mot · FU02782 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående handläggningen av ansökningar om lån från statens bosättningslånefond. Enligt kungörelsen (1946: 579) om statliga bosättningslån kan trolovade eller äkta makar eller man och kvinna vilka stadigvarande sammanbor under äktenskapsliknande förhållanden under vissa förutsättningar av erhålla lån från statens bosättningslånefond. Detsamma gäller ensamstående ogift person, som avser att tillsammans med eget minderårigt barn bosätta sig i familjebostad. Frågan om förutsättnnigama för att erhålla bosättningslån har aktualiserats i olika sammanhang . I detta hänseende skall här endast framhållas följande. Efter hemställan av riksdag har familjepolitiska kommittén fått i uppdrag att verkställa en översyn av reglerna för lånen i syfte att bl. a. åstadkomma en mindre restriktiv prövning vid långivningen. Vidare har ungdomsbostadsutredningen föreslagit att bosättningslån skall kunna utgå även till ensamstående hushållsbildare utan barn (SOU 1970: 43 s. 166). Även denna fråga har överlämnats till familjepolitiska kommittén. Mot nu angivna bakgrund och med beaktande av att antalet nya lån från fonden torde komma att öka i icke oväsentlig utsträckning finns det enligt vår mening anledning att ta upp till prövning frågan om låneverksamheten är organiserad på ett sätt som kan anses stå i överensstämmelse med de krav som med fog kan ställas då det gäller social service. Enligt vår mening brister åtskilligt i detta avseende. Enligt ovannämnda kungörelse skall i varje kommun finnas en av kommunen vald person med uppgift att såsom ortsombud avgiva yttranden över ansökningar om bosättningslån. I kommun där så finner lämpligt bör två eller flera ortsombud utses (3 §). Instruktion för ombuden har utfärdats av . Av denna instruktion framgår att ortsombud har att tillhandagå med upplysningar om gällande bestämmelser i ämnet och att lämna lånesökanden råd och anvisningar om hur låneansökan bör ifyllas, att kontrollera de uppgifter som lämnas i inkommen låneansökan samt att avge eget yttrande i ärendet. För varje låneansökan som ortsombud yttrat sig över utgår en ersättning av eller i de fall två ortsombud yttrat sig över samma ansökning ett lägre belopp. Då någon särskild ersättning för hyra av lokal inte utgår, är det uppenbart att den låga arvoderingen gör att de lånesökande eller personer som överväger att söka lån inte på alla håll kan få den service som de bör ha rätt till. Genom att ortsombudet inte får särskild hyresersättning har resultatet av reglerna i praktiken blivit att lokalförhållandena starkt skiftat mellan olika kommuner. Ofta är lokalerna trista, otrivsamma och för de sökande obekväma. De ligger ofta även i anslutning till lokaler dit allmänheten har tillträde för helt andra ändamål. Ofta kan väntetiderna bli mycket långa för dem som väntar på att få träffa ortsombudet. Det finns också andra skäl som gör att man kan ställa sig starkt kritisk till den nuvarande formen av handläggningen av låneansökningama på det lokala planet. Den omständigheten att arvode utgår med visst belopp för varje yttrande över låneansökan kan otvivelaktigt vara ägnat att begränsa ett ortsombuds benägenhet att stå till förfogande för mera allmänna upplysningar till preseumtiva lånesökande. Även om det är viktigt att administrationskostnaderna hålls nere, talar skäl för att arvoderingen av ombuden, om dessa bibehålls, sker efter andra principer än de nuvarande. Det ovan anförda talar enligt vår mening för att en allsidig översyn bör ske av reglerna rörande den praktiska handläggningen av lån från statens bosättningslånefond. Vid översynen bör man inte vara främmande för att undersöka om handläggningen av bosättningslåneärenden kan överföras till och handhas av de sociala myndigheterna i kommunen. Under hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär en översyn av reglerna om handläggningen på det lokala planet av ansökningar om lån från statens bosättningslånefond. () ()