mot · FU021132 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. Den svenska arbetsmarknadspolitiken har tillförts nya medel och fått större finansiella och personella resurser. Som exempel kan nämnas att anslagen till arbetsmarknad m. m. för innevarande budgetår uppgår till 1 969 milj. kr. och för kommande budgetår föreslås till 2 283 milj. kr., dvs. en ökning med 314 milj. kr. Det har rått en betydande enighet om vikten av att förstärka samhällets resurser för att trygga den fulla sysselsättningen, utjämna regionala och branschvisa skillnader mellan efterfrågan och tillgång på arbetskraft samt stärka de äldres och de handikappades ställning på arbetsmarknaden. Det är bl. a. med tanke på att arbetsmarknadspolitiken kräver allt större finansiella resurser nödvändigt med ett intensivt forsknings- och utvecklingsarbete rörande de arbetsmarknadspolitiska sammanhangen och verkningarna av olika arbetsmarknadspolitiska medel. Ett sådant forsknings- och utvecklingsarbete är nödvändigt för att utveckla och förbättra metoder, för att utvinna bästa möjliga resultat av tillgängliga ekonomiska och personella resurser och för att bättre kunna anpassa insatserna till nya behov och önskemål. Som exempel på angelägna frågor kan nämnas arbetsmarknadspolitikens utformning och framtida utveckling, arbetskraftens struktur och utveckling, de anställdas medinflytande, företagsnedläggningars följder, lönebildning och samhällsekonomi. Forsknings- och utvecklingsarbete av betydelse för arbetsmarknadspolitiken bedrivs emellertid endast i begränsad omfattning. Av särskild betydelse är . Detta institut, som inrättades 1966, har till uppgift att anordna och medverka vid utbildning i arbetsmarknadsfrågor, driva och främja arbetsmarknadsforskning samt verka för samordning av sådan utbildning och forskning. Institutet har gjort värdefulla insatser, men arbetar under knappa förhållanden. Vid institutet finns endast ett fåtal personer anställda och de statliga anslagen för nästa budgetår föreslås till . Det är verkligen en blygsam summa jämförd med de samlade kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken. kan sägas att forsknings- och utvecklingsarbete inom arbetsmarknadsområdet bedrivs i en rad andra sammanhang. Sålunda brukar en del av de medel som anvisas under kommitté anslag användas för dessa ändamål. Självfallet bedrivs forskning och utbildning i olika arbetsmarknadspolitiska frågor inom en rad samhällsvetenskapliga och juridiska ämnesområden vid universitet och högskolor. Likaså bedrivs forsknings- och utvecklingsarbete vid olika forsknings- och utredningsinstitut samt inom arbetsmarknadsorganisationerna. Även om vi summerar alla insatser som görs i olika sammanhang och av skilda huvudmän kan vi ändå konstatera, att forsknings- och utvecklingsarbetet inom det arbetsmarknadspolitiska området är av begränsad omfattning. Verksamheten behöver utvidgas, fördjupas och samordnas. har i sina anslagsframställningar begärt 10 milj. kr. i årliga anslag för forsknings- och utvecklingsarbete. Det är ett mycket välmotiverat förslag. Styrelsen har bl. pekat på angelägenheten av att få fördjupade kunskaper om åtgärdernas effekt för att på så sätt få underlag för bedömningar av politikens inriktning och omfattning. Om vi skulle disponera en procent av de statliga anslagen till arbetsmarknadspolitik för forsknings- och utvecklingsarbete skulle vi för nästa budgetår kunna använda ca 23 milj. kr. för denna verksamhet. Vid en sådan jämförelse framstår förslag som synnerligen måttfullt och de anslag som anvisas som obetydliga. Det är en missriktad sparsamhet. Vid TCO:s utbildningsdagar talade TCO:s ordförande för målmedveten och systematisk arbetsmarknadsforskning. Han nämnde då de blygsamma insatser som görs och fortsatte: »Låt mig bara säga, att den sparsamhet, som här kommer till uttryck i högsta grad är missriktad. Vad man sparar på är kunskap. Men där kunskap saknas, fylls tomrummet ut av annat. Ett allmänt och vidlyftigt tyckande, i en del fall kan man till och med tala om fördomar, blir de substitut som läggs till grund för handlandet av enskilda människor, av myndigheter och organisationer.» Det är angeläget att få en mera målmedveten och systematisk arbetsmarknadsforskning än . Det kan dock finnas skäl att närmare överväga former för och inriktning av denna forskning. Ett program för forsknings- och utvecklingsarbete rörande arbetsmarknadsforskning bör därför utarbetas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa att riksdag föreläggs förslag till program för forsknings- och utvecklingsarbete rörande arbetsmarknadspolitiken. () ()