mot · FU021275 · 1971-03-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj :ts proposition nr 27 angående stöd till dagspressen. I proposition nr 27 föreslås ett statligt stöd till dagspressen i form av ett produktionsbidrag till sådana tidningsföretag som ger ut andratidningar. Propositionen har framlagts till följd av det krisläge, i vilket en betydande del av den svenska dagspressen befinner sig. Mot denna bakgrund föreligger tillräckliga skäl att godtaga propositionen i dess huvuddrag. Om tidigare pressutredningar nalkats sin uppgift med en starkare vilja att komma till rätta med de förhållanden, som förorsakat den framväxande dagspresskrisen, och om de haft större förhoppningar om mera betydande finansiella bidrag till problemens lösning, hade det måhända varit möjligt för att grundligare penetrera problematiken än vad som kan bli fallet. Motståndet mot ett mera omfattande statligt presstöd har tidigare hindrat en sådan handläggning. I den föreliggande propositionen aktualiseras en del detaljproblem kring stödets utformning, som endast fått summarisk belysning. Först kan nämnas frågan hur man närmare skall bestämma vilka tidningar som skall anses som andratidningar och därmed bli berättigade till bidrag. Problemen hänför sig bl. a. till vilket spridningsområde som skall ges relevans vid bestämmande av en tidnings konkurrenssituation. Av sammanhanget framgår att beteckningen andratidning i viss mån är missvisande, eftersom stöd uppenbarligen skall kunna utgå till flera tidningar på en utgivningsort. Det synes böra övervägas om inte en tydligare beteckning bör väljas i kungörelsetexten, särskilt med hänsyn till de fall då lokala intressenter kan vilja starta en ny tidning utöver två på orten redan existerande organ. Viktigare är emellertid huruvida en tidnings konkurrenssituation bäst beskrives med utgångspunkt i spridningsförhållandena inom den kommun som anges som tidningens utgivningsort. är måhända den kommun där tidning en har största delen av sin upplaga ett lämpligt kriterium. För att trygga en klar och enhetlig tillämpning av stödsystemet på kan det dock övervägas, om inte spridning inom blockregion bör användas som förstahandskriterium och spridning inom kommun eller kommunblock som andrahandskriterium. Konsekvenserna av en sådan precisering torde böra studeras av vederbörande utskott. Såsom framgår av propositionen uppstår särskilda problem när två tidningar på en utgivningsort har ungefär samma upplaga och växlar förstaposition från det ena året till det andra. Departementschefen föreslår för sådana fall, att det för den tidigare andratidningen skall utgå ett reducerat bidrag , uppgående till hälften av det tidigare uppburna oreducerade bidraget. Skäl kan anföras för en längre övergångstid, exempelvis . Den tidning som i konkurrens tillfälligt uppnår en förstaposition kan inte räkna med att detta skall ge utslag i radikalt ökade annonsinkomster. Traditionsbundenhet hos annonsörema, hänsyn till den sociala sammansättningen hos tidningens läsekrets och andra omständigheter kan avsevärt fördröja effekten av att förstapositionen uppnåtts. Av liknande skäl skulle det vara rimligt med en något mindre reducering av övergångsbidraget, exempelvis till två tredjedelar av tidigare bidrag. Vissa problem är knutna till kombinationen av kriterierna pappersförbrukning och abonnerad upplaga. Om man enbart skulle anknyta produktionsbidragen till pappersförbrukningen, förelåge uppenbara risker för missbruk av stödsystemet. Det är därför synnerligen välbetänkt att uppställa även andra kriterier. Det framgår emellertid inte av propositionen hur den abonnerade upplagan skall fastställas i absoluta tal eller i relation till totalupplagan. I det stora flertalet fall behöver denna oklarhet kanske inte skapa några problem. Man kan emellertid tänka sig fall där en liten lokaltidning uppger sig ha större delen av upplagan abonnerad utan att denna uppgift utan vidare låter sig kontrolleras. Gränsproblem kan också uppstå, när den abonnerade upplagan anges till något över 2 000 exemplar. I fråga om bidragsärendenas handläggning anges följande i propositionen: Produktionsbidrag bör utgå endast efter ansökan, som görs skriftligen hos styrelsen (för pressens lånefond). Till ansökningen bör fogas styrkta uppgifter om upplaga, årsvikten per tidningsexemplar och annonsandelen. Dessa uppgifter bör avse det kalenderår som föregår bidrags året, i fråga om upplagan bör de gälla medelnettoupplagan för vardagar . Motsvarande uppgifter återfinnes i utkastet till kungörelse. Här hänvisas sålunda till medelnettoupplaga och ej till abonnerad upplaga. Hur man skall förfara i de fall då frågor om abonnerad upplaga är relevanta framgår ej av texten. Det är inte heller alldeles klart om åtar sig att kontrollera och lämna uppgift om abonnerad upplaga. Begreppet abonnerad upplaga kan f. ö. vara förtjänt av ytterligare precisering. Teoretiskt kan man tänka sig det fallet att exempelvis en lokaltidning genom en tillfällig prenumerationskampanj kan uppnå ett betydande antal korttidsabonnemang i syfte att bli bidragsberättigad. Frågan kan då uppstå om abonnerad upplaga skall avse helårsabonnemang eller korttidsabonnemang. Eftersom åtskilliga tidningar har en läsekrets, som tar för vana att avstå från abonnemang av året, främst sommarmånaderna, kan här uppstå vissa tolkningsproblem. Det erbjuder också svårigheter att försöka laborera med begreppet betald abonnerad upplaga, eftersom betalning för abonnemang kan släpa långt efter i tiden. Var och en som upphört med abonnemang på en tidning vet också hur han långt efteråt kan få sig tidningen tillsänd gratis. Sannolikheten talar för att sådana exemplar i vissa fall registreras som abonnerade i tidningens egen statistik. Enligt propositionen bör bidragsgivningen bygga på de statistiska uppgifter, som levereras av . Denna ordning torde böra accepteras som ett provisorium. Det bör emellertid framhållas att de statistiska uppgifter som insamlat varit avsedda att tjäna helt andra syften än de som förutses. Reklamintressenternas engagemang i kan här tänkas skapa ömtåliga problem. På något bör man därför överväga hur tillförlitligheten hos den statistik som skall ligga till grund för bidragsgivningen ytterligare kan stärkas. Med hänsyn till de misstroendekampanjer mot stödsystemet som kan befaras, är det angeläget att det statistiska underlaget inte blir omstritt. I propositionen föreslås en höjning av anslaget för samdistributionsrabatten från 6 till 10 milj. kr. Departementschefen förebådar att han skall ta upp frågan om en översyn av systemet. I avvaktan på denna översyn kunde det i och för sig finnas skäl att i förevarande sammanhang avstå från att kommentera distributionsproblematiken. nu förslag framlägges om ett stöd till dagspressen med betydande belopp, kan motiv dock anföras för att redan på detta stadium markera några principiella riktlinjer i fråga om presstödets fortsatta utveckling, särskilt i vad avser tidningsdistributionen. Till säregenheterna i den nuvarande prisbildningen för pressen hör att det för den enskilde ställer sig avsevärt billigare att få en tidning hemburen till bostaden än om man skulle köpa motsvarande tidning som lösnummer. Med hänsyn till den givna servicen kunde det verka mer naturligt om prisförhållandena vore de omvända. I vissa andra länder torde det också förekomma att abonnemang ställer sig dyrare än lösnummerköp. Ett resultat av den nuvarande ordningen är att tidningar som i huvudsak bygger på lösnummerköp normalt har en bättre ekonomisk ställning än de tidningar som i huvudsak bygger på abonnemang. Ordningen med relativt lägre priser för den abonnerade, utburna tidningen har kunnat upprätthållas dels därför att tidningarna kunnat lita till annonsinkomster, dels därför att distributionen länge kunnat ske med hjälp av relativt billig arbetskraft. Men det är tidningarnas ökade beroende av annonsinkomster som drivit fram koncentrationsprocessen inom dagspressen och andratidningamas ökade svårigheter. stiger distributionskostnaderna i takt med den allmänna standardutvecklingen i samhället. Från samhällsekonomisk synpunkt kan den nuvarande ordningen eller oordningen i fråga om tidningsdistribution ingalunda betecknas som rationell. Tidningsföretagen har i eget välförstått intresse medverkat till en viss rationalisering, och systemet med samdistributionsrabatter synes ägnat att ytterligare driva på rationaliseringsprocessen. På finns det dock anledning att fråga sig hur man bäst skall uppnå ett distributionssystem för dagstidningar, som från både den enskildes och samhällets synpunkt framstår som rationellt, billigt och rättvist. Om man förutsätter att det både från den enskildes och samhällets synpunkt är angeläget att en ordning med morgondistribution av dagstidningar till bostäderna bevaras, uppstår frågan hur en sådan ordning i längden skall kunna upprätthållas till skälig kostnad för den enskilde liksom för tidningsföretaget. Distributionskostnaderna för en dagstidning torde numera i en del fall överstiga de totala redaktionella kostnaderna. Utrymmet för redaktionella förbättringar begränsas sålunda genom distributionskostnadernas steg Särskilt betungande blir dessa kostnader för tidningar med gles spridning, vilket i stort sett gäller andratidningar. Distributionskostnaden per utburet exemplar blir större, om ett mindre antal exemplar skall utbäras till ett visst bostadsområde eller kvarter. Dessa problem har fått en grundlig belysning i en bilaga till pressutrednings betänkande, Distributionen av abonnerade dagstidningar av direktörerna . Hela problemet med tidningsdistributionen förtjänar fortsatta överväganden i samband med en ytterligare utbyggnad av det statliga presstödet. Åtskilligt talar för att en växande del av ett utbyggt stöd bör avdelas för distributionsfrågornas lösning. kan snabbt aktualiseras, om en allmän reklamskatt vidgar det finansiella utrymmet för stödåtgärder för dagspressen. Ett principuttalande av i denna riktning kunde redan nu vara motiverat. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att vederbörande utskott vid behandling av propositionen 1971 måtte beakta i motionen anförda synpunkter.