mot · FU02882 · 1971-01-27 00:00:00 — Mot 1971: 882 av m. fl. angående huvudmannaskapet m. m. för landsbygdsnäringarnas skolor. sorn de traditionella brukningsformerna i jord- och skogsbruket minskar i betydelse börjar allt större krav på kunskap om olika typer av markanvändning framkomma för de nämnda näringarna. (I det följande inbegripes, även om det ej särskilt nämnes, av praktiska skäl även trädgårdsnäringen i uttryck som jord- och skogsbruk, landsbygds-, respektive de areella respektive de naturanknutna näringarna, m. fl. uttryck av samma slag.) Bland sådana typer av markanvändning kan nämnas fiske, jakt, anordningar och bebyggelse för fritidsändamål, täkt av vatten, grus, jord m. m., upplåtelser enligt naturvårdslagen o. d. Sådana nyttjanden är till övervägande delen knutna till den jordbrukande befolkningens markinnehav. Under den våldsamma omformning som landsbygdsnäringarna nu undergår har man inte beaktat eller till fullo hunnit beakta och göra erforderliga omställningar för de areella näringarnas del. Detta har också avspeglat sig i utbildningsfrågornas behandling beträffande dessa näringar. Den kommitté, ÖJST (organisationskommittén för behandling av vissa frågor rörande jordbrukets, skogsbrukets och trädgårdsnäringens skolor), som sysslat med jord- och skogsbrukets utbildningsfrågor har ej tagit upp de nya krav på markanvändning, som är av betydelse för landsbygdsbefolkningen själv och för andra folkgrupper som nyttjar och från olika synpunkter önskar nyttja och informera sig om mark och natur. De nämnda nya kraven har följaktligen ej alls fått inverka på den nya utbildningsapparat som konstruerats. Den i årets statsverksproposition skisserade överflyttningen till av landsbygdsnäringarnas utbildningsapparat innebär sålunda en betydelsefull nedskärning av den centrala personalkader som skall betjäna jordens och skogens skolor. En uppsplittring av resurserna har vidare skett så att information och rådgivning avses ligga kvar under medan grundutbildningen skall handhas av . Starka nedskärningar av jordens och skogens skolor aviseras av ÖJST i andra sammanhang utan att man på något sätt upptagit de helt nya målsättningar som måste bli aktuella för dessa näringar. Dessa tänkbara nya målsättningar berör i hög grad landsbygdsbefolkningens möjligheter att på ett naturligt sätt hålla sig kvar i sin miljö. Mot 1971: 882 tog 1963 en stor debatt i frågan om vart landsbygdsnäringarnas yrkesutbildning skulle höra. Frågan var så kontroversiell att kamrarna kom till olika beslut, och man skrev samman sig så att principiellt skulle tillsynsområdet för jord- och skogsbrukets yrkesutbildning överföras till dåvarande från , men någon tidpunkt för detta borde ej anges. Dåvarande jordbruksministern, , pläderade själv, liksom dåvarande ecklesiastikministern, för att landsbygdsnäringarnas yrkesutbildning borde kvarhållas under . tillsatte regeringen kommittén ÖJST (bestående av ämbetsmän) för att överväga organisationsfrågor, som sammanhängde med tillsynens överförande under SÖ, och i avvaktan på beslut i frågan fungera som samordnande organ för planeringen (mellan SÖ, lantbruksstyrelsen och ). 1970 förutsattes i statsverkspropositionen i förbigående att utbildningen skulle överföras till . Huvudvikten lades vid vissa organisatoriska frågor på relativt låg nivå (SÖ, lantbruksstyrelsen och ). Den principfråga som överförandet till borde ha utgjort förbigicks nästan helt i propositionen. I årets statsverksproposition (bil. 10, s. 158) föreslås att landsbygdsnäringarnas utbildning skall överföras till SÖ . Propositionen tillmötesgår emellertid ej vare sig förslaget om representanter i SÖ för de nämnda näringarna eller förslagen om centralt respektive regionala samverkansorgan. Detta innebär från näringarnas synpunkt en klar försämring från nuläget. förefaller under alla förhållanden böra ta en ny, stor debatt beträffande överförandefrågan när denna nu var av sådant slag att flertalet riksdagsmän 1963 röstade mot utskottets förslag, dvs. för reservationen att man ej skulle uttala någon mening om tidpunkten för överförandet. (Sammanlagt röstetal var 162 för statsutskottet och 178 för reservationen.) har dessutom tillkommit ett par nya motiv som aktualiserar en alldeles särskild debatt. Dels har vi fått en ny typ av riksdag som redan på grund av sin nya utformning bör ta upp principiellt viktiga frågor till diskussion, dels har en helt ny fråga, som i allra högsta grad berör landsbygdsnäringamas utbildning, tillstött, som var praktiskt taget helt odebatterad i 1963, nämligen frågan om miljövården. Den grundläggande miljövården berör jord- och skogsbruket på ett alldeles särskilt sätt eftersom yrkesutövarna inom dessa näringar sysslar med själva underlaget för vår tillvaro. Utbildningsapparaten för landsbygdsnäringarnas del behöver avpassas dels till en fördjupad och utökad utbildning i miljövård (märk t. ex. giftanvändning, allemansrätt, naturvård) inom de egna näringarna, dels till ökad information till andra grupper, som vill informera och lära sig om den naturliga miljön: skolungdom, vuxna, som utbildar sig, och intresserad allmänhet. Ytterligare behövs en vidgad och fördjupad utbildning inom landsbygdsnäringarnas ram för att landsbygdsbefolkningen skall kunna tillgodogöra sig resultaten av en mer mångsidig markanvändning (fiske, jakt, bebyggelse och anordningar för fritidsändamål, grus, jord och vattentäkter m. m. m. och väl känna såväl sina rättigheter som skyldigheter på nämnda områden. Landsbygdsnäringamas skolor är vidare på ett alldeles särskilt fördelaktigt sätt förbundna med jord- och skogsbrukets lokala och regionala administrationsnät, dvs. med lantbruksnämnder och skogsvårdsstyrelser. Frågan om jord- och skogsbrukets skolor är vidare i hög grad en fråga om lokaliseringspolitik. Vill man allvarligt göra insatser till landsbygdens fromma måste man bedöma dessa skolors läge, antal och storlek också från lokaliseringssynpunkt. Dessa skolor utgör ofta stödjeoch stimulanspunkter i inlandet av särskilt slag. Det finns också möjlighet att utveckla flera av skolorna som enheter, om man tar hänsyn till den nya tidens strömningar, i stället för att lägga ner dem. är i sig ett miljövårdsdepartement, som också på ett fördelaktigt sätt har en informations- och utbildningsapparat till förfogande. Det inrymmer också i sin regionala och lokala administration sådana drag som gör att landsbygdsbefolkningen på ett fördelaktigt sätt direkt kan påverka sin utbildning. Ett överförande till kan väntas medföra att denna fördelaktiga påverkan minskas. Landsbygdsnäringamas utbildning kan i den mäktiga utbildningsdepartementskroppen förvandlas till en liten blindtarm, vilken SÖ kan operera ned eller bort efter behag. En reell sak att ta hänsyn till är slutligen att råder sina medlemmar att ej överta yrkesutbildningen från skogsvårdsstyrelsema. Med hänsyn till vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa att överföringen av tillsynsområdet för jordbrukets, skogsbrukets och trädgårdsnäringens skolor till SÖ tills vidare uppskjutes samt att likaledes överförandet av huvudmannaskapet för skogsbrukets skolor till landstingen och överförandet av huvudmannaskapet för skogsinstituten till SÖ tills vidare uppskjutes. HANS () ()