mot · FU02522 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. Bostadspolitikens syfte skall vara att garantera alla medborgare bostäder i goda miljöer och att åstadkomma en effektiv byggnadsproduktion som möjliggör låga bostadskostnader. Statsmakternas målsättning för den nuvarande bostadspolitiken är att hela befolkningen skall beredas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligt utrustade bostäder till rimliga kostnader. Denna målsättning som uppställdes i samband med beslut om nya riktlinjer för bostadspolitiken är alltför begränsad. Miljöaspekterna är inte beaktade i målsättningen och angelägenheten av att bereda samma möjligheter till goda bostäder över hela landet har inte betonats. Vad gäller kostnadsutvecklingen vill vi starkt understryka att effektiva åtgärder vidtages mot tendenserna till kostnadsökningar. Utvecklingen är på många håll sådan att de som har normala inkomster inte har möjlighet att acceptera erbjudna lägenheter av normal storlek och standard. Det är angeläget att noga följa kostnadsutvecklingen i olika delar av produktionsprocessen. Dessutom vill vi i detta sammanhang poängtera angelägenheten av att dämpa inflyttningen till storstadsregionerna. Inflyttningen medverkar till en ekonomisk överhettning framför allt inom byggnadssektorn, vilket leder till ökade bostadskostnader. Planering och regional fördelning beslöt att bostadsbyggnadsplanen skall ha ett femårigt perspektiv. Den period som nu har att ta ställning till omfattar således . Planen upptar ett garanterat program för det statsbelånade byggandet. För vart och ett av upptar planen dessutom ett beräknat byggande utan statliga lån samt en projektreserv som avser både det statsbelånade och det inte statligt belånade byggandet. För det tredje året fastställs en projektreserv som avser endast det statsbelånade byggandet. Planen omfattar hela landet. Vad gäller de tre senare åren av planeringsperioden omfattar planen endast ett mindre antal kommunblock. Enligt de grunder som fastställ des i samband med införandet av den femåriga planeringsperioden omfattar planen för de tre senare åren endast orter med klart expansivt näringsliv, en långsiktigt positiv befolkningsutveckling, behov av ett kontinuerligt bostadsbyggande och därmed också underlag för en långsiktig planering av bostadsbyggandet. I denna väsentliga fråga hade en avvikande uppfattning. Vi kunde inte acceptera att det i vissa delar av landet inte skulle bli möjligt att planera bostadsbyggandet på ett meningsfullt sätt. Vi föreslog därför att hela landet skulle få möjlighet att på ett tillfredsställande sätt planera sitt bostadsbyggande. Innebörden av vårt förslag var att samtliga kommuners behov av långsiktiga rambesked skulle beaktas. Vårt förslag vann inte riksdagsmajoritetens gillande. Efter riksdagsbeslutet och efter beslut av Kungl. fördelade bostadsstyreisen de av riksdag beslutade statsbelånade programmen för och projektreserven för . Beslutet innebar att endast 45 kommunblock utöver de tre storstadsregionerna fick del av den långsiktiga planen. Endast 1-3 kommunblock per län fick någon tilldelning. Även vid riksdag avvisade vi förslaget om att endast ett fåtal kommunblock skulle ha möjlighet att planera för ett kommande bostadsbyggande. Inte heller vann vårt förslag bifall. har i skrivelse till Kungl. hemställt att det av riksdag beslutade systemet för fördelning av bostadslåneramar skall bli föremål för omprövning varvid samtliga kommuners behov av långsiktiga rambesked beaktas. I statsverkspropositionen föreslås att den av riksdag preliminärt beslutade bostadsbyggnadsplanen för nu fastställs definitivt. Planen skulle omfatta 95 000 lägenheter, varav 87 000 med och 8 000 utan statliga lån. riksdag antog för som då var tredje året i planperioden en bostadsbyggnadsplan om 60 000 lägenheter och en projektreserv om 10 000 lägenheter, samtliga statsbelånade. Denna plan skall nu vidgas till att omfatta hela landet. Departementschefen föreslår att den skall ges samma omfattning som för . som är planperiodens tredje år föreslår departementschefen ett garanterat program om 65 000 lägenheter. har för år 3 endast fördelats 60 000 lägenheter. anser departementschefen att man genom att öka ramen med 5 000 lägenheter skall kunna förbättra planeringsförutsättningarna för bostadsbyggandet i orter som inte ryms inom det garanterade programmet, men som har ett med konkreta projekt dokumenterat behov av ramtilldelning för år 3. Projektreserven föreslås ökad till 16 000 . föreslås i propositionen i enlighet med gällande principer att ett garanterat program för det statsbelånade byggandet skall fastställas. Det föreslås omfatta 50 000 lägenheter för vart och ett av dessa år. Den begränsade manövern med en liten påspädning av planen under det tredje året kan inte tillgodose kravet på att samtliga kommuners behov av långsiktiga rambesked skall tillgodoses. Kvar står att så gott som hela ramen för det tredje året och hela ramarna för det fjärde och femte året tilldelas det begränsade antal kommunblock som enligt de fördelande instansernas tolkning hör till gruppen med klart expansivt näringsliv och med en långsiktigt positiv befolkningsutveckling. Detta kan vi inte acceptera. Vi kan inte acceptera att alla de kommuner som inte får med av tilldelningen skall stämplas såsom varande utan klart expansivt näringsliv, utan långsiktigt positiv befolkningsutveckling, utan behov av ett kontinuerligt bostadsbyggande och utan behov av ett underlag för en långsiktig planering av bostadsbyggandet. Vi anser detta vara en allvarlig diskriminering av majoriteten av landets kommunblock. De kommunblock som med de grunder som används inte betecknas som klart expansiva vad gäller näringsliv har behov av bostadsbyggande och också behov av att kunna planera detsamma. Om ingen långsiktig planering av bostadsbyggandet kan ske kan heller ingen planering ske för att göra näringslivet mera expansivt. Det finns ett redan etablerat näringsliv, och om detta skall kunna fortsätta sin verksamhet måste de inom näringslivet sysselsatta ha möjlighet att förnya och förbättra sitt bostadsbestånd. Möjligheter till långsiktig planering av ett tillräckligt bostadsbyggande i alla kommunblock är angelägna, för att målsättningen att bostäder och arbete skall kunna erhållas över hela landet skall uppfyllas. Om näringslivet även utanför ett fåtal högkoncentrerade områden skall kunna utvecklas erfordras ett långsiktigt planerat bostadsbyggande. Givetvis krävs det , i synnerhet tills det i enlighet med vår uppfattning blivit möjligt att begränsa inflyttningen till de större tätortsregionema, ett omfattande bostadsbyggande även där. När storstädernas expansion dämpats bör bostadssituationen där lättare kunna bemästras. Att endast ge ett fåtal kommunblock garanterade möjligheter till ett framtida bostadsbyggande står i stark kontrast mot strävandena att åstadkomma en aktiv lokaliseringspolitik och en regionalpolitisk utveckling i riktning mot ett decentraliserat samhälle. Metoden att inte ge garanterade ramar till mer än ett mindre antal block motiverades statsverksproposition med att det fanns risk för en felaktig regional avvägning av bostadsbyggandet. Osäkerheten i konjunkturbedömningen användes också som ett argument mot 1* 1971. att låta hela landet få del av det garanterade programmet. De områden som inte fått del av programmet innefattar de områden där regionalpolitiska satsningar från samhällets sida i allmänhet är nödvändiga. Därvid är det nödvändigt att planeringen av bostadsbyggandet tas med i bilden. De långsiktiga rambesked som ges uppfattas som samhällspolitiska målsättningar. Om inte hela landet får möjlighet att planera för ett garanterat bostadsbyggande finns det risk för att allt tal om regionalpolitik och lokaliseringspolitik blir en skrift i vatten. Mot bakgrund av vad vi här anfört föreslår vi att samtliga kommuners behov av långsiktiga rambesked beaktas. Sålunda bör vid den långsiktiga fördelningen av bostadsbyggandet alla landets kommunblock få del av garantiramarna . Vad gäller fördelningen är det motiverat att ompröva de fördelningsprinciper som medför att en del kommuner blir utan tilldelning eller får en mycket liten tilldelning av bostäder. Ett stort antal lägenheter - enligt bostadsutredningen 60 000 - utgår ur beståndet på grund av låg kvalitet. Detta förhållande berör rimligtvis också de nämnda kommunerna. Även dessa kommuner bör erhålla en sådan tilldelning av lägenheter som motiveras av förhållandet att standardhöjning och förnyelse av bostadsbeståndet är nödvändigt även på orter som inte statistiskt sett räknas som expansiva. I samband med beslutet om femårig planeringsperiod flyttades beslutsfattandet angående fördelningen mellan kommunblock av ramar för den senare delen av planeringsperioden från länsorganen till . Av praktiska och principiella skäl anser vi det motiverat att en återgång sker till en ordning som innebär att gör fördelningen mellan länen och att länsorganen därefter gör fördelningen mellan kommunblocken. Småhusens andel av antalet påbörjade lägenheter har sjunkit från till en nivå strax . Redan tidigare var den svenska småhusandelen internationellt sett mycket låg. Jämförbara länder har ungefär dubbelt så stor småhusandel som . Ett så långt som möjligt fritt val mellan olika boendeformer bör vara ett naturligt inslag i högstandardsamhället. torde småhusbyggandet avsevärt understiga konsumenternas önskemål. För många inte minst bland barnfamiljerna torde småhusen representera den bästa bomiljön. Att småhusandelen, i stället för att öka, stagnerar och t. o. m. minskar hänger samman med att det inte från statsmakterna getts tillräcklig stimulans för ett sådant byggande. a. bero på att småhusen tagits in i kvoteringen och på övergången till fördelning i m2 våningsyta. Det finns anledning antaga att det sistnämnda förhållandet medfört övergång till mindre lägenheter vilket kan ha hämmat småhusbyggandet. Åtgärder bör övervägas för att stimulera till ett så omfattande småhusbyggande att småhusens andel av bostadsmarknaden kommer att motsvara konsumenternas önskemål. Den statliga låneram om 87 000 lägenheter som föreslås för innefattar även småhusen. Att medge ett fritt byggande av friliggande småhus utöver den ram som beslutats av skulle enligt vår mening inte medföra några nämnvärda samhällsekonomiska problem. Framför allt vid tillfällen då det finns stora sysselsättningsproblem i områdena utanför storstadsregionerna borde ett sådant fritt byggande av småhus positivt kunna påverka sysselsättningssituationen. Det skulle också medföra en förbättrad möjlighet att tillföra landsbygden och de mindre tätorterna en nyproduktion som är angelägen dels för att förbättra bostadssituationen för den redan där bosatta befolkningen, dels för att ge dem som av olika skäl, inte minst miljömässiga, önskar flytta till landsbygden och där bo i småhus, möjlighet att lösa sin bostadssituation. De övriga krav som lånevillkoren innehåller skall vara uppfyllda. Vad gäller storstadsregionerna, där småhusbyggandet utgör en liten andel av produktionen, måste givetvis de eventuella inflationsdrivande konsekvenserna av ett fritt småhusbyggande följas med speciell uppmärksamhet och ett återförande av småhusbyggandet innanför ramarna kunna ske. sker byggandet av fritidshus upp till en storlek, som i många fall inte mycket skiljer sig i fråga om storlek från småhus för åretruntboende, utan att någon kvotering äger rum. Såvitt är bekant har inte detta lett till sådana samhällsekonomiska konsekvenser att någon kvotering av fritidshusbyggandet övervägs. Beträffande småhus som bebos av låntagaren har det varit vanligt att den blivande egnahemsägaren har bidragit till kontantinsatsen genom eget arbete på fastigheten. Genom införandet av modema byggmetoder har det blivit svårare att genomföra detta. Vi anser det angeläget att den enskildes möjligheter till egnahemsägande underlättas. Vi finner det motiverat att höja den övre lånegränsen till . För att stimulera en effektiv konkurrens mellan företagen ur såväl produktions- som förvaltningssynpunkt är det motiverat att lånegränsen för enskilt ägda flerfamiljshus höjes till . Statens anspråk på säkerhet bör tillgodoses genom att borgen krävs för belopp motsvarande av pantvärdet, såvitt avser småhus utanför detaljplanerat område samt allmännyttigt bostadsföretag. Frågan om bomiljön tillhör de viktigaste frågorna i dagens samhälle. I bostadsstandarden måste räknas in såväl fysiska förhållanden - från lägenhetens utrustning till hela omgivningen - som sociala förhållanden. En bostads kvalitet måste bl. a. värderas utifrån kravet på att bästa möjliga förutsättningar skall finnas för säkerhet, bekvämlighet och hygien i den fysiska miljön samt trygghet och samhörighet i den sociala. Kategoriindelningen av boende är inte förenlig med kraven på god jämlikhet. I tätorterna delas befolkningen bostadsmässigt upp framför allt efter ålder, yrke och inkomst. Genom byggande av kategorihus har problemet ytterligare accentuerats. Det kan leda till sociala störningar och isolering. Vid utarbetandet av riktlinjer för bebyggelseplaneringen måste stor hänsyn tas till denna angelägna jämlikhetsfråga. Många skulle vilja byta sin isolerade tillvaro mot möjligheter till samvaro med andra. Det bör ingå som en naturlig del i byggandet av nya bostadsområden att beakta dessa kontaktbehov, och samhället bör genom t. ex. kreditgivningen stimulera till ökade möjligheter till social samvaro. Boendemiljöns betydelse för människomas sociala utveckling har inte tillräckligt beaktats. Många sociala problem torde bottna i brister i bostadsmiljön. Många har hamnat utanför samhällsgemenskapen och blivit isolerade. I samhällen där miljön är färdig, alla ytor behandlade, förbuden många och kommunikationssvårighetema stora, minskar utrymmet för den enskildes möjlighet till verksamhet. Om man inom rimlig tid vill komma från ett ställe till ett annat har man bara ett alternativ att välja på. Aktivitetslokalerna är kommersiellt baserade och kön kanske lång. Den inneboende energin, skaparlusten och önskemålet om valmöjligheter får inte sitt utlopp. Boendemiljöerna måste vara sådana att de kan ge möjlighet till olika aktiviteter inte minst . Det krävs ett varierande utbud av t. ex. näraliggande fritidslokaler, motionsbanor och stigar, tvättmöjligheter och bastu i anslutning till strövområden samt orörd natur, över huvud taget måste beaktas att individen vill kunna välja bland olika aktiviteter och även nå dem inom rimlig tid. Efterfrågan på aktivitets- och gemensamhetslokaler måste tillgodoses. Vissa utredningar som berör de här nämnda frågorna pågår . Dessa utredningars erfarenheter bör utnyttjas av den parlamentariska utredning som vi anser bör tillsättas med huvuduppgift att lägga fram förslag till åtgärder för att kraven på en god bostadssocial totalmiljö skall kunna tillgodoses i såväl nyproduktionen som äldre bostadsområden. Utredningen bör utgå från studier av bostadsmiljöns betydelse för den sociala anpassningen. Arbetet bör inte begränsas till den yttre miljön utan syfta till en totalbedömning som ger underlag till en prövning av stimulansåtgärder och normkrav. Utvecklingen av det s. k. paritetslånesystemet, som tillkom i samband med att nya bostadspolitiska riktlinjer antogs , har redan gett anledning till att en särskild sakkunnig tillkallats för att utreda vissa frågor angående paritetslånesystemet. Vi vill understryka angelägenheten av att denna utredning sker med stor skyndsamhet. Situationen är oroande. Skuldökningen av paritetslån beräknas enligt departementschefen bli 175 milj. kronor under innevarande och 345 milj. kronor under nästa budgetår. Det är synnerligen angeläget att den nuvarande höga räntenivån sänkes. Om en sådan sänkning inte kommer till stånd och blir bestående är det knappast möjligt att lösa den nuvarande situationen utan att avstå från viktiga bostadssociala målsättningar, om vilka det råder stor enighet. Förräntning av vissa äldre bostadslån Genom beslut av riksdag slutreglerades de tilläggslån som utgått , varvid huvuddelen återkrävdes och resten efterskänktes. riksdag beslöt att genomföra en begränsad amortering av de utbetalade provisoriska tilläggslånen med ett belopp motsvarande det kapitaliserade värdet av ett årligt bidrag av en krona per m2 lägenhetsyta. Någon ränta skulle inte utgå, och amorteringstiden bestämdes till . Är 1959 beslöts att äldre tilläggslån skulle återbetalas intill ett belopp av per m2 lägenhetsyta. överskjutande belopp skulle alltjämt vara räntefritt och stående; 1961 beslöts emellertid att de till amortering uppsagda delarna skulle förräntas . De årgångar av flerfamiljshus det här gäller åtnjuter betydande förmåner, emedan tertiärlåneräntan är bunden vid , medan man i senare och med högre byggkostnad uppförda hus betalar . En höjning av räntan på de utestående tilläggslånen till är därför motiverad och leder till minskade hyresklyftor mellan dessa hus och senare uppförda. Med anledning av ett motionsyrkande till riksdag anförde statsutskottet bl. a. att det i och för sig är motiverat att villkoren för äldre lån regleras när hyrespolitiskt utrymme uppstår. Utskottet hemställde om utredning och förslag till efterföljande års riksdag i fråga om sådana ändringar av räntevillkoren. har gjort en utredning om dessa lån och framhållit att ingenting i riksdagsbesluten eller i de föreskrifter som med anledning härav utfärdats antyder att statsmakterna skulle ha avsett att ändra beslutens innebörd. Departementschefen ansåg att anfört vägande skäl och framlade därför inte något förslag om ändrade räntevillkor. Vi delar inte departementschefens uppfattning i detta avseende. har tidigare ansett sig kunna ändra lånevillkoren, exempelvis när de till amortering uppsagda tilläggslånen åsattes ränta . Riksdagsbesluten har heller aldrig innehållit något uttalande som har gett intryck av att den beslutade räntan aldrig skulle ändras. Vi föreslår därför att räntan på dessa lån fr. o. m. höjs från . En sådan höjning bör innebära en årlig inkomstökning för staten på ca 12 milj. kronor. Förbättringslån utgår för förbättring och i vissa fall för uppförande av bostad för åldringar och vissa andra grupper. Det har tidigare från vårt håll framförts krav på höjning av inkomstgränsen - beskattningsbar inkomst - för att erhålla förbättringslån. En höjning är fortfarande önskvärd, men med hänsyn till det statsfinansiella läget och med hänsyn till att en generösare beräkning av beskattningsbar inkomst för pensionärer beslutades av föregående års riksdag avstår vi från att f. n. yrka på höjning. Enligt beslut av riksdag utgår bostadsförbättringslån endast till pensionärer samt till vissa grupper såsom samer, zigenare och handikappade. Riksdagsbeslutet innebar att en relativt stor andel av dem som varit berättigade till förbättringslån ställdes utan möjlighet att erhålla sådana. Ett stort antal av dem var låginkomsttagare i ganska hög ålder. Om dessa låginkomstgrupper finge samma möjligheter som tidigare att erhålla förbättringslån, skulle man i viss mån lätta trycket på den övriga bostadsmarknaden genom att ett befintligt bostadsbestånd skulle utnyttjas effektivt. Även om ytterligare möjligheter att få statslån till förbättring av bostadshus har öppnats kan dessa inte anses motsvara ens de ränte- och amorteringsbärande förbättringslånen. Än mindre har någon alternativ lösning anvisats för de låginkomstgrupper som tidigare kunde få ett räntefritt och stående lån. I princip kan samma skäl åberopas för att stimulera till en höjning av bostadsstandarden för låginkomstgrupperna som för pensionärer och handikappade. Det förhållandet att resurserna nu i koncentrerats på de sistnämnda grupperna gör en återgång till tidigare sökandegrupper samhällsekonomiskt enklare. Lägenhetsstorlek m. m. Den något minskande genomsnittsstorleken på lägenheterna motiverar att utvecklingen beträffande bostadsstandarden noga följes. Om denna tendens blir kraftig kan en ökad trångboddhet bli följden. Den hittillsvarande minskningen av storleken inger dock inte oro. Behovet av små lägenheter är stort på grund av att många som tidigare bott tillsammans t. ex. i flergenerationsfamiljer nu fått möjligheter att skaffa sig egna lägenheter. Det gäller äldre personer och det gäller i synnerhet ungdomar. Vi vill också särskilt understryka angelägenheten av att åtgärder vidtages för att stimulera till reparation och upprustning av äldre lägenheter för att därmed undvika det rivningsraseri som grasserat . Under hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att det garanterade bostadsbyggnadsprogrammet skall fördelas över hela landet så att samtliga kommuners behov av långsiktiga rambesked beaktas; att uttalar att vid den regionala fördelningen hänsyn skall tagas till det förhållandet att standardhöjning och förnyelse av bostadsbeståndet är nödvändiga även på orter som statistiskt sett inte räknas som expansiva; att beslutar om decentralisering av besluten om fördelning av bostadskvoter så att all fördelning mellan kommunblock sker på länsplanet; att i skrivelse till Kungl. anhåller om åtgärder för att stimulera till en sådan ökning av småhusbyggandet att småhusandelen blir i överensstämmelse med konsumenternas krav; att beslutar att byggande av friliggande småhus med statliga bostadslån skall ske fritt utöver de av fastställda ramarna under uppfyllande av lånevillkoren i övrigt; att beslutar medgiva att övre lånegränsen för statligt lån för småhus som bebos av låntagaren höjes till och till för enskilt ägda flerfamiljshus och godkänna vad som i motionen anförts angående borgen; att i skrivelse till Kungl. anhåller om utredning angående bostadsmiljön i enlighet med de riktlinjer som presenterats i motionen; att måtte uttala vad som i motionen anförts angående räntans betydelse för paritetslånesystemets användning; att beslutar att räntan på nu amorteringspliktiga tilläggslån skall vara mot nuvarande samt att denna subventionsminskning skall träda i kraft ; att beslutar att förbättringslån skall kunna utgå till de låginkomstgrupper som fram till var berättigade till sådant lån; att i övrigt beaktar vad i motionen anförts. () () . () i Skegrie () i Glömminge () () i () i Luttra () i Bäckmora () i (c) i