mot · FU021128 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående undervisning i svenska för invandrare. torde finnas ungefär 400 000 utländska medborgare i . 1969 var bruttoinvandringen 59 604 personer varav nordbor 44 022 och därav finländare 38 347. uppskattar bruttoinvandringen preliminärt till 60 00065 000 personer. Enligt vissa beräkningar kommer till följd av strukturomvandlingen i de nordiska ländernas näringsliv stora grupper av nu i jord- och skogsbruk sysselsatta att frigöras och övergå till andra sysselsättningar. Detta innebär att vi även får räkna med en fortsatt kraftig invandring till särskilt från . Vissa bedömare anser att den finska befolkningen i kommer att uppgå till bortåt en halv miljon människor. De flesta invandrarna förutom de som kommer från och kan inte svenska språket när de kommer till vårt land. Invandrarna upplever därför sin situation i vårt land som en fullständigt isolering med språkliga, kulturella och sociala handikapp. Risken är uppenbar att invandrarna lätt känner sig utsatta för en diskriminerande behandling. Missförstånd och misstro uppstår lätt på arbetsplatserna mellan såväl dem och arbetsledning som fackliga förtroendemän och arbetskamrater. Viktig samhälls- och arbetsplatsinformation blir försvårad. Möjligheterna till ett effektivt skyddsarbete på arbetsplatserna undermineras. Det är dessutom nödvändigt att utlänningar får samma möjligheter som sina svenska arbetskamrater att bekläda fackliga förtroendeposter. Dessa möjligheter finns inte om inte utlänningen behärskar svenska språket hjälpligt. Betydande merkostnader uppstår för de fackliga organisationerna om de skall kunna ge denna kategori medlemmar tillfredsställande och nödvändig information. Accepterar vi invandring i nuvarande former, måste vi också vara beredda att ordna förhållandena för invandrarna så, att de inte upplever sig som isolerade och diskriminerade och att nya klassklyftor inte uppstår. I detta arbete ingår som en viktig del utbildning i svenska språket och samhällsorientering. Detta problem har också observerats. Det framgår bl. a. av en träffad preliminär överenskommelse inom för undervisning i svenska språket. Överenskommelsen förutsätter ett delat ansvar mellan statsmakterna, arbetsgivarna och de fackliga organisationerna. Denna preliminäröverenskommelse innebär bl. a. att accepteras som kurslängd; att arbetsgivarna betalar eleven ekonomisk ersättning motsvarande permitteringslön för de första ; att vissa finansierade av statsbidrag bör utgå till deltagarna i anslutning till senare kursavsnitt (sammanlagt ); att arbetsgivare som utger ersättning äger rätt att uppbära motsvarande del av de , vartill eleven eljest vore berättigad; att staten och komunema har huvudansvaret för att undervisning i svenska för invandrare kommer till stånd och bör bestrida den del av den ekonomiska ersättning som bör utgå till invandrarna; att verksamheten ej avser danska eller norska invandrare som redan deltagit i motsvarande kurs i svenska eller vilkas anställning uppenbarligen är av tillfällig natur; att arbetsgivaren skall lämna uppgift till instans om sådan invandrare skall delta i kurs i svenska. Tanken med den föreslagna överenskommelsen om utbildning i svenska språket samt samhällsorientering är i många avseenden god. Men den innebär, enligt vårt sätt att se det, ett överlyftande av kostnaderna på samhället, där man rimligen kunde begära att en större del än den föreslagna borde åvila företagen. Näringslivets behov av arbetskraft bör så långt möjligt tillgodoses. Men import av arbetskraft är inte alltid det enda alternativet. Utbudet av inhemsk arbetskraft kan väsentligt ökas med lämpliga insatser. En utbyggnad av barndaghemmen och barntillsynen som möjliggör ett ökat utbud av kvinnlig arbetskraft på arbetsmarknaden är en väg. En anpassning av arbetsplatserna som gör det möjligt för den handikappade arbetskraftens inträde på arbetsmarknaden måste bättre tillvaratagas. Möjligheterna till återanpassning av äldre friställd arbetskraft måste också bättre tillvaratagas. Möjligheterna till att lägga ut legotillverkning och företagsenheter till de sysselsättningssvaga regionerna måste noggrant prövas. Här är också samhället berett att åtaga sig ett betydande ansvar främst i form av utbildning av arbetskraft, ekonomiska bidrag till företagen vid anställning av partiellt arbetsföra osv. Företagen synes emellertid välja den för dem billigaste och bekvämaste vägen för att tillgodose sitt arbetskraftsbehov. För att utbildning i den form som här har beskrivits skall bli effektiv bör den så långt möjligt förläggas på arbetstid. Det är inte rimligt att begära att arbetskraften skall orka med att göra hela sitt skift i arbetet och sedan på fritid orka med studierna. Att det i många fall kan vara svårt att lägga in utbildningen i ett arbetspass utan alltför störande inslag i produktionen står helt klart. Utbildningen måste då förläggas utanför den ordinarie arbetstiden. När sådana undantag måste göras, skall arbets kraften ges möjlighet att erhålla ledighet från arbetet med . Detta förhållande motiverar att hela utbildningstiden skall betalas med motsvarande arbetsförtjänst. Det föreslagna systemet att arbetsgivaren betalar och resten av utbildningstiden betalas i form av , kan lätt innebära att utbildningen avbryts efter den tidsperiod som är helt betald, och man når inte därmed åsyftat mål. Invandringspolitiken måste från samhällets sida sättas på en hög ambitionsnivå i form av investeringar i bostäder samt på utbildningsoch serviceområdena. Invandringen kommer därför att medföra betydande kostnader i form av samhällsinvesteringar. Det är därför rimligt att begära, om samhället svarar för utbildningskostnaderna vid undervisning i svenska språket för utländsk arbetskraft, att arbetsgivarna åläggs att betala arbetslön . Ansvaret för att utbildningen kommer till stånd skall åläggas arbetsgivaren. Arbetsgivaren bör i samråd/samarbete med berörda fackföreningar och med anlitande av de frivilliga bildningsförbunden organisera utbildningen. Där behov så föreligger skall kommunerna åläggas att inordna denna utbildning i den komunala vuxenutbildningen. Där denna utbildningsuppgift åläggs den kommunala vuxenutbildningen måste bestämmelserna omarbetas så, att kommunerna erhåller full kostnadstäckning av statliga medel för denna utbildning. Sammanfattningsvis innebär ovan anförda krav att arbetsgivarna åläggs att vid utbildning i svenska språket och samhällsorientering för anställda utlänningar betala arbetslön för en utbildningstid av minst samt att får i uppdrag att utreda hur sådan utbildning lämpligen skall bedrivas och under innevarande år framlägger förslag härom till . Med hänvisning till ovan anförda föreslår vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t ger till känna vad som i motionen anförts beträffande utbildning i svenska språket m. m. för invandrare. () () () ()