mot · FU02560 · 1971-01-27 00:00:00 — om förbud mot kollektiv anslutning tili politiskt parti. Principen att kollektivt ansluta grupper av människor till ett politiskt parti ter sig stötande. Att sådant förekommer i , som i många andra avseenden anses ha en relativt sett högt utvecklad frihet och demokrati, är direkt generande. Den kollektiva anslutningen till politiskt parti tillgår vanligen så att inom en fackförening majoritetsbeslut fattas om att alla avdelningens medlemmar skall kollektivt anslutas till det socialdemokratiska partiet, vilket är det parti som accepterar denna form av medlemsvärvning. Den som inte vill vara medlem i SAP ges möjlighet att reservera sig skriftligt såvida han eller hon vill röja denna sin mening. Den som avger skriftlig reservation erhåller löfte att inte behöva betala medlemsavgift till SAP, men får i de flesta fall inte motsvarande återbäring på fackföreningsavgiften, varför kontrollmöjligheterna är små. Genom att fackföreningar alltmer sammanslås till storavdelningar blir problemet också annorlunda. När beslut i storavdelningen fattas av ett representantskap blir inte många enskilda fackföreningsmedlemmar medverkande i besluten på samma sätt som i de små fackföreningarna. Därigenom blir också den enskilde medlemmens möjligheter att påverka besluten alltmer begränsade. Eftersom det är ett mindre antal beslutande, så krävs då att informationen till medlemmarna blir i motsvarande mån bättre. Erfarenheten visar att så oftast inte är fallet. Informationsmöjligheterna är ju ett problem på de flesta områden i vårt land. Detta gäller både olika slag av organisationer och olika slag av myndigheter. Man behöver bara påminna om hur dåligt informerade folk i allmänhet är om nya lagar och förordningar. Drygt en tredjedel av landets fackföreningsmedlemmar är kollektivt anslutna till SAP. Den bristande informationen gör att många kanske majoriteten av de fackföreningsanslutna inom LO-området inte vet om de är kollektivt anslutna till SAP eller inte. Hur allvarligt detta är, inte minst med tanke på den ökade invandringen med åtföljande språksvårigheter, torde väl stå klart. De invandrare som kommer till vårt land kommer också från sådana länder där det kan vara farligt att kritisera regeringspartiet. Detta gör att sådana invandrare, även om de vet att de genom fackföreningsanslutning blivit kollektivt anslutna till regeringspartiet och även om de inte själva vill vara det, kanske inte törs reservera sig eller opponera sig på något sätt därför att de är rädda för repressalier. I många fall kan storavdelningarnas representantskap motsvara av hela avdelningens medlemstal. Detta är på intet sätt anmärkningsvärt. Men det leder till att i dessa fall av avdelningens medlemmar fattar besluten. Eftersom beslut i allmänhet fattas med enkel majoritet, så blir konsekvensen i vissa fall, om fråga uppkommer om kollektivanslutning, att av avdelningens medlemmar beslutar att även de övriga av avdelningens medlemmar skall vara medlemmar i det socialdemokratiska partiet. En liten minoritet kan alltså besluta att alla deras arbetskamrater skall ha en viss politisk åsikt. Att sådana förhållanden är långt ifrån tillfredsställande i ett rättssamhälle borde väl stå klart. Det bör vara en självklarhet att varje medborgare skall få ta personlig politisk ståndpunkt och själv avgöra sin politiska organisationstillhörighet utan sådana former av påtryckningar som beslut av andra innebär. Det svenska systemet med kollektiv anslutning till SAP torde inte heller stå i samklang med FN-deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Där sägs i 20 § att ingen må tvingas att tillhöra sammanslutning. Mot bakgrunden av vad som sagts angående majoritetsbeslut upplevs detta system med kollektivanslutning av många som ett tvång. I de fall som information om fattade beslut inte lämnats till medlemmarna är det ett dolt tvång för många, som om de var informerade om beslutet inte skulle tveka att avlämna sin reservation. För en annan grupp som inte tycker om beslutet men som inte vill yppa sitt politiska hemvist eller helt enkelt inte vill bråka blir det ett tvång både med och utan information om besluten. Det är hög tid att kollektiv anslutning till politiskt parti avskaffas. Eftersom det socialdemokratiska partiet, som tillämpar den, tydligen inte är berett att utan tvingande lagstiftning avstå från kollektiv anslutning så är en lagstiftning som bygger på frivillig och individuell anslutning av medlemmar till politiskt parti nödvändig. Var och en måste i full frihet, utan någon form av tvång, själv få ta ställning till om han eller hon genom medlemskap vill stödja något politiskt parti eller inte. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om förslag till sådan lag stiftning att anslutning till politiskt parti endast får ske individuellt och efter personligt, frivilligt ställningstagande.