ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021224 · 1971-03-11 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 50 med förslag till lag om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal. Enligt riksdagsordningen § 55 äger riksdagsledamot rätt att väcka av proposition föranledd motion senast efter det propositionen anmälts för . Vid brådskande ärenden har denna regel stundom frånträtts, liksom även att den normala bordläggningsproceduren avkortats. Sådan s. k. snabbehandling av brådskande ärende har enligt praxis endast skett efter föregående överenskommelse med oppositionspartierna. Före avlämnandet till av propositionen 1971:50 har överläggningar hållits mellan företrädare för regeringen och ledarna för tre av oppositionspartier. Dessa överläggningar hölls emellertid under sådan tidsnöd, att tillfälle inte gavs för partigrupperna att ta ställning vare sig till propositionens innehåll eller till frågan om snabbehandling borde ske. Dessutom förbigicks helt en av partigrupperna. Under dessa omständigheter finner vi icke att de villkor uppfyllts som enligt praxis brukar krävas för snabbehandling i av brådskande ärende. Den i propositionen 1971:50 föreslagna lagen om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal är klart diskriminerande. Lagen avses visserligen formellt gälla hela arbetsmarknaden, men tidpunkten för förslagets framläggande och den avsedda giltighetstiden gör det klart att lagen är speciellt riktad mot de i offentlig tjänst anställda som just nu är indragna i arbetskonflikt. Att denna diskriminerande karaktär är avsiktlig framgår klart på s. 14 i propositionen, där departementschefen skriver: Det är emellertid uppenbart att lagen föranleds av de nu pågående stridsåtgärdema. På de delar av arbetsmarknaden som inte berörs av öppna konflikter pågår förhandlingar i sedvanlig ordning och jag räknar inte med att det skall bli aktuellt att stoppa stridsåtgärder på nya områden. Vi håller fast vid principen om förhandlings- och strejkrätt men bestrider inte att en viss översyn och komplettering av stats- och kommunaltjänstemannalagar kan bli nödvändig på grundval av de erfarenheter som vinnes under nu pågående avtalsrörelse, men vi kan inte acceptera att den förhandlings- och strejkrätt som genom dessa lagar tillerkänts de i offentlig tjänst anställda sätts ur spel genom en diskriminerande speciallag. Det kan inte godtagas att staten som part i en avtalstvist utnyttjar sin lagstiftningsmakt till att ändra spelets regler under spelets gång. En eventuell översyn och komplettering av tjänstemannalagarna måste anstå tills uppgörelse är träffad och arbetsfreden återställd. Vi anser inte att alla möjligheter uttömts att förhandlingsvägen bringa de pågående konflikterna till ett snabbt slut. Vi finner det därför inte nödvändigt att tillgripa en lagstiftning som sannolikt skulle rubba de i offentlig tjänst anställdas förtroende till samhället som arbetsgivare och förhandlingspart. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår propositionen 1971:50. () () () () () () () ()
mot · FU021225 · 1971-03-10 00:00:00 — av herrar Wirmark och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 50 med förslag till lag om förnyad giltighet av vissa kollektivavtal. De pågående konflikterna på arbetsmarknaden har åsamkat samhället allvarlig skada. Det är framför allt tredje man som oförskyllt kommit att lida av avtalsparternas stridsåtgärder. Från har tidigare under konflikten uttalats rekommendationen att partema frivilligt borde ha inställt stridsåtgärderna för att ge möjlighet att återföra förhandlingarna i normala banor. Den nu föreslagna fullmaktslagen ger regeringen möjlighet att påtvinga de berörda partema fredsplikt. Vi finner det synnerligt allvarligt att på detta sätt ingripa i ett hävdvunnet förhandlingssätt. Ingreppet blir så mycket märkligare som tjänstenämnderna förklarat de pågående konflikterna som icke samhällsfarliga. Propositionen innehåller en översikt över vidtagna stridsåtgärder. Detta sätt att försöka beskriva det faktiska händelseförloppet av arbetskonflikten är ofullständigt och delvis vilseledande. Så t. ex. underlåter man att klargöra att den anmälan gjorde till samhällsfarligheten av varslade stridsåtgärder även avsåg egna stridsåtgärder dvs. varslade lockouter och inte enbart stridsåtgärder. Dessutom underlåter man att påpeka att inte utlöste varslade åtgärder sedan kommunaltjänstenämnden ansett att stridsåtgärder från vissa veterinärer var att betrakta som samhällsfarlig konflikt. Däremot finner propositionens författare det lämpligt att i ett annat men liknande fall påpeka att TCO-S inte utlöste varslade stridsåtgärder. Vidare är propositionen mycket oklar i sin beskrivning av vilka grupper som verkställde varslade stridsåtgärder sedan statstjänstenämnden behandlat frågan om samhällsfarlighet beträffande frökontrollanstalten, vissa utbetalningsärenden samt besiktningsveterinärer. fråga om de senare utlöstes sålunda inte varslade stridsåtgärder i enlighet med nämndens uttalande. Mot denna bakgrund anser vi det angeläget understryka lagens generella giltighet för hela arbetsmarknaden. Vi förutsätter att departementschefens yttrande i propositionen inte kan tolkas på annat sätt. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att utskottet vid behandlingen av propositionen måtte beakta vad som i motionen anförts. . () ()
mot · FU021227 · 1971-03-16 00:00:00 — av i Nennesholm m. fl. anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 med förslag till lag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring, m. m. Maj:ts proposition nr 22 föreslås tillskapandet av en arbetarskyddsfond, vars uppgift skall vara att finansiera forskning, utbildning och upplysning på arbetsmiljöområdet. Dessutom föreslås arbetarskyddsavgiften innefatta ett bidrag till kostnaderna för den verksamhet som bedrivs av arbetarskyddsverket och arbetsmedicinska institutet. Vi delar de synpunkter som framförts beträffande angelägenheten av att få till stånd intensifierad forskning, utbildning och upplysning på arbetarskyddsområdet, och vi förutsätter att den föreslagna fonden bör bli ett verksamt medel härför. I detta sammanhang vill vi erinra om att det utöver forskning, i syfte att upptäcka och kartlägga hälsorisker i arbetet, också måste läggas ner avsevärda resurser på att finna tekniska lösningar för att eliminera hälsoriskerna. För att forskningsresultaten skall bli utnyttjade i den utsträckning som är önskvärd och nödvändig, om resultatet skall bli en bättre arbetsmiljö, torde det vara nödvändigt att utöver upplysnings- och informationskampanjer även mera direkt stimulera arbetsgivarna till att vidta förbättringsåtgärder på arbetsmiljösidan. Intresset hos arbetsgivarna för att förbättra arbetsmiljön har ökat, men ofta har bristande resurser lett till att man i stället för att satsa på den mera långsiktiga arbetsmiljöförbättringen tvingats lägga pengarna på investeringar som på kortare sikt gett resultat i form av ökad produktion. För att det arbete och den forskning som skall utföras och finansieras genom arbetarskyddsfonden inte bara skall resultera i en rad medicinska och tekniska lösningar på papperet utan verkligen komma arbetstagarna till nytta bör man redan nu försöka finna vägar för att föra ut forskningsresultaten till arbetsplatserna. Vi anser därför att en parlamentarisk utredning bör till sättas för att utreda och framlägga förslag om lämpliga stimulansåtgärder för att förmå företag att satsa på förbättring av arbetsmiljön. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj :t anhålla om parlamentarisk utredning för att utarbeta och framlägga förslag till stimulansåtgärder för företag för att möjliggöra en kraftfull satsning på en förbättring av arbetsmiljön och ett omsättande i praktiken av de forskningsresultat som kan förväntas genom inrättandet av arbetarskyddsfonden. () () () i Nennesholm () i Öskevik
mot · FU021235 · 1971-03-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 28 med förslag till förordning om annonsskatt. Frågan om en eventuell annonsskatt är f. n. under utredning tillsammans med likartade problem och bör inte behandlas av annat än i samband med det mera omfattande spörsmålet huruvida reklam generellt skall beskattas eller eljest avgiftsbeläggas. I konsekvens härmed hemställer jag att måtte avslå Kungl. Maj:ts proposition nr 28. K. A. ()
mot · FU021237 · 1971-03-24 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 110 angående vissa organisations- och anslagsfrågor m. m. rörande försvaret. Maj:ts proposition nr 110 föreslås att för nästa budgetår skall anvisa för förvärv av ca 1000 ha mark för utökning av Remmene skjutfält vid . övningsfältet omfattar f. n. 800 ha och skulle enligt militär sakkunskap behöva vara mer än så stort för att fylla den nutida teknikens krav för att övningarna skall kunna bedrivas på ett ändamålsenligt sätt. Efter den i propositionen föreslagna utökningen kommer fältet således fortfarande att vara av otillfredsställande storlek från övningssynpunkt. Militärens tidigare framförda önskemål sträckte sig också vida längre än vad som föreslås. Om bifaller föreliggande förslag torde krav på ytterligare markförvärv för fortsatt expansion snart nog bli aktuella, och detta redan för att tillfredsställa dagens behov av tillräckligt övningsutrymme. Därtill kommer att den tekniska utvecklingen sannolikt liksom leder till behov av allt större sammanhängande övningsområden. De berörda kommunernas farhågor och invändningar mot förslaget synes vara starkt grundade. Närheten till tätorter, främst , innebär att dessa redan med nu föreslagen utökning av fältet kommer att få ökat obehag och hinder för samhällsutvecklingen. Eftersom det föreliggande förslaget inte tillnärmelsevis ger fältet den omfattning som från militära synpunkter är behövligt, måste man realistiskt räkna med att krav på ytterligare arealer snart nog kommer att aktualiseras. Därvid kommer behovet av annan förläggning av övningsfältet att bli än mer markerad, såvida man inte vill ytterligare öka miljöskadorna och hindra samhällsutbyggnaden inom det aktuella området. I propositionen redovisas alternativa lösningar av vilka en, nämligen förläggning till Edsmären, synes vara den som från såväl civila som militära synpunkter är lämp Det måste med hänsyn till såväl kommunernas av en stark folkmening stödda uttalanden som från försvarets synpunkt vara den bästa lösningen att redan nu besluta att förlägga övningsområdet för de berörda förbanden dit. Den omständigheten att Edsmären är bevuxen med god skog kan inte väga tyngre än de invändningar som och andra kommuner gjort mot att utvidga Remmene skjutfält. Med stöd av ovan anförts hemställes att må vid behandling av proposition nr 110 1. avslå förslaget om markförvärv för utökning av Remmene skjutfält samt 2. besluta att förlägga övningsområdet för i propositionen angivna förband till Edsmären. () () (a) () () ()
mot · FU021238 · 1971-03-25 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 28 med förslag till förordning om annonsskatt. Det är icke osannolikt att regeringsförslaget om införande av annonsskatt står i strid med tryckfrihetsförordningens stadganden. Åtskilliga experter har starkt ifrågasatt förslagets grundlagsenliga förankring. bör givetvis avhålla sig från att acceptera förslag från regeringens sida till en lagstiftning, vars grundlagsenlighet icke är helt otvetydig och ställd över varje tvivel. att måtte besluta avslå proposition nr 1971.
mot · FU021239 · 1971-03-25 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 28 med förslag till förordning om annonsskatt. Förslaget om skatt på annonsering i tidningar sådant det framlagts i Kungl. Maj :ts proposition nr 28 innebär att skatten skall utgå för annonser i dagspressen och för andra skattepliktiga annonser. Detta innebär att för veckotidningar och andra periodiska publikationer skattesatsen blir högre än för dagspresstidningar. Med dagspresstidning förstås i förslaget till förordning publikation av dagspresskaraktär som utkommer med minst ett nummer . Gränsdragningen mellan olika slag av tidningar torde här vara principiellt svår att göra. I praktiken torde dock denna fråga ha funnit sin lösning. En prövningsrätt kan möjligen i enstaka fall här vara påkallad. Skattskyldighet föreligger vidare icke heller för tidning som är befriad från mervärdeskatt, i första hand rörelse- och organisationstidningar av skilda slag. Emellertid finns det enstaka tidningar som ehuru icke momsbefriade ändock är främst att anse såsom medlemstidningar eller språkrör för stora folkrörelseorganisationer. Dit hör t. ex. konsumentkooperationens tidning och lantbrukskooperationens tidning . Den senare är f. ö. direkt anlitad som medlemsorgan för över hundratalet ekonomiska föreningar som genom speciella utbytbara lokalsidor i tidningen står i direkt förbindelse med sina medlemmar med för deras verksamhet betydelsefull information. Det förefaller skäligt att, i anslutning till den tredje paragrafen i förordningen, en prövningsmöjlighet införes för de olika slag av publikationer som kan komma i fråga för att utnyttja en sådan. Prövningsinstans bör vara den föreslagna beskattningsmyndigheten, dvs. Textens lydelse borde kunna vara förslagsvis: Därutöver må befrielse från skattskyldighet kunna medges sådan periodisk publikation som, ehuru icke undantagen från skatteplikt enligt förra stycket, ändock kan sägas före träda sammanslutning av facklig, kooperativ, politisk eller ideell natur. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar komplettera förslaget till annonsskatteförordning så att en möjlighet till prövningsrätt om befrielse från erläggande av annonsskatt för vissa tidningar erhålles; samt att vederbörande utskott utarbetar erforderlig författningstext.
mot · FU021241 · 1971-03-24 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 48 med förslag till kungörelse om ändring i byggnadsstadgan (1959: 612). De handikappades situation har genom propositionen 1971: 48 uppmärksammats då det gäller bl. a. arbetsmiljöer, och de föreliggande förslagen till förändringar i byggnadsstadgan är ett steg i rätt riktning, då det gäller för de handikappade att kunna fungera i arbetslivet. Men för att nå verklig effekt och för att underlätta tillvaron i det dagliga livet för det stora antalet handikappade krävs ytterligare ingrepp i byggnadsstadgan. Vi syftar då på en utökning av standardmåttet på dörrarna i bostäderna till motsvarande bredd som tillämpas på handikappbostäder, liksom en övergång till tröskelfria bostäder. Detta skulle kunna ske genom att den ändring av byggnadsstadgans paragraf 42 a som föreslås i propositionen skulle gälla även för bostäder och att de normer som utfärdats av statens planverk i dess publikation nr 24 skulle tillämpas. Bredare dörrar som standard skulle möjliggöra för många rullstolsbundna handikappade att fritt röra sig inte bara i sina egna eventuellt handikapputrustade lägenheter utan också för dem möjliggöra ett rörligare umgänge och ett aktivare liv över huvud taget. Som nu är fallet är den svårt handikappade i alltför stor utsträckning bunden till sin egen bostad, och en av anledningarna härtill är just svårigheten att kunna ta sig fram med rullstol i standardlägenheter. Bredare dörrar skulle också medföra en över huvud taget bekvämare bostad för alla och envar och underlätta för de boende inte minst vid flyttning. Situationer kan också uppstå då en familjemedlem temporärt kan bli rullstolsbunden genom benbrott eller liknande och de nuvarande smala dörrbreddema utgör nära nog oöverstigliga hinder för vederbörande att kunna vistas i sitt hem. Här kan också i detta sammanhang påpekas den alltmer utbredda hemsjukvården, där gamla och sjuka så långt möjligt genom hemsjukvårdsorganisationen skall vårdas i hem En övergång till bredare dörrar som standard i hemmen skulle underlätta också denna vårdform. Utrustningen med trösklar i de modema bostäderna fyller enligt vår mening ingen funktion. Däremot är den till stort förfång inte bara för rullstolsbundna handikappade utan också för äldre människor och människor med mindre handikapp. En övergång till tröskelfria bostäder skulle också medföra bekvämare och ändamålsenligare bostäder. Observeras bör kanske i detta sammanhang att de nu föreslagna åtgärderna inte är att betrakta som alternativ till handikappbostäder. Avsikten är endast ett led i strävandena att utforma vår miljö så handikappvänlig som möjligt och att därmed underlätta en fullständigare integrering för de handikappade. Med åberopande av det anförda hemställes att i sitt yttrande över förslag till kungörelse om ändring i byggnadsstadgan som sin mening ger Kungl. Maj :t till känna vad i motionen anförts.
mot · FU021242 · 1971-03-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 28 med förslag till förordning om annonsskatt. Maj :ts proposition 1971: 28 med förslag till förordning om annonsskatt medger mycket få inskränkningar i uttaget av sådan skatt. Även om det av flera skäl torde få anses naturligt att en skatt av denna typ får en generell karaktär, finns det dock åtskillig annonsering av ideell och i övrigt samhällsgagnande art som bör övervägas bli ställd utanför den föreslagna nya skatten. Till sådan annonsering hör bl. a. den som bedrivs av skolor, även statliga och kommunala, andra undervisningsanstalter, korrespondensinstitut, de tolv erkända studieförbunden m. fl. i syfte att därmed nå så många människor som möjligt med sina studieutbud. En betydande del av denna annonsering har samband med den numera prioriterade vuxenundervisningen. Annonseringen ingår som ett av de viktigaste leden i den s. k. uppsökande verksamheten och belöper sig till icke obetydliga belopp, hårt belastande annonsöremas ekonomi. Den ytterligare höjning av annonspriserna, som annonsskatten otvivelaktigt kommer att medföra, drabbar utbildningsinstitutionerna hårt. Att minska annonsvolymen vore exempelvis för det fria folkbildningsarbetet, bedrivet av studieförbunden, att svika uppgiften att nå ut till så många människor som möjligt på ett enkelt och effektivt sätt. De svårigheter av administrativ och teknisk art, som eventuellt kan vara förbundna med inskränkningar i annonsskatten av den typ som här angetts, torde icke vara större än att de kan övervinnas. Under åberopande av det anförda hemställes att måtte besluta låta undanta den annonsering, som i studieutbudssyfte bedrivs av olika utbildningsanstalter, kanske främst de erkända studieförbunden, från den föreslagna annonsskatten samt att 1971: 1242 2 vederbörande utskott måtte utarbeta härför erforderlig lagtext. () () ()
mot · FU021244 · 1971-03-30 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 20 med förslag till lag om exekutiv försäljning av fast egendom, m. m. Avkomsträtt som innebär att ägaren av den besvärade fastigheten är skyldig att till rättighetshavaren tillhandahålla bostad (undantag) kan efter ikraftträdandet av jordabalken inte upplåtas med sakrättslig verkan. I fråga om rättigheter som upplåtits i fastighet före ikraftträdandet gäller dock äldre lag. Vid framför allt exekutiv försäljning av fast egendom som sker i samband med konkurs råder en betydande rättsosäkerhet för undantagshavaren genom den framträdande rätt som lönefordringar har. Detta kan innebära att en undantagshavare förlorar rätten att bo kvar i samband med att exekutiv försäljning sker av den besvärade fastigheten. En förlust av rätten att stanna kvar på den plats där man kanske bott hela sitt liv och som man har en stark känslomässig anknytning till är ett hårt slag för den som drabbas. För att kunna undvika stora personliga tragedier är det nödvändigt att garantier skapas för att undantagshavares rätt alltid skyddas. Bestämmelse härom bör upptas som punkt 7 i övergångsbestämmelserna till den nya lagen om exekutiv försäljning av fast egendom. Bestämmelserna bör innehålla att avkomsträtt som avser tillhandahållande av bostad, i likhet med sådana rättigheter som nämnes i 33 § första stycket i nya lagen, skall vara skyddad utan särskilt förbehåll. Efterföljande punkter får numreras om. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Maj :ts proposition nr 20 beslutar att i övergångsbestämmelserna till den nya lagen om exekutiv försäljning av fast egendom upptas en punkt av följande lydelse: Enligt äldre bestämmelser intecknad rätt till avkomst som avser tillhandahållande av bostad är vid försäljningen skyddad utan särskilt förbehåll.
mot · FU021245 · 1971-03-30 00:00:00 — av herrar Lidgård och I anledning av Kungl. Majrts proposition nr 20 med förslag till lag om exekutiv försäljning av fast egendom, m. m. Majrts proposition 1971: 20 med förslag till lag om exekutiv försäljning av fast egendom, m. m. anges såsom förberedande åtgärd inför exekutiv försäljning att fastighetens ägare skall på anmodan överlämna pantbrev som han innehar. Därefter får pantbrevet ej pantförskrivas utan överexekutors tillstånd (4 § andra stycket). Lagförslaget utgör i denna del ett onödigt ingrepp i äganderättsbegreppet på det sättet att ägarens möjligheter att förfoga över egendom som ostridigt är hans i detta fall ett ägarhypotek görs beroende av en myndighets diskretionära prövning. I lagen finns icke angivet något om de grunder på vilka överexekutor kan medgiva eller förvägra ägaren att pantförskriva av honom innehavda pantbrev. Lagförslaget har motiverats med att det bör vara klarlagt var pantbreven finns för att fastighetens nya ägare skall kunna få tillgång till dem för belåning och är sålunda att betrakta närmast som en ordningsföreskrift. Även om vissa tidsfrister är bestämda för det exekutiva förfarandet kan ordningsföreskriften komma att betyda att fastighetsägaren är undandragen möjligheten att fritt förfoga över sin egendom sitt kapital. Inte heller det förhållandet att det är i en ringa bråkdel av alla exekutionsfall som frågan om förfogande över ägarhypotek blir aktuell motiverar att man för någon annans bekvämlighets skull försvagar äganderätten. Syftet med bestämmelsen att överexekutor skall äga kännedom om var pantbreven är att finna torde kunna lösas på ett behändigare sätt än genom den föreslagna inskränkningen i äganderätten, t. ex. genom att man nöjer sig med att föreskriva en skyldighet för fastighetsägaren att lämna upplysning till överexekutor om och när eventuell pantsättning sker av panträtt som han själv innehar. Under hänvisning till det anförda hemställes att måtte besluta att 4 § andra stycket i lag om exekutiv försäljning av fast egendom skall ha följande lydelse: Pantförskriver fastighetens ägare pantbrev som han innehar skall han underrätta överexekutor därom. H. () ()