mot · FU021573 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. I rubricerade skrivelse föreslår Kungl. att den gällande affärstidslagen bör upphöra i och med innevarande års utgång. Detta ställningstagande grundar Kungl. på den prövning av frågan som skett i affärstidskommittén SOU 1971: 33 Fri affärstid samt majoriteten av de remissyttranden som avgivits i anledning därav. Men som detta föreslås pekar Kungl. på de följder som härav kan uppstå avseende prisnivån, strukturomvandlingen och de anställdas arbetsförhållanden och föreslår därför att en nämnd inrättas, bestående av representanter för konsumenterna och de anställda under ledning av en opartisk ordförande. Nämndens uppgift avses bli att noga följa »de redovisade farhågorna för övervägande negativa konsekvenser av fria affärstider» och redovisa dessa för Kungl. Om dessa konsekvenser skulle uppstå, uttalar Kungl. som sin mening att det i sådant fall bara kan bli fråga om att återinföra ett i princip ovillkorligt förbud mot öppethållande än s. k. vanlig affärstid. Majits ståndpunkt och ställningstagande inger onekligen osäkerhet om riskerna i samband med ett upphörande av affärstidsregleringen. som regeringen »funnit övervägande skäl tala för att affärstidsregleringen bör upphöra» innebär detta att samhället avsäger sig det enda befintliga styrningsinstrumentet avseende varudistributionen. Detta kan konstateras ske som direktiv givits åt arbetande statliga utredningar, såsom glesbygdsutredningen, distributionsutredningen, servicekommittén och butiksetableringsutredningen, att beakta i anslutning härtill hithörande frågor. Emellertid väntas inga förslag från dessa utredningar . Såsom flera remissinstanser påpekat måste beaktas de utomordentligt stora risker för negativa konsekvenser som kan komma att uppstå för konsumenterna, de inom näringen anställda och verksamma men också för samhället som helhet. Då därtill den nuvarande affärstidslagen fungerat tillfredsställande, med ett undantag den kommunala dispensgivningen anser vi, att denna lag bör fortsätta att gälla med vissa modifikationer samt ett borttagande av nuvarande § 3 avseende kommunernas rätt att meddela dispens. Vi är överens med regeringen, att av tänkbara åtgärder finns två slag: »antingen att slopa regleringen helt eller att ta bort möjligheterna att bedriva yrkesmässig detaljhandel än vanlig affärstid». Emellertid skiljer vi oss i slutsatserna, regeringen förordar det förstnämnda av skäl »att en försämring av handelns service till allmänheten inte kan godtas». Då vi föreslår det andra alternativet, innebär detta inte en försämring avseende försäljningen från kiosker och bensinstationer utan ett bibehållande härav, dock med det mycket bestämda uttalandet att det s. k. fria varusortimentet icke tillåtes utvidgas på sätt som skett under de senaste förflutna 5 åren. Vi föreslår att vid bifall till nedanstående lagförslag bibehålies nuvarande fria varusortiment (enligt kungl, arbetarskyddsstyrelsens meddelande 70: 8) och att detta icke bör utökas utan att alldeles speciellt starka skäl härtill föreligger. Motiv för fortsatt affärstidsreglering Vi vill som stöd för vårt förslag om ett bibehållande av affärstidslagen bl. a. anföra. Vid affärstidskommitténs kontakter med konsumenterna har en klar majoritet uttalat sig vara nöjd med tillämpat öppethållande, trots att detta i de flesta fall inte omfattat fullt ut vad som medges i nuvarande lagstiftning. Flera konsumenter var klart negativa till ett utvidgat öppethållande, vilket dels baserades på farhågor för högre priser, dels en för vissa konsumentgrupper ogynnsam strukturomvandling men också hänsynen till de inom handeln sysselsatta. Härtill kommer enligt vår bedömning, som en följd av ett fritt öppethållande och därmed obekvämt förlagda arbetstider för de inom handeln sysselsatta, samma krav och problem att vidgas till andra servicefunktioner, såsom leveranser till detaljhandeln, produktion av färskvarulivsmedel, banker, barntillsyn, annan offentlig service m. m. Detta aktualiserar obekvämt förlagda arbetstider för ytterligare stora grupper av sysselsatta inom dessa verksamheter, vilket dels skapar ytterligare onödiga irritationer, dels kommer att bli oerhört kostsamt för samhällets medborgare. Då emellertid affärstidskommitlén m. fl. »inte tror» att ett frisläppande av affärstiderna skulle medföra ett allmänt utökat öppethållande, vill vi anföra att antalet dispensansökningar 1/1 1967 31/12 1970, uppgående till ca 14 000, talar ett annat språk. Olika undersökningar och enkäter talar också för att många av köpenskapens företrädare är tilltalade av att pröva såväl ett utökat kvällsöppethållande som söndagsöppet. Därav följer att de sorn har möjligheter att hänga med måste göra detta av konkurrensskäl medan andra tvingas att slå igen sin verksamhet. Här kommer att gälla samma »lagar» som i andra avseenden, den starke slår ut den svagare, och av erfarenhet kan tyvärr konstateras att detta kan komma att ske med för varudistributionen så främmande inslag som artistunderhållning och allehanda jippon. Den som har de största resurserna kan satsa mest och därmed skaffa sig det behövliga underlaget för exempelvis ett lönsamt söndagsöppethållande. Ovan angivna allmänna synpunkter inklusive vad som anföres i det följande anser vi vara skäl för en fortsatt reglering av affärstiderna. De inom handeln och övriga servicefunktioner anställda och sysselsatta Serviceorganens öppethållande är av vitalt intresse för de inom näringen anställda och verksamma. Fritiden är värdefull för alla grupper i samhället, och det är självklart av intresse att få sin lediga tid att sammanfalla med andra gruppers fritid av det skälet att då bedrives sådana meningsfulla aktiviteter som kulturutövande, folkbildning, organisations- och föreningsverksamhet. Härtill kommer så självklara ting som samvaro inom familjen osv. De tillräckligt stora besvärligheterna att tillgodose de handelsanställdas behov av barntillsyn kommer ytterligare att försvåras vid ett utvidgat ikvälls- och söndagsöppethållande. Med hänsyn tagen till barnen stänger barnstugorna klockan 1819. Skall dessa tider ändras med vilka konsekvenser för barnen, de anställda inom barntillsynen och till vilket pris för samhället? Handeln har rekryteringsproblem, och omsättningen av personal inom handeln är hög. Orsaken till att ungdomar slutar inom handeln anges ofta vara att de ej önskar arbeta och då andra är fria. Denna motvilja kommer knappast att övervinnas vid eventuellt än obekvämare arbetstider. Följderna härav medför också sämre service för konsumenterna. Öppethållandets inverkan på handelns fortsatta strukturomvandling har på många håll ansetts ha stort samband. Frågor som ökad koncentration till större enheter, ökade svårigheter för närhetsbutiker att hänga med i konkurrensen är i grunden viktiga samhällsfrågor. Samstämmighet föreligger i bedömningarna att fria affärstider medverkar till en påskyndad strukturomvandling. Företrädare för de »fria krafternas» konkurrensfilosofiska syn tror att strukturen därigenom automatiskt utformas på ett sätt som helt motsvarar konsumenternas krav. Mot denna syn framstår konsumentkraven på en väl utvecklad närservice, vilken speciellt beaktar redan svårt utsatta konsumentgruppers berättigade krav. Hur skall den som är gammal, den som är handikappad, den som saknar bil, den som är bosatt på landsbygden få sina rimliga anspråk på service tillgodosedda. Svaren saknas därför att samhället saknar en målinriktad politik i dessa frågor. Är det då rimligt med »fritt fram» för en i ökad takt fortsatt strukturomvandling av varudistributionen och då framför allt i vad avser dagligvaruhandeln. Hur blir det med priserna vid ett fritt öppethållande? I affärstidskommitténs betänkande (s. 4546) står följande: »Att det skulle kunna bli höjda varupriser såsom följd av öppethållande under obekväm arbetstid ville man inom storföretagargruppen i allmänhet inte helt förneka.» Från konsumenterna uttalades: »Farhågor föreligger för att ökat öppethållande skulle leda till högre varupriser.» De anställdas berättigade krav om ordentlig ersättning för obekvämt förlagd arbetstid kan och bör icke ifrågasättas. När, som det måste bli i ett utgångsläge, en viss varuvolym skall distribueras på nya, dyrare tider måste konsekvensen bli högre kostnader för distributionsapparaten, innebärande högre priser för konsumenterna. Därtill kommer detta att drabba alla konsumenter, även de som begagnar sig av de vanliga (billigare) affärstiderna. Motiv för slopad dispensmöjlighet I stort sett har den nuvarande affärstidslagen fungerat tillfredsställande, dock med ett viktigt undantag den kommunala rätten att meddela dispens. Denna har icke fungerat rättvist. Den har möjliggjort bedrivande av »näringspolitik» av i högsta grad tvivelaktigt slag och använts av kommunerna utan att så varit påkallat med hänsyn till allmänhetens intresse. Vissa kommuner har följt lagstiftarnas intentioner och varit mycket restriktiva och i vissa fall under hela den snart förflutna femårsperioden aldrig meddelat dispens baserat på att sådant konsumentönskemål aldrig kommit till uttryck eller funnits. Däremot har andra kommuner inom samma näringsgeografiska område varit mycket generösa med dispensgivandet. Härav har ofta följt en onödig och besvärlig hantering av överklaganden m. m. Det synes oss vara mycket svårt om inte helt omöjligt att på ett enkelt, rättvist och på konsumentbehov dokumenterade skäl finna någon lösning av dispensfrågoma. Konsekvensen härav anser vi måste bli att denna del av nuvarande lagstiftning helt utgår. Teknisk utveckling, bostädernas utrustning, kortare arbetstidsvecka, möjligheter för automathandelns utveckling m. m. talar för att konsumentbehov av dispenser utöver vanlig affärstid icke anses böra föreligga. Med stöd av det anförda hemställes att måtte besluta antaga följande förslag till ny affärstidslag, med ikraftträdande . Affär må hållas öppen för allmänheten vardagar från till 20. Å vardag infallande helgdagsafton skall öppethållandet begränsas till tiden mellan och 13. Med affär förstås försäljningsställe, där detaljhandel bedrives yrkesmässigt. Från lagens tillämpning är undantagen: 1. försäljning från apotek; 2. försäljning från automatapparat av sådan typ som godkänts av mynmyndighet som Konungen bestämmer; 3. försäljning från trafikmedel; 4. försäljning som lantbrukare, trädgårdsodlare eller fiskare i ringa omfattning bedriver med egna produkter eller fisk av egen fångst; 5. försäljning i utställningslokal av bildande konst och reproduktioner härav samt alster av konsthantverk och konstindustri i samband med visning av konstverken; 6. försäljning av lagad mat samt bageri- och konditorivaror i anslutning till ordnad serveringsrörelse, där sistnämnda utgör den huvudsakliga verksamheten; samt 7. försäljning utan samband med annan verksamhet än som avses i 5) eller 6) av tryckta skrifter, tobaksvaror med tillbehör, blommor, drivmedel samt i anslutning härtill tillbehör till motorfordon och båtar samt andra liknande varor av sådant slag att allmänheten bör kunna köpa dem även än som angives i 1 §. Det ankommer på myndighet som Konungen bestämmer att fastställa vilka varor som enligt 2 § 7. skall undantagas från lagens tillämpning och i övrigt meddela tillämpningsföreskrifter till lagen. Den som bedriver detaljhandel i strid mot denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen dömes till böter eller fängelse. Denna lag träder i kraft . () ()