mot · FU021279 · 1971-03-31 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 51 med förslag till rennäringslag, m. m. Maj:ts proposition nr 51 angående rennäringslag har lagförslagen i vad gäller förhållandena mellan den yrkesutövande samebefolkningen och den övriga bofasta befolkningen inom renbeteslandet reglerats på sådant sätt att en stor del av de friktioner mellan de olika befolkningsgrupperna som ibland tidigare förekommit i stort sett undanröjts. Detta förhållande är att hälsa med tillfredsställelse. Samema liksom andra grupper som är bosatta inom de områden där rennäringen bedrives har i förhållandevis stor utsträckning fiske och jakt som fritidssysselsättning, och detta utgör ett inte obetydligt trivselmoment. Dessa fritidsintressen har ibland kolliderat med samernas urgamla rätt att fritt nyttja sin fiske- och jakträtt inom renbeteslandet. Rätten att värja sin boskap och kunna bedriva rennäringen utan störningar har delvis urholkats till följd av samhällsutvecklingen. Genom denna och människornas krav på rätten att bruka fritiden ställes nya krav på såväl samerna som andra grupper vilka bor inom renbeteslandet. Ett av de problem som orsakat misshälligheter är förekomsten av strörenar som blivit efter vid de årliga flyttningarna och kvarstannat inom en del områden ända inpå kusten, där de vistas permanent . Detta har orsakat den jaktintresserade befolkningen stora bekymmer och i vissa fall helt spolierat jaktmöjligheterna. Älgjakten utgör en av de trivselfaktorer som den bofasta befolkningen sätter särskilt stort värde på och som hindrats på grund av förekomsten av strören, då hund därigenom ej kunnat användas i jaktutövandet. Det framlagda lagförslaget reglerar nu detta förhållande, och det ges möjligheter att efter prövning komma till rätta med de missförhållanden som kan uppstå. På framställning av lantbruksnämnden eller markägaren kan dessa kvarvarande renar, om de ej av ägaren kan tillvaratas, slaktas och säljas. Den part som har den största olägenheten av förekomst av strörenar, dvs. jakträttsinnehavaren, kan dock ej göra denna framställning till . Det förekommer ofta att markägaren är svår att nå, då han kanske bor på annan ort och dessutom själv inte lider av att jakten försvåras. Genom upplåtelsen av jakträtt har ägaren avstått från den del av ägandet som innebär rätt till jakt. Det vore därför rimligt att jakträttsinnehavare jämställdes med lantbruksnämnd och markägare i vad gäller rätten att underställa länssty reisen prövning om åtgärder för att kvarvarande strörenar tillvaratas av ägarna eller på annat sätt undanskaffas från sådana marker där de enligt gällande lag ej får vistas. Ett annat område som berör förhållandena mellan den renskötande befolkningen och jägarna gäller rätten att döda hund som ofredar ren. Det har väckt stort uppseende att hundar slagits till döds sedan de infångats och bundits vid träd. Från djurskyddssynpunkt är dessa fall upprörande, och det inträffade har upprört den ansvariga renskötande befolkningen i lika hög grad som hundägare och andra djurvänner. En bestämmelse i lagen att hund som låter sig infångas och kopplas inte får dödas skulle minska riskerna för ett upprepande av sådana övergrepp som skett. Måste hunden avlivas ute i markerna bör bestämmelserna vara sådana att avlivandet skall ske med skjutvapen. När en hund slitit sig eller kanske förkommit vid jakt under tid då hund får vistas i skog och mark bör hänsyn tas till dels det värde en hund representerar, dels ägarens känsla för sitt djur. Om sådan hund ofredat ren och därför dödats bör det åvila den som dödat hunden att göra anmälan därom till polismyndighet. Det i lagförslaget stadgade åläggandet att anmäla förhållandet till polismyndigheten kan ske efter det hunden avlivats. kan hundens ägare ha orsakats onödiga kostnader på grund av sökande efter djuret och kan dessutom ha oroats för att djuret blivit utsatt för onödigt lidande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att 71 § rennäringslagen får det tillägget att utöver lantbruksnämnd och markägare även jakträttsinnehavare får rätt att påfordra prövning, att 93 § rennäringslagen ändras så till vida att hund som låter sig uppkopplas inte får dödas, att dödandet av hund som ofredat renar skall anmälas till polismyndighet, samt att utskottet utformar lagtexten så att dessa önskemål blir tillgodosedda. () ()