mot · FU02205 · 1971-01-21 00:00:00 — av m. fl. angående vägtrafikens andel i vissa samhälleliga kostnader. Den senaste tidens utveckling beträffande trafikolyckorna uppvisar skrämmande siffror. 1970 blev från trafiksäkerhetssynpunkt det sämsta året efter högertrafikens genomförande med inte mindre än 1 300 trafikdödade och sannolikt minst dubbelt så många trafikoffer med svåra skador. Många av dessa kommer säkerligen att få allvarliga men för livet, och många kommer att framleva sina återstående dagar på våra långvårdskliniker. Säkerhetskraven på de svenska motorfordonen kan anses vara bland de strängaste i världen. Ett intensivt arbete har från trafiksäkerhetsverkets sida bedrivits för att så långt möjligt avlägsna brister i fordonens konstruktion och utrustning. Ytterligare skärpningar på detta område är dessutom att vänta. har även bedrivit en brett upplagd trafikupplysningskampanj syftande till att påverka den enskilda fordonsföraren till större hänsyn och anpassning till den växande trafikens krav. Den startade kampanjen, som syftar till att förmå biltrafikanterna att alltid använda säkerhetsbälte, är utan tvivel en riktig satsning, men fråga är om man inte borde överväga lagstiftningsåtgärder i detta sammanhang. dödades inte mindre än 244 fotgängare i trafiken. Många fick sätta livet till vid övergångsställen på gator och vägar. Även mörkerolyckorna, där fotgängare varit inblandade, har en klar tendens att öka. Den propaganda som riktats till fotgängarna om nödvändigheten av att bära reflexer då man uppehåller sig i trafiken under mörker har i och för sig varit värdefull, men även på detta område kan lagstiftningsåtgärder bli nödvändiga. Trots alla de ansträngningar som gjorts för att göra trafiken säkrare tvingas vi tyvärr konstatera en ständig ökning av trafikolyckorna i landet. Den största orsaken till det ökade antalet olyckor i trafiken är att finna i det förhållandet att trafikmängden på våra gator och vägar ständigt ökar. tillfördes vårt fordonsbestånd ca 200 000 nyregistrerade vägfordon. Det framstår som uppenbart att varje nytt motorfordon som tillförs trafiken ökar trängseln på våra vägar och därmed också olycksriskerna. Privatbilismens starka expansion har å andra sidan medfört att de kollektiva transportmedlen, däribland i hög grad SJ, förlorat stora delar av sitt trafikunderlag, med påföljd att järnvägs- och busslinjer blivit olönsamma och fått läggas ned. En stark kritik har riktats mot SJ och dess taxe- och trafikpolitik. Röster har även höjts för ett upprivande av det trafikpolitiska beslut som riksdag i full enighet fattade, vilket i princip innebär att varje trafikgren skall bära sina egna kostnader. Man kan emellertid ifrågasätta om ett upprivande av trafikbeslut skulle vara rätt väg att gå då det gäller att komma till rätta med de problem vi har på trafikpolitikens och trafiksäkerhetens områden. Principen om varje trafikgrens kostnadsansvar måste betraktas som riktig. Vad gjort är att man tvingats att ta konsekvenserna av den trafikutveckling vi haft i vårt land, med ett ständigt växande fordonsbestånd på våra vägar och med minskning av det kollektiva trafikunderlaget som följd. Vad som framstår som angeläget är att andra trafikgrenar och särskilt då vägtrafiken uppfyller sitt kostnadsansvar i samma grad som exempelvis SJ. I sammanhanget kan nämnas att en forskare i , fil. , har undersökt vad trafikolyckorna kostar samhället i form av sjukvård, produktionsförluster, egendomsskador, domstolskostnader, polisutredningar m. m. Han har kommit fram till att det skulle röra sig om så alarmerande belopp som ca . Den sammanlagda avgift som bilismen betalar till staten i form av fordonsskatt och drivmedelsskatt rör sig om ca . Om lic. beräkningar är riktiga, skulle det innebära att 2/3 av statens sammanlagda skatteinkomster från bilismen skulle gå förlorade i trafikolyckor. Tilläggas kan att statens kostnader för byggande och underhåll av gator och vägar belöper sig på ca . Vi vill även erinra om att de sjukvårdskostnader som trafikolyckorna förorsakar i första hand drabbar landstingen i deras egenskap av sjukvårdshuvudmän. Det är med hänsyn härtill angeläget att pågående arbete med att fastställa särskilt vägtrafikens kostnadsansvar energiskt fullföljs och att i sammanhanget tillräcklig uppmärksamhet ägnas frågan att genom utredningsarbete få en kartläggning av vad trafikolyckorna kostar såväl samhället som den enskilde. Parallellt med utredningsarbetet bör övervägas vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att höja trafik Med stöd av vad som ovan anförts föreslår vi att beslutar att genom särskild skrivelse ge Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om bl. a. vägtrafikens kostnadsansvar. () ()