mot · FU021484 · 1971-05-17 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 115 angående komplettering av riksstatsförslaget för /72, m. m. I propositionen behandlas en rad olika frågor bl. a. långtidsutredningen och långtidsbudgeten, det aktuella ekonomiska läget och den ekonomiska politiken 1971 samt riksstaten för /72. Även om dessa olika problem bör ses i ett sammanhang är det att beklaga att icke beretts tillfälle att i en särskild behandling först ta ställning till alla de frågor som hör samman med långtidsutredningen. Enligt vår mening borde en demokratisk långtidsplanering vara den grundval på vilken beslut rörande den mera kortsiktiga ekonomiska politiken liksom om statens inkomster och utgifter träffas. långtidsutredning har utsatts för en mycket hård kritik som gäller såväl dess allmänna uppläggning som vissa av dess enskilda slutsatser. Kritiken har framförts av olika organisationer, grupper och enskilda inom arbetarrörelsen, bl. a. från fackföreningsrörelsen. Några citat kan anföras. Tidskriften anser att hela utredningen baseras på en förlegad, borgerligt influerad syn på samhällsekonomins funktionssätt. Chefen för säger: Utredningens slutsatser präglas i hög grad av ett teknisktekonomiskt och fruktansvärt begränsat synsätt, som är en kvarleva från den tid då BNP-begreppet på ett helt annat sätt än motsvarade välfärdsmålsättningarna. , , skriver på ledande plats om långtidsutredningen att vad som skenbart förefaller vara en objektiv statlig utredning i själva verket är en skrift som baseras på borgerliga politiska värderingar. En utförlig kritik av långtidsutredning har utförts i skriften Sociala mål i samhällsplaneringen av en grupp personer anställda på LO. Författarna hävdar bl. att nationalräkenskapssystemet är behäftat med stora brister som gör det tvivelaktigt som redskap för långtidsutredningar, att bruttonationalprodukten (BNP) såsom mått döljer en mängd beräkningstekniska svårigheter, att långtidsutredningen utgår från verklighetsfrämmande föreställningar om samhällsekonomins funktionssätt, bl. a. genom att de strukturella sammanhangen underskattas eller förbises, att utredarna felaktigt fört fram betalningsbalansproblemet såsom det avgörande och gjort en ytlig analys av de åtgärder som erfordras för att lösa det, att arbetskraftsproblemen är försummade och torftigt behandlade i långtidsutredningen, att BNP som välfärdsmått inte bara är meningslöst utan oriktigt och farligt, att det begränsade synsätt som långtidsutredningen har kan leda till direkt negativa effekter ur välfärds- och jämlikhetssynpunkt. En viktig del av diskussionen kring långtidsutredningen gäller just frågan om BNP såsom mätare på utvecklingen, välståndet, välfärden eller vilket begrepp som används. Vare sig utredarna eller författarna till proposition nr 115 tycks vilja inse innebörden i den kritiska diskussionen. Såväl i långtidsutredningen som i kompletteringspropositionen hävdas att problemet skulle lösas genom att den nuvarande BNP-kalkylen kompletteras med vad som benämnes en resultatredovisning för kvalitativa välfärdskategorier. Detta berör emellertid icke kritikens kärna som är att det nuvarande produktionssättet (vars utveckling mätes av BNP) på olika sätt har negativa verkningar för och direkt skadar människornas välfärd. 1 huvudrapporten års långtidsutredning söker man möta kritiken genom att framhålla, att utredningen endast syftar till att klarlägga sambanden mellan ekonomins olika delar och i den betingade prognosens form beskriva konsekvenserna av olika alternativa målsättningar. Som en väsentlig uppgift för långtidsutredningen anges också att informera samhällsekonomins olika beslutsfattare om hur andra enheter inom det ekonomiska systemet ser . Utredningsmaterialet bör, sägs det, ses som ett underlag för valet av strategi för den ekonomiska politiken . Utgångspunkten för såväl de tidigare långtidsutredningarna som 19 utredning sägs vara den decentraliserade beslutsstruktur som kännetecknar den svenska ekonomin. Företagen har att själva, inom de ramar som ges av den ekonomiska politiken, planera och fatta beslut som exempelvis produktionsinriktning och investeringsutveckling. Annorlunda uttryckt betyder detta att långtidsutredningen utgår från och accepterar såsom bestående inte endast det kapitalistiska produktionssättet som sådant med profitmaximering som målsättning och drivkraft utan även den nuvarande strukturen inom detta produktionssätt. Men därmed har långtidsutredningen gjort ett bestämt politiskt ställningstagande som blir ett hinder för att ens diskutera alternativa lösningar. Om detta av utredningen möjligen kan försvaras med att dess uppgift varit att bedöma utvecklingstendenserna i svensk ekonomi på grundval av i utgångsläget bestående maktrelationer och övriga strukturella förhållanden, så innebär det dock ett erkännande av att alternativen politiskt begränsats. När det gäller regeringens ställningstagande till dessa frågor i proposition 1971:115 kan dock rimligen ingen sådan begränsning av uppdraget anföras som skäl för att nu rådande strukturella förhållanden accepteras som den självklara utgångspunkten för utformningen av en strategi för den ekonomiska politiken. Här är det uppenbart för alla att ett politiskt val gjorts, som innebär att enligt regeringens uppfattning kapitalets s. k. lönsamhetskrav dvs. i realiteten dess profitkrav även i fortsättningen skall få vara avgörande. Även den statliga företagsamheten anpassas öppet till principen om vinstmaximering. Regeringen tar därmed ställning mot den växande kritik som alltmera förs fram mot de normer, värderingar och utvecklingslagar vilka har sin grund i det kapitalistiska systemet. Allt flera anser att produktion och samhällsliv måste baseras på andra principer än profit och hänsynslöshet. De märker att mycket av det som kallas välstånd tillkommit till priset av miljöförstöring och förgiftning, att standardhöjningen delvis är skenbar, delvis har dyrt betalats av lönarbetarna med förslitning av kroppar och nerver. Allt flera i,nser att det inte räcker med att satsa på så stor produktion som möjligt. Man måste också granska vad produktionen består av och söka bedöma om det är sådant som människorna själva har behov av och vill ha. Kritik mot långtidsutredningen förekommer emellertid också vad gäller dess enskilda delar. a. har flera fackliga organisationer starkt ifrågasatt utredningens analys och slutsatser om arbetskraftsproblemen. Detsamma gäller vad i utredningen skrivs om de regionala problemen. Särskild vikt måste här enligt vår mening tillmätas vad anfört om nödvändigheten att bereda betald sysselsättning åt de många människor, som önskar arbete och inte kan få det, samt om förskjutning av sysselsättningen till områden utanför storstadsregionerna. Sysselsättningspolitik och regionalpolitik måste knytas samman. Den starka kritik som i olika avseenden riktats mot långtidsutredning talar enligt vår mening för att en ny utredning avseende svensk ekonomi 1971 1975 måste företas. En utredning som mött så många gensagor bör rimligen inte läggas till grund för avgörande beslut. En sådan ny långtidsutredning måste lägga ett socialt välfärdsbegrepp som grund för analysen och planerna. Kostnaderna för att minimera och slutligen helt avlägsna olika följdproblem som t. ex. miljöförstöring, kriminalitet, arbetslöshet, yrkesskador o. s. v. måste vägas mot produktionsresultatet vid olika produktionsnivåer. En värdering av de individuella kostnaderna för produktionen måste också göras, dvs. i levnadsstandardbegreppet måste ingå under vilka förhållanden människorna förvärvar sin inkomst. Välfärdsbegreppet måste vidare vidgas till att innefatta kollektiv standard i vid mening, dvs. utformningen av konsumtionspolitiken, sjukvården, miljöpolitiken, fritids- och kultur politiken föras in i bilden. Det är möjligt att, såsom föreslås i den ovan anförda skriften Sociala mål i samhällsplaneringen, ett index av typ BNP även i fortsättningen är nödvändigt för att mäta produktion av betydelse för det svenska näringslivets internationella konkurrensförmåga. Detta utrikeshandelsindex skulle då endast spela rollen av ett planerings- och kontrollinstrument för den externa balansen. En sådan grundläggande förändring av långtidsutredningarna måste emellertid också göras att dessa kan användas för en demokratisk långtidsplanering för socialistiska målsättningar. Omedelbara uppgifter måste därvid vara att bereda betald sysselsättning åt alla medborgare, att åstadkomma regional balans, att säkra en utjämning av människornas inkomster och levnadsförhållanden samt att bryta storfinansens avgörande samhällsmakt. Dessa uppgifter måste alltså enligt vår mening ställas i förgrunden även för den aktuella ekonomiska politiken. I finansplanen ställde däremot regeringen såsom avgörande för den ekonomiska politiken att tillfredsställa följande två krav: 1. resursinriktningen måste förskjutas mot avsättning av en större andel varor och tjänster utomlands och lägre tillväxttakt i förbrukningen inom landet; 2. för att säkra en gynnsam produktionsinriktning inom den utlandskonkurrerande industrin måste en hög investeringsverksamhet upprätthållas. Dessa målsättningar tycks också i betydande grad ha uppfyllts, men effekten har blivit betydande sysselsättningsproblem. Arbetslösheten har starkt ökat under hittillsvarande del av 1971. Ökningen av arbetslösheten sammanhänger med olika företeelser, men det torde vara obestridligt att statsmakternas ekonomiska politik spelat en väsentlig roll för de negativa utvecklingstendenser som präglar den svenska ekonomin. Den oväntat kraftiga dämpning av den inhemska efterfrågan som enligt den reviderade finansplanen kunnat registreras under årets första månader borde inte ha kommit som någon överraskning. Den kan inte betraktas som något resultat av vissa tillfälliga faktorer, utan snarare som ett direkt och åsyftat resultat av den ekonomiska politiken. Lönarbetarnas reallöner och levnadsstandard har pressats ned genom kombinationen uteblivna avtalsförbättringar och höjda priser (bl. a. genom momshöjningen). Regeringspolitikens ansvar för arbetslösheten fastslås också av tidskriften som på ledande plats skriver: Åtstramningen kulminerar alltså . d. v. s. i ett konjunkturläge då ekonomin i stället skulle behöva stimuleras. Det är uppenbart att en sådan ekonomisk politik förstärker de internationella konjunktursvängningarnas verkningar på landets ekonomi i stället för att minska dem. Den starka ökningen av den registrerade arbetslösheten är desto allvarligare som den kommer ovanpå och utöver de stora strukturella sysselsättningsproblem, som redovisats av låginkomstutredningen. Det finns också viktiga samband mellan de bägge typerna av sysselsättningsfrågor. De regionala, övriga strukturella och konjunkturmässiga problemen är sammanknutna. Sysselsättningsproblemen måste ges en central plats i den aktuella ekonomiska politiken. De i den reviderade finansplanen föreslagna åtgärderna förefaller helt otillräckliga. Bekämpandet av den arbetslöshet som närmast sammanhänger med konjunkturavmattningen och regeringens ekonomiska politik bör sammanbindas med åtgärder för att avskaffa den regionala och mera långvariga arbetslösheten. Två led är särskilt viktiga i en politik i detta syfte: Genomförandet av en långsiktig plan för statliga industriinvesteringar särskilt i skogslänen och övriga industriellt mindre utvecklade regioner. Åtgärder för att öka den arbetande befolkningens köpkraft och förhindra att erövrade löneförbättringar äts upp av fortsatta prisstegringar. Enligt den reviderade finansplanen kännetecknas budgetutvecklingen under innevarande och nästa budgetår av att statens utgifter ökar i långsammare takt än inkomsterna. Det talas om en gradvis finanspolitisk åtstramning. Budgetpolitiken har också använts på ett sätt som direkt medverkat till nedskärningen av den inhemska efterfrågan särskilt genom höjningen av mervärdeskatten. Som ett led både i sysselsättningspolitiken och för att höja löntagarfamiljernas standard bör mervärdeskatten på livsmedel avskaffas. Den kompensation i andra skatteintäkter som kan bedömas nödvändig bör vinnas genom skärpningar av skatterna på stora förmögenheter och arv m. m. såsom föreslagits i motion 1971:311. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att i skrivelse till regeringen begär en ny långtidsutredning avseende svensk ekonomi 1971 1975, varvid ett socialt välfärdsbegrepp lägges såsom grund och utredningen utformas så, att den kan användas för en demokratisk långtidsplanering; att i skrivelse till regeringen begär framläggandet av en långsiktig plan för statliga industriinvesteringar särskilt i skogslänen och övriga industriellt mindre utvecklade regioner med utnyttjande av medel ut AP-fonderna; att i skrivelse till regeringen begär att prisstoppet skall strikt tillämpas och att inga uppmjukningar sker, samt att beslutar att från avskaffa mervärdeskatten på livsmedel. H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i