mot · FU0232 · 1971-01-12 00:00:00 — av m. Q. om åtgärder mot miljöförstöring. Miljöskyddslagen, som antogs av riksdag, är ett försök att reglera intresseavvägningar på miljövårdsområdet. Dock krävs ytterligare åtgärder inom eller i anslutning till miljöskyddslagens tillämpningsområde. Lagens tillämpning och verkan bör noggrant studeras och kompletterande lagstiftning förberedas. På några områden bör ändringar i lagens nuvarande utformning genomföras . Miljöskyddslagen omfattar i princip även fasta trafikanläggningar. Förbundsreglerna i § 6 innehåller dock en undantagsregel med innebörd att tillståndsplikt ej skall krävas för flygplats, väg eller järnväg, vars anläggande prövas i särskild ordning. Som skäl för detta har angivits att vid denna särskilda prövning beaktas även anläggningens inverkan på omgivningen. Problemet, speciellt då det gäller vägbyggnad, är dock så omfattande att denna undantagsregel är omotiverad. Vägbyggnad innebär ofta mycket stora ingrepp i landskap och miljö. Runt planeras nya vägar med upp till 12 filer. Grönområden, skogar och berg äts upp. Bostadsområden störs genom att nya motorvägar byggs i omedelbar anslutning till dessa. Ett uppmärksammat fall är Värmdöledens sträckning genom stad. Exempel på redan genomförd tvivelaktig planering är vägen över Döda fallet i och vägen genom Vistas delta i Nikkaluokta. Det är givetvis angeläget att motstående krav åtminstone i viss utsträckning tillgodoses vid vägbyggnation. förekommer ofta på ett tidigt stadium kontakter mellan länsstyrelsernas naturvårdssektioner och vägmyndigheterna men sällan på lika villkor. Från har initiativ tagits till samråd med . Den granskning som sker t. ex. vid antagande av vågplan enligt allmänna väglagen innebär främst en prövning från exploateringssynpunkt. Den hänsyn som där kan tas till störda grannfastigheters förhållanden har samma begränsningar som vid expropriation och berör i huvudsak endast förhållanden inom de fastigheter som avstår mark till anläggningen. Denna prövning ger inte samma garantier för miljöskyddets krav som vid tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen. Luftfartslagens regler om flygplatsexploatering är lika ofullständiga, vilket kan illustreras av utbyggnaden av flygplatsen vid . Även om vägbyggarnas tänkande numera nyanseras i riktning mot natur- och miljövänlighet gäller fortfarande reglerna om att vägen skall gå fram där den blir billigast. Redan gjorda ingrepp i landskapsbilden kan sällan repareras. Nya hårda bullernormer kan visserligen leda till att nya vägsträckningar får göras, men möjligheterna att i efterhand ingripa är i regel av kostnadsskäl mycket små. En prövning enligt miljöskyddslagen skulle kunna innebära att en rad senare, kostsamma ombyggnader kan undvikas. Större hänsyn skulle kunna tas såväl till de i närheten av vägen boendes behov av god miljö som till behovet av vägsträckningar som nedbringar skadorna på naturen. Enligt vår mening bör därför tillståndsplikt införas beträffande flygplatser och vägar som kan medföra miljöstörningar av betydande omfattning. Detta hindrar inte att granskning enligt nuvarande ordning enligt väglagen och luftfartslagen utförs. Miljöskyddslagen reglerar även utsläpp av avloppsvatten. Vattenföroreningarna är ett av dagens stora miljöproblem. Det är konstaterat att avloppsutsläppen leder till allvarliga rubbningar i vattensystemens naturliga balans. På många håll är vattendragen så svårt förorenade att återställanden till acceptabla förhållanden blir mycket kostsamma och tidskrävande, om de över huvud taget är möjliga. På andra håll närmar sig föroreningsgraden kritiska värden. T. o. m. stora vattenområden som och skadas allvarligt av organiska substanser, närsalter och gifter. Situationen kan lätt bli ohållbar för vattenförsörjning, fiske, badliv etc. om denna utveckling får fortsätta. I den totala föroreningsbilden är industrins föroreningar det största problemet. Här bör lagstiftning och avgifter på avloppsutsläpp vara möjliga vägar att åstadkomma förbättringar. Avloppsutsläpp från tätort undergår nu i allt större utsträckning rening i ett eller flera steg. Dock saknar enligt uppgift fortfarande ca 200 tätorter någon form av rening, medan många andra inte nått längre än till mekanisk rening av avlopp. I miljöskyddslagen § 7 stadgas bl. a. att avloppsvatten, som kommer från vattenklosett eller härrör från tätbebyggelse och som ej undergått längre gående rening än slamavskiljning, inte får släppas ut i vattendrag, sjö eller annat vattenområde, om det ej är uppenbart att det kan ske utan olägenhet. Denna minimiregel uttrycker en alltför låg ambitionsgrad. Dagens lagstiftning bör åtminstone innehålla regler, vilka som minimikrav uppställer biologisk rening av avloppsvatten från vattenklosett eller tätbebyggt område. Endast i särskilda undantagsfall bör en lägre reningsgrad tillåtas. I fråga om redan befintliga reningsverk med lägre reningsgrad bör fastställas en tidsplan för övergång till biologisk rening. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär förslag till komplettering av miljöskyddslagen av innebörden 1. att tillståndsplikt införs beträffande vägar och flygplatser, 2. att minimireglerna för utsläpp av avloppsvatten från vattenklo sett eller tätbebyggelse omfattar krav på minst biologisk rening samt 3. att en tidsplan fastställs för övergång till biologisk rening vid redan befintliga reningsverk. PER () ()