mot · FU02284 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. Att mildra och motverka strukturomvandlingens negativa effekter torde bli en mer väsentlig uppgift för arbetsmarknadspolitiken än den rent konjunkturpolitiska. Äldre arbetstagare möter ofta stora problem på arbetsmarknaden. En ökad satsning på bl. a. förebyggande arbetarskydd och ergonometrisk forskning tillhör de mest angelägna åtgärderna. Det finns också anledning att kritisera den negativa och fördomsfulla attityd som på alltför många håll leder till en undervärdering av den äldre arbetskraften. Undersökningar av åldersstrukturen och systematiska inventeringar av lämpliga arbeten för äldre bör genomföras. Antalet placeringar på öppna marknaden har inte ökat i samma takt som resurserna och behovet att ta emot människor i arbetsvärd. Möjligheterna att öka placeringen av arbetsvårdssökande på öppna marknaden bör utredas. En ökning av antalet platser i halvskyddad verksamhet borde kunna vara en väg att vidga möjligheterna till en successiv utplacering. Det är av väsentlig vikt att arbetsförmedlingen är av hög klass och medverkar vid en inte alltför obetydlig del av platstillsättningarna. En effekt av den s. k. öppna förmedlingen är att vi inte har något mått på omfattningen och effekten av förmedlingens arbete. Det är nu angeläget med en utvärdering av den öppna förmedlingens verksamhet. Inflationen har kraftigt urholkat både flyttningsbidragen och utbildningsbidragen. är det nödvändigt med betydande höjningar särskilt av utbildningsbidragen. Även nyutbildade ungdomar bör få möjlighet att erhålla flyttningsbidrag. Inkomstprövning av grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning med hänsyn till makes inkomst bör omprövas. Bestämmelserna för inlösen av egna hem bör revideras så, att inlösen till verkliga värdet alltid möjliggörs. Reglerna för arbetsmarknadsutbildningen bör överses så, att utbildning kan sättas in redan innan arbetstagarna är arbetslösa eller löper risk för arbetslöshet. Redan nu bör arbetslöshetskriteriet helt kunna upphävas för äldre arbetskraft. av tycks takten i näringslivets förändringar ha ökat. Det kan avläsas t. ex. av den markanta ökningen av antalet varsel om nedläggningar och personalinskränkningar som rapporterats till . De flesta bedömare är ense om att denna snabba omställningstakt kommer att bestå och bidra till produktivitetsökningar i näringslivet. Vi kan emellertid inte bortse från att förändringarna också medför problem och svårigheter för samhället och många enskilda. Förutsättningen för att omställningarna skall kunna accepteras är självfallet att priset för dem i form av välfärdsförluster för individer och landsändar inte blir alltför högt. Det är nämligen långtifrån självklart att de som får bära de negativa konsekvenserna av förändringarna också blir delaktiga av deras fördelar. Regioner med ett näringsliv huvudsakligen baserat på branscher på tillbakagång drabbas t. ex. av betydande nedläggningar, arbetslöshet, avflyttning, vikande underlag för kommersiell och samhällelig service och hög medelålder hos den kvarvarande befolkningen. För många enskilda som träffas av strukturomvandlingen kan den av oro medföra betydande förbättringar genom att man efter genomgången arbetsmarknadsutbildning erhåller ett mera kvalificerat och bättre betalt arbete i en expanderande näringsgren. För den högproduktiva arbetskraften leder således förändringarna i näringslivet ofta till bättre förhållanden. För de sysselsättningssvaga grupperna är det helt annorlunda. De drabbas ofta hårt av omställningarna, vare sig de är äldre, handikappade, dåligt utbildade, starkt specialiserade på verksamheter som inte längre efterfrågas eller ortsbundna i områden med undersysselsättning. Det är en väsentlig uppgift för arbetsmarknadspolitiken liksom för regionalpolitiken att mildra och motverka strukturomvandlingens negativa effekter. För arbetsmarknadspolitikens del torde detta under 1970talet bli en mera betydelsefull uppgift än den rent konjunkturpolitiska. Den äldre arbetskraftens svårigheter Äldre arbetstagare möter ofta stora problem på arbetsmarknaden. Friställd äldre arbetskraft har i allmänhet betydande svårigheter att få nya anställningar. Den låga rörligheten bland de äldre visar också att det är utomordentligt svårt för dem att byta arbete, även då det är väl motiverat. Äldre har lägre inkomster än de något yngre. Det beror i stor utsträckning på att äldre arbetstagare oftare återfinns i branscher och yrken med låga löner. Men tillgänglig lönestatistik visar också klara generationskillnader i inkomst i identiska sysselsättningar. Det tycks vara en vitt spridd uppfattning bland arbetsgivare och andra att äldre arbetskraft är mindre produktiv. Ändå visar tillgängliga undersökningar att de stora skillnaderna i skicklighet och prestationsförmåga inte går mellan generationerna utan mellan individer, oberoende av ålder. Det films 60-åringar med arbetsbördor som åtskilliga 30-åringar inte skulle klara under en enda vecka. Men det är fortfarande många arbetsuppgifter som sliter ned sina utövare efter en . Det tycks också vara så, att äldre har svårare att uthärda mindre goda arbetsförhållanden, buller, stress, hetta, dålig belysning etc. Självklart är detta inte heller bra för de yngre, även om de tycks ha lättare att klara det. Vill man lösa den äldre arbetskraftens problem, tillhör därför en ökad satsning på bl. a. förebyggande arbetarskydd och ergonometrisk forskning de mest angelägna åtgärderna. Vi noterar med tillfredsställelse att medel för en utbyggnad av arbetarskyddet föreslås i årets budget. Alltjämt råder dock det bisarra förhållandet att de medel som satsas på förebyggande arbetarskydd bara utgör en bråkdel av kostnaderna för ersättningar och livräntor åt dem som skadas eller slits ned i sitt arbete. Åtgärder för en bättre arbetsmiljö torde uppvisa en hög samhälls- och företagsekonomisk lönsamhet och utgöra en förutsättning för en fortsatt snabb produktionsökning. Vi behandlar närmare denna fråga i en särskild motion om arbetsmiljö. Vi är fast övertygade om att ett teknologiskt avancerat samhälle som det svenska skulle kunna eliminera merparten av de farliga och nedbrytande arbetsuppgifterna om tillräckliga resurser sattes in på uppgiften. Ansvaret för de nuvarande förhållandena delas mellan arbetsgivarna offentliga lika väl som privata som ägnat alltför litet intresse åt om deras anställda arbetar under godtagbara förhållanden och samhället som avdelat alltför små resurser för forsknings- och utvecklingsarbete på detta område. De offentliga och enskilda arbetsgivarna bär således ett betydande ansvar för de problem som möter den äldre arbetskraften i dagens samhälle. Inte minst finns det anledning att kritisera den negativa och fördomsfulla attityd som på alltför många håll leder till en undervärdering av den äldre arbetskraften. Enligt vårt sätt att se möter man således två huvudproblem om man vill förbättra den äldre arbetskraftens förhållanden. Det är för det första fråga om att intensifiera ansträngningarna att skapa en mänskligare arbetsmiljö. Detta är enligt den svenska statsförvaltningens funktionsuppdelning inte i första hand en uppgift för arbetsmarknadsmyndigheterna. Att förändra arbetsgivarattitydema borde däremot vara det. Att förändra attityder är naturligtvis en av de svåraste uppgifter man kan företa sig. Något bör ändå kunna göras. Man bör t. ex. kunna utföra systematiska inventeringar av lämpliga arbeten för äldre med undersökningar av åldersstrukturen på större arbetsplatser. givare med alltför låg medelålder bland sina anställda bör tillfrågas om motiven till detta förhållande och erbjudas hjälp med att skapa lämpliga arbetsuppgifter för äldre arbetstagare. En sådan verksamhet har påbörjats genom att arbetsförmedlingarna rekommenderat att tillsammans med representanter för företag och fackklubbar göra inventeringar av arbetsuppgifter. Några mera systematiska undersökningar av det slag vi anser vara nödvändiga torde det dock inte vara fråga om i denna instruktion. Resurserna för olika slag av arbetsvärd har ökat högst betydligt . Delvis är detta enbart en anpassning till den olyckliga utveckling som vi tidigare antytt. Allt fler människor tycks nämligen bli arbetsmarknadsmässigt handikappade och i behov av arbetsvärd i vårt samhälle. blir många invalidiserade eller på annat sätt handikappade genom trafikolyckor. Grupper som inte haft några svårigheter i jobbet tycks arbetsgivarna numera anse så lågpresterande att de betraktas som arbetsmarknadsmässigt handikappade. Vid de flesta företagsnedläggningar visar det sig att ganska många av de friställda inte kan beredas nya anställningar utan måste bli föremål för arbetsvårdsåtgärder och placeras i skyddad sysselsättning. I åtskilliga fall torde detta som vi påpekat i avsnittet om den äldre arbetskraften vara resultatet av en fördomsfull inställning från alltför många offentliga och enskilda arbetsgivares sida. Genom arbetsvärdens expansion har man naturligtvis också fått möjlighet att ägna sig åt dem vilkas handikapp är så svåra att de tidigare bedömts omöjliga att sysselsätta ens i skyddad verksamhet. Arbetsvärden har alltså fått resurser att ägna sig åt allt fler människor. Detta ställer bl. a. ökade krav på möjligheter att placera arbetsvårdssökande på öppna marknaden. På det området har man emellertid lyckats mindre väl. Det årliga antalet placeringar på öppna marknaden har inte alls ökat i samma takt som resurserna och behovet att ta emot människor i arbetsvärd. 1960 placerades 10 622 eller av de arbetssökande på öppna marknaden. 1969 var motsvarande tal 11 047 respektive . Detta har inneburit att en större andel av de arbetsvårdssökande efter genomgången arbetsträning och arbetsmarknadsutbildning måste placeras i skyddad verksamhet. Detta är självfallet ett från alla synpunkter mindre önskvärt förhållande. Placering på öppna marknaden innebär för de flesta större möjligheter till självförverkligande och mer varierande kontaktmöjligheter. Därför bör möjligheterna att öka placeringen av arbetsvårdssökande på den öppna marknaden utredas. Departementschefens förslag om ett antal tjänster på länsarbetsnämnderna just för detta ändamål är givetvis mycket välkommet. Det grundläggande problemet torde dock inte vara en fråga om resurser. Det ligger djupare rotat i det modema arbetslivets organisation inom offentlig verksamhet minst lika mycket som inom enskild. Dessa förhållanden och möjligheterna att påverka dem bör klarläggas genom den av oss föreslagna utredningen. En ökning av antalet platser i halvskyddad verksamhet borde kunna vara en väg att vidga möjligheterna till successiv utplacering av arbetsvårdssökande på öppna marknaden. De som arbetar i halvskyddad sysselsättning befinner sig nämligen redan på vanliga arbetsplatser. Den halvskyddade verksamheten har emellertid fortfarande en relativt liten omfattning ca 1 600 platser . Genom målmedvetna ansträngningar bör antalet platser kunna utökas högst väsentligt. bör därför hemställa att Kungl. Maj:t uppdrar åt att uppta överläggningar med företrädare för de privata, kooperativa och offentliga arbetsgivarna och deras organisationer i syfte att uppnå överenskommelser om betydande utökningar av antalet platser i halvskyddad verksamhet på olika arbetsplatser. I årets statsverksproposition har inga medel avsatts för någon förstärkning av den egentliga arbetsförmedlingen. förslag till ny kontorsorganisation innefattade omfattande personalförstärkningar på förmedlingssidan. Dessa har dock avvisats av departementschefen. Arbetsförmedlingens centrala roll i arbetsmarknadspolitiken understryks alltför sällan. Det är ändå genom arbetsförmedlingen som människor i allmänhet kommer i kontakt med de övriga arbetsmarknadspolitiska medlen. Det är därför av väsentlig vikt att förmedlingen är av hög klass och medverkar vid en inte alltför obetydlig del av platstillsättningarna. Det är vidare betydelsefullt att förmedlingen har ett gott anseende bland både arbetssökande och arbetsgivare. Arbetsförmedlingens arbetssätt har ändrats genom införande av den s. k. öppna förmedlingen. Denna syftar huvudsakligen till att göra förmedlingsarbetet mera effektivt och att inrikta det på de mest angelägna uppgifterna. En negativ effekt av den öppna förmedlingen är dock att vi numera inte har något exakt mått på omfattningen och effekten av förmedlingens arbete. Vi vet t. ex. inte antalet arbetssökande vid förmedlingarna. Det ligger i och för sig i själva den nya arbetsmetodiken att sådana uppgifter är svåra att ta fram. Enligt vår mening är det dock nu angeläget med en utvärdering av den öppna förmedlingens verksamhet i både kvantitativt och kvalitativt avseende. I en sådan utvärdering bör man t. ex. sträva efter att mäta vilken andel av nyanställningarna i olika yrken som skett genom edverkan av arbetsförmedlingen, hur fördelningen är mellan de intser som görs för de arbetslösa respektive de ombytessökande samt om arbetsgivare och arbetssökande nu i större elier mindre utsträckning än tidigare vänder sig till arbetsförmedlingarna. Inflationen har kraftigt urholkat både flyttningsbidragen och utbildningsbidragen. Det hade varit önskvärt med höjningar av dessa bidrag i den omfattning som begärt. Det ansträngda statsfinansiella läget, till vilket också departementschefen hänvisar, omöjliggör tyvärr sådana höjningar. är det dock nödvändigt med betydande höjningar särskilt av utbildningsbidragen. Skall ambitionerna i fråga om arbetsmarknadsutbildningen kunna realiseras, får nämligen inte den enskilde och dennes familj utsättas för alltför stora ekonomiska påfrestningar . Vissa uppenbara brister i bidragssystemen bör dock kunna rättas till. Nyutbildade ungdomar har i ökande utsträckning svårt att få lämplig anställning. För att underlätta deras omflyttning och de har i stor utsträckning hög flyttningsberedskap bör de också erhålla möjlighet att få flyttningsbidrag. Risk för missbruk bör kunna undanröjas genom tillämpningsföreskrifter t. ex. av innebörden att flyttningsbidrag till nyutexaminerad arbetskraft endast kan utgå om lämplig anställning inte kan erhållas på utbildnings- eller hemorten. Det bör också framhållas att flyttningsbidrag till nyutexaminerad arbetskraft i detta avseende skulle jämställa den med sådana som genomgår arbetsmarknadsutbildning. Reglerna för inkomstprövning av grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning 22 § arbetsmarknadskungörelsen bör omprövas. Det finns i det sammanhanget anledning att återigen citera vad framhöll i motionen 1969: II: 211: Vi har vid såväl 1967 som riksdag påpekat de icke önskvärda konsekvenser som orsakas av bestämmelsen om att makes grundbidrag vid omskolning skall reduceras med hänsyn till den andre makens inkomst. framhåller, att de bidrag som med hänsyn till nuvarande bestämmelser kan beviljas åt gifta kvinnor anses alltför små för att ge en rimlig kompensation. Det är uppenbart, att bidragen ej heller har tillräcklig stimulanseffekt. Grundbidraget bör därför enligt styrelsens mening icke reduceras med hänsyn till makes inkomst. Det är även vår uppfattning. Det är emellertid anledning understryka att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inte får ses isolerade. Gynnsammare regler för omskolning av kvinnlig arbetskraft måste därför kompletteras med förbättrad barntillsyn och rimligare beskattning av de gifta kvinnornas inkomster. Såväl hänsynen till arbetskraftstillgångama som till önskvärdheten av ökade valmöjligheter för de gifta kvinnorna talar för åtgärder för att underlätta gifta kvinnors inträde på arbetsmarknaden. Det kan även ifrågasättas om en person skall få utbildningsbidraget sänkt när vederbörande uppbär t. ex. en liten änkepension eller annan Enligt vår mening bör inkomstprövningsreglerna beträffande grundbidraget vid omskolning bli föremål för omprövning. De nuvarande reglerna för inlösen av egna hem medger inte alltid ersättning för nedlagt kapital eller arbete utöver taxeringsvärdet. Bestämmelserna bör revideras så, att inlösen till verkliga värdet alltid möjliggörs, även om detta skulle ligga betydligt över det åsätta taxeringsvärdet. A rbetsmarknadsu t bi Idning Arbetsmarknadsutbildningen utgör en viktig del av de arbetsmarknadspolitiska medlen. En ytterligare utbyggnad av utbildningskapaciteten torde vara nödvändig, om vi skall kunna hålla jämna steg med de snabba förändringar inom näringslivet som också medför en förändrad yrkesstruktur. De senare årens utveckling har ökat kraven på rörlighet och anpassning hos arbetskraften. Det är främst genom utbildning som en önskvärd hög omställningsberedskap kan upprätthållas. Från allmänna synpunkter är det önskvärt att utbildningen sätts in redan innan arbetstagarna är arbetslösa eller löper risk för arbetslöshet. Det betyder att arbetslöshetskriteriet bör ytterligare uppmjukas för arbetsmarknadsutbildningen och helt upphävas. Detta skulle i samband med en kraftig höjning av utbildningsbidragen skapa en helt ny utbildningssituation där möjligheter kunde skapas för envar att efter viss tids yrkesverksamhet genomgå om- eller uppskolning. Redan nu bör emellertid arbetslöshetskriteriet helt kunna upphävas för äldre arbetskraft. Därigenom skulle man bl. a. skapa möjlighet för äldre arbetstagare att efter samråd med arbetsgivaren med tjänstledighet från sin ordinarie anställning kunna genomgå arbetsmarknadsutbildning med syfte att göra dem mera lämpliga för nya arbetsuppgifter inom företaget, vilket kan bli värdefullt från arbetstagarens synpunkt i samband med t. ex. ändrad produktionsinriktning, införande av nya arbetsmetoder eller anskaffande av nya maskiner. I de fall arbetsgivaren är beredd att betala skillnaden mellan utbildningsbidrag och tidigare lön bör denna löneutfyllnad ej reducera utbildningsbidraget. En översyn av reglerna för arbetsmarknadsutbildningen bör ske i syfte att uppnå en utveckling i denna riktning. föreslår återigen att statsbidrag skall kunna utgå till företagsutbildning. Denna skulle begränsas till dels sådan personal som behöver nyrekryteras och som i samband därmed behöver omskolning eller kompletterande utbildning, dels redan anställda personer som på grund av ändringar i produktionen löper risk att bli arbetslösa och för vilka omskolning bedöms erforderlig. Bidrag till företagen föreslås utgå med . per elev och närvarotimme. Företagsutbildning är för samhället en billig form för omskolning, under förutsättning att sådana regler uppställs för denna utbildning att statsbidrag utgår endast till sådan utbildning som har direkt karaktär av omskolning eller bristyrkesutbildning. Reglerna bör utformas så, att den rådande ansvarsfördelningen mellan företag och samhälle inte rubbas. Vi ansluter oss därför till förslag beträffande försöksverksamhet med statsbidrag till företagsutbildning. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. 1. om undersökningar av åldersstrukturen på större arbetsplatser samt om systematiska inventeringar av lämpliga arbeten för äldre i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, 2. om en undersökning av möjligheterna att i ökad utsträckning undanröja förekommande hinder för att bereda handikappade sysselsättning på öppna marknaden, 3. att ges i uppdrag att uppta överläggningar med företrädare för de privata, kooperativa och offentliga arbetsgivarna och deras organisationer, i syfte att uppnå överenskommelser om betydande utökningar av antalet platser i halvskyddad verksamhet, 4. om en utvärdering i kvantitativt och kvalitativt hänseende av den öppna arbetsförmedlingens hittillsvarande verksamhet, 5. om ändring av reglerna för flyttningsbidrag vid anställning på annan ort med innebörd att respenning även skall kunna utgå till nyutexaminerade, som ej kan få lämplig anställning på studie- eller hemorten, 6. om ändring av bestämmelserna för inlösen av egna hem i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, 7. att inkomstprövningen av utbildningsbidragen mot makes inkomst upphör, 8. om en översyn av reglerna för arbetsmarknadsutbildningen i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, samt 9. om förslag till statsbidrag för företagsutbildning i enlighet med i motionen angivna riktlinjer. (fp) () PER () () () () () () i () ()