mot · FU021134 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och i om åtgärder för ökad sysselsättning i Vindelådalen. Frågan om bevarande har innan beslutet fattades av regeringen varit föremål för diskussion . debatten pågått har såväl kommuner, enskilda personer som företag förhållit sig avvaktande i planeringen för framtiden. I och för sig var denna reaktion naturlig. Man har inte kunnat planera och satsa, därför att man varit beroende av om älven skulle bevaras eller byggas ut. En viss förlamning av näringslivets utveckling inom området har därför blivit följden av den långa väntan på beslutet. Man måste nog nu realistiskt bedöma det aktuella läget i Vindelådalen som sämre än i områden med utbyggda älvar. Särskilt torde detta gälla den s. k. mellanbygden mellan kust- och fjällbygden. Att situationen har kunnat bättre i älvdalar med utbyggd vattenkraft beror, enligt vår mening, i väsentlig grad på de injektioner som vattenkraftsutbyggnaden gett och vilkas verkningar blir bestående. Ersättningarna som utbetalats för fallhöjderna har i stor utsträckning stannat kvar i bygden genom investering i byggnader. Nya och bra vägar har tillkommit, vilka har stor betydelse för ortens näringsliv, för turism och friluftsliv. En rad broar över älvarna på dammbyggnaderna har tillkommit som sammanbinder vägar och bygder på ömse sidor av den utbyggda älven. Kraftverken kräver tillsyn och service, vilket ger ett mindre antal människor en trygg sysselsättning. Större och mindre byar och samhällen har erhållit vägbelysning, samlingslokaler, fritidsanordningar med bidrag från regleringsmedel och särskilda villkorsmedel inom vattenregleringsområden. Allmänt betraktas detta som en tillgång för bygden. Dessa medel har också utgjort grunden för utbyggnaden av turistnäringen, främst i fjällregionen, på ett sätt som medfört att turismen hitintills kunnat utvecklas betydligt bättre i vissa reglerade älvområden än i oreglerade. Exempel härpå är Tärnaområdet med källflöden. Vid en jämförelse mellan den utbyggda dalgång och den outbyggda torde det inte råda något tvivel om att den förra företer en betydligt ljusare bild. Orsaken härtill ligger i de ovan beskrivna förhållandena i den utbyggda som Vindelådalen gått miste om. Därtill kommer de arbetstillfällen som skapas , som dock är av temporär art. Enligt vår mening har inte Vindelådalen och dess befolkning råd att avstå från utbyggnaden från ekonomisk och sysselsättningspolitisk synpunkt, även om vårt land har det. bevarande har blivit en riksangelägenhet. Det ansågs vara ett riksintresse att bibehålla den orörda naturen i Vindelådalens turistiskt levande bygd och omkring älven. Generellt byggnadsförbud inom 200300 m från strandlinjen längs har utlagts för att skydda naturen kring älven. Den omedelbara reaktionen hos invånarna på denna med hänsyn till motiven för älvens bevarande naturliga åtgärd är en ytterligare pessimism om möjligheterna till att utveckla bygdens näringsliv. Människorna i Vindelådalen kan nog ha förståelse för regeringens beslut, om samhället å sin sida kompenserar för mistade värden och arbetstillfällen samt andra möjligheter till bygdens utveckling. Det som vunnits genom att älven bevaras är ju något som hela svenska folket i princip skall konsumera. För att detta skall bli möjligt får inte området ödeläggas utan måste leva ett eget liv med ett eget och helst självbärande näringsliv. Förslummas naturmiljön och om befolkningen flyttar bort från området förfelas i stor utsträckning avsikten med arbetet att bevara älven outbyggd. Pessimismen efter regeringens beslut och regeringens deklaration att kompenserande åtgärder utöver dem som redan gäller för området via det ordinarie lokaliseringsstödet inte kommer att vidtas har allvarligt skadat framtidstron, som är en grundläggande förutsättning för en positiv utveckling. Enligt vår mening överensstämmer detta regeringens ställningstagande icke med det uttalande angående utbyggnad som gjorde i respektive första och andra kammaren. I Allmänna beredningsutskottets utlåtande : 55, som blev beslut, uttalades följande: Enligt utskottets mening bör med tanke på att bevarande kan betraktas som en riksangelägenhet önskvärda och bestående lokaliseringspolitiska åtgärder vidtagas. I riksdagsdebatten framhölls att utskottets skrivning inte upphävde regeringens handlingsfrihet i dess bedömning om älven skulle byggas ut eller inte. Vad som senare hänt i fråga om utredningar av olika slag, de olika bedömningar som gjorts osv. visar att riksdagsbeslutet gav regeringen fria händer. Vad som inte ifrågasattes var att Vindelälvsområdet borde erhålla annan stadigvarande sysselsättning, om älven inte byggdes ut. pågår en utredning för att undersöka möjligheterna att främja turismen i Vindelådalen och även i i övrigt. Vidare pågår en sammanställning av sysselsättningsreserverna beträffande beredskapsobjekt inom Vindelådalsområdet. Detta kan, enligt vår mening, inte vara det som avsågs med ovan citerade riksdagsuttalande. efter det att ställningstagandet om bevarande blev känt uppvaktade en rad delegationer, representerande fackliga or ganisationer, kommuner m. fl., regeringen för att kräva ersättning för den förlust bygden lidit genom regeringsbeslutet. Denna reaktion talar för att man allmänt uppfattade riksdagsuttalandet seriöst. Enligt vår mening har staten i princip samma ansvar för ersättningssysselsättning för de projekterade men nedlagda statliga projekten i Stekenjokk och . Samma mening deklarerade industriminister i som svar på direkt fråga . Det finns anledning erinra ortt att i kommunikén angående utbyggnad uttalades bl. a. följande: »Åtgärder kommer att vidtas för att öka sysselsättningen i Vindelälvsområdet.» Olika intressen hade före regeringsbeslutet uttalat sitt stora intresse för att stödja andra åtgärder än utbyggnad för att upprätthålla sysselsättningen i Vindelådalen. a. har företrädare för industrin och deras pressorgan uttalat, att alla borde göra sin insats för detta. Eftersom regeringen numera har institutionaliserade kontaktformer med storindustrin för att främja lokalisering över huvud taget till stödområdet, borde möjligheter finnas för att nå ett positivt resultat för lokalisering av företag till Vindelådalen. Regeringen måste av följande skäl anses ha ett stort ansvar för vidtagandet av särskilda åtgärder: har tidigare uttalat att kompensation bör ges i form av andra stadigvarande sysselsättningsmöjligheter om älven inte byggs ut. Det är genom ett regeringsbeslut den uppkomna situationen har uppstått. Såväl fackliga som ekonomiska organisationer har uttalat sig för sådana åtgärder. Dylika åtgärder torde stödjas av en överväldigande folkopinion i vårt land. Näringsstrukturen i Vindelådalsområdet liksom sysselsättningen har försämrats genom den utdragna prövotiden. Regeringen har vad beträffar den inhiberade malmbrytningen i Stekenjokk utlovat ersättningssysselsättning. Vindelälvsbeslutet har lett till stor pessimism och missräkning när ingen kompenserande sysselsättning tillföres området. Näringslivsutvecklingen och sysselsättningen har påverkats negativt av ovissheten under den utdragna prövotiden. Bevarandet av är en riksangelägenhet. Syftet med att bevara outbyggd undergräves om kulturlandskapet förslummas, människorna flyttar därifrån och underlag för en modem samhällsservice försvinner. har anhållit om att vidgad försöksverksamhet med sysselsättningsfrämjande åtgärder skall få anordnas. Enligt glesbygdsutredningens mening skulle det vara värdefullt att få närmare klarlagt vilka förutsättningar det finns för att genom en långtgående lokal sysselsättningsplanering förbättra möjligheterna till arbete för lokalt bunden arbetskraft. Man kunde börja försöksverksamheten i ett begränsat antal glesbygdskommuner. För att de arbeten som kan komma att föreslås i ett inventerings- och planeringsarbete av antytt slag skall komma till utförande måste man räkna med att kostnaderna till betydande del bestrids med statsmedel. tänker sig att utredningen bedrivs med kommunalt huvudmannaskap. Förslaget, sorn nu befinner sig på remiss, bör med förtur prövas av regeringen. En eventuell försöksverksamhet bör lämpligen kunna förläggas till kommunerna efter Vindelådalen under förutsättning av intresse från berörda kommuner. i liksom berörda kommuner bör tillföras tillräckliga ekonomiska och personella resurser för att genomföra en grundlig naturvårdsplanering efter Vindelådalen i anledning av förordnandet av byggnadsförbudet från strandlinjen längs hela . Väg 363 längs är av utomordentligt dålig kvalitet, särskilt dess övre del. Ett antal mycket svaga broar hindrar framkomligheten för timmer- och sågvirkestransporter ned mot kusten och exporthamnarna. Underhåll och ombyggnad av denna väg har fått anstå i avvaktan på beslutet om utbyggnad. Turistnäringen torde knappast kunna komma i gång i mera betydande omfattning efter om inte denna väg upprustas. Eftersom arbetslösheten är stor i området även bland den lokalt bundna arbetskraften borde resurser till en upprustning kunna ställas till förfogande från arbetsmarknadsanslagen. Frågan om uppförande av ett hälsocenter har sedan någon tid aktualiserats. I en utförligt motiverad motion framföres detta förslag. Inte bara sjukvårdshuvudmännen utan även staten måste aktivt engagera sig i uppgiften att intensifiera hälsofrämjande åtgärder. Allmän enighet torde numera råda om att staten bör gå in som industriföretagare framför allt där sociala och näringspolitiska skäl föreligger. Sådana skäl liksom flera andra som i det föregående redovisats motiverar att staten engagerar sig för att åstadkomma ett mera differentierat näringsliv i kommunerna i Vindelådalen genom insatser för ökad industriproduktion. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. hemställer om statliga åtgärder för ökad sysselsättning i Vindelådalen.