flexibiliteten och effektiviteten lätt kan åstadkommas. Detta styrks också av utredningens egna uttalanden då den klart anger att av samtliga redovisade modeller systemet med yrkesvalslärare måste anses vara det som smidigast går att kombinera i marginalsituationer. Utredningen anför också att det huvudsakliga principiella argumentet för en heltidsfunktionär givetvis är programmets art i sig självt. Det rymmer så många moment av delvis disparat art att det kräver en funktionär på heltid liksom en särskild utbildning och fortbildning. Syofunktionären skall, anför utredningen, delta i undervisningen, i färdighetsträning och i anlags- och personlighetsorientering, i enskild vägledning i administrativt och pedagogiskt arbete. Han skall skapa och vidmakthålla en rad kontakter inom och utom skolan. I annat sammanhang anför utredningen att i syo ingår arbetsuppgifter av pedagogisk natur och att yrkesvalslärama genom sin utbildning och verksamhet kan fylla anspråken på denna punkt. Utredningen fortsätter: Syo utgör som sagts en tvärfunktion, varför behovet av kontakter mellan dem som svarar för syo är stort. Sådana kontakter kan underlättas om även specialistfunktionen tas om hand av läraren. Genom införandet av Lgr 69 och de arbetsmetoder i bl. a. lärarlag, förändrad pryo, utökade studiebesök m. m. som därigenom rekommenderas ökar behovet av en kontinuerlig och kvalitativt fullgod pedagogisk kontakt mellan den som skall svara för syo som en specialistfunktion och dem som skall svara för undervisningen i ämnen som omfattar olika avsnitt av syoprogrammet. Det borde då vara en i och för sig naturlig tanke att det skall vara en lärare som integrerar ovan nämnda moment i det dagliga skolarbetet. Det pedagogiska inslaget i syo-specialistens arbetsuppgifter ökar så markant genom övergången till Lgr 69 att enbart detta talar för ett bibehållande och vidareutvecklande av yrkesvalslärarsystemet. De uppgifter som skisseras för syo-funktionären inom detta område är således klart pedagogiska till sin natur. Dit hör t. ex. att sammanhålla undervisning och information från olika håll, medverka i ämnes- och andra konferenser, medverka i undervisning och orientering för klasser och grupper, i övrig undervisning och information planera in ut ifrån kommande inslag, bl. a. radio- och TV-program, sammanhålla pryoverksamheten och integrera den med övrig undervisning och syo-synpunkter, planera och praktiskt organisera samt pedagogiskt för- och efterarbeta pryo, bl. a. genom ämneskonferenser och kontaktlektioner. (Promemorian s. Propositionen nr 34 föreslår att tjänst som syo-funktionär får inrättas vid ett elevunderlag av 750 i åk 6 t. o. m. gymnasieskolan. Till förslaget knyts vissa modifikationer, så att ingen syo-funktionär skall behöva tjänstgöra mer än på två skolenheter. Detta kommer i praktiken att medföra att många syo-funktionärer kommer att tjänstgöra på två skolenheter och på så vis förlora den dagliga kontakten med en särskild skola. Det leder automatiskt till sämre elevkännedom och därmed mindre förutsättningar att kunna fungera så att den enskilde eleven får största möjliga hjälp. Svagpresterande och handikappade elever, som ofta har ett stort behov av kontakt och hjälp av en yrkesvalslärare som de känner, riskerar att i den situationen utlämnas på ett för oss helt oacceptabelt sätt. Det nuvarande systemet med koppling mellan syo-funktion och undervisning gör det möjligt att anställa en yrkesvalslärare på varje högstadieskola. Undervisningsskyldigheten används som regulator för tjänsten i relation till antalet elever på skolenheten eller rektorsområdet. Yrkesvalsläraren med den dagliga kontakten i skolan har stor betydelse i elewårdsarbetet. Då han känner eleverna väl från andra utgångspunkter än bara de pedagogiska har han möjligheter att spela en aktiv roll i elewårdskonferensen. Genom sin flexibla tjänstgöring kan han förmedla kontakt mellan elewårdskonferens och praktikhandledare och hem och har på så vis möjligheter att också genom pryon utforma pedagogiska behandlingsprogram som kan hjälpa elever med problem av olika slag till en bättre anpassning. Utifrån dessa utgångspunkter är propositionens förmodanden om att ett system med en speciell, utanför skolan anställd, syo-expert skulle vara mer främjande för elevvården minst sagt märkliga. En turnerande specialist kommer att få större svårigheter att etablera den förtroendefulla kontakt med eleverna som är en förutsättning för en framgångsrik studie- och yrkesvägledning. Förslaget om 750 elever per syo-funktionär är också helt orealistiskt. I en skola som har till mål att ta hand om och hjälpa den enskilde eleven till en harmonisk utveckling måste det åtminstone skapas förutsättningar för yrkesvägledare att någorlunda känna de elever han skall hjälpa. Studie- och yrkesorientering får inte vara en expertförsäljning av vissa utbildnings- och yrkesmöjligheter, utan den måste vara en varsam handledning bland mängden av utbildningsvägar där utgångspunkten tas i elevens egen personlighet, så som den kommer till uttryck i intressen och förutsättningar. Enligt vår mening bör således systemet med yrkesvalslärare bibehållas inom . Denna uppfattning delas också i remissvaren till utredningen av samtliga fackorganisationer, elevförbundet och och skola. En sammanfattning av de argument som talar för bibehållandet av yrkesvalslärarsystemet blir då: Yrkesvägledaren-syo-funktionären bör vara pedagogeftersom de pedagogiska lednings- och samordningsuppgifterna växer genom införandet av Lgr 69, med arbetsområdesmetodiken och ändrad utformning av den praktiska yrkesorienteringen. Genom kopplingen lärare-syo-funktionär kan varje skola få sin egen yrkesvalslärare, vilket är en förutsättning för en positiv elevvård och speciellt viktigt för handikappade och svagpresterande elever. Genom att tjänstgöringsskyldigheten fungerar som regulator kan antalet elever per yrkesvalslärare begränsas, vilket skapar förutsättning för god personkännedom och förtroendefullt samarbete mellan yrkesvalslärare och elever. Nuvarande anställningsförhållanden för yrkesvalsläraren medger stor flexibilitet i arbetsformerna, vilket gör det möjligt att anpassa dessa efter varierande behov av studie- och yrkesorientering under läsåret. Systemet med yrkesvalslärare har fungerat utan några problem. Att i det läget byta ut ett säkert välfungerande system mot ett annat oprövat, som av ett flertal berörda fackorganisationer förklarats vara sämre, måste anses vara mycket olämpligt. Vi har i motionen behandlat studie- och yrkesorienteringen i . Proposition nr 34 innehåller också förslag till en utökad syo-verksamhet inom gymnasieskola och vuxenutbildning. I det mycket dåliga läge som råder på detta område i dessa skolformer innebär därför propositionens förslag en klar förbättring. Enligt vår uppfattning är det alltså möjligt att för studie- och yrkesvägledningen inom grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning använda ett system som utformas på olika sätt för de olika stadierna. Genom att det ställs olika krav på syo-funktionärens arbete från grundskola resp. gymnasieskola och vuxenutbildning kan ett system med de två typerna befattningshavare, yrkesvalslärare och syo-funktionär, på ett bättre sätt svara mot behoven i de olika skolorna. På gymnasiestadiet liksom inom vuxenutbildningen behöver syo-funktionären inte deltaga lika aktivt i elewårdskonferenser och allmän elevvårdande verksamhet som inom . Dels finns det på samtliga gymnasieskolor tillgång till kuratorspersonal och skolpsykologer i viss utsträckning, dels är elewårdsproblemen inte av den art, att de lika direkt kräver aktiva insatser i form av utformning av pedagogiska pryoprogram som inom . Syo-funktionären inom gymnasieskolan behöver inte heller fungera som pedagogisk handledare och huvudlärare för syon på samma sätt som inom . Gymnasieskolans skolledarsystem, med ett flertal studierektorer med specialinriktning på olika studievägar och utbildningssektorer, minskar kravet på syo-funktionärens pedagogiska verksamhet. Inom gymnasieskolan finns också redan en tradition av och erfarenhet från befattningshavare som mycket väl fyllt sin uppgift utan att vara pedagogiskt utbildade, t. ex. kuratorer, bibliotekarier, institutionstekniker, lärarassistenter. Syo-funktionärens utbildning bör dock koncentreras mer på den kommande verksamheten i gymnasieskolan. Propositionens antaganden om att utbildningen bör ha en sådan bredd att den förbereder inte bara för syo i skolan utan också för arbete som yrkesvägledare, arbetsvårdare eller arbetsförmedlare inom arbetsmarknadsverket eller utbildningsadministratör inom olika organisationer etc. bör avvisas till förmån för en koncentration kring den egentliga uppgiften. I ett system där utbildning för studie- och yrkesvägledningsfunktioner kan leda till tjänster som dels yrkesvalslärare, dels syo-funktionär måste goda möjligheter skapas för de personer som vill komplettera sin utbildning för att byta skolform eller tjänstgöringsområde. Den i propositionen föreslagna grundutbildningen på högst 80 poäng bör kunna jämställas med lärarutbildning från lärarhögskolas På liknande sätt måste de gymnasiekuratorer som till stor del skött dessa uppgifter på gymnasiet beredas möjligheter att utbilda sig för tjänst som syo-funktionär. På liknande sätt bör studieprogram kunna utarbetas för de personer som utan lärarutbildning i grundexamen efter en syo-utbildning vill söka tjänst som yrkesvalslärare på . De i propositionen föreslagna varierande meriteringsvägama för antagande till syo-kursen måste noga följas upp, så att den egentliga syo-funktionärsutbildningen inte blir ineffektiv på grund av alltför stor spridning i fråga om deltagarnas förkunskaper. Enligt vår mening bör också uttala sig för att den i propositionen föreslagna tjänstebenämningen syo-funktionär utbytes mot en mera relevant benämning för studieoch yrkesvägledaren i gymnasieskolan. Med hänvisning till ovanstående får vi således hemställa att beslutar att bibehålla nuvarande yrkesvalslärarorganisation i , att i gymnasieskolan och för vuxenutbildningen inrätta en studie- och yrkesorienteringsorganisation i enlighet med de i propositionen 1971:34 angivna riktlinjerna, att uppdraga åt Kungl. att utforma bestämmelser samt anvisningar beträffande inrättande och utformning av tjänsterna i studie- och yrkesorientering i enlighet med motionens förslag samt att uppdraga åt Kungl. att utforma bestämmelser om behörighet och utbildning enligt de riktlinjer som anförts i motionen. () () () ()