mot · FU02288 · 1971-01-26 00:00:00 — om offentliga utfrågningar i utskott. Vid en rad tillfällen krävde vi att utskott skall ges rätt att hålla offentliga utfrågningar med statsråd, experter, företrädare för organisationer och andra. Den tanken har vunnit en ökad anslutning i debatten och i de politiska partierna. Tiden är nu mogen att fatta de beslut som förverkligar denna reform. Vi skall inte här upprepa alla de argument som kan anföras för offentliga utfrågningar i utskott. Debatten om större insyn i beslutsprocessen, värdet av information om fakta innan besluten fattas, vår strävan till ökad närdemokrati, kravet att ytterligare stärka ställning, den växande opinionen för att vidga offentligheten i politiken dessa och många andra skäl talar för större öppenhet i utskottsarbetet. Den mest utförliga motionen i saken väckte vi till riksdag (I:8fy och 11:51). Där belyste vi skillnader mellan den svenska och den amerikanska kongressen. En rad av de funktioner som offentliga hearings fyller i har andra institutioner för: statliga utredningar, remisser, interpellationsdebatter m. m. Men offentliga utfrågningar kan ändå tillföra riksdagsarbetet flera värdefulla inslag. sammanfattade vi dem på följande sätt: Slutsatsen av dessa konstateranden torde vara att det knappast finns skäl att ändra något av de steg i den svenska beslutsprocessen som här beskrivits men att det däremot kan vara värt att diskutera en komplettering av de redan existerande instituten med någon form av öppna hearings. En sådan påbyggnad av det nuvarande systemet ger naturligtvis hearingen en långt mindre central ställning än den har i det amerikanska kongressarbetet. Med den utförliga dokumentation av olika sidors synpunkter, som i normalt ackumulerats redan innan ett utskott får en proposition på remiss, finns det ingen anledning att låta hearingen bli ett forum där denna information endast upprepas. Däremot förefaller den öppna hearingen vara en lämplig form för en granskning och en vägning av de förslag som föreligger. I tre avseenden har den öppna hearingen förtjänster framför andra institut: Skriftlig och muntlig information har kompletterande fördelar. För en utförlig redovisning av en parts synpunkter är den skriftliga formen överlägsen därför att en muntlig framställning är alltför tidsödande för adressaterna. Av flera skäl är en skriftlig framställning emellertid inte tillräcklig. För informationslämnaren dröjer ofta en känsla kvar att budskapet inte når fram; det kan inte alltid förutsättas att de som har att fatta besluten läser det material de tillställs eller att de begriper det. Därtill kommer att en muntlig föredragning ofta gör ett starkare intryck än en skriftlig framställning. För informationsmottagama kvarstår även efter genomläsningen av en skriftlig redovisning vanligen en del frågor obesvarade. Lagstiftare, som har att fatta beslut på grundval av ett visst urval av ofta motstridande upplysningar, har ett behov av att konfrontera uppgiftslämnarna med frågor om vad de egentligen menar, om vilka grunder de bygger sina uttalanden på, om vilken vikt de tillmäter sina rekommendationer etc. Från alla dessa utgångspunkter är det rimligt att kombinera skriftliga och muntliga upplysningar i utskottens granskningsarbete. Det är inte oväsentligt hur avvägningen sker. Alltför stor tonvikt på skriftliga informationer leder lätt till oklarheter och skiljaktiga föreställningar om innebörden av de beslut som fattas. Alltför stort utrymme åt muntliga upplysningar leder till tidsspillan. Lämpligt är att begränsa den muntliga framställningen till en kortfattad summering av vad som tidigare meddelats skriftligen och till svar på frågor. Utfrågningens förtjänster framför diskussionen i vissa sammanhang har berörts i det föregående. Karakteristiskt för allmänna debatter är att frågor som ställs lätt kommer bort; när flera personer talar om flera olika ämnen har den som befinner sig i ett utsatt läge ofta möjlighet att kringgå eller undvika de problem han inte vill beröra. Utfrågningen är i detta avseende mer informativ och skoningslös. Därmed är naturligtvis inte sagt att utfrågningen behöver vara inkvisitorisk. Offentlighetsprincipen har i svensk konstitutionell tradition och praxis en så stark ställning att det inte är principen utan undantag från principen som behöver motiveras. Det saknas inte skäl för att utskottens sammanträden hålls bakom lyckta dörrar. Den slutna sammanträdesformen erbjuder generellt sett vissa klara fördelar. a. möjliggör den en sökande diskussion; ledamöterna kan kasta fram idéer och uppslag utan att därmed binda sig för en viss ståndpunkt. Att utskottsmedlemmama inte på ett tidigt stadium tvingas ta definitiv ställning leder till att kompromisser lättare kan nås. Att märka är emellertid att detta motiv för slutna utskottssammanträden endast täcker den del av sammanträdena som ägnas åt överläggningar. Vad däremot angår den del av utskottens verksamhet som utgörs av informationssamlande (föredragningar, hearings, remisser etc.) är argumenten mot offentlighet åtskilligt svagare. För begränsade sektorer är givetvis sekretessen nödvändig. Upplysningar om militära och liknande angelägenheter måste delges utskotten bakom lyckta dörrar. Mindre uppenbart är att också sådana uppgifter som rör rent civila ärenden måste lämnas på det sätt som sker. Här synes tvärtom flera skäl tala för offentlighet. Dels är det ett samhällsintresse att allmänheten får kännedom om det faktamaterial på vilket de politiska instanserna grundar sina beslut. Dels kan offentligheten fungera som ett korrektiv mot felaktiga och tvivelaktiga upplysningar. Det kan förutsättas att utskottens uppgiftslämnare väger sina ord mer noggrant om de vet att deras utsagor kan granskas av personer som på grund av sin sakkunskap bättre än utskottets ledamöter kan bedöma vad de säger. Möjligheten till gensagor borde rimligtvis minska beroende av de experter som kallas till utskottens sammanträden. De tre egenskaper som här redovisats muntligheten, frågeformen och offentligheten motiverar ett införande av öppna hearings i den svenska . Många andra synpunkter kan anföras beträffande offentliga utskottsutfrågningar och de har alltså förts fram i motioner . Beträffande den närmare utformningen av sådana utfrågningar vill vi också hänvisa till den rapport, Offentliga utskottsutfrågningar, som en arbetsgrupp inom lade fram 1969. Med hänvisning till ovanstående yrkar vi att i skrivelse till Kungl. Maj :t hemställer Hot 1971: 288 om att grundlagberedningen får i uppdrag att lägga fram förslag om offentliga utskottsutfrågningar i den svenska .