mot · FU0248 · 1971-01-01 00:00:00 — av herrar i och i angående rätten för svensk medborgare att resa ur riket, m. m. Med anledning av proposition till riksdag om upphävande av lagen om förbud för vissa underhållsskyldiga att avflytta från riket anslöt sig första lagutskottet och till ett uttalande av departementschefen att rätten att lämna ett land där man vistas, även hemlandet, hör till de grundläggande rättigheterna i ett demokratiskt samhälle. Denna rättighet borde vara underkastad endast sådana inskränkningar som vore strängt nödvändiga. Första lagutskottet underströk samma uttalande i sitt utlåtande nr 10 vid riksdag över motionerna I: 162 och II: 184 om lagstadgad rätt för svensk medborgare till utresa ur riket. I samma utlåtande ansåg utskottet det önskvärt att Kungl. Maj :t närmare övervägde om det kunde finnas skäl att utan att avvakta resultatet av grundlagberedningens arbete jämlikt 87 § regeringsformen förelägga förslag till lag om rätt för svensk medborgare att resa ur riket. En sådan lag borde för att få reellt innehåll ange de grunder på vilka utresa kan vägras och möjligheterna till prövning i högre instans av dylik vägran. Mot bakgrund av nämnda utlåtanden gjorde samma utskotts utlåtande nr 59 vid riksdag över motionerna I: 24 och II: 72 angående olovlig värvning ett något egendomligt och motsägelsefullt intryck. Efter att ha avvisat möjligheten av ett allmänt förbud för envar svensk medborgare att ta värvning i främmande krigsmakt uttalade utskottet: Denna invändning synes dock inte gälla ett utreseförbud av det slag som förutsattes vid lagstiftningen och som av departementschefen avsågs skola komma att meddelas i ett kritiskt läge, och ett sådant förbud skulle i ett givet läge kunna utgöra ett hinder mot värvning av svenska medborgare. Dessutom kan som flera remissinstanser erinrat om i dylikt läge genomföras en lagstiftning motsvarande den tidsbegränsade lagen angående åtgärder för att förhindra frivilligas deltagande i inbördeskriget i m. m. Ett utreseförbud av viet slag som förutsattes vid lagstiftningen skulle enligt departementschefen kunna meddelas i administrativ ordning. Om första lagutskottet verkligen ansåg det önskvärt med en lag om rätt för svensk medborgare att resa ur riket, är det svårförståeligt hur utskottet kunde tänka sig möjligheten av utreseförbud meddelat i administrativ ordning vid vissa fall av värvning. Meningen med en lagstadgad rätt till utresa ur riket måste ju vara att förhindra administrativa beslut om utreseförbud, om sådana inskränkningar inte vore strängt nödvändiga. Med hänsyn till utskottets uttalande angående ett allmänt förbud att ta värvning i främmande krigsmakt torde utskottet inte ha tänkt sig att sådan värvning skulle tillhöra de grunder på vilka utresa kan vägras. Så länge passkungörelsen inte ersatts av lagstiftning om rätt till utresa är det måhända teoretiskt möjligt att i vissa fall förhindra värvning till främmande krigsmakt genom beslut i administrativ ordning om utreseförbud. I praktiken förefaller utvägen knappast stå öppen, inte minst med hänsyn till den liberalisering av utresebestämmelsema som skett i andra sammanhang. Inte heller den andra väg, som utskottet förordat, synes särskilt framkomlig. Den tidsbegränsade lagen 1937 förmådde inte hindra ett betydande antal svenska ungdomar att som frivilliga deltaga i det Försök till en liknande speciallagstiftning i kritiska lägen skulle säkerligen möta betydande motstånd, och den skulle bli svår att tilllämpa. Värdet av lagstadgad rätt till utresa skulle givetvis reduceras genom speciallagar av detta slag. Man kan också fråga sig om en sådan lag, liksom administrativa bestämmelser i samma syfte, inte skulle komma i konflikt med FN :s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Om grundlagberedningens arbete skulle leda fram till att rätten till utresa blir grundlagsfäst, framstår de av första lagutskottet rekommenderade lösningarna som ännu mindre realistiska. Avsikten med de nämnda motionerna I: 24 och II: 72 var inte primärt att få till stånd ingripanden mot svenska medborgare som tar värvning i främmande krigsmakt, däremot att få skärpta bestämmelser mot dem som bedriver värvning. Utskottet uttalade sig synnerligen kortfattat om den senare frågan men ägnade större uppmärksamhet åt den förra. Problematiken i fråga om värvade torde kunna beskrivas på följande sätt: Rätt till utresa ur det egna landet betraktas numera som en grundläggande mänsklig rättighet. Åtgärder mot värvade via utreseförbud framstår därför som särskilt olämpliga, även om de skulle ha praktiska fördelar. Det kan däremot knappast betraktas som en grundläggande mänsklig rättighet att ta värvning i främmande krigsmakt. Straffsanktioner borde därför lättare kunna anknytas till beslut om sådan värvning, även om detta skulle möta praktiska svårigheter. Det kan ännu mindre vara en grundläggande mänsklig rättighet för svenska medborgare att såsom värvade i främmande krigsmakt deltaga i krigsoperationer, som är föremål för officiellt svenskt fördömande, eller att under sådana operationer begå handlingar, som stöde i strid med internationella konventioner på krigföringens område. Om svenska medborgare som anställda i främmande krigsmakt exempelvis skulle på order deltaga i flygbombardemang mot värnlös civilbefolkning, skulle detta säkerligen framkalla starka reaktioner. är inte akademisk. Förekomsten av svenska piloter och annan flygpersonal i olika oroshärdar, varom det emellanåt rapporterats, kan snabbt nog göra den aktuell. Vilka svenska åtgärder som vore möjliga i det tänkta fallet synes oklart. Vad beträffar skärpta åtgärder mot värvare byggde motionerna I: 24 och II: 72 inte på föreställningen att det skulle vara särskilt lätt att få till stånd en effektivisering härvidlag. Det förtjänar emellertid understrykas, att även en lagstiftning som inte kan göras fullt effektiv ändå kan tjäna ett syfte genom att gentemot utlandet poängtera det allvar, med vilket man i betraktar försök till olovlig värvning. I sammanhanget kan erinras om den internationella uppmärksamhet som försöken att skärpa den belgiska lagstiftningen mot olovlig värvning tilldrog sig under Kongokrisen. Det har blivit vanligt att svensk lagstiftning i ökad utsträckning anpassats efter olika slag av internationella förpliktelser, önskemålet om skärpt lagstiftning mot olovlig värvning utgår från värderingen att även små länder numera har ett ökat ansvar för fredens bevarande i olika delar av världen. De problem som aktualiserades i motionerna I: 24 och II: 72 har endast blivit föremål för remissbehandling från olika juridiskt sakkunnigas sida. I remissyttrandena förekommer en rad värdeomdömen om diskuterade åtgärder ur utrikespolitisk synpunkt. Det kan givetvis ha sitt intresse att ta del av olika juridiska instansers utrikespolitiska värderingar, men de förefaller inte helt relevanta i föreliggande sammanhang. En grundligare prövning av de utrikespolitiska aspekterna synes önskvärd. Sannolikt föreligger ingen enhetlig och genomtänkt opinion härvidlag, men en ytterligare genomlysning av problematiken kan måhända bidra till att utkristallisera en opinion. Riksdagsarbetets organisation har uppenbarligen bidragit till den ensidigt juridiska behandlingen av yrkandet i motionerna 1: 24 och II: 72. Det kan noteras att en motion i ett besläktat ärende, av vid riksdag angående avskaffande av främlingslegionerna, till följd av motionsyrkandets utformning blev föremål för behandling av utrikesutskottet. Utskottet hänvisade i sitt utlåtande bl. a. till en resolution av med följande lydelse: fördömer varje stat som framhärdar i att tillåta eller tolerera rekrytering av legosoldater eller ställer faciliteter till deras förfogande i syfte att störta medlemsstaternas regeringar. Nämnda resolution synes ha viss relevans även i föreliggande ärende. Frågan om den lämpliga handläggningen av motionsyrkanden med såväl utrikespolitiska som rättsliga aspekter förtjänar närmare övervägande. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte uttala, att det förslag till lag om rätt för svensk medborgare att resa ur riket, som enligt riksdag förtjänar att övervägas, ej bör innehålla särbestämmelser om utreseförbud i administrativ ordning med anledning av svenska medborgares anställning i främmande krigsmakt.