mot · FU02480 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m.fL om ekonomisk gottgörelse till . arbetade ett lag patienter vid med skogsgallring ett stycke från sjukhusets inhägnade område. Härunder awek en av patienterna, en intagen psykopat och sexualmördare, från arbetsplatsen vilken var svår att överblicka för vaktpersonalen och överföll på en plats därifrån (nuvarande adress , ), som han misshandlade svårt med en sopborste. Efter denna misshandel har varit praktiskt taget helt arbetsoförmögen, mestadels sängliggande. Fyra läkare har vid olika tillfällen, 1959, 1961, 1962 och 1964, undersökt , som i flera perioder också har vårdats på sjukhus, konvalescenthem och psykiatrisk klinik. Någon märkbar förbättring i hennes hälsotillstånd har dock inte inträtt. Samtliga läkare har intygat att alltsedan misshandeln har lidit av huvudvärk, yrsel, illamående, matthetskänsla, oro, koncentrationsstörningar, irritabilitet, minnesstörningar, ljuskänslighet samt rädsla och plågsamma minnen av misshandeln. När biträdande överläkaren på i undersökte skrev hon i sitt intyg att åsamkats bestående skador i form av nervlidande efter hjämskakning, att hon visade hysteriska symtom och otillräcklig funktionsduglighet till följd av stark skräckupplevelse samt att hennes arbetsoförmåga varit total under efter misshandeln och därefter uppgått till , övriga läkare har efter undersökning av kommit till enahanda resultat. Professor . Jacobowsky har i egenskap av kronans läkare uttalat, sedan han studerat sjukdomshistoria men inte själv undersökt henne, att kausalsammanhanget mellan misshandeln och sjukdomstillstånd och arbetsoförmåga är uppenbart samt att invaliditeten torde kunna uppskattas till . Han förklarade också att sjukdomstillstånd med övervägande sannolikhet kan anses varaktigt. (Se även bilaga 1.) Vården av kriminalpatienter är en verksamhet av farlig art, och kronan måste som huvudman för den statliga sinnessjukvården anses ha strikt ansvar för de skador som dessa patienter tillfogar allmänheten. måste därför anses ha s. k. företagaransvar och vara skadeståndsskyldig i detta fall. Om detta bestrides, kan i stället hävdas att kronan har s. k. principalansvar och därmed är skadeståndsskyldig för fel eller försummelser av underlydande organ och befattningshavare. Det får anses vara ett rättvisekrav att hon från staten erhåller en ersättning som lättar åtminstone den ekonomiska börda hon pålagts genom denna misshandel av en patient för vilken staten i egenskap av vårdnadshavare har ansvaret. Med det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t föreslår att erhåller ekonomisk gottgörelse enligt till denna motion hörande specifikation (bilaga 2), nämligen a) ersättning för förlorad arbetsförtjänst, hemhjälpskostnader, sjukvårdskostnader m. m., ; b) livränta för den gångna tiden, med avdrag för uppburen förtidspension, ; c) livränta fr. o. m. 1/1 1970 t o. m. 21/9 1993 med samt med för tiden därefter, med avdrag för vad hon kan komma att uppbära i förtidspension; d) 5 procents årlig ränta på livräntebeloppen från de särskilda förfallodagama till dess betalning sker, allt räknat penningvärde. Sakframställning enligt utdrag ur Rådhusrätts dom . var sedan omkring ett arbetslag med patienter från specialavdelningen vid i sysselsatt med skogsgallring i ett skogsparti från sjukhusets inhägnade område. Arbetslaget bestod av åtta patienter och övervakades av två sjukvårdare. Bland patienterna ingick , som varit intagen på sjukhuset. Arbetsplatsen var sank och bevuxen med snårskog och buskar. Sikten var nära nog obefintlig, och vårdarna kunde ej ha patienterna under kontroll. Utan att sjukvårdama märkte det avvek från arbetsplatsen och begav sig därifrån belägna »udde», där och hennes familj bodde i en sjukhuset tillhörig fastighet. gick in i bostaden och överföll , som var ensam hemma. Han försökte slå omkull henne på golvet och tilldelade henne flera slag i bakhuvudet med en sopborste. Hon lyckades taga sig ut på förstugutrappan, men höll fast henne i håret och gav henne med sopborsten ännu ett slag, som träffade över hjässan och var så kraftigt att hon vacklade till. blev i detsamma skrämd av en tillskyndande person och flydde ut på sjön is. Till följd av överfallet erhöll förutom flera sår och blåmärken svåra psykiska skador av varaktig natur, vilka medfört att hon är så gott som helt arbetsoförmögen. blev straffriförklarad efter att ha försökt mörda sin mor och intogs på sinnessjukhus. Påföljande år överflyttades han till familjevård men återintogs på sedan han på ett bestialiskt sätt dödat en kvinna i den familj, hos vilken han vårdades. Han var sexualmördare och tillhörde den allra farligaste kategorien kriminella psykopater. var sådan att man aldrig kunde räkna med att han någonsin skulle ändra sig. Fastmera kunde antagas, att han, om han fick tillfälle, ånyo skulle förgripa sig mot en kvinna, med vilken han blev ensam. I skrivelse till justitiekanslersämbetet har medicinalstyrelsens disciplinnämnd anfört: hade före intagandet på sjukhuset gjort sig skyldig till två våldsdåd, varav det ena medförde döden. På grund härav måste anses såsom potentiellt farlig. Även om under vistelsen på sjukhuset visat sig vara ganska beskedlig och ej berett några större vårdsvårigheter, finner nämnden dock att * ej borde ha låtit deltaga i ett arbetslag såsom det förevarande, vilket arbetade på en plats som ej medgav effektiv övervakning med den sjukvårdspersonal, som var avdelad för ändamålet. Med hänsyn till att under de perioder , då han varit placerad i utearbetslag, icke enligt utredningen visat några rymningstendenser, anser nämnden den felbedömning vartill gjort sig skyldig, dock icke vara av beskaffenhet att böra för honom medföra ansvar. digheter ha ej framkommit, att fel eller försummelse kan ligga vederbörande sjukvårdare till last. I målet är vidare upplyst, att efter framställning från direktionen för medicinalstyrelsen i skrivelse till direktionerna för detta sjukhus och lämnat vissa föreskrifter rörande övervakningen av utearbete med patienter från sjukhusens specialavdelningar av innehåll, i huvudsak, att utearbetslag som regel ej bör bestå av flera än fyra, alternativt sex patienter med två respektive tre sjukvårdare som övervakare, att utearbetslag ej får placeras i arbete utanför sjukhusets inhägnade område i annat fall än då förutsättningar för effektiv övervakning är för handen samt att sjukvårdsläkaren har att personligen avgöra vilka patienter som skall ingå i arbetslaget ävensom att bestämma arbetslagens sammansättning. I detta mål är ostridigt att fått deltaga i ett arbetslag, som på grund av arbetsplatsens beskaffenhet icke kunnat effektivt övervakas av den för ändamålet avdelade sjukvårdspersonalen. Vad härefter angår skadeståndsbeloppen har såsom skriftlig bevisning rörande sitt sjukdomstillstånd åberopat läkarintyg som utfärdats av regementsläkaren , av tf biträdande överläkaren , av legitimerade läkaren vid i , och av överläkaren vid sjukhus i , . Av den sålunda upptagna utredningen framgår i huvudsak följande: Vid läkarundersökning efter misshandeln 1959 uppvisade ett flertal sår och blåmärken efter slag mot huvudet, rivmärken på halsen och en svullnad i nacken, som ömmade starkt för beröring. Hon var starkt chockad, kunde knappt tala ett ord, darrade i hela kroppen, var likblek och kallsvettig. Hon uppgav att hon efter slagen mot ansiktet börjat må illa och kräkts, att hon icke förlorat medvetandet men att hon ej mindes sista delen av misshandeln. efter misshandeln låg hon mestadels till sängs och besvärades av huvudvärk, yrsel, illamående, matthetskänsla, oro, koncentrationsstörning, irritabilitet, minnesstörning, ljudkänslighet samt rädsla och plågsamma minnen av misshandeln. Då någon förbättring i hennes tillstånd ej inträdde remitterades hon till dåvarande Pensionsstyrelsens sjukhus i , där hon vårdades 2 maj24 juni 1960 under diagnosen »status post commotio cerebri cum psychastenia». Behandlingen ledde till någon förbättring. Under en därefter följande månadslång vistelse å konvalescenthem inträdde ytterligare någon förbättring. På grund av bestående besvär remitterades hon till i , där hon efter undersökning var intagen för vård 2 maj3 juni och . Hon besvärades alltjämt av huvudvärk, yrsel, ljud- och ljuskänslighet, trötthet, minnes- och koncentrationsstömingar och av skräckfyllda minnen av misshandeln. , som undersökt å kliniken, har i sitt intyg sammanfattningsvis uttalat, att anamnesen talade för att genom misshandeln åsamkats dels en commotio cerebri, dels en akut »skräckneurotisk» insufficiens, som medfört att hon fortfarande hade utbredda besvär, främst i form av en måttligt inverterad skräckneuros, att det föreföll uppenbart att det fanns ett kausalsamband mellan de aktuella besvären och misshandeln samt att nedsättningen av arbetsförmågan uppskattningsvis varit total under efter misshandeln och därefter uppgått till . genomgick förnyad undersökning å i . , som utfört undersökningen, har i intyget uttalat, att ingen väsentlig förändring inträffat i hälsotillstånd sedan det föregående undersökningstillfället, att hennes tillstånd sannolikt var stationärt och att nedsättningen av hennes arbetsförmåga kunde bedömas uppgå till . I samband med ansökan om förtidspension genomgick slutligen undersökningen vid sjukhus i . Den undersökande läkaren, , har i sitt intyg uttalat, att , sedan föregående undersökning å sjukhuset psykiskt förändrats på så vis, att hon nu verkade mera trött, förströdd och hade större koncentrationssvårigheter, varjämte ett betydande ränteneurotiskt inslag i bilden tillkommit, samt att hennes tillstånd torde bliva stationärt tills ersättningsfrågan lösts på ett för henne tillfredsställande sätt. Från kronans sida har åberopats ett av professorn . Jacobowsky avgivet utlåtande, vilket i vissa delar åberopats jämväl av . Jacobowsky, som icke själv undersökt , har efter studium av hennes sjukdomshistoria kommit till den slutsatsen, att hennes sjukdom ej säkert och på sin höjd i ringa grad är av traumatisk neuros. I intyget anfördes vidare, att kausalsammanhanget mellan misshandeln och sjukdomstillstånd och arbetsoförmåga är uppenbart samt att invaliditeten knappast synes uppgå till men dock överstiga och torde kunna skattas till . Enligt Jacobowsky bör sjukdomstillstånd med övervägande sannolikhet anses varaktigt, men tänkbart är att en kur med något av de moderna antidepressiva medlen skulle kunna förbättra tillståndet i riktning mot ökade psykiska krafter och ökad arbetsförmåga. Ersättning för mistad arbetsförtjänst a) 19/2 1959-18/2 1960 b) 19/2 1960-31/7 1960 c) 1/8 1960-13/7 1962 Ersättning för läkar- och sjukvårdskostnader Ersättning för sveda och värk Ersättning för lyte och men Avgår: uppburen sjukpenning Av Kungl. Maj:t tidigare tillerkänd ersättning 32 500: däri ingående rättshjälp 2 850: 29 650: 32 710: 20 000: 14/7 1962-28/2 1969; av 10 000= 1/3 1967-31/12 1969; av 20 000= Avgår: uppburen förtidspension 42 500: 77 187: 19 199:- 57 988:Kronor 78 567: Livränta med för tiden intill samt med för tiden därefter; allt med avdrag för vad hon kan komma att uppbära i förtidspension. Å livräntebeloppen yrkas årlig ränta från de särskilda förfallodagama, tills betalning sker. N. , 1971