mot · FU021502 · 1971-10-26 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 122 med förslag till lag om ändring i lagen (1917:189) om expropriation, m. m. Maj:ts proposition nr 122 för om ändringar i expropriationslagstiftningen innehåller angelägna reformer i syfte att främja kommunernas möjligheter till en aktiv markpolitik. Kommunerna skall få lättare att förfoga över mark som med hänsyn till den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse och därmed sammanhängande anordningar. De föreslagna åtgärderna blir väsentliga hjälpmedel för kommunerna till dess expropriationslagstiftningen i sin helhet kan omarbetas. Såväl den nuvarande expropriationslagstiftningen som de i propositionen föreslagna ändringarna utgår från de borgerliga primärkommunernas behov. När det i lagen talas om kommun torde genomgående endast avses borgerlig primärkommun. Det är naturligt eftersom kommunerna har ansvaret på det lokala planet för stadsbyggande och bostadsförsörjning. De i fastslagna riktlinjerna för bostadspolitiken har lagt grunden för en aktiv markpolitik. Målsättningen har bl. a. varit att bygga upp en markberedskap byggande. 1 har de speciella förhållandena med en befolkningsmässigt minskande huvudstad och snabbt växande förortskommuner medfört behov av regionala insatser för att trygga bostadsförsörjningen och åstadkomma en samordnad och planmässig utbyggnad. har numera därför förutom de traditionella landstingsuppgifterna även ansvar för regionplanering och kollektiv trafik. kan även ge stöd åt kommunernas bostadsbyggande samt främja regionalt friluftsliv. Enligt de utredningar och beslut som föregått dåvarande inträde i landstingskommunen skall kunna lämna kommunerna supplementärt stöd i fråga om stadsbyggande och bostadsförsörjning. Detta stöd kan dels få formen av likviditetslån (expansionslån) till växande kommuner, dels av medverkan från i fråga om markexploateringsåtgärder. En bärande tanke har därvid varit att marken, sedan den iordningställts för bebyggelse, som regel skall överlåtas till resp. kommun för upplåtelse med tomträtt. Kommunernas ställning som huvudansvariga på det lokala planet för stadsbyggande och bostadsförsörjning skall således bevaras. Behovet av lämplig mark för friluftsliv och rekreation väntas öka med hänsyn bl. a. till arbetstidsförkortningar och ett växande intresse för motion och naturupplevelser. 1 förslag till Regionplan 1970 för anges följande totala markanvändning fördelat på nedan angivna grupper efter överslagsmässiga beräkningar För rekreationsområden reserveras alltså dubbelt så mycket mark som för bostads- och arbetsområden tillsammans. Endast en tredjedel av marken för rekreationsområden är ianspråktagen för sitt ändamål. Det betyder att ca mark i kan ställas till förfogande för friluftsliv och rekreation. landstings beslut att främja regionalt friluftsliv medför att insatser från sida förväntas när det gäller tillskapande av nya, större friluftsområden. Det har förutsatts att kommunerna som skall svara för promenad- och strövområden i anslutning till bebyggelsen. möjligheter till en aktiv markpolitik har ökat genom att kungörelserna om markförvärvslån och tomträttslån ändrats så att de i tillämpliga delar även gäller läns landstingskommun. När det gäller tvångsförvärv har landstingen endast möjlighet att expropriera för traditionella landstingsuppgifter såsom sjukhus, vissa skolor och sociala inrättningar. har dessutom vissa expropriationsmöjligheter med hänsyn till ansvaret för utbyggnaden av tunnelbanesystemet. Såväl den nuvarande expropriationslagstiftningen som de föreslagna ändringarna hindrar landstingen från att tvångsförvärva mark för tätbebyggelse och därmed sammanhängande anordningar. Landstingens rättigheter att expropriera mark för friluftsliv är oklara. Enligt expropriationslagens 108 § kan landstingen kanske ha rätt att expropriera för att bevara område som naturreservat. Lagens 1 § 4 p. innehåller en allmän formulering som möjliggör expropriation för ändamål, som det enligt lag eller författning tillkommer kommun eller annan dylik samfällighet att tillgodose. Enligt ett utslag nr 1966 från regeringsrätten torde framgå att mark för friluftsändamål faller inom kompetens. Frågan om landsting kan räknas till kategorin annan dylik samfällighet i detta sammanhang lär ej ha prövats rättsligt. Landstingens möjligheter att föra en aktiv mark politik kan ökas avsevärt om expropriationslagen ändras så att expropriation får ske till förmån även för landstingskommun i de fall lagstiftningen medger expropriation till förmån för kommun. Genom att alla ansökningar om expropriationstillstånd prövas av Kungl. blir det lätt att följa och styra utvecklingen. Om en kommun och en landstingskommun söker expropriationstillstånd för samma fastighet bör, om det inte finns synnerliga skäl som talar däremot, Bostadsområden Arbetsområden Rekreationsområden Fritidsbebyggelse Jord- och skogsbruk Militära områden m. m. ca ca ca ca ca ca kommunens ansökan ges företräde. Den i propositionen föreslagna ändringen i lagens 1 § löp. och 111 § bringar dem i överensstämmelse med förköpslagens motsvarande avsnitt. Det betyder i 1 § 16 p. att mark som med hänsyn till den framtida utvecklingen kräves för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning kan exproprieras. Begreppet med hänsyn till den framtida utvecklingen bör då tolkas så att upprättat förslag till detalj-, generaleller regionplan är en tillräcklig förutsättning för expropriation. Expropriationsmöjligheter med avseende på mark för friluftsliv erhålles enklast genom att begreppet därmed sammanhängande anordning tolkas så att det även innefattar behov av mark för friluftsliv och rekreation och då inte endast i direkt anslutning till tätbebyggelse. Sådana friluftsområden kan ju ofta ligga en eller ett par mil från den bebyggelse de är avsedda att betjäna. Det kan inte vara rimligt att även låta skapandet av stora, sammanhängande friluftsområden vara helt beroende av enskilda markägares intresse att vid visst tillfälle sälja mark. Genom 111 § i den nya lydelsen begränsas kommuns expropriationsrätt enligt 1 § 16 p. till att endast avse mark som är belägen inom kommunens eget område eller området för det kommunblock som kommunen eller dess huvuddel tillhör. En expropriationsrätt för landstingen bör på motsvarande sätt begränsas till landstingskommunens eget område. Sammanfattningsvis kan sägas att det finns behov av vidgade expropriationsmöjligheter för landstingen. De speciella förhållandena i kräver att kan expropriera för friluftsliv och bostadsförsörjning. Även för andra landstingskommuner torde liknande behov finnas eller inom snar framtid uppstå. Expropriationslagstiftningen bör i första hand ändras så att landstingen får samma möjligheter att expropriera som primärkommunerna. Dessutom bör lagens 1 § 16 p. ges en generös tolkning både med avseende på den expropriationssökandes bevisbörda och möjligheterna att expropriera för friluftsliv. Skulle en sådan generell utvidgning av expropriationsrätten till landsting ej vara möjlig föreslås att expropriationslagen i 1 § 4 och 16 p. samt 108 och 111 §§ ändras så att landstingskommun i allmänhet eller enbart landstingskommun där jämställs med kommun. Med hänvisning till det anförda hemställes att för sin del antar i prop. 1971:122 förelagt förslag till lag om ändring i lagen om expropriation med de avvikelser som förordas i motionen. () () 1*-1971.