mot · FU02544 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. angående fördelningen inom parti av utjämningsmandat vid riksdagsval. I riksdagsordningen 17 § 3 mom. föreskrivs att de utjämningsmandat, som ett parti tillförts, fördelas på valkretsar efter fallande jämförelsetal. Härvid används de jämförelsetal som framkommit efter fördelningen av de fasta valkretsmandaten. Det innebär att i en valkrets där partiet ej erhållit något fast valkretsmandat utgörs jämförelsetalet av röstetalet delat med första divisorn 1,4 enligt den jämkade uddatalsmetoden. En så hög första divisor som 1,4 tenderar vid fördelning mellan partierna av utjämningsmandat att ge mindre partier som klarar 4 %-spärren relativt många av sina mandat som utjämningsmandat. Den så att säga höjer tröskeln för tilldelning av första fasta valkretsmandatet och reducerar därmed den rena uddatalsmetodens strikta proportionaliter När sedan utjämningsmandaten skall fördelas inom ett parti, finns för kretsar där fast mandat ej erhållits tröskeleffekten kvar gentemot övriga valkretsar. Inom ett parti kan den sålunda få en påtaglig effekt på utjämningsmandatens fördelning på valkretsar, något som också var fallet vid val. Effekten kan belysas av att ett parti, vid normalt stabil röstfördelning mellan partierna, i en valkrets vid val efter val kan komma att hamna strax under gränsen för såväl kretsmandat som utjämningsmandat just på grund av denna dubbla användning av första divisorn. Partiet kommer alltså att sakna riksdagsrepresentation från den del av landet som valkretsen omfattar. Eftersom rösterna på partiet i valkretsen i detta fall icke resulterar i att någon kandidat på den aktuella valsedeln placeras i begränsas den regionala representationen. får måhända väljarna en känsla av att de inte direkt kan påverka sammansättning. Det finns anledning att här citera grundlagberedningen (SOU 1967: 26, s. 148): »Principen om riksproportionalitet kan förverkligas utan att man för den skull behöver ändra den nuvarande ordningen med valkretsvisa val där alla mandaten besätts med kandidater som har nominerats i valkretsarna av partiernas lokala organisationer. Denna ordning stimulerar till lokal politisk aktivitet och bidrar till att ge demokratin fast förankring hos folket. Den bör enligt grundlagberedningens mening behållas i ett nytt valsystem.» Varken i grundlagberedningens betänkande (SOU 1967: 26), propo sition 1968: 27 om grundlagsändringar inför enkammarriksdagens införande eller i utskottsbetänkandet (KU 1968: 20) diskuteras denna effekt, som uppenbart strider mot en grundläggande motivering för det nya valsystemet: »att systemet leder till en tillfredsställande regional representation som också är så stabil som möjligt med hänsyn till kravet på riksproportionalitet» (SOU 1967: 26, s. 149) och »Liksom departementschefen finner utskottet tillfredsställande att det på detta sätt blir möjligt att inom ramen för ett riksproportionellt valsystem beakta de regionala aspekterna » (KU 1968: 20, s. 23). De anförda nackdelarna undanröjes givetvis enklast genom att första divisorn inte tillämpas vid fördelning inom parti av utjämningsmandat. Härvid blir jämförelsetalet lika med röstetalet i de kretsar där partiet ej erövrat kretsmandat. Riksdagsordningens 17 § 3 mom. får då exempelvis följande lydelse: Av de utjämningsmandat som parti erhållit tillföres det första den valkrets där partiet efter fördelningen av de fasta valkretsmandaten uppvisar större jämförelsetal än i övriga valkretsar. Härvid skall dock jämförelsetalet i valkrets där partiet ej erhållit något fast valkretsmandat utgöras av röstetalet. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hemställer att Kungl. Maj:t måtte ge grundlagberedningen i uppdrag att utarbeta förslag till ändring av riksdagsordningens 17 § 3 mom. i enlighet med vad som i motionen anförts samt att förslag framlägges senast vid riksdag. H. ()