mot · FU02637 · 1971-01-27 00:00:00 — om översyn av organisation in. m. för kriminalvård i frihet. har i den alltmer intensiva debatten om kriminalvården särskilt framhållits vikten av att de som är föremål för kriminalvård verkligen ges tillfälle att bygga upp en ny tillvaro. Behovet av effektiv och individuellt anpassad vård, av aktiverande och stimulerande sysselsättning, av utbildning och deltagande i demokratiskt organisationsarbete samt av hjälp att ordna bostads- och arbetsförhållanden har understrukits. Frivården har mer och mer kommit i förgrunden. En vidare utveckling av frivården hindras emellertid av brist på resurser. Frågorna om kriminalvårdens organisation och verksamhetsformer är delvis under utredning. I avvaktan på mera genomgripande reformer och den väsentligt större resurstilldelning som krävs för att kriminalvården skall kunna fylla sina uppgifter bör man emellertid överväga vilka förbättringar som kan genomföras inom ramen för nuvarande organisation och medelstillgång. Övervakningsnämnderna tillkom i sin nuvarande form 1965. De har ansvaret för kriminalvården i frihet för dem som dömts till skyddstillsyn samt för dem som är villkorligt frigivna från fängelse eller som efter dom å ungdomsfängelse eller internering vårdas utom anstalt. I denna egenskap har övervakningsnämnderna tillsynen över skyddskonsulenternas och övervakarnas verksamhet. Övervakningsnämnderna beslutar också i stor utsträckning om övergång från anstaltsbehandling till vård i frihet samt i en rad ärenden av betydelse för den övervakade, t. ex. om upphörande av övervakning, om åtgärder vid s. k. misskötsamhet, om tillfälligt omhändertagande samt om medgivande enligt 6 § tredje stycket passkungörelsen. Övervakningsnämnderna har fem ledamöter, varav ordförande och dennes ersättare, som skall vara jurist och erfaren domare, utses av Kungl. Maj:t och övriga ledamöter av . Beträffande de övriga ledamöterna uttalas att det är önskvärt att dessa har erfarenhet från ungdomsvård, arbetsförmedling eller motsvarande verksamhet. Avsikten var att man genom tillskapandet av övervakningsnämnderna jämte skyddskonsulent- och övervakarorganisationen skulle väsentligt förbättra samhällets möjligheter att ge stöd till de villkorligt frigivna eller till skyddstillsyn dömda. Erfarenheterna av hittillsvarande verksamhet har emellertid varit nedslående, framför allt vad gäller försöken att skapa en mer aktivt stödjande och stimulerande organisation. Övervakningsnämndernas verksamhet inskränker sig i stor utsträckning till att fatta beslut i ärenden av ovan nämnd karaktär, vilka självfallet oftast upplevs som negativa. Därtill kommer att praxis växlar mellan nämnderna, vilket inger de övervakande en känsla av otrygghet. Det är svårt att avgöra vilka faktorer som i första hand medverkat till att övervakningsnämndema inte kommit att spela avsedd roll. En faktor kan vara att medlemmarna haft sina uppgifter i övervakningsnämnden som en bisyssla vid sidan om ordinarie arbetsuppgifter. Det har saknats personer i ledningen för nämnderna, som haft tid att odelat ägna sig åt uppgiften att leda och organisera en aktivt uppsökande verksamhet. Större erfarenhet från arbetsliv, vårdarbete, organisationsarbete m. m. hos nämnderna skulle ha varit till nytta. Mot bakgrunden av vad som ovan anförts framstår en översyn av övervakningsnämndernas organisation, sammansättning, befogenheter och verksamhetsformer som angelägen. Härvid bör särskilt behovet av att garantera representation i nämnderna av personer med erfarenhet av och förståelse för de förhållanden som möter de frigivna i dagens samhälle beaktas. bör övervägas vad som kan göras för att förbättra skyddskonsulentemas och övervakarnas möjligheter att fullgöra sina arbetsuppgifter. Övervakarens roll bör förändras från en övervakande och kontrollerande funktion till en kontaktskapande och stödjande funktion. Alla kontrollerande funktioner, t. ex. rapportskyldigheten, bör därför överföras på skyddskonsulentorganisationen. En namnändring från övervakare till kontaktperson blir under sådana förhållanden naturlig. Av de övriga frågor som bör uppmärksammas i samband med en översyn av frivårdsorganisationen bör särskilt nämnas: Övervakare bör utses för alla som vårdas på anstalt. Förberedelserna för utbildning under och efter anstaltsvistelsen, för bostad, arbetsanskaffning m. m. bör påbörjas . Det bör övervägas, om inte en skärpning av nuvarande rekommendation att övervakare bör ha utsetts innan en tredjedel av strafftiden avtjänats bör ske. Tiden för skyddstillsyn är f. n. . Det innebär att många som dömts till skyddstillsyn har en längre prövotid än villkorligt frigivna. Genom tillfälligt omhändertagande kan dessutom övervakningsnämnden förvandla dom om skyddstillsyn till frihetsstraff. En förkortning av prövotiden för de till skyddstillsyn dömda bör därför övervägas. bör en översyn göras av de regler som gäller för den till skyddstillsyn dömde. Enligt 6 § tredje stycket passkungörelsen av får den som står under övervakning efter att ha dömts till fängelse, skyddstillsyn, ungdomsfängelse, internering eller intagning i arbetsanstalt inte erhålla pass utan att detta medgivits av övervakningsnämnden. För den som redan har pass återkallas detta i samband med domen, om inte övervakningsnämnden lämnar särskilt medgivande. Denna bestämmelse upplevs som förnedrande. Den innebär ett stort ingrepp i de medborgerliga rättigheterna. Praxis vid bedömningen av dessa ärenden växlar mellan övervakningsnämnderna. Man bör därför överväga att slopa den särskilda passkontrollen för de till skyddstillsyn etc. dömda. Under alla förhållanden måste enhetliga regler utfärdas för prövningen av ärenden rörande medgivande enligt 6 § tredje stycket passkungörelsen. Även i övrigt finns det behov att överse de ålderdomliga regler som gäller för personer som står under övervakning. Under hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär en översyn av organisation, sammansättning, verksamhetsformer och befogenheter för övervakningsnämnderna samt skyddskonsulent- och övervakarorganisationen. () () () ()