mot · FU021463 · 1971-04-29 00:00:00 — Motioner nr 1971 Mot. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 103 med förslag till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1942:429) om hyresreglering m. m. dels ändring i samma lag, m. m. Maj:ts proposition nr 103 med förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen om hyresreglering m. m. godtages i princip, att hyressättningen baseras på en fri marknadshushållning och att man inriktar sig på en avveckling efter hand av hyresregleringen, med bibehållande av vissa hyresspärrar i den allmänna hyreslagen. Det konstateras att de hyresreglerade lägenheterna i stor utsträckning bebos av låginkomsttagare för vilka hyreshöjningar blir särskilt kännbara. De oförtjänta vinster som en avveckling av hyresregleringen skulle tillföra fastighetsägarna har icke till fullo beaktats. Att byggbolagen övertages av bankerna visar att spekulation i mark och byggnation är lönsamma och att hyresregleringen i sin tillämpning icke varit tillräckligt effektiv eller att fastighetsägarnas centralorganisations företrädare varit starkare än hyresgästernas. En skärpning och effektivisering av kontrollen på hyresmarknaden hade därför varit önskvärd. Den bristande hänsyn för jämlikhetssynpunkter mellan hyresgäster och fastighetsägare, som avspeglar sig i föreslagna ändrade regler för hyresreglering för äldre fastigheter, i avvecklingen av regleringen beträffande elva årgångar av fastigheter samt i avvecklingen av lokalhyresgästernas skydd, är en för dessa kategorier allvarlig förändring. Det är märkligt att bostäder, hantverks- och mindre affärsidkares lokaler etc., som i första hand innehas av låginkomsttagare och äldre arbetskraft, som är beroende av billiga lokaler med skydd för deras besittning och för vilka lokalerna kan betraktas som del i yrkesutövning, skall utlämnas till spekulativa intressen. Det är därför i högsta grad anmärkningsvärt, att skyddet för lokalhyresgästerna uteslutits. Från någorlunda centralt belägna äldre lokaler med relativt låg hyra kommer de att försvinna. De stora handelscentra, som skapats genom ekonomiskt starka koncerner, har skapat allvarliga sociala och ekonomiska konsekvenser för hantverkare och mindre affärsinnehavare. Att borttaga skyddet för lokaloch dispositionsmöjlighetema skulle innebära, att dessa redan hårt prövade grupper skulle bli både lokalhemlösa och arbetslösa. Men för ett växande antal folkpensionärer och handikappade innebär närheten till hantverkare och närbutiker en allt viktigare del av möjligheterna till att klara sin service. Ofta innebär koncentration till stora hallar, att avstånden dit blir allt längre, och detta har inneburit trafikfaror och svårigheter, då de äldre oftast saknar egen bil. Höjda omkostnader medför att innehavare av lokaler inte orkar med den ökade belastningen. Ytterst går detta ut över dem som har svårast att övervinna avstånd men det kommer även till uttryck i prisfördyringar. En fullgod och klar definition av vad som inneslutes i begreppen skälig eller oskälig hyreshöjning i fråga om bruksvärdet finns icke angiven. I bruksvärdet för bostäder och lokaler bör väl fråga om läge intill tunnelbana eller andra kommunikationer, skolor, daghem etc. icke påverka bedömningen av bruksvärdet? Det kan knappast vara försvarbart att en fastighetsägare skall tillgodogöra sig onormala vinster på tjänster samhället bekostar eller mark- och värdestegring på fastigheter. Hyran bör väl baseras på bokföringsmässiga, kända och styrkta ekonomiska kostnader och omöjliggöra spekulativa vinstintressen? Men själva begreppet bruksvärde kan tolkningsmässigt få allvarliga konsekvenser. Bostadsläget för låginkomsttagarna är så pass allvarligt, att varje ytterligare belastning kan innebära att bostadsfrågan blir ett än allvarligare problem. Hyreshöjningarna måste beaktas mera, och det förefaller som om centrala organisationer och myndigheter brustit i tillämpningen av lag. Det förefaller som om hyresmarknaden icke är lämplig för centrala överenskommelser mellan partsorganisationer. En decentralisering av bedömning, pris och överenskommelser är nödvändig. Med hänsyn till att de lokala förhållandena, bostädernas beskaffenhet m. m. är så skiftande bör överenskommelser i första hand handläggas av de lokala intresseorganisationerna. De generella höjningarna borde förbjudas och ett prisstopp å lägenheter övervägas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte besluta att förslaget till hyresregleringslag förlänges till att gälla tills vidare med de ändringar och beaktanden som är erforderliga, att hyresregleringen även i fortsättningen skall gälla också fastigheter byggda 19581968, att hyresregleringen även skall vara tillämplig i fråga om lokalhyresgäster; samt att uttalar sig för att regering och riksdag fastställer huvudgrunderna för beräknande av eventuella justeringar i bashyroma och att regeringen efter samråd med hyresrådet meddelar föreskrifter i fråga om tillämpningen, att, om fråga uppkommer om höjning eller nedsättning av bashyra för en lägenhet och vederbörande hyresvärd eller hyresgäst så begär, frågan skall tas upp till förhandlingar mellan parterna under erforderlig medverkan från lokalt partsorgan som, om det finnes önskvärt, äger hänskjuta frågan till centralt partsorgans bedömning, att det skall stå fritt för varje hyresgäst och hyresvärd att oavsett resultatet av nämnda förhandlingar underställa hyresnämnd frågan om hyrans bestämmande utan att nämnden är bunden av vad partsorgan isationema kan ha överenskommit sinsemellan, samt att vid eventuell tillämpning av s. k. bruksvärde detta värde bara skall innefatta själva lägenheten med biutrymmen, trappuppgångar o. d. men inte läge, närhet till kommunikationer, skolor, daghem och annat, som bekostas av samhället, och att vid beräkning av bruksvärde hänsyn inte skall tas till hyrorna i andra än hyresreglerade fastigheter.