mot · FU021477 · 1971-05-11 00:00:00 — av m. fL i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 107 med förslag till lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Teknisk utveckling och strukturförändringar i näringsliv och samhälle har medfört ökade omställningsproblem på arbetsmarknaden. Särskilt påfrestande och bekymmersamma har problemen blivit för de äldre arbetstagarna, som i väsentligt högre grad än de yngre är utsatta för risk att bli arbetslösa. Antalet äldre arbetslösa har relativt sett ökat kraftigt , och arbetslöshetstiderna för dem har förlängts väsentligt. De äldre dominerar i gruppen långtidsarbetslösa. De största svårigheterna möter man i detta avseende i de s. k. skogslänen och andra sådana områden, där sysselsättningsmöjligheterna minskat kraftigt. Näringsliv och produktion i utveckling förutsätter ständig strukturomvandling. Såsom vid upprepade tillfällen framhållits från vårt håll kan emellertid inte de omfattande och ökande sysselsättningssvårighetema för särskilt den äldre arbetskraften förklaras enbart med en sådan lika naturlig som nödvändig utvecklingsprocess. Åtskilliga företagsnedläggelser och driftinskränkningar har till avgörande del sin orsak i brister i den näringspolitik och den ekonomiska politik som förts. Detta belyses t. ex. genom misslyckandet under i stort sett med att stimulera näringslivet till tillräckliga investeringar för en angelägen förnyelse och utbyggnad av produktionsapparaten. Det påtalade förhållandet, att arbetslösheten för de äldre är särskilt svårbemästrad i skogslänen och motsvarande områden, är besked om att de lokaliserings- och regionalpolitiska insatserna varit otillräckliga. Frågan om att trygga de äldre arbetstagarnas sysselsättning har sålunda blivit ett allt allvarligare problem. Det har vid åtskilliga tillfällen dokumenterats i att stor enighet råder om nödvändigheten av skyndsamma åtgärder för de äldre arbetstagarnas trygghet. har ökade insatser gjorts för den äldre arbetskraften i fråga om såväl sysselsättningsmöjligheter som social trygghet. På det sistnämnda området har införts ett särskilt omtsällningsbidrag och medgivits förlängd ersättning från arbetslöshetskassorna. Vidare har de äldre arbetstagarna fått vidgade möjligheter till förtidspension. Som angelägna och brådskande reformkrav kvarstår en allmän arbetslöshets försäkring och en sänkning av den allmänna pensionsåldern. Strävandena till ökade sysselsättningsmöjligheter bör självfallet vara inriktade på att arbetslösa äldre arbetstagare så långt möjligt skall kunna placeras på den öppna arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsmyndigheterna har genom sin arbetsförmedlande, omskolande och informerande verksamhet sökt främja detta syfte. Vissa bidrag har utgått till stimulerande av anställning av äldre på den öppna arbetsmarknaden. Men resultatet har inte svarat mot det önskvärda. I en kraftigt ökad utsträckning har man därför tvingats skapa sysselsättning åt äldre i samhällelig regi i form av beredskapsarbeten, arkivarbeten och skyddad sysselsättning. Såsom konstateras i den föreliggande propositionen 1971:107 har läget för den äldre arbetskraften trots de insatser som gjorts efter hand blivit alltmer bekymmersamt. Växande grupper av äldre arbetstagare är ställda utanför den öppna arbetsmarknaden. Inte ens under särskilt gynnsamma konjunkturbetingelser har den friställda äldre arbetskraften kunnat få arbeten på den öppna arbetsmarknaden i godtagbar utsträckning. Nuvarande utvecklingstrend innebär att den äldre arbetskraften i allt större utsträckning måste sysselsättas i arbeten i samhällelig regi. Detta är en olycklig utveckling för såväl individ som samhälle. Samhällsekonomiskt och näringspolitiskt är det ett otillfredsställande sätt att utnyttja arbetskraftsresurserna. Men framför allt riskerar man att det uppstår en kategoriuppdelning i en yngre, väl avlönad grupp, som efterfrågas av arbetsgivarna, och en grupp äldre och handikappade, för vilka det inte finns plats på den öppna arbetsmarknaden. Det är nödvändigt att väsentligt ökade möjligheter skapas för äldre arbetstagare att behålla och vinna sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. tillsattes utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m., vilken enligt direktiven skall ägna särskild uppmärksamhet åt den äldre arbetskraftens problem. Förslag från denna utredning kan väntas först . På grundvalen av en särskild departementspromemoria framläggs nu i propositionen 1971:107 förslag till ökad anställningstrygghet och förbättrade anställningsmöjligheter för äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden. De föreslagna åtgärderna avses utgöra ett provisorium i avvaktan på förutnämnda utrednings betänkande. Den föreslagna lagen om anställningsskydd för äldre arbetstagare avser att garantera vissa utökade uppsägningstider. För arbetstagare som fyllt föreslås en uppsägningstid , för arbetstagare i åldem en uppsägningstid och för arbetstagare i åldem en uppsägningstid . Som kvalifikationsgrund skall gälla att arbetstagaren varit anställd hos arbetsgivaren närmast före Arbetstagaren tillförsäkras lön och likaså under permitteringstid som överstiger eller under samma kalenderår. av skall arbetstagaren enligt vissa grunder ha företräde till återanställning. Lagen om uppsägningsskyddet skall enligt propositionen kombineras med en lag om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden. Avsikten är att i detta syfte etablera ett organiserat samarbete mellan arbetsmarknadsmyndigheterna, arbetsgivarna och arbetstagarorganisationerna. skall kunna ta upp överläggningar med arbetsgivaren och parternas organisationer i fråga om sysselsättning av äldre arbetskraft och på grundval härav utfärda anvisningar om åtgärder för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för äldre arbetstagare. Anvisningarna skall kunna innebära t. ex. att arbetsgivaren bör ha en viss kvot äldre bland de anställda. I sista hand skall ha vissa tvångsmedel till sitt förfogande. De föreslagna åtgärderna är enligt vår mening nödvändiga och bör antas som ett provisorium. De förlängda uppsägningstiderna, som är ett viktigt steg i strävan till likvärdig anställningstrygghet för arbetare och tjänstemän, ger ökat rådrum att planera nya sysselsättningsmöjligheter för friställd arbetskraft. Genom samarbetet mellan arbetsmarknadsmyndigheterna, arbetsgivarna och arbetstagarna bör framför allt arbetsplatserna och arbetsmiljöerna kunna utformas så att de bättre anpassas till de äldre arbetstagarnas förutsättningar. De äldre bör kunna få större möjligheter att fullgöra arbetsprestationer som är jämförbara med de yngre arbetstagarnas. Därmed bör de också få ökade möjligheter att vinna nya anställningar på den öppna arbetsmarknaden. Departementschefen har understrukit att arbetsmarknadsmyndigheterna i fråga om åtgärder för bättre sysselsättningsmöjligheter för äldre i främsta rummet skall söka nå fram till lösningar i samförstånd med arbetsgivare och arbetstagare. Tvångsmedlen är avsedda endast som en yttersta utväg. Ett förtroendefullt samarbete mellan samhälle och näringsliv är enligt vår mening en absolut förutsättning för att åtgärderna skall få avsedd positiv verkan. medverkan skall enligt propositionen ske genom företrädare, som utses av organisationen bland dess medlemmar. Departementschefen framhåller att organisationen bör ha möjlighet att välja företrädare även utanför den krets som är anställd hos arbetsgivaren. I praktiken torde det emellertid ofta framstå som ändamålserfligt att till företrädare utse någon som är arbetstagare på den aktuella arbetsplatsen och då gärna någon som är företagsombud eller ledamot av företagsnämnden. Det sistnämnda förtjänar enligt vår mening att särskilt understrykas. Naturligtvis bör arbetstagarorganisationen själv ha full frihet att välja Samarbetet avser emellertid förhållandena på enskilda arbetsställen, arbetsmiljöernas utformning där och möjligheterna till ålderskvotering i särskilda fall. Det måste då vara viktigt att ta till vara de anställdas förtrogenhet med det egna arbetsställets villkor och förhållanden. Detta kan uppnås endast genom företrädare från den egna arbetsplatsen, vilket också är att förorda från arbets- och företagsdemokratiska synpunkter. De arbetslösa äldre finns såsom framhållits i mycket stor utsträckning i skogslänen och motsvarande områden, där regionalpolitiska åtgärder är angelägna för företagsetablering och företagsutvidgning. Det skulle kunna möta svårigheter att stimulera till ny eller utvidgad företagsamhet i sådana regioner, om man föreskrev att ett nyetablerat företag måste ha samma ålderssammansättning på sina anställda som gäller för regionen i stort. Det regionalpolitiska syftet skulle därmed kunna hindras. Departementschefen har framhållit att den nya lagstiftningen i sådant fall inte bör tas till intäkt för längre gående ingripanden än i andra regioner. De särskilda problem som ett speciellt högt antal äldre i en region kan ge upphov till bör i stället bemästras med andra arbetsmarknadspolitiska medel. Detta bör enligt vår mening särskilt understrykas. I sådana regioner måste man i större utsträckning ta till vara möjligheterna att ge äldre arbetskraft sysselsättning genom t. ex. naturvårds- och miljövårdsarbeten, beredskapsarbeten och s. k. hemarbeten. De i propositionen föreslagna åtgärderna kan naturligtvis inte ge någon fullständig eller slutlig lösning av den äldre arbetskraftens problem. Det viktigaste är att bryta den negativa attityd som äldre och medelålders arbetskraft nu ofta möter vid t. ex. nyanställning. Ett förtroendefullt samarbete mellan arbetsmarknadsmyndigheter, arbetsgivare och arbetstagare och den miljöanpassning som därmed torde kunna uppnås bör kunna lägga grunden för en positiv inställning till äldre arbetstagare och till den rutin och erfarenhet som de ofta besitter. Men även andra åtgärder är enligt vår mening nödvändiga. En möjlig väg att förstärka den äldre arbetskraftens ställning är att såsom föreslagits i tidigare motioner från vårt håll undanta äldre arbetskraft vid viss ålder från avgift till tilläggspensioneringen. Som ett grundvillkor i sammanhanget betraktar vi en aktiv näringspolitik, som på önskvärt sätt kan stimulera till förnyelse och utbyggnad av produktionsapparaten. Den näringspolitik som förts har medfört att även utvecklingsbara företag tvingats lägga ned driften. Då detta gäller utformningen av näringspolitiken och den ekonomiska politiken i stort, avser vi inte att här ställa yrkande på den punkten. Såsom vi inledningsvis framhållit är de stora sysselsättningssvårighetema för äldre arbetskraft i skogslänen och motsvarande områden ett besked om att de regionalpolitiska insatserna varit otillräckliga. äldre arbetstagare som det här är fråga om är oftast fast bundna till sin hemregion. Detta bör vid sidan av den regionalpolitiska målsättningen vara ett skäl att skyndsamt förstärka de lokaliserings- och regionalpolitiska insatserna i skogslänen och motsvarande områden. bör understryka detta genom ett särskilt uttalande. En annan fråga, som måste aktualiseras i sammanhanget, är de äldre arbetstagarnas vidareutbildning och uppskolning. aktivitetsprogram har omfattat bl. a. ökade insatser beträffande utbildningen av äldre arbetskraft. Men i såväl departementspromemorian som propositionen framhålls bl. a. att de äldre arbetstagarna ofta har svårigheter att klara sig i konkurrensen på arbetsmaiknaden, därför att de har sämre utbildning än de yngre. Även om arbetsmarknadsutbildningen vidgats för de äldre, har den sålunda varit otillräcklig. Det framstår som angeläget att insatserna för den äldre arbetskraftens vidareutbildning förstärks väsentligt. Detta måste gälla inte endast arbetsmarknadsutbildningen utan också vuxenutbildningen i det reguljära utbildningsväsendet och den kursverksamhet som drivs av t. ex. bildningsförbunden. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att vid behandlingen av proposition 1971:107 måtte I. uttala, att de lokaliserings- och regionalpolitiska insatserna bör förstärkas skyndsamt i skogslänen och motsvarande områden, bl. a. i syfte att ge äldre arbetstagare ökade sysselsättningsmöjligheter; samt i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om skyndsamt övervägande av ökade möjligheter till vidareutbildning för den äldre arbetskraften. () i Luttra . () i Skegrie () i Glömminge () i () i () i () i Bäckmora AB Egnel , 1971