ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021632 · 1971-11-30 00:00:00 — av herrar Stridsman och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 176 med förslag till lag om ändring i lagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål, m. m. I proposition 1971: 176 har Kungl. framlagt förslag bl. a. till lag om ändring i lagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål. Förslaget innebär bl. a. att Kungl. i statsrådet skall bli slutinstans i vissa besvärsärenden angående beslut i skälighetsfrågor i vissa lönemål. Som alternativ diskuteras i propositionen att göra avtalsverket till slutinstans i dessa mål (s. 49). Under en följd av år har det varit en strävan att avlasta Kungl. i statsrådet förvaltningsärenden av skilda slag. Ett omfattande arbete på att decentralisera beslutanderätten i olika slags ärenden till lägre myndigheter har bedrivits och torde alltjämt bedrivas inom departementsutredningen. Arbetet har följts med intresse bl. a. av vid dess granskning av statsrådsprotokollen. Utskottet har understrukit värdet av de ansträngningar som görs i syfte att avlasta Kungl. Det nu aktuella förslaget utgör från denna synpunkt ett steg i fel riktning. Övertygande skäl har inte anförts varför beslutanderätten i de ärenden det gäller inte skulle kunna ligga hos avtalsverket. Väsentligen anförs att avtalsverket i dessa ärenden beslutit att självt delegera beslutanderätten till annan myndighet, därför att verket inte besitter speciell kompetens, och att det därför är riktigare att låta Kungl. Emellertid finns det knappast något skäl att antaga att Kungl. skall besitta större kompetens i dessa speciella frågor än avtalsverket. Resonemanget syns med andra ord leda till slutsatsen att besvärsrätt inte alls borde föreligga. Denna ståndpunkt har också intagits av lönebesvärsutredningen men har med rätta avvisats av departementschefen. Med stöd av det anförda hemställs att vid behandlingen av proposition nr 176 beslutar om viss ändring i fråga om besvärsordningen i vissa lönemål i enlighet med vad som anförs i motionen. () . ()
mot · FU021634 · 1971-11-30 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 177 med förslag till lag om byggnadstillstånd m. m. I proposition nr 177 föreslås att Kungl. Maj:t skall få fullmakt att förordna om byggnadstillstånd, om det behövs för att begränsa byggnadsverksamheten med hänsyn till samhällsekonomiska förhållanden, läget på arbetsmarknaden eller andra väsentliga samhälleliga intressen. Departementschefen anför att den nuvarande fullmakten, på vilken byggnadsregleringen vilar, löper ut . De prövningar som skall ske bör, enligt departementschefen, göras efter byggplaneringsutredningens förslag till ny lagstiftning om byggnadstillstånd. Byggnadsregleringen har i mycket ringa utsträckning använts som regionalpolitisk! Den har dock, vilket också påpekas i propositionen, i realiteten haft den effekten att när byggnadsverksamheten har dämpats generellt, så har detta påverkat de starkt expansiva orterna mest. De mindre expansiva orterna har kunnat fortsätta sin byggnadsverksamhet tämligen ostört. Vid konjunkturnedgångar, då man söker stimulera byggnadsverksamheten, har de orter som har den högsta planerings- och projekteringsberedskapen de största möjligheterna att snabbt öka sin byggnadsverksamhet. Enligt byggplaneringsutredningen finns den största beredskapen i storstadsområdena, medan skogslänens beredskap är förhållandevis mycket liten och inte visar den stigande trenden i främst storstadslänen. Vi finner det vara synnerligen väsentligt att samhället i sin strävan att styra byggnadsverksamheten för att dämpa konjunktursvängningarna tar hänsyn till dessa åtgärders regionalpolitiska effekter. Den regionala styrningen av byggnadsverksamheten måste självklart ske efter samhällets regionalpolitiska målsättningar. Den inriktningen av åtgärderna måste gälla oavsett konjunkturläget. Med hänvisning till ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte ge till känna vad som i motionen anförts om byggnadsregleringens användande som regionalpolitisk! () i Holmgården
mot · FU021636 · 1971-11-29 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 180 med förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970: 988), m. m. I propositionen föreslås bl. a. en ändring av FBL 3: 2 i avsikt att slå vakt kring det kommunala planmonopolet. Till mönster har tagits vissa regler i byggnadsstadgan, BS 67 och 71. I dessa regler slås fast att länsstyrelse inte kan medge dispens för byggande utan tillstyrkan av byggnadsnämnd samt att besvär inte kan anföras mot beslut av byggnadsnämnd att avslå dispens, då nämnden fått sådan rätt delegerad på sig. Då dessa regler fick sin nu gällande utformning gjordes ett betydelsefullt undantag, nämligen det att spärreglerna inte gällde om dispensbesluten avsåg byggnadsplan. Detta kan endast indirekt utläsas av BS. I motiven anges som skäl till undantaget att byggnadsplan till övervägande del gällde landskommuner, som inte hade någon tradition på planeringsområdet och ofta saknade bistånd av fackutbildad personal. Det kunde alltså tänkas att det var nyttigt att inte då låta planmonopolets principer helt slå igenom. Avsikten var förvisso också att genom sådana uttalanden sporra landskommunerna att ta allvarligt på dessa ting. är situationen en helt annan. Av de ca 270 kommuner, som vi är på väg mot, kommer knappast någon att inte ha erforderlig kapacitet för att själv bedöma när avvikelse från plan kan medges eller icke. Därtill kommer att i flertalet kommuner kommer det att finnas såväl stadsplaner som byggnadsplaner, genom sammanläggning av f. d. stadsoch landskommuner. Restriktionen kommer alltså att drabba även våra storstadskommuner, som kan hävda sitt planmonopol i de invecklade cityområdena men inte inom ytterområdena, där förhållandena oftast är enklare. Enligt min mening är det inte lämpligt att nu i FBL införa regler från BS, som redan är föråldrade. I stället uppkommer frågan om inte BS borde ändras så att full likställighet i dessa avseenden föreligger mellan stadplan och byggnadsplan. Det enhetliga planinstitut som bygglagutredningen har till uppdrag att utreda torde dröja ännu innan det kan komma i tillämpning. Med anledning av det anförda får jag hemställa att måtte besluta att vid den ändring som föreslagits i fastighetsbildningslagen 3: 2 byggnadsplan jämställes med stadsplan samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t föreslå att motsvarande ändring vidtas i byggnadsstadgan.
mot · FU021637 · 1971-11-30 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 180 med förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970: 988), m. m. I motion 1971: 1497 av m. fl. har yrkats avslag på lagförslagen i proposition 1971: 118 såvitt avser byggnadslagen och byggnadsstadgan. Därest detta avslagsyrkande skulle bifallas av , bör de i proposition 1971: 180 föreslagna ändringarna i 3 kap. 3 § samt 4 kap. 15 och 24 §§ i förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen icke vidtagas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte därest lagförslagen beträffande byggnadslagen och byggnadsstadgan i proposition 1971: 118 avslås i konsekvens därmed avslå föreslagna ändringar i 3 kap. 3 § samt 4 kap. 15 och 24 §§ i förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen. () BO () N. , 1971
mot · FU021639 · 1971-11-30 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av skrivelse från förvaltningsstyrelse med förslag till ersättningsstadga för . Det av förvaltningsstyrelse framlagda förslaget till ersättningsstadga för synes i största utsträckning ha anpassats till dagsläget. Beträffande reseförmånen i §§ 11 och 12 har förbättringar inträtt: riksdagsledamot som är bosatt utanför sin valkrets får rätt att resa med flyg till valkrets 10 gånger under session, och det anges i § 12 att ledamot som erhåller helt traktamente äger rätt att anlita flyg för resa till hemorten på bekostnad under session samt till och från session. synes helt ha förbisett att det finns ett stort behov för riksdagsledamöter att besöka såväl olika kanslier som gruppkansli under tid då session ej pågår. Det kan naturligtvis anföras att det är möjligt att använda järnväg . För riksdagsledamöter är kontakten med ovan åberopade organ ytterst viktig och bör därför underlättas så mycket som möjligt. Om flyg fick användas skulle sådana kontakter kunna . Varje riksdagsledamot med helt traktamente bör därför ha rätt att under icke sessionstid få använda flyg på bekostnad mellan hemorten och högst tio gånger . Med stöd av det anförda hemställes att måtte besluta om följande lydelse av § 12 i den föreslagna ersättningsstadgan för : Ledamot som erhåller helt traktamente äger på bekostnad anlita flyg för resa mellan hemorten och riksdagsorten under tid då session pågår samt till och från session, dessutom tio resor under icke sessionstid. Ledamot som är bosatt utanför den valkrets, för vilken han blivit vald, äger under tid då session pågår anlita flyg på bekostnad för tio resor mellan riksdagsorten och valkretsen. () () i
mot · FU021641 · 1971-11-30 00:00:00 — av fröken m. fl. i anledning av skrivelse från förvaltningsstyrelse med förslag till ersättningsstadga för . Pensionsförsäkringskornmittén har i sitt betänkande, SOU 1971:19, föreslagit att rätten till änkepension inom tilläggspensioneringen inte längre skall vara beroende av åldersgränsen vid äktenskapets ingående. Kommittén framhåller att bestämmelsen i fråga anknyter till reglerna i pensionsreglementet för statstjänstemän och att ändamålet sannolikt varit att förhindra att äktenskap ingås enbart med tanke på att tillförsäkra efterlevande pensionsförmåner. Enligt kommitténs uppfattning kan denna risk inte anses så stor att den får hindra en ändring som ur sociala synpunkter i många fall får anses önskvärd. I vårt nuvarande samhällsskick, där allt fler människor genom förvärvsarbete grundlägger rätten till egenpension, torde riskerna för s. k. spekulationsäktenskap vara små. Därtill kommer att någon bestämd åldersgräns där sådana risker är särskilt framträdande torde vara svår att fastställa. Principiellt felaktigt anser vi det också vara att låta dylika antaganden om åldersgränser ligga till grund för rätt till trygghet för efterlevande. Vidhåller man försörjningsbegreppet och som en följd därav pensionsrätt för efterlevande make, utan hänsyn till hur länge äktenskapet varat, så bör åldern vid äktenskapets ingående inte ha någon betydelse. I anslutning till den av fröken avlämnade reservationen till förvaltningsstyrelsens förslag till ersättningsstadga för hemställer vi därför att måtte besluta att bisatsen i andra meningen i 19 §, första stycket, utgår och att paragrafen i denna del får följande lydelse: Familjepension utgår efter den som vid sin död var ledamot av eller berättigad till egenpension enligt 16 §. Den tillkommer efterlevande make samt efterlevande barn som ej uppnått , dock ej barn som vid ledamotens död var adopterat av annan än maken.
mot · FU021642 · 1971-11-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av skrivelse från förvaltningsstyrelse med förslag till ersättningsstadga för . I förvaltningsstyrelses förslag till ersättningsstadga framhålls inledningsvis en rad kommentarer till förslagets olika paragrafer. I kommentarerna angående ledamöternas reseförmåner framhålls att dessa varit föremål för granskning. Styrelsen vill bl. a. fästa uppmärksamheten på en högst väsentlig ökning av kostnader för flygresor . Trots dessa mycket allvarliga påminnelser om kostnadsökningar föreslår förvaltningsstyrelsen inga ändringar i nu gällande regler utan nöjer sig med att endast understryka det önskvärda i att ledamöterna såvitt möjligt iakttar återhållsamhet med flygresor och beaktar föreliggande möjligheter att använda tåg. Då det inte kan vålla någon särskild olägenhet om en tågresa ej överstiger en restid av mellan hemorten och riksdagsorten, anser vi att det i paragraf 12 i ersättningsstadga för borde finnas angivet att flyg ej får användas av ledamot vars restid per järnväg ej överskrider mellan hemorten och riksdagsorten. Med hänvisning till ovan angivna hemställes att måtte besluta att 12 § i ersättningsstadga för får följande utformning: Ledamot som erhåller helt traktamente och vars restid per järnväg överstiger mellan hemorten och riksdagsorten äger på bekostnad anlita flyg för resa mellan hemorten och riksdagsorten under tid då session pågår samt till och från session. Ledamot som är bosatt utanför den valkrets, för vilken han blivit vald, äger under tid då session pågår anlita flyg på bekostnad för tio resor mellan riksdagsorten och valkretsen under förutsättning att restiden per järnväg överstiger . () () ()
mot · FU021643 · 1971-11-30 00:00:00 — av herrar och i i anledning av skrivelse från förvaltningsstyrelse med förslag till ersättningsstadga för . Förvaltningsstyrelsens förslag till ny ersättningsstadga för innefattar bl. a. en jämkning i bestämmelserna om avgångsersättning. Sådan skall f. n. alltid utgå med tre månadsarvoden. Enligt styrelsens förslag skall sex månadsarvoden utgå till den som vid avgången ur fyllt . Det föreslås vidare att förvaltningsstyrelsen skall få befogenhet att medge särskild avgångsersättning i vissa övergångsfall. Det gäller vissa förutvarande ledamöter, som lämnade i samband med enkammarreformen. Såvitt framgår av motivskrivningen (s. 23) skall avgångsersättningen i dessa fall alltid utgöra tre månadsarvoden. Något skäl anförs inte varför inte regeln om sex månadsarvoden till den som fyllt skall gälla även i dessa fall. Möjligt är att ett förbiseende föreligger. Likformighet bör åstadkommas vid utskottsbehandlingen av förslaget. Av anförda skäl hemställs att vid behandlingen av förvaltningsstyrelsens förslag till ersättningsstadga för beslutar en jämkning i reglerna om särskild avgångsersättning i vissa övergångsfall i enlighet med vad som anförts i motionen. () . () AB Egnellslca Boktryckeriet, 1971