mot · FU021473 · 1971-05-10 00:00:00 — av m. f L 1 anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 108 om fortsatt tillämpning av allmänna prisregleringslagen (1956: 236). Vi yrkar avslag på Kungl. Maj:ts proposition nr 1971 om fortsatt tillämpning av allmänna prisregleringslagen. Avslagsyrkandet grundar sig på två typer av argument: dels är en fortsatt priskontroll skadlig för ekonomin, dels föreligger inte det ekonomiska krisläge som allmänna prisregleringslagen förutsätter för att kunna tillämpas. Vi pekar på de skadliga konsekvenser som prisreglering medför och som påpekades bl. a. av priskontrollutredning, vilken utarbetade nu gällande prisregleringslag, av stabiliseringsutredningen, av den inom tillsatta arbetsgruppen för prisövervakningsfrågor och av bankoutskott så sent som . Den svenska ekonomin präglas av betydande störningar. En förlängning av prisstoppet är dock icke ägnat att lösa utan tvärtom att försvåra en lösning av nu aktuella problem. En förlängning av prisstoppet kan försena och försvåra en uppgörelse på den svenska arbetsmarknaden. Redan nu torde hälften av det tidigare prisreglerade området stå utanför priskontrollen. och de lönehöjningar som kan bli resultatet av avtalsförhandlingarna måste självfallet komma till uttryck i prisbildningen. Fortsatt prisstopp gör det svårt för parterna att överblicka konsekvenserna av träffade överenskommelser. I rådande konjunkturläge är det troligt att fortsatt priskontroll dessutom skärper arbetslösheten. Prisstoppet innebär också en spärr mot prissänkningar, som i rådande konjunkturläge normalt vore att vinna. Företagen sänker inte priserna av fruktan för att senare inte kunna höja dem, om förändrade förhållanden inträder. En fortsatt prisreglering är en skenpolitik, som av löntagare och konsumenter i längden måste komma att uppfattas som klart vilseledande. Allmänna prisregleringslagen kan tillämpas, om det före ligger betydande fara för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket. I en situation med stor arbetslöshet och då statsmakterna vidtagit och planerar att vidtaga åtgärder för att stimulera den totala efterfrågan är det orimligt att hävda, att en sådan fara för allvarliga prisstegringar föreligger. Prisregleringslagen är avsedd för rent extraordinära situationer. Nuvarande problem måste bemästras med de normala ekonomisk-politiska verktygen. Prisreglering har i tidigare endast tillgripits i samband med krig och för att klara de ekonomiska spänningarna efter ett krig. gällande allmän prisregleringslag trädde i kraft . Den har inte tillämpats innan Kungl. utfärdade sin kungörelse om prisstopp på livsmedel. Också denna lag är i första hand avsedd för krig eller krigsfara. Kommer riket i krig skall lagen träda i tillämpning. Vid krigsfara äger Konungen förordna att lagen tillämpas, dock att sådant förordnande inom en månad skall underställas för prövning. Därutöver äger Konungen förordna om prisstopp om det av annan orsak uppkommit betydande fara för allvarlig stegring av allmänna prisläget inom riket. priskontrollutredning, som utarbetade förslag till nu gällande prisregleringslag, menade i sitt betänkande Konkurrens och priser (SOU 1955: 45) att det fanns skäl för att en lagstiftning om prisreglering gick längre än lagstiftningen om förfogande och ransonering. Man var emellertid angelägen om att poängtera prisregleringslagstiftningens kriskaraktär och begränsa fallen för dess tillämpning. En viss begränsning av lagens tillämpningsområde låg däri, menade man, att det krävs att det skall vara en företeelse som påverkar det allmänna prisläget. Beredskapslagstiftningen skulle alltså inte kunna sättas i kraft enbart på grund av en omständighet, som blott påverkade prisläget inom en mindre del av marknaden, såvida inte prishöjningen kunde förmodas komma att sprida sig till övriga delar av ekonomin. betonade vidare, att det skulle vara fråga om allvarlig stegring av prisläget. Om än man inte var beredd att kvantifiera detta, menade man att uttrycket täckte vad som avsågs, nämligen att det skall vara fråga om ett påtagligt krisläge och att en direkt priskontroll icke är avsedd att ingå som ett normalt led i statsmakternas ekonomiska politik. Det var alltså utredningens uppfattning att lagstiftningen endast skall tillämpas, då tillämpningen framstår som alldeles ofrånkomlig och då det inte är möjligt att bekämpa prisstegringarna med normala ekonomisk-politiska verktyg. Därtill skulle kunna fogas den ytterligare begränsningen, att faran för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket skall vara betydande. I förening med övriga begränsningar måste detta innebära, att det är osannolikt att staten framgångsrikt kan bekämpa prisstegringarna, om inte allmänt prisstopp införes eller om ett existerande prisstopp avvecklas. var alltså angelägen om att betona lagstiftningens beredskapskaraktär: att det var fråga om en lagstiftning, som endast sätts i kraft under vissa angivna förhållanden med risk för starka rubbningar i den samhällsekonomiska balansen. Utredningen betraktade dessa som extraordinära fall. Också i propositionen om allmän prisregleringslag (1956: 147) betonades lagförslagets karaktär av krislagstiftning. Så hette det bl. a. i departementschefens yttrande att prisreglering vid sidan av krigs- och krigsfarefallen förutsätter ett påtagligt krisläge med betydande fara för en inflatorisk prisstegring. kungörelse (1970: 512) om prisstopp på viktigare livsmedel. följdes denna av en ny kungörelse (1970: 552) om allmänt prisstopp. fanns det anledning att ifrågasätta huruvida det krisläge med betydande fara för allvarlig stegring av allmänna prisläget inom riket, som allmänna prisregleringslagen förutsätter, förelåg. reviderade finansplan hade uttalats, att konsumentprisindex under loppet av 1970 beräknades stiga med , varav dock var att hänföra till prisstegringsimpulser från utrikeshandeln och till skattehöjningar som beslöts av . Inte heller regeringens uttalanden i övrigt tydde på att en sådan ekonomisk kris förelåg, som kunde åberopas till stöd för tillämpning av prisreglering. Moderata samlingspartiet instämde inte i den ekonomiska bedömning, som regeringen gjorde . Rörande prisutvecklingen förutsågs i motion med anledning av kompletteringspropositionen angående den ekonomiska politiken (1970: II: 1458) att inflationen torde bli av storleksordningen 6 å . Den svenska ekonomin hade att brottas med en rad allvarliga problem i samband med både den yttre och den inre balansen: det fortlöpande underskottet i bytesbalansen; efterf rågeöverskottet med dess inflatoriska effekter; det kärva kredit- och kapitalmarknadsläget; näringslivets otillräckliga investeringsnivå; det minskande personliga sparandet. Vi förutsåg och varnade för denna utveckling. Eftersom regeringen emellertid inte vidtog några av de åtgärder som vi rekommenderade och med tanke på de prishöjande effekter den kommande momshöjningen kunde leda till, fann vi mot denna bakgrund att det ekonomiska läget var så allvarligt, att Kungl. Maj:ts förordnande om tillämpning av allmänna prisregleringslagen kunde godtagas. Prisuppgången blev väsentligt större än de som finansplan förutsade och de som förutsågs i den reviderade finansplanen 1970. Konsumentpriserna steg enligt långtidsindex och enligt korttidsindex 1970. Uppgången var emellertid nästan helt att hänföra till förra hälften av 1970. 1971 visar konsumentprisindex, om effekterna av såväl skattehöjningarna som en årlig justering av bostadsposten per december avräknas, en uppgång med blott några tiondels procent. Såsom påpekas, bl. a. i årets reviderade finansplan, inträdde en påtaglig förbättring av den ekonomiska balansen. Den hade ett direkt samband med en markerad dämpning av den internationella konjunkturen, en dämpning som fortfarande består. En lättnad har således inträtt i det ansträngda ekonomiska läge som präglade och som föranledde beslutet om prisstopp. Moderata samlingspartiet framhöll i sin motion i anledning av Kungl. Maj :ts proposition nr 1970 om tillämpning av allmänna prisregleringslagen (1970: I: 1364), att statlig prisreglering är ägnad att medföra allvarliga konsekvenser för samhällsekonomin. Det är därför av synnerlig vikt för landets ekonomi att prisstoppet avvecklas så snart så kan ske. Detta synes också vara den principiella inställning som präglat svensk lagstiftning om prisreglering och tidigare tillämpning av sådan lagstiftning. priskontrollutredning behandlade i sitt betänkande Konkurrens och priser också de möjliga effekterna av pris Man diskuterade tänkbara fördelar med priskontroll men fann att blott i vissa extraordinära situationer, där en inflatorisk löne- och prisspiral är under full utveckling, prisreglering kan vara ett verksamt medel för att stabilisera prisnivån. Bland priskontrollens tänkbara olägenheter nämner priskontrollutredningen kostnaderna för administrationen av priskontrollen, risken för minskad konkurrens, risken för minskad utvecklingstakt, snedvridning i varuförsörjningen, risken för att priskontrollen skall verka prisuppehållande, sämre kvalitet eller sämre service, möjligheten att svenska företag får sämre konsolideringsmöjligheter på den svenska marknaden än utländska företag, snedvridande verkan på distributionens struktur. Utredningen bedömde samtliga dessa möjligheter som sannolika effekter av priskontroll. Dess slutsats efter att ha vägt samman fördelar och nackdelar blev därför, att priskontroll medför nackdelar av sådan storleksordning, att den i regel inte får tillgripas vid inflation av inhemska orsaker. Också stabiliseringsutredningen diskuterade i sitt betänkande (SOU 1961: 42) användningen av prisreglering som instrument i den ekonomiska politiken. Sammanfattningsvis konstaterade man: Nackdelarna med priskontroll som ett ekonomisk-politiskt medel, som vi inte här behöver gå närmare in på, är enligt vår mening så betydande, att vi anser att det endast kan komma i fråga i rent extraordinära situationer. Vi förutsätter att de prisstegringsimpulser, som under mera normala förhållanden kan uppkomma till följd av temporära eller partiella efterfrågeöverskott, skall bemästras med övriga ekonomisk-politiska medel och att den fria konkurrensen vid nuvarande struktur och institutionella förhållanden i vårt näringsliv även vid hög ekonomisk aktivitet skall kunna göras så effektiv som prisregulator, att antalet fall där prisövervakning måste resultera i åtgärder, i första hand förhandlingar, inte blir större än att de administrativt kan bemästras. Som medel mot kostnadsinflation kan priskontroll å andra sidan av ovannämnda skäl inte vara lämpligt. Vi hyser också den förhoppningen att det skall visa sig praktiskt möjligt att med generella medel, prisövervakning och näringsfrihetsbefrämjande åtgärder få till stånd en prisnedgång, som kompenserar de inom vissa branscher nödvändiga prisstegringarna. Det kan i detta sammanhang också vara värt att nämna, att den inom tillsatta arbetsgruppen för prisövervakningsfrågor fastslog, att verkningarna av en prisreglering i allt väsentligt skulle vara negativa. Prisregleringen skulle sålunda leda till bland annat ett minskat urval av varor, minskad priskonkurrens, tendenser till högre prisnivå än vid fri prissättning, snedvridning i produktion och varuförsörjning samt på en långsammare tillväxttakt i ekonomin. Detsamma fastslog bankoutskottet så sent som (utlåtande nr 15): Erfarenheten visar att ett allmänt pris- och lönestopp, även om det är av temporär natur, kan få allvarliga konsekvenser för samhällsekonomin. Det kan mot denna bakgrund finnas anledning att i första rummet undersöka, huruvida den ekonomiska situation faktiskt föreligger, där både priskontrollutredningen och stabiliseringsutredningen fann prisreglering motiverad. Vi bortser därvid från möjligheten av ren varuknapphetsprisstegring, vilken situation uppenbarligen inte är för handen. I den reviderade finansplanen räknar finansministern med prishöjningar under återstoden av 1971 av storleksordningen . Även om prishöjningarna kan tänkas bli större, såsom framhölls i moderata samlingspartiets motion om den ekonomiska politiken (1971: 562), torde det dock stå klart, att några förväntningar om en kumulativ inhemsk prisuppgång inte är för handen. Det föreligger snarare en betydande enighet i bedömningen, att prisstegringarna med bortseende från mervärdeskattens höjning kommer att bli mindre än . De prisstegringar det här kan bli fråga om kan inte angripas med prisstopp utan med de sedvanliga ekonomisk-politiska verktygen. Såsom framhålles bl. a. i den reviderade finansplanen präglas det ekonomiska dagsläget av väsentligt lägre anspråk på tillgängliga resurser än vad som var fallet . I själva verket har vi ett arbetsmarknadsläge, präglat av en betydande arbetslöshet och där antalet arbetslösa betydligt överstiger antalet hos arbetsförmedlingarna anmälda lediga platser. Näringslivets investeringar har ökat långsammare än beräknat, och i den reviderade finansplanen har prognosen rörande industrins investeringar räknats ner från de , som angavs i finansplanen, till under 1971.1 ett läge där regeringen har vidtagit eller planerar att vidtaga åtgärder ägnade att stimulera den totala efterfrågan ränte sänkningarna, det 10-procentiga investeringsavdraget, borttagande av den 25-procentiga investeringsavgiften kan inte samma regering göra gällande, att det föreligger betydande fara för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket, eller, som det heter i proposition 1971: 108 om fortsatt tillämpning av allmänna prisregleringslagen, att risken för fortsatta kraftiga prisstegringar inte avlägsnats. Fortsatt prisreglering i dagens läge Den svenska ekonomin präglas av betydande störningar. Den analys moderata samlingspartiet gav i sin motion angående den ekonomiska politiken (1971: 562) har fortfarande giltighet. En förlängning av det nuvarande prisstoppet är icke ägnat att lösa utan tvärtom att försvåra en lösning av nu aktuella problem. En förlängning av de hittillsvarande prisstoppsreglema är således ägnade att försena och försvåra en uppgörelse på den svenska arbetsmarknaden, eftersom den, i varje fall formella, låsning av vissa priser som prisstoppsförordnandet innebär gör det vanskligt för partema att överblicka konsekvenserna av träffade överenskommelser. Redan nu torde nära hälften av det tidigare prisreglerade området stå utanför priskontrollen. och de lönehöjningar som kan bli resultatet av avtalsförhandlingarna måste självfallet komma till uttryck i prisbildningen. Det måste utgöra ett starkt önskemål att båda parter inför en hård uppgörelse skall kunna på förhand bedöma situationen efter det att uppgörelse träffats. Ett avtal som träffas under förespegling av prisstopp är snarare ägnat att skapa oro på arbetsmarknaden än den önskade stabiliteten, då det visar sig att priserna måste justeras uppåt. Så är icke fallet så länge en konstlad låsning åstadkommes genom prisstoppsregler, vilka alla är medvetna om måste komma att justeras efter det att nya avtal träffats, överenskommelser på avtalsmarknaden måste vid prisstopp förutsätta uttryckliga eller underförstådda underhandslöften om prisjusteringar inom sådana områden, där de nya avtalen måste förutsättas slå igenom. Att upprätthålla priskontroll är förenat med betydande administrativa kostnader. Antingen måste nya prisövervakande förvaltningsenheter skapas eller kan förefintliga myndigheter inte fullgöra sina ordinarie arbetsuppgifter. Därtill kommer att så länge prisstopp upprätthålles, upprätthålles också en spärr mot de prisnedsättningar som i rådande konjunkturläge och under trycket av en hårdnande konkurrens normalt vore att vinna. Det är sannolikt att prisläget i vårt land skulle ha varit betydligt mera flexibelt och bättre anpassat efter konjunkturerna om fri prisbildning hade varit rådande. För vissa småföretagare såsom frisörer och hantverkare måste det betraktas som ett kvalificerat rättvisekrav att få tillfälle att i den mån konkurrenssituationen det medger få kostnaderna täckta. Enligt vår bestämda mening måste alltså en uppgörelse om lönerna på arbetsmarknaden förutsätta att prisstoppet i realiteten upphävs även för de begränsade områden där prisreglering fortfarande tillämpas. Framför allt inom branscher av låglönekaraktär med begränsad produktivitetsutveckling måste ett genomslag av priserna anses utgöra en absolut förutsättning för avtalsuppgörelse. Inte minst gäller detta, såsom finansminister underströk, inom servicebranscherna och inom handeln i övrigt. Det konjunkturläge som kan motivera prisreglering kan alltså icke längre vara för handen. En fortsatt prisreglering skulle under nuvarande förhållanden utgöra en skenpolitik som av löntagare och konsumenter över huvud i längden måste komma att uppfattas som klart vilseledande. En ytterligare förlängning av prisstoppet skulle accentuera de olägenheter för konsumenterna, för näringslivet och för samhället i dess helhet som alla instanser varit helt överens om skulle inträffa då frågan om prisreglering tidigare diskuterats i vårt land. Man måste därutöver vara medveten om de risker för ökade sysselsättningssvårigheter som i rådande konjunkturläge fortsatt prisstopp kan medföra. Arbetslöshetssiffrorna för februari, är de högsta som registrerats sedan nuvarande arbetsmarknadsstatistik infördes . Inom branscher med ett pressat kostnadsläge kan prisstoppspolitiken effektivt förhindra sysselsättningsskapande industriinvesteringar liksom den kan leda till att marginalföretag inte kan fortsätta sin verksamhet. Det kan inte sägas föreligga en situation med betydande fara för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket. De prisstegringar som är att förvänta kan inte beskrivas som allvarliga på det sätt som prisregleringslag avser; de torde inte i väsentlig grad komma att avvika från de prisstegringar som varit vanliga . Allvarliga prisstegringar i betydelsen avsevärt större än vad som varit vanligt är inte att förvänta, och någon bety dande fara för sådana kan inte anses föreligga. Innebörden av detta blir att de rättsliga förutsättningarna för en förlängning av prisstoppet inte är för handen. De prisstegringar som kan komma i fråga måste angripas med den ekonomiska politikens normala redskap. Med anledning av vad som ovan anförts hemställes att måtte avslå Kungl. Maj:ts proposition nr 1971 om fortsatt tillämpning av allmänna prisregleringslagen. () () () N. () i Trobro PER () i Gäddvik