mot · FU02975 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående byggandet av vägar i . I statsverkspropositionen har chefen för framhållit, att i fråga om vägbyggnadsanslagen de riktlinjer bör tillämpas som återspeglas i de av fastställda flerårs- och fördelningsplanerna, vilka huvudsakligen är inriktade på huvudvägnätet. Denna inriktning innebär ingen nyhet, eftersom den varit en ledande princip under åtskilliga år. Detta är förklarligt eftersom förbättring av huvudvägarna på grund av deras starkare trafik ger större samhällsekonomisk lönsamhet än förbättring av svagare trafikerade vägar, i varje fall om begreppet begränsas till trafikekonomiska aspekter enligt de lönsamhetskalkyler som tillämpas inom . Huvudvägnätet, till vilket hänföres riksvägarna och de s. k. primära länsvägarna, utgör en mindre del eller i runt tal av det allmänna vägnätet. Koncentrationen av de ordinarie anslagsresursema och i stor utsträckning även förekommande beredskapsarbeten till huvudvägarna har sålunda medfört en tilltagande eftersläpning i fråga om upprustningen av de sekundära vägarna som utgör huvudparten av vägnätet. Härigenom har vägnätet till sin beskaffenhet kommit att förete stora skiljaktigheter, inte minst i avseende på bärigheten. De kvalitetsgraderingar av vägnätet som utförts inom ger vid handen, att exempelvis inom av huvudvägarna men endast 20 å av de sekundära vägarna har godtagbar bärighet Denna skillnad är större än på andra håll i landet men andelen sekundära vägar med godtagbar bärighet i stort sett representativ för de fyra övre Norrlandslänen. Inom dessa län har de sekundära vägarna i och med nedläggningen av flottlederna fått en allt större betydelse för skogsbrukets virkestransporter genom att de i ökad utsträckning måste utnyttjas för direkttransporter till kustindustrierna och framtransporter till omlastningsstationerna för järnvägstransport. Enbart framtransportema av vir ke till de fern omlastningsstationerna i beräknas komma att omfatta ca . Den övervägande delen av denna virkesmängd måste på längre eller kortare sträckor framföras över sekundära vägar. Av de skäl som framförts i det föregående har på det sekundära vägnätet uppstått ett ackumulerat upprustningsbehov. Avvecklingen av detta behov måste på grund av dess omfattning ställas på lång sikt. Betydelsefulla förbättringar av transportmöjligheterna kan emellertid i vissa fall uppnås genom punktinsatser av förhållandevis ringa omfattning. Ett belysande exempel härpå utgör mellanriksvägen 322 (Staa)inom Jämtlans län, som är den kortaste och naturligaste transportvägen för de virkesleveranser från västra till vartill möjligheter uppstått genom tillkomsten av vissa skogsindustrier på norsk sida. Ett antal äldre broar på vägen begränsar emellertid fordonsbelastningen till 6 tons axeltryck och 8 tons boggietryck, vilket i hög grad fördyrar transporterna och hindrar utnyttjandet av skogstillgångar som eljest skulle kunna avsättas till de nämnda industrierna. Ombyggnad av broarna, som beräknats kosta ., skulle innebära att vägen i varje fall kunde upplåtas för större fordonsbelastningar och därigenom vara ägnad att minska transportkostnaderna och förbättra villkoren för näringslivet och sysselsättningen i det berörda området. Nuvarande starkt begränsade vägbyggnads- och driftsanslag medger icke en sådan insats. Den anslagsram som för innevarande budgetår bestämts för beredskapsarbeten inom vägsektorn innebär vidare avsevärt minskade möjligheter till utförande som beredskapsarbeten av sådana smärre vägförbättringar som den ovan exemplifierade; inom har inga sådana arbeten kunnat komma till stånd. Även om nuvarande ekonomiska läge tvingar till återhållsamhet borde enligt vår mening utrymme finnas att genomföra mindre kostnadskrävande vägförbättringar av särskilt samhällsnyttig karaktär. I sådant syfte framstår en ökning av väganslagen och en rymligare ram för beredskapsarbeten inom vägsektorn som angelägna. Vid sidan av den ovan redovisade situationen inom vägbyggnadsområdet har speciella kommunikationsproblem. Den dominerande tätortens läge mitt i länet ger betydande fördelar från servicesynpunkt. Det är emellertid fördelar som inte kan tillgodogöras på ett optimalt sätt till följd av bristerna i kommuni Den s. k. Storsjöbygden trasas nämligen sönder kommunikationsmässigt av långa vikar. En mycket väsentlig del av omlandets kommunikationer med är beroende av färjförbindelser. Inte minst från arbetsmarknadssynpunkt medför detta problem. Eftersom svarar för huvudparten av de nytillkomna arbetstillfällena i , är det av väsentligt intresse att arbetskraftens pendling underlättas. Detta medger ett bättre utnyttjande av redan gjorda samhällsinvesteringar i de omkringliggande bygderna. Om länge ifrågasatta brobyggnader över Sannsundet, Vallsundet och Rödösundet kunde realiseras inom en icke alltför avlägsen tidrymd, skulle detta i betydande utsträckning förbättra möjligheterna att uppnå en positivare utveckling i vad avser utvecklingen i länet. När det stora s. k. inom turistnäringen realiseras vore det dessutom av särskilt värde om bron över hade kommit till stånd, eftersom detta väsentligt skulle underlätta möjligheterna att för den västjämtska turistnäringen utnyttja flygfältet på som bas för chartertrafik. Med hänsyn till de här nämnda brobyggnadernas arbetsmarknadspolitiska effekt vore det angeläget om vissa förberedande arbeten redan nu kunde starta som s. k. beredskapsarbeten. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att vid behandlingen av huvudtitel punkt B 3 Byggande av statliga vägar uttalar att ökad hänsyn tages till det i akuta nybyggnadsbehovet av vägar samt att ramen för utförande av vägbyggnader som beredskapsarbeten väsentligen vidgas i enlighet med vad i motionen anförts. () PER () V. (a)