ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02455 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. II. om sänkning av rösträttsåldern. En grundläggande rättighet för medborgarna i ett demokratiskt samhälle är rätten att i fria val ge uttryck för sin politiska mening och genom sin röst påverka sammansättningen av olika beslutande församlingar. Av olika anledningar anser samhället det vara befogat att göra vissa inskränkningar i denna rättighet. Den vanligaste inskränkningen är den som med hänsyn till levnadsålder begränsar möjligheterna till inflytande. Man har sålunda ansett det vara nödvändigt att de som skall få rösta bör vara tillfredsställande insatta i samhällsfrågor och även i övrigt inneha den mognad som fordras för självständiga överväganden. Den ålder som kan förväntas vara ett genomsnitt av individernas mognad i detta avseende har sedan införandet av den allmänna rösträtten successivt sänkts med hänsyn till förbättrad skolutbildning och ökade möjligheter till information i samhällsfrågor genom press, radio och TV. De insatser som görs av de politiska ungdomsförbunden har med säkerhet också bidragit till ett ökat samhällsmedvetande hos de unga. De politiska ungdomsorganisationerna torde ha majoriteten av sina medlemmar i åldersgrupperna under gällande rösträttsålder. Det kan i sammanhanget erinras om att de politiska partierna har åtskilliga medlemmar som ej är röstberättigade men deltager i verksamhet, som bl. a. innefattar nominering av kandidater till de allmänna valen. Det bör vidare uppmärksammas att medborgaren än gällande rösträttsålder har rättigheter och skyldigheter i förhållande till samhället av ekonomisk och juridisk art t. ex. skattskyldighet, rätt att ingå äktenskap och rätt att självständigt träffa avtal. Mycket talar för att det är en fördel att fastställa den åldersgräns, som skall utgöra tidpunkten för individernas genomsnittliga mognad i olika avseenden till en enda ålder. Utvecklingen torde också ha gått i den riktningen. Den åldersgräns som bör väljas skall helt naturligt fastställas med hänsyn till samhällsförhållandena i stort och till de möjligheter som unga människor har att självständigt forma sin egen tillvaro och skapa sina egna värderingar. Enligt vår bedömning bör den ålder som kan sägas vara lämplig från dessa utgångspunkter vara och sålunda utgöra riktmärke för samhällets lagstiftning för individens rättigheter och skyldigheter. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att antar följande förslag till ändrad lydelse av 14 § andra stycket riksdagsordningen som vilande för vidare grundlagsenlig behandling: Rösträtt tillkommer den som är svensk medborgare och uppnått ålder senast under kalenderåret närmast före valet. Den som på grund av domstols förklaring är eller efter uppnådd myndighetsålder skall förbliva omyndig äger dock ej rösträtt.
mot · FU02457 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Gadd och angående skattesystemets fördelningspolitiska effekter. a. genom skattepolitiken söker vi i påverka inkomst- och förmögenhetsfördelningen. Genom den progressiva skatteskalan för fysiska personer kommer höginkomsttagarna att beskattas relativt hårdare än låginkomsttagarna. Till grund för beskattningen ligger som bekant den s. k. beskattningsbara inkomsten. För många lär den vara en god mätare på inkomststandarden. För alla är den det inte. Främst genom att olika avdrag i praktiken kan utnyttjas högst olika av olika individer kan icke avsedda skatteolikheter uppstå. Genom gäldränteavdraget kommer personer med höga inkomster att få en reell boendekostnad för en given villafastighet som väsentligen understiger vad en låginkomsttagare skulle få. Därigenom påverkas också förmögenhetsfördelningen i landet genom de påtagliga värdestegringar på fastigheter som vi haft. Genom avdraget för periodiskt understöd kan belopp på hundratals miljoner undandras beskattningen främst av höginkomsttagarna. Skattepolitiken gäller emellertid inte bara den direkta beskattningen. Den gäller inte heller bara förhållandena mellan höginkomsttagare och låginkomsttagare. I bilden måste också föras in den indirekta skatten, vars verkan traditionellt ansetts vara speciellt ogynnsam för de inkomsttagare som tvingas använda avsevärda delar av sin inkomst till livsmedel, bostad och liknande elementär konsumtion. I bilden måste också förås in verkan av den kommunala skatten. Därmed illustreras också skattepolitikens regionala aspekter. Genom betydande belopp i skatteutjämningsbidrag har staten dels till kommuner med låg skattekraft och dels till kommuner med hög utdebitering väsentligt påverkat inkomstfördelningen i utjämnande riktning. Här bör även analyseras hur de successivt ökande arbetsgivaravgifterna övervältras på respektive företagare, löntagare och konsumenter. Att syftet med skattepolitiken i vårt land varit att utjämna mellan individerna är klart. Vilka faktiska verkningar skattepolitiken haft är kanske inte helt klart. Mycket av den skattepolitiska debatten har rört sig kring rättvisefrågor främst beträffande nuvarande system med olika avdrag vid den statliga direkta skatten. För att debatten skall få en saklig inriktning och för att framtida skattepolitiska reformer skall få en rätt avvägning vore det av värde om en kartläggning kom till stånd rörande skattesystemets totala fördelningspolitiska effekter. Inte minst vid årliga behandling av statsverkspropositionen skulle de fördelningspolitiska effekterna vara förtjänta att belysas åtskilligt mer ingående än vad som kunnat vara fallet. Sannolikt bör de metodstudier som exempelvis låginkomstutredningen genomfört och det datamaterial som dels centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden, dels redan producerat kunna utnyttjas i dessa sammanhang. Under hänvisning till vad som anförts yrkas att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär en utredning om det totala skattesystemets fördelningspolitiska effekter med sikte på att skapa möjligheter att mer ingående kunna bedöma de fördelningspolitiska effekterna av varje års statsverksproposition.
mot · FU02459 · 1971-01-27 00:00:00 — av i m. fl. angående företags registrering sorn skyldigt att erlägga Företag som i större omfattning återförsäljer eller förbrukar bensin eller håller bensin i lager kan enligt gällande bestämmelser efter ansökan registreras som skattskyldig* till bensinskatt, energiskatt och särskild skatt på motorbränslen hos . Registrering får inte vägras företag som normalt håller i lager eller har en årlig omsättning av bensin. Fördelen med att vara registrerad som skattskyldig ligger framför allt däri att bensin kan fritt lagras utan att skattskyldighet inträder. Den som ej är registrerad kan skattefritt lagra endast importerad bensin, som då måste förvaras på tullnederlag, vilket är förenat med särskilda kostnader. Såsom bestämmelserna om registrering är utformade måste en rörelse av större omfattning faktiskt föreligga innan registrering kan ske. Ett företag som vill etablera sig i bensinbranschen kan inte erhålla registrering förrän rörelsen startat och fått den omfattning som krävs. Detta försvårar nyetablering i branschen och verkar därigenom konkurrenshämmande. Vi anser att även företag som har realistiska planer att bygga upp en rörelse av större omfattning bör kunna erhålla registrering som skattskyldigt hos . Med stöd av det anförda får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring av berörda skatteförfattningar att även företag, vars lagerhållning eller omsättning kan förutses bli av större omfattning, skall kunna registreras som skattskyldigt hos . . () i
mot · FU02461 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m. 0. om höjning av det extra avdraget från inkomst av kapital vid beskattningen. Hushållens sparande har sett i förhållande till de totala inkomsterna fortlöpande sjunkit . Utvecklingen har bl. a. lett till att inflationstendenserna förstärkts och att de mindre företagens försörjning med riskvilligt kapital försvårats. Det är från samhällssynpunkt synnerligen angeläget att vända denna utveckling. Det är angeläget att underlätta för den enskilde att bygga upp en egen ekonomisk beredskap för kommande behov. Särskilt småsparamas aktiva sparande är från denna synpunkt värdefullt och bör därför uppmuntras av samhället. En väg att öka det personliga sparandet är att vidta speciella sparstimulerande åtgärder. Lönsparandet och den sparstimulans, som sattes in i anslutning till förra årets utbetalningar av överskjutande skatt, är exempel på åtgärder på detta område som gett goda resultat. En sådan stimulans kan också erhållas genom en höjning av det skattefria beloppet för inkomst av kapital, det s. k. sparavdraget. Detta ät för ensamstående och för två makar. Beloppen har varit oförändrade sedan 1962 års taxering, varför en höjning är befogad redan med hänsyn till penningvärdeförändringen. Vi förordar att beloppet höjs till respektive , varigenom den tidigare relationen till pris- och inkomstnivån skulle återställas. En sådan höjning skulle också betyda en god stimulans för ökat sparande från allmänheten. Speciellt bör den kunna påverka sparbenägenheten hos ungdom och yngre familjer. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar om sådan ändring av kommunalskattelagen, att det extra avdraget för inkomst av kapital höjs med för ensamstående och för makar till sammanlagt 700 respektive samt att vederbörande utskott utarbetar erforderlig författningstext.
mot · FU02462 · 1971-01-27 00:00:00 — Mot 1971: 462 av m. fl. om avdrag vid beskattningen för lön till make. I de fall ett företag drivs i bolagsform och två makar är anställda i företaget får avdrag göras i bolagets räkenskaper för de kostnader bolaget haft för lön, eftersom bägge, även om de äger bolaget, skattemässigt sett betraktas som anställda. Vederbörande får sedan var för sig skatta för inkomsterna från bolaget. I ett mycket stort antal fall, det gäller uppskattningsvis drygt en kvarts miljon företag, drivs rörelserna som enskild firma. Företagsägaren får i dessa fall ej göra avdrag för lön till maken eller makan. Även om två familjemedlemmar är verksamma i företaget på heltid betraktas firmans överskott såsom enbart tillkommande firmainnehavaren. Hon eller han får alltså redovisa hela överskottet som skattepliktig vinst. Detta system medför att skattebelastningen för två i praktiken identiskt lika företag blir beroende av företagsformen, nämligen om det ena bedrives i form av bolag och det andra i form av enskild firma. Med hänsyn till skatteprogressiviteten blir skattebelastningen i allmänhet högre för de företag, som bedrivs som enskild firma. Till detta kan också nämnas att den anställda makan eller maken i den enskilda firman inte får rätt till sjuklön eller till pension i förhållande till sin arbetsinsats, utan vederbörande föres när det gäller sjuklön och pension till kategorin hemma-make. Enligt vår uppfattning är denna följd av skattebestämmelsema rent diskriminerande för de företag som drivs som enskild firma. Till försvar för denna diskrepans har i vissa fall anförts att det inte finns någon objektiv grund för hur inkomsten skall fördelas mellan makarna och att möjligheterna är mycket begränsade att effektivt kunna kontrollera att obehöriga inkomstöverföringar inte sker. Denna invändning är enligt vår uppfattning inte relevant. Skattskyldiga får på heder och samvete i samband med avgivande av deklaration intyga uppgifternas riktighet. Det intygandet torde gälla även när det avges av innehavare av enskild firma och således självfallet kunna innesluta att det avdrag som gjorts för i firman arbetande make eller maka motsvarar den ersättning som skulle utbetalats, därest makans/makens tjänster köpts av icke familjemedlem. Skattemyndigheterna kan dessutom på basis av de centrala avtalen kontrollera uppgiften. Enligt vår uppfattning bör enskilda firmor här jämställas med övriga företag och avdrag för lön medges för i rörelse medarbetande make Denna kostnad skall enligt vår uppfattning vara en helt sedvanlig lönekostnad som av medhjälpande maken skall deklareras som skattepliktig inkomst av tjänst. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t matte hemställa om snabb utredning och förslag, syftande till att innehavare av enskild firma skall ha rätt att göra avdrag för lönekostnader även i de fall lönen utbetalats till i företagen medarbetande make eller maka. () () . () C. G. REGNÉLL (m)
mot · FU02464 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen sorn naturaförmån av fritt bränsle från egen fastighet. Vid föregående års riksdag väcktes motioner om undantagande från beskattning som naturaförmån av fritt bränsle från egen fastighet. Tyvärr avslog motionerna, trots att enligt vår mening skälighetsmotiv starkt talar för avskaffande eller lindring av denna beskattning. I sitt betänkande nr 16 till riksdag anförde bevillningsutskottet, att en viss försiktighet kan vara motiverad vid fastställande av normer för bränslevärden och att ändring av gällande skatteregler inte torde vara nödvändiga för att nå det av motionärerna önskade resultatet, varför den modifiering av gällande beräkningsnormer som kan te sig i viss mån önskvärd bör ske genom tillämpningsföreskrifter och inom ramen för nu gällande lagstiftning. Då någon ändring av beräkningsnormerna inte kommit till stånd i den av oss önskade riktningen, återkommer vi till årets riksdag med hemställan om ett klart uttalande till stöd för önskemålet. De motiv som anfördes i motionerna 1:704, 11:808 och 1:716 samt 11:824 till riksdag äger enligt vår mening alltjämt giltighet, varför vi tillåter oss hänvisa till desamma. Åberopande det anförda hemställes att måtte uttala, att nu gällande normvärde för s. k. hushållsbränsle skall nedsättas till noll för sådan innehavare av jordbruksfastighet, som själv avverkar sin ved, att, därest yrkandet ovan icke bifalles, måtte uttala att nu gällande normvärde för s. k. huhållsbränsle skall nedsättas till hälften för sådan innehavare, som själv avverkar sin ved. () () () ()
mot · FU02465 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ersättning lör röreiseidkares redovisning av mervärdeskatt. Det arbete sorn åvilar handeln på grund av uttaget av mervärdeskatt är betungande och kostnadskrävande. Särskilt för de mindre företagen som ofta måste anlita extra personal för denna uppgift blir det en ekonomisk belastning. Full ersättning för handhavandet av uppbörden torde handelns folk ej begära, men en del av kostnaden borde ur skälighetssynpunkt kunna ersättas av statsverket. Kostnaderna för handeln kan ej beräknas efter omsättningens storlek då det utöver grundkostnaden inte skiljer sig så mycket mellan stora och små företag. Företag med stor omsättning och följaktligen stora belopp att redovisa får också en viss kompensation genom den räntevinst som erhålles mellan den tidpunkt då skatten uttas och det tillfälle då den redovisas. För de mindre företagen blir dessa räntevinster av så liten omfattning att de ej på långa vägar motsvarar vad som belastar dessa företag i form av redovisningsarbete. Det vöre därför skäligt att en mindre ersättning gavs lika för alla och fördelades på de handelsföretag som ombesörjer uttaget av mervärdeskatt och redovisar densamma enligt gällande bestämmelser. Med åberopande av ovanstående hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär förslag om ersättningsregler till handeln för det extraarbete som inkassering och redovisning av mervärdeskatt medför. () HANS () () ()
mot · FU02466 · 1971-01-27 00:00:00 — om beskattning av svensk turism i utlandet. 1 de senaste årens debatt om förbättring av bytes- och betalningsbalans har även frågan om det s. k. turistnettot ofta återkommit. I finansplanen redovisas att detta turistnetto utvisat negativ balans bl. a. åren 19671969 och att den preliminära beräkningen blir ännu sämre än tidigare och att prognosen likaledes pekar på en ytterligare försämring. Sifferserien för de berörda åren är följande: 1967 920 milj., 1968 1 054 milj., 1969 1 229 milj., 1970 1 725 milj. (prel. och prognos är 2 000 milj. Olika åtgärder har diskuterats för att ändra den fortlöpande trenden och bromsa valutautflödet via turismen. En positiv åtgärd är naturligtvis att sätta in kraftåtgärder för att få hit utländska turister till , en annan att förmå svenskarna att i större utsträckning turista i det egna landet. Dessa strävanden bör naturligtvis fortsätta, men man bör vara medveten om att vårt höga allmänna kostnadsläge kan utgöra en hämsko på dessa strävanden. Någon form av beskattning på svenskars utlandsresor har också då och då varit på tal. har sådana propåer avvisats bl. a. med motiveringen att kontrollen och övervakningen för en sådan skatt är besvärlig och att det vöre oriktigt att belasta den i och för sig önskvärda och vällovliga svenska kontakten med främmande länder. Uppenbarligen kombineras de rena turistresorna med förvärv och hemtagande av billiga varor från turistländerna. Och påpekanden om det föga ärorika i att utnyttja ifrågavarande länders ibland svältavlönade arbetskraft studsar mot framhållandet av vilken fin form av u-landshjälp våra turistresor ändå är. Utan att ta ställning för eller emot turistresorna som sådana kan det anses rimligt att någon form av beskattning av dessa resor sker. Som norm kunde anges att inköp utomlands i samband med turistresor belastades på samma sätt som sker genom den svenska momsen inom landet. Eftersom det är svårt att uppskatta fördelningen mellan det ena och det andra vid utlandsresor, så kunde t. ex. en beskattning av hela kostnaden anses rimlig. På varje självdeklaration skulle på en särskild rad uppges kostnaderna i samband med utlandsresor och skatten beräknas med utgångspunkt därifrån. Med anledning av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. och förslag till beskattning av utlandsturismen i syfte att stoppa den fortgående negativa utvecklingen i fråga om turistnettot. AB Egneilska Boktryckeriet, 1971
mot · FU02469 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om översyn av skyddskonsulentdistriktens organisation i , och . svarar för kriminalvårdens s. k. frivård. Det finns 40 skyddskonsulentdistrikt i landet, i huvudsak följande länsindelningen. I storkommunerna är distrikten uppdelade i specialdistrikt med hänsyn till påföljd, ålder samt bostadsort. Varje specialdistrikt har en egen expedition för kriminalvårdsklientelet. Dessa expeditioner är helt skilda från den kommunala social- och nykterhetsvårdens byråer i de olika stadsdelsdistrikten. Splittringen mellan vårdområdena är här i det närmaste total. Möjligheterna till en samordning mellan de kommunala och statliga vårdområdena framstår här som oundgängligen nödvändig. I organisationsutredningen om kriminalvård i frihet (Ju 1970:12) som överlämnades till justitieministern föreslog utredaren bl. a. en särskild utredning beträffande en sammanslagning av storstadsdistrikten inom respektive till vardera ett enda distrikt, med huvudexpedition och lokalkontor anknutna till den kommunala socialförvaltningens regionala indelning av storstaden. Den i utredningen tänkta frivårdsorganisationen med anknytning till den kommunala socialvårdens stadsdelsdistrikt innebär en samordning av vårdområdenas samlade resurser och en strävan mot en gemensam, integrerad människovärd. Det skulle också innebära att de hjälpsökande slapp det sociala gatloppet från myndighet till myndighet. Detta skulle för kriminalvårdens klienter innebära betydande fördelar då de oftast har sådana komplexa sociala problem som hör hemma i samtliga vårdområden. Utredningen bör även innefatta kommun, som i storleksordning och socialvårdsorganisation synes lämplig för den tänkta frivårdsorganisationen. Med stöd av det anförda föreslås att i skrivelse till regeringen hemställer att frågan om skyddskonsulentdistriktens organisation i , och , avseende distriktens sammanslagning och anknytning till den kommunala socialvårdens stadsdelsdistrikt med huvudkontor och lokalkontor, blir föremål för en utredning och att förslag härom förelägges . (vpk) (vpk)
mot · FU02470 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om minskning av prövotiden för skyddstillsyn. Kriminalvårdens frivård omfattar ca 10 000 övervakare och ca 23 000 klienter, varav ca 19 000 är dömda till skyddstillsyn. Prövotiden för skyddstillsynsdömda är nu med möjlighet till förlängning till maximalt . skall den dömde stå under övervakning, övervakningstiden kan dock avkortas, men på grund av arbetsbelastningen m. m. hinner skyddskonsulentema inte göra erforderliga upphörandeutredningar. Vid villkorlig frigivning är prövotid/övervakningstid i regel med möjlighet till förlängning. Samma regler gäller i stort övervakning inom den kommunala socialvården. Genom avkortning av skyddstillsynens prövotid till med möjlighet till förlängning till maximalt skulle de frivårdande organen kunna inrikta sin verksamhet på rehabilitering av de mest tids- och arbetskrävande klientgruppema. De ekonomiska vinsterna kunde sedan inriktas på en kraftigare satsning på familjevård, individuell utbildning, gruppsamtal m. m. Med hänvisning till det anförda föreslås att måtte besluta om sådan ändring av 28 kap. 45 §§ att skyddstillsynens prövotid ändras från tre till med möjlighet till förlängning till maximalt samt att vederbörande utskott utarbetar nödvändig lagtext. (vpk) (vpk)
mot · FU02471 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående övervakningsnämudernas sammansättning och arbetsuppgifter. De nuvarande övervakningsnämndema tillkom 1965 i och med att trädde i kraft. Det är stadgat att nämnden skall bestå av ordförande (denne och vice ordföranden skall vara lagfarna) samt fyra ledamöter. Den är beslutför med ordförande och två ledamöter. Till dess arbetsuppgifter hör att besluta om frihetsberövande, skyldighet att yttra sig vid passansökan, förordnande och entledigande av övervakare efter förslag av skyddskonsulenten. bör övervakningsnämndens existensberättigande omprövas. a. måste man fråga sig om kostnaderna (ca 4 milj. kr. a. arvoden för ledamöterna m. står i rimlig proportion till de uppgifter övervakningsnämnderna har att fylla. En stor del av nämndens arbetsuppgifter skulle kunna delegeras till skyddskonsulenten, som t. ex. yttrande vid passansökan, förordnande och entledigande av övervakare. De arbetsmoment som härmed kvarstår för nämnden skulle kunna begränsas till förverkande av och beslut om villkorlig frigivning och tillfälliga frihetsberövanden. övervakningsnämndema skulle sålunda kunna nedskäras till sitt omfång. Man skulle kunna tänka sig att skyddskonsulenten och en person, lagfaren och erfaren i domarvärv, tillsammans är beslutande eller alternativt övervakningsnämnden skall kvarstå, bestående av ordförande och två ledamöter. Det skulle medföra mindre kostnader, färre moten, rörligare nämnder (värdefullt för landsorten) och lättare för klienten att kommunicera med en liten grupp människor. Med hänvisning till det anförda föreslås att i skrivelse till regeringen hemställer om utredning av övervakningsnämndernas sammansättning och arbetsuppgifter. (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FU02473 · 1971-01-27 00:00:00 — angående riktlinjerna för bilateralt utvecklingsarbete. har det svenska utvecklingsbiståndet bl. a. med hänsyn till de begränsade administrativa resurserna koncentrerats till vissa länder. Vid riksdagsbehandlingen av de allmänna riktlinjerna för utvecklingsbiståndet har dock understrukits, att koncentrationsprincipen inte får resultera i en obetingad fastlåsning vid en viss ämnes- och länderkrets. Svenskt utvecklingsbistånd bör kunna bli särskilt effektivt i de länder, där svenska insatser i annat sammanhang skapat respekt och goodwill. Ett exempel på ett sådant land är . Här har av landet uppskattade insatser gjorts, bl. a. av Svenska röda korset och av Rädda barnen. Handelsförbindelserna är av värde för båda länderna och ett ökat antal svenskar söker sig som turister till . De speciellt gynnsamma förutsättningar för goda resultat som föreligger i fråga om länder, där hos myndigheter och befolkning blivit ett välkänt begrepp, bör beaktas vid överväganden kring utvecklingshjälpens länderinriktning. att vid behandlingen av de föreslagna riktlinjerna för bilateralt utvecklingsarbete ger Kungl. till känna vad i motionen anförts. () () G. REGNÉLL (m)