mot · FU0245 · 1971-01-14 00:00:00 — av herrar i och angående bestridandet av de samhälleliga kostnaderna för utländsk arbetskraft i . långtidsutredning har uppställt vissa antaganden om tillgången på arbetskraft . Prognosen för perioden 19701975 utgår från ett årligt invandringsöverskott på 20 000 personer. Antalet arbetande väntas öka med endast cirka 90 000 personer . Hela nettoökningen i utbudet av arbetskraft väntas bestå av gifta kvinnor, medan männen och de ej gifta kvinnorna i arbete minskar. En rad faktorer kan påverka denna bild, och en medveten samhällelig styrning av utvecklingen är möjlig på olika punkter. Tydligt är emellertid att dels invandringen, dels gifta kvinnors benägenhet att söka förvärvsarbete får stor betydelse för de totala arbetskraftsresursernas omfattning. Vare sig man vill satsa på ökad invandring eller på ökat engagemang av gifta kvinnor i produktionen måste samhället påtaga sig betydande kostnader. Invandringen drar med sig kostnader på bl. a. bostads- och undervisningsområdena. Ökat förvärvsarbete för gifta kvinnor med barn förutsätter ökad satsning på byggande av daghem m. m. Det synes saknas jämförande undersökningar om vilken form för rekrytering av arbetskraft som från samhällets synpunkt är mest kostsam. Kostnaderna för invandrarpolitiken betingas i hög grad av samhällets ambitionsnivå. Om man accepterar att utländska arbetare i allmänhet får bo under otillfredsställande förhållanden i baracker eller slumområden, kan bostadskostnaderna hållas nere. De kan hållas ännu lägre, om man som vissa andra länder endast släpper in manliga utländska arbetare i landet och tillser att deras familjer stannar kvar i hemlandet. Kostnaderna för utbildning behöver inte bli särskilt betungande, om man nöjer sig med att ge utländska arbetare de språkkunskaper som kräves för att de nödtorftigt skall sköta sina arbetsuppgifter. En sådan invandrarpolitik skulle emellertid klart stå i strid med rådande värderingar i det svenska samhället. Utifrån dessa värderingar framstår det som synnerligen angeläget att utländska arbetare inte avskiljes i slumområden, att samtliga medlemmar av invandrarfamiljerna får möjligheter till en fruktbar kontakt med den svenska omgivningen, att invandrarbarnens särskilda skolsvårigheter uppmärksammas osv. Möjligheter för invandrarna att inte bara tillägna sig goda svenska språkkunskaper utan också att kunna bevara sina kultur- och språktraditioner kan också sägas ingå i dessa värderingar. En sådan mera upplyst invandrarpolitik kan också betecknas som lönande på . Accepterar man gettobildningar, språkliga, 1971. sami Nr 45 kulturella och sociala handikapp, diskriminerande behandling av utlänningar osv., hotas i längden den svenska samhällsstrukturen på avgörande punkter. Årtiondens strävanden att undanröja gamla klassgränser skulle kunna omintetgöras och nya sociala skiktningar uppstå. Hela samhällsatmosfären skulle allvarligt påverkas och en grogrund skapas för misstro och främlingsfientlighet. Organisationsväsendet skulle sannolikt inte heller bli opåverkat. Den fackliga sammanhållningen på arbetsplatsen kunde utsättas för allvarliga påfrestningar. Om man accepterar en viss invandring är det sålunda nödvändigt att kombinera denna med en ambitiös och kostsam invandrarpolitik för att kunna bevara grunddragen i det svenska välfärdssamhället. En obegränsad och okontrollerad invandring skulle med all sannolikhet medföra en allvarlig sänkning av invandrarpolitikens ambitionsnivå. De psykologiskpolitiska möjligheterna att övertyga skattebetalarna om nödvändigheten av mera betydande satsningar till invandrarnas förmån måste nämligen antagas vara begränsade, hur energiskt partierna än söker bekämpa fördomar på detta område. Slutsatsen blir att det med hänsyn till intresset av en lugn och progressiv utveckling är angeläget att kunna reglera invandringens omfattning och därmed få ramar för de finansiella uppoffringar som krävs för invandrarnas positiva inpassning i det svenska samhället. En liberalisering av invandringen kan bli aktuell i samband med någon form av uppgörelse mellan och EEC. Tills vidare synes man hysa förhoppningar om att en sådan liberalisering inte alltför starkt skall öka invandringstrycket mot . Det kan förutsättas att denna fråga uppmärksammas under EEC-problemets fortsatta behandling. Från det enskilda företagets synpunkt kan bilden te sig annorlunda än från samhällets. Vid beräkning av företagets arbetskraftsbehov kan det framstå som fördelaktigare att söka rekrytera utländska arbetare än att genom särskilda ansträngningar intressera gifta kvinnor för en insats i produktionen. De sociala kostnader som anställningen av utländsk arbetskraft medför kan övervältras på stat och kommun. Ur en sådan skillnad mellan företagsekonomiska och samhällsekonomiska bedömningar kan betydande spänningar uppstå. Företagen kan med hänvisning till otillräckliga arbetskraftsresurser ställa långtgående krav på ökad invandring, de fackliga organisationerna kan finna det nödvändigt att resa motstånd mot sådana planer, skattebetalarna kan påläggas ökade bördor för invandrarnas anpassning utan att uppleva vinsterna av deras insatser i produktionen. Det framstår som synnerligen otillfredsställande, att den problematik som skisserats här ovan inte kunnat angripas genom att tvinga företagen att i sitt handlande ta ökad hänsyn till vad som från samhällsekonomisk och psykologisk-politisk synpunkt skulle vara mest fördelaktigt. Om företagen kunde påläggas en väsentlig del av de samhälleliga kostnader som deras rekrytering av utländsk arbetskraft kan beräknas medföra, skulle deras kalkyler uppenbarligen kunna påverkas till förmån för rekrytering av exempelvis gifta kvinnor eller äldre Uppgiften att få till stånd en sådan kostnadsöverföring är säkerligen svårbemästrad. Den synes emellertid så angelägen, att allvarliga försök bör göras att åtminstone analysera problematiken. I första rummet anmäler sig kostnader för språkundervisning. På fackligt håll har man funnit det skäligt, att företagen själva bekostar sådan undervisning för utländska arbetare. Man kan emellertid hävda att företagen genom att engagera utländska arbetare också pålägger samhället kostnader för motsvarande undervisning för arbetarens familj. Ett liknande resonemang kan föras beträffande andra kostnader i samband med anställningen. I vad mån problem av denna art låter sig lösas genom särskilda skatteregler eller obligatoriska avgifter för företag som önskar rekrytera utländska arbetare förtjänar att undersökas. Frågan om företagens ansvar för invandrarnas bostadsförsörjning har givetvis samband med motsvarande ansvar för annan inflyttad arbetskraft. Också på detta område kan det finnas skäl till ett visst nytänkande. Det kan sägas att också företagens rekrytering av gifta kvinnor med barn drar med sig ökade kostnader för samhället. Men skillnaden är att samhället med stöd av en betydande riksdagsmajoritet velat prioritera kvinnornas valfrihet när det gäller hemarbete eller förvärvsarbete. I detta syfte har samhällsorganen visat sig beredda att ta på sig ökade kostnder för daghemsbyggen och att utforma skattesystemet så, att det underlättar gifta kvinnors yrkesarbete. Någon liknande prioritering föreligger inte i fråga om rekrytering av utländsk arbetskraft. Visserligen har arbetskraftens internationella rörlighet en hel del positiva aspekter, men det har inte ansetts vara något samhällspolitiskt mål att aktivt främja en ökad invandring utöver vad som i enskilda fall befunnits angeläget med hänsyn till enskilda företags akuta rekryteringsbehov. Om företagen föredrar att söka rekrytera utländska arbetare framför att underlätta rekryteringen av svensk arbetskraft, manlig eller kvinnlig, exempelvis genom förbättrade löneförmåner och sociala förmåner, en bättre arbetsmiljö osv., är det fråga om en värdering, som samhället saknar anledning att stödja. Det är givetvis angeläget att undvika lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder, som kan betecknas som diskriminerande mot utlänningar. Inte minst i samband med EEC-problematiken har denna synpunkt stor vikt. Som tidigare framhållits uppstår dock de största riskerna för en faktisk diskriminering av utlänningar, om fri invandring kombineras med otillräckliga anpassningsåtgärder. Det bör vara möjligt att utforma politiken på sådant sätt, att motivet för särskilda kostnadsuttag från företagen av det slag som ovan skisserats blir kravet att alla anställda i svenskt näringsliv, vare sig de är svenskar eller utlänningar, skall kunna beredas likvärdiga arbets- och levnadsvillkor. Om resultatet skulle bli en långsammare takt i invandringen än vad långtidsutredningen förutsatt, behöver detta inte anses som något negativt. Invandringens samhällsekonomiska värde är en komplicerad och svårbedömd fråga. Utifrån allmänna välfärdssynpunkter kan det hävdas, att ökade sysselsättningsmöjligheter i invandrarnas hemländer vanligen är att föredra framför de många svårbemästrade problem som arbetskraftens internationella rörlighet medför. Det betyder inte att en sådan ökad internationell rörlighet låter sig avvisas. Men det betyder att rörligheten bör kombineras med en samhällelig styrning i alla anställdas intresse av vilken nationalitet de än må vara. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om undersökning av möjligheterna att på de företag som rekryterar utländsk arbetskraft överföra en väsentlig del av de samhälleliga kostnader som denna rekrytering medför med hänsyn till den svenska invandrarpolitikens ambitionsnivå.