ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU0271 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar i och i om fortbildning av lärare inom den gymnasiala vuxenutbildningen. Arbetet i vuxenutbildningen fordrar att lärarna förutom en god förtrogenhet med ämnesinnehållet har en metodik, som är anpassad för utbildning av vuxna. Skolstyrelsen skall enligt skollagens 2 kap. 9 § c främja pedagogiska försök och lärarnas fortbildning. Rektor skall enligt skolstadgans 9 kap. 5 § c främja lärarnas fortbildning. Bestämmelserna gäller emellertid inte gymnasial vuxenutbildning. Skolstyrelse och rektor har en stor tillgång vid fortbildningen av lärare vid ungdomsskolan genom möjligheten att jämlikt skolstadgans 5 kap. 32 § inställa undervisningen under tid motsvarande varje läsår för planering av skolarbetet eller fortbildning av lärare på studiedagar. Stadgandet innebär obligatoriskt deltagande. Någon liknande bestämmelse finns inte för gymnasial vuxenutbildning. Den kommunala vuxenutbildningens lärare har oftast sin huvudtjänst i ungdomsskolan eller i arbetslivet i övrigt med sin undervisning på kvällstid i vuxenutbildningen. De fem studiedagarnas innehåll avpassas för ungdomsskolans lärare. Särskild studiedagstid borde stadgas för vuxenutbildningen då den fortbildning som meddelas på ungdomsskolans studiedagar ej får undandras lärare, som även tjänstgör i vuxenutbildningen. För att möjliggöra obligatorisk fortbildning av lärare som undervisar i vuxenutbildningen bör bestämmelserna i skollagen och skolstadgan även göras tillämpliga på den gymnasiala vuxenutbildningen. Vidare bör lärare, som undervisar minst i gymnasial vuxenutbildning, beredas tillfälle att under tid motsvarande minst varje läsår deltaga i av , länsskolnämnd eller skolstyrelse anordnad fortbildning. Nämnas kan att den i motionen aktualiserade frågan i viss utsträckning uppmärksammats av Kungl. Maj:t i propositionerna 1969: 52 och 1970: 35. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om ett sådant tillägg i stadgan för gymnasial vuxenutbildning att skollagens 2 kap. 9 § c och skolstadgans 9 kap. 5 § c göres tillämpliga även för den gymnasiala vuxenutbildningen och att tillägg göres i stadgan för gymnasial vuxenutbildning så att lärare, som undervisar minst i gymnasial vuxenutbildning, beredes tillfälle att under tid motsvarande minst varje läsår deltaga i av , länsskolnämnd eller skolstyrelse anordnad fortbildning. HANS () i
mot · FU02710 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Hultander och Enskog angående det kommunala bostadstillägget för folkpensionärer med extrainkomster. Den tidigare helt orimliga effekten av begynnande skatt på små och måttliga extrainkomster utöver folkpensionen tillsammans med minskade förmåner t. ex. minskat bostadstillägg, som kunde innebära att vederbörande pensionär i praktiken förlorade mer än han ökade sin inkomst med, är nu mildrad så att vederbörande inte kan göra nettoförlust på ökad inkomst och arbetsinsats. Emellertid kvarstår den höga och enligt mångas mening orättvisa tröskeleffekten på extrainkomster utöver folkpensionen med mer än , som innebär att bostadstillägget minskar av intjänat belopp utöver nämnda . Att i praktiken ha en »marginalskatteeffekt» på vid så blygsamma extrainkomster utöver folkpensionen kan inte anses rimligt. Detta innebär också att lusten att skaffa sig något extraarbete minskas när det inte mera lönar sig att arbeta. Ofta kan en folkpensionär ha angelägna uppgifter i folkhushåll och produktion, även om det gäller en deltidsarbetsinsats. För vederbörandes hälsa och välbefinnande, en sida i miljö- och samhällsdebatten, som får alltmer ökad uppmärksamhet, är det synnerligen angeläget att man även i pensionsåldern »håller i gång» och har en meningsfull aktiv sysselsättning, och allt som motverkar detta kan få mycket allvarliga följder. Skatte- och deklarationsmoralsynpunkter är också värda beaktande. Det synes rimligt att, vid de relativt låga inkomster det här gäller, få en mjukare avtrappning av bostadstilläggsförmånen och att vederbörande inte i något fall vidkännes större avdrag på denna än av extrainkomst utöver det »fria» beloppet. I anslutning till vad vi anfört i motionen hemställer vi att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t begära förslag till mildrande av reglerna för avtrappning av det kommunala bostadstillägget för folkpensionärer med extrainkomster i enlighet med vad i motionen framförts. ENSKOG (fp)
mot · FU02711 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående ersättningen vid olycksfall i arbetet eller yrkessjukdom. När en person skadas genom olycksfall i arbetet eller drabbas av yrkessjukdom utgår ersättning , samordningstiden, enligt lag om allmän försäkring och därefter enligt lagen om yrkesskadeförsäkring. har den skadade att själv stå för de kostnader som inte ersättes enligt lag om allmän försäkring. Efter samordningstidens slut ersättes nämnda kostnader av yrkesskadeförsäkringen. Kompensationsgraden vid yrkesskada eller yrkessjukdom under såväl samordningstiden som därefter ligger på . I fall då arbetsförmågan förblir nedsatt tillerkännes den skadade livränta. Storleken av livräntan är beroende på graden av nedsättning av arbetsförmågan. Då livräntan fastställts har den skadade att själv stå för kostnader för läkarvård, medicin etc. enligt lag om allmän försäkring. Ärligen skadas i genom olycksfall i arbete eller drabbas av yrkessjukdom cirka 300 000 människor. Av dessa tillfrisknar cirka 170 000 . Ca 130 000 tillfrisknar ersättning utgår enligt yrkesskadelagen. Ca 2 300 människor invalidiseras och ca 400 avlider. När man tar del av tillgängligt statistiskt material finner man, att riskerna för olycksfall i arbete respektive yrkessjukdom är störst inom de arbetsområden där LO:s medlemmar arbetar. De som har de lägsta lönerna är också mest utsatta för skador och har dessutom det sämsta ekonomiska skyddet, överallt i samhället försäkrar företag och privatpersoner sina värdeföremål till fulla värdet. Det bör då anses rimligt att en människa som satsar sitt verksamma liv i förvärvsarbete bör ha en försäkring som skyddar henne mot orimliga kostnader på grund av skador som inträffar i arbetet. Vid fastställande av invaliditetsgraden har man i stor utsträckning gått efter ett tabellsystem. Man har t. ex. ansett att förlust av en tumme är värd en livränta på , vid fullständig blindhet på ett öga osv. har tidigare berört detta problem och påpekat behovet av en individuell bedömning av fallen med hänsyn tagen till den skadades egna möjligheter och de förhållanden som råder på arbetsmarknaden. Det kan inte anses rimligt att enbart från medicinsk synpunkt fastställa invaliditetsgraden. Verkningarna av skadan måste sättas in i ett socialt sammanhang. Invaliditetsgraden fastställes sedan den medicinska rehabiliteringen får anses avslutad. Om en ökning av invaliditetsgraden inträder senare och denna försämring är bestående äger den skadade begära förnyad prövning av sin livränta. Stora svårigheter för den enskilde är förknippade med denna prövning. Det kan ta innan prövningen kommer till stånd, och ersättning utgår ej från den begärda omprövningen fram till fastställandet av en eventuellt förhöjd livränta. Det vore önskvärt om regelbunden omprövning skedde för fall där livränta beviljats. Med stöd av ovanstående hemställer vi att måtte besluta att en kommande utredning beaktar de synpunkter som framförts i motionen. () () i () ()
mot · FU02712 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om en översyn av reglerna angående inkomstprövade pensionsförmåner, m. m. Vid riksdags behandling av proposition nr 38 angående pensionstillskott för pensionärer med ringa eller ingen sidoinkomst eller ATP beslöts även att något mildra reglerna för erhållande av kommunala bostadstillägg och andra inkomstprövade förmåner inom folkpensioneringen. Sålunda höjdes det avdragsfria inkomstbeloppet till för ensamstående pensionär och till 3 000 för makar. , då de prövningsfria beloppen för sidoinkomst fastställdes, har en inte ringa höjning av den nominella inkomstnivån förekommit. Detta gör att en pensionär har lättare att med en arbetsinsats förvärva motsvarande inkomst. har också betydande prishöjningar förekommit, som höjt pensionärernas levnadskostnader. Härtill samverkar den års början ikraftträdande högre momsen på varor, vilken också hårt drabbar pensionärerna. De kommunala bostadstilläggen utgör ett betydelsefullt tillskott till pensionen för pensionärer med ingen eller ringa sidoinkomst. För många förefaller det nödvändigt att kunna dryga ut pensionen genom sidoinkomster och det är då av betydelse att en reduktion av inkomstprövade förmåner inte sätter in vid alltför låga inkomster. Med hänsyn till inträffade förändringar i lönenivån och kostnadsstegringarna anser vi att en höjning av de avdragsfria inkomstbeloppen bör företagas för att möjliggöra för pensionärerna att få behålla mera av dessa, t. ex. i fråga om bostads- och hustrutilläggen. Beloppen bör höjas till . för ensamstående och . De kommunala bostadstilläggen bekostas i sin helhet av kommunerna och en höjning av de prövningsfria inkomstgränsema liksom förmögenhetsgränsema kommer därför att medföra höjda kostnader för kommunerna. Det kan också tilläggas att det förekommer skillnader i de utgående beloppens storlek, bl. a. beroende på de olika kommunernas skilda ekonomiska förutsättningar och befolkningens åldersfördelning. I vissa kommuner kan pensionärernas antal utgöra av befolkningen under det att antalet i andra kan understiga . Det kan också konstateras att de kommuner som har det största procentantalet pensionärer i många fall är belägna i glesbygd. Dessa kommuners möjligheter att utge höga bostadstillägg är begränsade. faller därför nödvändigt att söka åstadkomma någon form av utjämning av de kommunala bostadstilläggen. Det finns anledning att pröva någon form av statligt bidrag, och det är ej självklart att detta kan lösas genom sedvanliga skatteutjämningsbidrag. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om översyn av reglerna för erhållande av bostadstillägg och andra inkomstprövade pensionsförmåner, syftande till en höjning av de avdragsfria beloppen i enlighet med vad som angivits i motionen, samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär förslag till statliga åtgärder i syfte att utjämna skillnaderna i utgående kommunala bostadstillägg. () . () () () () ()
mot · FU02713 · 1971-01-27 00:00:00 — om tillgodoräknande av pensionsår inom den allmänna försäkringen för vård av barn i förskoleåldern. Man kan vänta sig att antalet barntillsynsplatser i familjedaghem och i dag- och fritidshem kommer att uppgå till ca 85 1971. Det kan tyckas vara en hög siffra, liksom den som avser ökningen den senaste 1 O-årsperioden. Under den har uppenbarligen över 50 000 platser inrättats. Emellertid kommer tillsynsproblemet inte att kunna lösas under överskådlig framtid. Det kommer sannolikt att ta flera generationer att bygga ikapp efterfrågan. Således måste även i fortsättningen många föräldrar, som eljest skulle välja att förvärvsarbeta, stanna hemma och se till barnen. Dessa kvinnor och män jämte de som ändå väljer att helt ägna sig åt vård av sina barn erhåller emellertid inte tillfredsställande sociala förmåner, trots att de egentligen gör lika väsentlig samhällsnytta som om de vore förvärvsarbetande i konventionell bemärkelse, inte minst med tanke på att de avlastar samhällets hårt ansträngda bamtillsynsinstitutioner. De riskerar dock att inte nå upp till fullt antal ATP-år på grund av att den tid de helt ägnar barnen inte är pensionsgrundande. Det måste anses rimligt att man medan barnen är små skall kunna avstå från förvärvsarbete för att ta hand om dem utan att därför gå miste om pensionsår. ATP-systemet åsidosätter nu valfriheten härvidlag. Detta system bör därför ändras så, att förälder tillföres pensionsår för tillsyn av barn i förskoleåldern, åtminstone ett halvt pensionsår per inkomstlöst år, med en maximering till t. ex. 10 pensionsår. Det är måhända t. o. m. möjligt att varje bamavårdande år kunde ge helt pensionsår, utan att de ekonomiska konsekvenserna för pensionssystemet därav bleve för vittgående. Den s. k. hemmamakeförsäkringen innebär att avsteg redan gjorts från principen, att den typ av försäkring som sjukförsäkringen och ATP representerar, oundgängligen förutsätter att försäkringstagaren har inkomst av förvärvsarbete. , som snart slutfört sitt uppdrag, av allt att döma inte tagit upp frågan om ATP-år för hemmavaran de make som vårdar barn under skolådern till utredning, bör en särskild utredning tillsättas för ändamålet. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t måtte hemställa om utredning och förslag, syftande till införande av rätt för hemarbetande make att tillgodoräkna sig pensionsår inom ATP för den tid vederbörande vårdar barn i förskoleåldern.
mot · FU02714 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om allmänt ombud vid försäkringsdomstolen. En grundläggande rättighet i ett demokratiskt samhälle är individens rättssäkerhet. Möjligheten att få sin sak rättvist prövad i öppna rättegångar med möjlighet att anföra allt den rättssökande önskar utan inskränkning råder i vårt allmänna domstolsväsende. En stor andel av för individen viktiga frågor avgörs emellertid i ökad utsträckning genom administrativa beslut. Det är därför angeläget att tillse att förvaltningsdomstolar eller domstolsliknande förvaltningsorgan fungerar enligt högt ställda krav på rättssäkerhet. Vi vill fästa uppmärksamheten på ett område inom förvaltningen, nämligen försäkringsdomstolen. Det kan ifrågasättas om rättssäkerheten i försäkringsmål är betryggande, särskilt mot bakgrunden av att det är sjuka och gamla människor med begränsad förmåga att föra sin talan som invecklas i mål av detta slag. Ett allmänt ombud med uppgift att tillvarata de enskildas intressen skulle säkerligen ha stor betydelse för rättssäkerhetens tryggande. framfördes i en fyrpartimotion i krav på prövning och förslag rörande inrättande av allmänt ombud eller annan instans, med uppgift att vid försäkringsdomstolen tillvarata främst de enskildas rätt. Frågan om ett allmänt ombud hade aktualiserats tidigare, och det nya i besvärssystemet, att frågjan om vidtagande av åtgärder i syfte att förbättra tillvaratagandet av såväl det allmännas som de enskildas intressen vid försäkringsdomstolen kan prövas. Andra lagutskottet fann det också befogat med en närmare granskning av de frågor som aktualiserats i motionerna. anslöt sig till detta, vilket den meddelade i skrivelse till Kungl. revisorer undersökte 1967 bedömningen av rätt till förtidspension enligt lagen om allmän försäkring och fann därvid stora skillnader mellan olika försäkringskassor när det gällde gradering av sådan invaliditet som berättigar till förtidspension eller sjukbidrag. Såsom revisorerna anmärkte framstår det inte minst ur rättvisesynpunkt som otillfredsställande att utgången av ett ärende av förevarande slag skall växla enbart av geografiska skäl och således vara beroende av inom vilket försäkringsområde den pensionssökande råkar ha sitt hemvist. Det är givetvis angeläget att orättvisor av detta slag avlägsnas, och starka skäl synes tala för att ett allmänt ombud får till uppgift att övervaka tillämpningen av lagen om allmän försäkring så att den når större geografisk enhetlighet. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. ånyo måtte anhålla om prövning och förslag rörande inrättandet av ett allmänt ombud eller annan instans med uppgift att vid försäkringsdomstolen tillvarataga främst den enskildes rätt. () () i () i
mot · FU02716 · 1971-01-27 00:00:00 — dagen att uttala att slopandet av inkomstprövningen för de s. k. övergångsfallen bland änkorna med änkepension från folkpensioneringen skall ske med förtur. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte uttala att dess uttalade principbeslut att all inkomstprövning av änkepension inom folkpensioneringen skall slopas med förtur skall fullföljas. () () () () av m. fl. om förbättrad social trygghet för frånskild make. Den svenska socialpolitiken har utbyggts och ger numera god trygghet i de flesta situationer av inkomstbortfall och ökad försörjningsbörda. Det finns emellertid fortfarande tillfällen då tryggheten är ofullständig, då förmånerna är otillräckliga eller då bestämmelserna inte är tillämpliga. Ett viktigt sådant område är i samband med skilsmässa. Då blir i allmänhet mannen underhållsskyldig för barn i det tidigare äktenskapet. Frågan om underhållsskyldighet till före detta hustrun blir bl. a. beroende på hennes ålder och om hon har yrkesarbete eller andra inkomster. Om äktenskapet varat , om hustrun är något äldre och om hon inte har förvärvsarbete vid skilsmässan, kan hon få underhållsbidrag, eventuellt så länge hon lever, och detta bidrag kan t. o. m. vara hennes enda inkomst. Om mannen skulle gå bort mister hon sitt underhållsbidrag. Hon har inte heller rätt till de sociala förmåner hon skulle ha fått om äktenskapet hade bestått, exempelvis änkepension. Hon har inte heller rätt till de förmåner som kan tillkomma hustrun i ett eventuellt nytt äkten skap med mannen. Det betyder att hon kan komma i en besvärlig ekonomisk och social situation om före detta mannen går bort. De nuvarande sociala försäkringarna gäller inte i hennes situation. Det sociala trygghetssystemet borde kompletteras på denna punkt, exempelvis genom någon form av försäkring inom den allmänna försäkringens ram, som skulle ge trygghet för frånskild make/maka. Ett alternativ kan vara att låta änkepension utgå även i dessa fall eller att skapa någon motsvarande stödform, ett annat att utforma en garanti av liknande form som bidragsförskotten. Åtskilliga frånskilda känner en betydande otrygghet därför att det inte finns någon säkerhet för att underhållsbidrag kommer att utgå enligt överenskommelse eller beslut. I ett samhälle där båda makarna vanligen har förvärvsarbete torde antalet fall av här aktualiserat slag bli mera begränsat. Det är emellertid en angelägen reform att förbättra tryggheten också på detta område. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag rörande förbättrad social trygghet för frånskild make/maka. () () . () i
mot · FU02717 · 1971-01-27 00:00:00 — av i och fröken i angående beräkningen av folkpension för gifta folkpensionärer. Principen om att varje människa, oavsett kön och civilstånd, skall räknas som en självständig individ börjar alltmer slå igenom i vår lagstiftning. Vi instämmer helt i denna princip, som senast kom till uttryck vid genomförandet av skattereformen. Inom folkpensioneringen finns rester kvar av ett äldre synsätt. Sålunda erhåller två makar var för sig mindre i folkpension än ogift. Genom att pensionstillägget utgår med samma belopp för alla har visserligen skillnaderna minskats, men är de betydande. Vi anser att folkpensionen bör utgå lika för alla oavsett civilstånd. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att beslutar i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om översyn av folkpensioneringssystemet i syfte att alla oavsett civilstånd skall erhålla samma pensionsförmåner.
mot · FU02719 · 1971-01-27 00:00:00 — att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om att pensionsförsäkringskommittén får i uppdrag att grundligt överväga frågan om att barnavårdande uppgifter i hemmet skall medföra rätt till ATP-poäng under ett begränsat antal år i enlighet med vad i motionen anförts. av i m. fl. om bidrag från den allmänna försäkringen till inköp av glasögon. Enligt de bestämmelser som gäller kan synskadade i vissa fall erhålla statliga bidrag för anskaffande av vissa hjälpmedel. Denna hjälp inskränker sig dock till mycket svårt handikappade. Vanliga glasögon har inte ingått bland de bidragsberättigade hjälpmedlen. Kostnader för glasögon kan därför för många människor bli betungande. Särskilt för kategorin barnfamiljer med synskadade barn kan utgifterna för barnens glasögon uppgå till stora belopp. Närsynthet och andra synfel är ofta ärftligt betingade, och i en flerbarnsfamilj har därför ofta flera barn synsvårigheter. Detta betyder regelbundna läkarbesök och täta byten av glasögon, då synen ofta undergår snabba förändringar under uppväxtåren. För barn i vissa åldrar kan byte av glas vara nödvändigt upp till . Barnen skadar också lätt under lek sina glasögon så att de måste bytas ut. De dryga utgifter som på detta sätt drabbar barnfamiljer med flera synskadade barn i skolåldern och därunder kan i sig också medföra risker för dröjsmål med anskaffande av korrekta glasögon till barnen. Det borde ur solidaritets- och rättvisesynpunkt vara rimligt att samhället bär de kostnader som i detta avseende så hårt belastar vissa familjer. Detta skulle exempelvis kunna ske inom ramen för den allmänna försäkringen. Självfallet finns det även andra ekonomiskt svaga grupper t. ex. pensionärerna till vilka någon form av bidrag för glasögonkostnader borde utgå, inte minst för att stimulera till anskaffande av korrekta glasögon. Målet för reformarbetet på detta område bör enligt motionärerna vara att samhället täcker grundkostnadema för alla människor, som till följd av synskada är i behov av glasögon. En sådan reform kan genomföras stegvis på så sätt att samhället först hjälper de ekonomiskt hårdast drabbade grupperna. Med stöd av det i motionen anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. begär förslag om bidrag inom den allmänna försäkringens ram till glasögon för i första hand barn t. o. m. grundskoleåldern och pensionärer. () () . () ()
mot · FU0272 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar i och i öskevik om forskning beträffande smärtlindring vid förlossning. Ett ständigt forsknings- och utvecklingsarbete pågår på sjukvårdens område. Man försöker genom nya mediciner, säkrare och effektivare behandlingsmetoder bota sjukdomar och lindra smärttillstånd. På de flesta områden har också stora framsteg gjorts. Ett område, möjligheten att få smärtlindring vid förlossning, har dock varit mycket eftersatt. saknas på de allra flesta av landets förlossningskliniker möjlighet att få annan smärtlindring än den traditionella lustgasen. En stor del av barnaföderskorna känner trots den information som ges på mödravårdscentralerna oro och ångest inför förlossningen. har två metoder för mera väsentlig smärtlindring använts i . Båda metoderna, PCB-metoden och epidural anestesi, har dock använts i begränsad utsträckning och på ett fåtal kliniker. Enligt medicinsk expertis är det inte aktuellt att införa någon av metoderna mera allmänt. Detta motiveras dels med medicinska skäl, dels med brist på personella resurser. Båda metoderna kräver tillgång till kvalificerad läkarpersonal med specialutbildning. Även om personalfrågan, åtminstone , är möjlig att lösa kvarstår det faktum, att man har otillräckliga kunskaper om de eventuella risker som kan vara förenade med olika smärtlindringsmetoder. Det är angeläget, både för att undanröja onödigt fysiskt lidande och för att undvika de psykiska lidanden som orsakas av skräcken inför förlossningssmärtorna, att ökade möjligheter till smärtlindring ges för den som så önskar. Eftersom våra kunskaper på området är ofullständiga behövs både klinisk och experimentell forskning. I , där smärtfria förlossningar är mycket vanliga, har man genom att inrätta specialavdelningar för förlossningsanestesi uppnått mycket goda resultat. Eftersom det inte går att direkt överföra de amerikanska forskningsresultaten till svenska förhållanden bör forskningen i vårt land intensifieras för att få fram bra metoder för smärtlindring vid förlossning. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om åtgärder för att få till stånd forskning om smärtlindring vid förlossning. () ()