mot · FU02743 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående läkarnas vidareutbildning m. m. Det nya systemet för vidareutbildning av läkare som trädde i kraft grundar sig på vårriksdagens beslut med anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1969: 35. Propositionen bygger i väsentliga delar på ett inom och universitetskanslersämbetet utarbetat betänkande med förslag om läkares grundutbildning och vidareutbildning (SOU 1967: 51). Enligt kungörelsen (1969: 422) med tillämpningsföreskrifter till lagen (nr 408) om behörighet att utöva läkaryrket skall den som vill förvärva specialistkompetens genomgå vidareutbildning bestående av allmäntjänstgöring som läkare, huvudutbildning inom specialiteten vari specialistkompetens söks samt sidoutbildning inom annan specialitet av betydelse för sökt kompetens. Under huvudutbildningen skall läkaren delta i systematisk undervisning med kunskapsprov. vidareutbildning skall bl. a. anordna dels skriftligt prov för läkare, som fullgör allmäntjänstgöring, dels systematisk undervisning med kunskapsprov för läkare, som genomgår nyssnämnd huvudutbildning. Till läkare som deltar i systematisk undervisning i allmänhet i taget eller undergår kunskapsprov utbetalar staten rese- och traktamentsersättning, vilka kostnader bestrids av ett av vidareutbildning disponerat anslag. I de båda ämbetsverkens ovannämnda betänkande uttalades att allmäntjänstgöringarna och de praktiska tjänstgöringarna under specialistutbildningen skall betraktas som sjukvårdande, varför kostnaderna för dessa icke bör belasta utbildningsorganisationen. Ämbetsverken ansåg vidare att de ekonomiska frågor som sammanhänger med läkarnas direkta engagemang i vidareutbildningen, t. ex. hur kostnaderna för läkarnas ledighet m. m. i samband med att de deltar i den systematiska undervisningen skall täckas, bör prövas särskilt. I remissvar över nämndens betänkande underströk och att alla utbildningskostnader och andra utgifter med direkt anknytning till utbildningen skall bestridas av staten. Vidare föreslog förbunden att de frågor som hänger samman med kostnadsfördelningen skulle tas upp inom ramen för ett kompletterande utredningsarbete eller förhandlingar angående bl. a. konstruktionen av läkartjänsterna för vidareutbildning. Vid sådana förhandlingar borde enligt förbundens mening träffas överenskommelse om ersättning till sjukvårdshuvudmännen för extra lönekostnader som föranleds av att läkare under specialistutbildning är tjänstlediga för att följa kurser eller undergå kunskapsprov samt om arvoden till handledare m. fl. Förbunden pekade också på andra kostnader som uppstår för huvudmännen som direkt följd av det nya vidareutbildningssystemet, såsom ökat behov av sjukvårds- och administrativ personal samt ytterligare behov av lokaler och ökad biblioteksservice. I proposition 1969: 35 konstaterar departementschefen avslutningsvis att de båda kommunförbunden förbehållit sig rätten att senare få ta upp frågan om bidrag från staten för vissa kostnader i samband med vidareutbildningen som förslaget kan medföra för huvudmännens del. Under riksdagsbehandlingen av propositionen väcktes motioner (I: 935 och II: 1073) av innebörd att staten borde svara för de indirekta kostnader som följer av förslaget om att systematisk undervisning skall införas under vidareutbildningen. avstyrkte bifall till motionsyrkandena med hänvisning till att de båda kommunförbunden förbehållit sig rätten att senare ta upp frågan om eventuellt bidrag från staten för vissa kostnader i samband med vidareutbildningen som förslaget kan medföra för huvudmännens del (statsutskottets utlåtande : 83). Under erinran om förbundets yrkanden i förenämnda remissvar och riksdagsbehandlingen av vidareutbildningspropositionen har i skrivelse till socialministern understrukit angelägenheten av att sålunda förutsatta förhandlingar i kostnadsfördelningsfrågan kommer till stånd, överläggningar i frågan mellan företrädare för och samt har sedermera ägt rum . Därvid har socialministern låtit meddela, att förhandlingar i denna fråga inte kan förväntas. Enligt vår mening vore det otillfredsställande om staten, som bär ansvaret för läkarutbildningens dimensionering, kvalitet och utformning, icke skulle ingå i förhandlingar rörande de kostnader, som direkt sammanhänger med läkarutbildningen. Stark oro föreligger bland såväl sjukvårdshuvudmännen som utbildningsorganen och läkarkåren för att de olösta problemen på detta område kan komma att medföra störningar i såväl utbildnings- som den allmänna sjukvårdplaneringen. Med hänvisning till vad sålunda anförts hemställer vi att vid sin behandling av proposition nr 1 (Bilaga 7, G 10 Vidareutbildning av läkare) i skrivelse till Kungl. Maj:t ger till känna, att förhandlingar med sjukvårdshuvudmännen sna rast bör upptagas rörande läkarnas vidareutbildning och därmed sammanhängande frågor. () () () C. G. ENSKOG (fp) () ()