mot · FU02212 · 1971-01-21 00:00:00 — Jordbrukarnas inkomster i medeltal för hela riket enligt deklarationsundersökningen och enligt skattetaxeringama i jämförelse med industriarbetarlön i ort sgrupp 31 medelinkomst för jordbrukare ingående i deklarationsundersökningarna per brukningsenhet och per brukare med mer än 2 ha åker medelinkomst (nettoinkomst) för företagare ijordbruk enligt skattetaxeringama medelinkomst för industriarbetare; industriarbetarlön i ortsgrupp 3 Deklarationsundersök- Skattetaxeringama för Industri Per bruknings- Per brukare Relativtal (1961=100) 1 Enligt beräkningar för typkalkylema. 2 Inkl. pålägg för arbetsgivaravgift . 3 sami Nr 211 - 212 I nedanstående tabell redovisas jordbruksdriftens lönsamhet uttryckt i förräntningsprocent på allt i jordbruket investerat kapital, exkl. bostad. Kapitalet är beräknat i marknadsvärde. Grupp IV (JEU 25 ha) intäkter i jordbruket1 kostnader exkl. ränte överskott för att täcka räntekostnaderna F örrän tningsprocen t -3,2 -3,9 -3,7 -3,7 1 Inkl. intäkter av körslor vilka uppgick till 1967-1970. Grupp V (JEU 40 ha) 339, 358, 377 resp. 396 intäkter i jordbruket kostn. Överskott för att täcka Intäkter och kostnader i skogsbruket Grupp IV Diverse kostnader exkl. arbetsoch räntekostnader 1 Beräknat som av totala arbetskostnaderna i skogsbruket. Diverse kostnader exkl. arbets och räntekostnader Arbetskostnader: 1 Beräknat som av totala arbetskostnaderna i skogsbruket. I följande tabell beräknas hela Förräntning i jordbruket Förräntning i skogsbruket - 7 690 370 - 9 689 47 Förräntning i lantbruket kapital i lantbruket Förrän tningsprocent - 7 320 260 587 -2,8 - 9 923 272 000 - 3,6 - 9 420 270 541 -3,5 - 9 642 284 236 - 3,4 Överskott i jordbruket Överskott i skogsbruket överskott i lantbruket kapital i lantbruket Förrän tningsprocent 1 921 395 814 0,5 199 413 096 0,0 1 305 409 211 505 429 527 0,1 Utifrån brukarens årsarbetsinsats i dels hela lantbruket, dels jordbruket samt lantarbetarens normala helårsarbetsinsats har brukarens arbetstid i enbart jordbruket bestämts enligt nedanstående tablå. Allt arbete har värderats till lantarbetarlön. Tidsuppgifterna har beräknats i fullgoda manstimmar. I nedanstående tabell är fastighetskapitalet, exkl. bostaden, grundat på taxeringsvärdet. har taxeringsvärdet skrivits upp . Uppräkningstalen har erhållits genom hopvägning av taxeringsvärdemas höjning i elva län inom slättbygdsområdet. Tabellen ger jämförbarhet med beräkningarna för arbetsinkomsten för industriarbetare. Beräkning av brukarens arbetsinkomst från lantbruket (grupp IV) i resp. års prisnivå. Arbetsinkomst från annan verk 7. överskott från skogsbruket (ej beräknat som arbetsinkomst) Beräkning av brukarens arbetsinkomst från lantbruket (grupp V) i resp. års prisnivå Arbetsinkomst av annan verksam 7. överskott från skogsbruket (ej betraktat som arbetsinkomst) En jämförelse mellan jordbrukarfamiljens och industriarbetarfamiljens totalinkomster framgår av följande tabell. Den starka nedgången 1967 och 1968 jämfört med är delvis orsakad av en ökning av andelen lånat kapital, delvis av den försämrade lönsamheten i skogsbruket (framför allt 1968). Otvetydigt är dock att har jordbrukarfamiljens lotalinkomst släpat efter. 1 Industrifamiljens totalinkomst är beräknad utifrån en sambearbetning av folkräknings- och deklarationsmaterial och avser dyrort III. Inkomsterna har beräknats genom framskrivning av mannens och hustruns inkomst med löneutvecklingen för manlig respektive kvinnlig arbetskraft i industrin i dyrort III. Arbetstidsförkortningen för manlig industriarbetare har beaktats. Till den direkta lönen har lagts arbetsgivarens kostnader för sociala förmåner. Utvecklingen av industriarbetarnas och jordbrukarnas arbets- och familjeinkomster i storleksgrupperna IV och V 19671970 Industriarbetare (inkl. infl. vinst) grupp V Brukaren (inkl. infl. vinst) grupp IV Familjens arbets- och kapitalinkomst En modifiering borde företas i fråga om den nu rådande tillämpningen av rationaliseringspolitiken. Den omfattande effektiviseringsprocess som präglat svenskt jordbruk bör stödjas, varvid hänsyn bör tas till bl. a. graden av dylika åtgärder i jämförbara länder i . Rationaliseringsstödet bör även kunna gälla enheter, vilka ej för tillfället och i vissa fall ej ens efter eventuell förstärkning kan betraktas som helt fullständiga. Det bör bl. a. finnas möjligheter att beakta att de rent personliga förutsättningarna är olika inom jordbruksbefolkningen på samma sätt som gäller inom andra yrkesgrupper. Många jordbrukare har också mycket svårt att erhålla annat arbete, och det utgående avgångsvederlaget utgör för många ett icke acceptabelt alternativ. Det bör därför skapas möjligheter för dessa att erhålla stöd också för temporära förbättringar av Därigenom skulle de ges möjligheter till drägligare inkomstförhållanden än vad som råder. På grund av vår korta vegetationsperiod och därmed förenade svårigheter att åstadkomma en jämn och meningsfylld sysselsättning vid många jordbruksföretag är deltidslantbruket i många fall en godtagbar form av jordbruk. Detta beaktas inte tillräckligt i nuvarande tillämpning av rationaliseringsstödet. Vidare är det angeläget att den orealistiska uppspjälkningen av lantbruksföretaget i skogsdel resp. jordbruksdel vid avgörandet i fråga om statligt rationaliseringsstöd avlägsnas. Företagets berättigande och lämplighet för erhållande av rationaliseringsstöd bör bedömas med den kombinerade lant bruksdriften (jordbruk och skogsbruk) som grund. Trots den utförda strukturrationaliseringen är jordbruksföretagen alltjämt genomsnittligt för små. Förändring inom jordbruket som leder till företagstillväxt kan i första hand ske genom utökning av arealerna, genom intensivare brukning av jordbruksarealen samt inte minst viktigt genom etablering av animalieproduktion för förädling på gården av växtodlingens produkter. Av olika skäl är möjligheterna att snabbt utöka företagsstorleken genom arealtillskott begränsade. Den snabbaste företagstillväxten kan i många fall åstadkommas, om jordbrukaren inom befintliga byggnader etablerar en specialiserad animalieproduktion för förädling av gårdens foderproduktion. Om emellertid animalieproducerande företag utan direkt anknytning till växtodling kommer till stånd, innebär detta antingen att en från avsättningssynpunkt ogynnsam ökning av animalieproduktionen åstadkommes eller att jordbrukare med växtodling måste upphöra med animalieproduktionen, varvid jordbruksföretagens möjligheter till jämn och full sysselsättning ytterligare försämras. En rationaliseringspolitik innebärande att de statliga organen kan bevilja stöd till bildandet av animalieproducerande enheter utanför jordbruket medför att dessa organ visserligen medverkar till företagstillväxt inom jordbruket genom arealutvidgning vid vissa jordbruk men motverkar företagstillväxten vid andra jordbruksföretag genom att försämra möjligheterna till kombinerad växt- och djurproduktion inom det egentliga jordbruket. Även i detta hänseende behöver den nuvarande rationaliseringskungörelsen förändras så, att statligt stöd till animalieproduktion utanför jordbruket kan komma i fråga. Landskapsvården i har under århundraden främst bedrivits genom jordbruket. Genom att stora arealer åker och betesmarker nu borttagits från den ordinarie jordbruksproduktionen har uppstått betydande problem i form av igenväxning (förbuskning) och svårigheter att bevara kulturlandskapet. Om kulturlandskapet skall bevaras genom särskilda åtgärder, exempelvis röjning och besprutning, kommer detta att kräva mycket stora kostnader och likväl leda till resultat betydligt underlägset det som erhålles vid betning. Ingen annan form av landskapsvård kan i effektivitet och kvalitet konkurrera med betesdjur. Genom den nämnda omdisponeringen av betydande markarealer har uppstått en markreserv, sorn möjliggör en extensiv köttproduktion, som inte varit möjlig i . Det är nu angeläget att riktlinjer skyndsamt drages upp för ett samarbete mellan naturvården och jordbruket, direkt syftande till att någon del av de kostnader för naturvård som samhället i vaije fall är berett att åtaga sig används som stöd till köttproduktion i nya former, vilken löser delar av landskapsvården inom stora delar av landet. Målsättningen bör vara att nå det bästa resultatet med hänsyn till såväl jordbruket som naturvården vid en bedömning grundad på helhetssyn. Arbetsgruppen för landskapsvård vid jordbruksrationalisering har i sina förslag till åtgärder för öppethållande av från naturvårds- och landskapssynpunkter önskvärda områden understrukit angelägenheten inte minst av kostnadsskäl av att ett handlingsprogram skapas och att åtgärderna kan sättas in snabbt. Det torde kunna förutses att den rekreationssökande allmänheten liksom inte kommer att frekventera de intensivt brukade jordbruksbygderna. Vid sidan av dessa områden finns emellertid betydande arealer som karakteriseras av mer eller mindre täta växlingar mellan öppen mark och skogsmark. Det är främst till dessa områden samt till skogs-, kust- och fjälltrakter och andra bygder utanför det jordbruksdominerade landskapet som allmänheten söker sig. Huvudintresset i denna rapport ägnas de bygder som består av växelvis åker, betesmarker av skilda slag och skogsmark samt övergångsformer mellan dessa marktyper. De från landskapsvårdssynpunkt värdefullaste områdena inom dessa, vikande jordbruksbygder har speciellt för friluftslivet ett avsevärt egenvärde. Rätt vårdade är dessa områden mycket lämpliga för ett flertal friluftsaktiviteter och kan framför allt i tätorternas omgivningar förväntas få växande betydelse som rekreationsområden. Genom sin speciella markbeskaffenhet och vegetation är särskilt det hävdade beteslandskapet lämpligt för detta ändamål. Betesdjuren som sådana kan bidra till att skapa intryck av levande landskap och i vissa situationer förhöja landskapets skönhetsvärden. Deras betydelse har dock av arbetsgruppen bedömts enbart med hänsyn till ekonomi och kvalitet vad gäller behandlingen av markerna. Förutom till nu berörda landskapstyper torde allmänheten i allt större omfattning även komma att söka sig till utsiktspunkter med utblickar över sevärda jordbrukslandskap. Från kulturell-vetenskaplig synpunkt är det även angeläget att bevara exempel på olika jordbrukslandskap. En vidare målsättning vad gäller det vikande jordbrukslandskapet än att slå vakt om de tre nu nämnda intressena, landskapsbild, kulturell-vetenskapliga värden och friluftsliv, faller enlist arbetsgruppens uppfattning utanför naturvårdens intresseområde. Härvid bör dock uppmärksammas att den omväxlande landskapstyp som karakteriseras av växlingar mellan åkerjord, ängs- och betesmark samt skog även är av synnerligen stort värde från viltvårdande synpunkt. Av de genom arbetsgruppen initierade länsvisa utredningarna framgår att ungefär 470 000 ha eller av jordbruksareal inom de 16 redovisade länen äger betydelse från landskapsvårdssynpunkt. Av denna areal utgöres ca 195 000 ha eller av ej bestående En beräkning gällande hela landet visar att ca 260 000 ha ej bestående jordbruksmark äger betydelse från de synpunkter arbetsgruppen haft att beakta. Siffran motsvarar av rikets totala areal åker plus betesmark enligt jordbruksräkningen 1966 eller storleksordningen en femtedel av arealen ej bestående jordbruksmark. Skogsvårdsstyrelserna har i sin markanvändningsplanläggning bedömt det som synnerligen angeläget att minst 17 000 ha motsvarande av den areal som ligger oanvänd hålls öppen från landskapsvårdssynpunkt. Man framhåller dock att denna procentsiffra är för låg i fråga om de marker som kommer att tas ur jordbruksproduktionen då dessa marker har ett betydligt mer centralt läge i förhållande till tätortsområdena än de som övergivits av jordbruket. Utgår man ifrån att 1 miljon ha tas ur produktion på lång sikt torde det uppskattningsvis röra sig om ca 100 000 ha. En tillämpning av kulturgeografiska institutionens bedömning av från friluftssynpunkt värdefull mark på de av länsstyrelserna utvalda områdena i de aktuella länen visar överensstämmelse till . Överfört på hela arealen värdefull ej bestående jordbruksmark skulle denna siffra innebära en areal på ca 180 000 ha. Arbetsgruppens utredning av marknadspåverkan vid köttproduktion av landskapsvårdsskäl visar att ca 100 000 ha torde kunna hållas öppna med hjälp av köttdjur utan att köttmarknaden skulle påverkas i någon större utsträckning. Ett öppethållande av 150 000 ha torde däremot kunna få vissa konsekvenser för prissättningen på kött. Arbetsgruppen föreslår även andra åtgärder och kommer fram till en årlig kostnad av ca per hektar för samtliga. I fråga om de från landskapsvårdssynpunkt värdefullaste områdena, som vanligen utgöres av nedlagda eller nedläggningshotade mindre åkerfält, naturliga ängar och hagmarker, fordras i många fall omedelbara åtgärder. I annat fall kommer huvudparten av vad som återstår av dessa landskapstyper att gå förlorade. För restaurering av jordbruksmark som lämnats utan åtgärd år räknar arbetsgruppen med att kostnaderna kommer att uppgå till mer än per hektar. Vinsten av snabba åtgärder torde därmed vara klargjord. Enligt vår mening bör arbetsgruppens förslag, efter pågående remissbehandling, föreläggas årets höstriksdag för beslut. Det är nämligen ett hela samhällets intresse att kulturlandskapet så långt möjligt kan bevaras. Sambandet mellan jordbruk och landskapsvård torde också vara uppenbart. I motionen redovisade siffror över bl. a. jordbrukets inkomstutveckling visar på nödvändigheten av att jordbrukspolitiken nu inriktas på att rusta upp jordbruket. Inte minst är detta nödvändigt med hänsyn till de förhandlingar som pågår om att finna en anslutningsform för till EEC. Skall det svenska jordbruket kunna gå in i en gemensam marknad med positiva effekter, är det angeläget att det vid inträdet är rustat för att möta den förändrade konkurrenssituationen. Skall jordbruket ha några möjligheter att svara för sin del av vårt totala försvar vilket är en grundförutsättning för vår alliansfria politik är det också nödvändigt att produktionsminskningen, framför allt i vad gäller mjölk, kan dämpas. Det väsentliga för alla jordbrukspolitiska åtgärder måste enligt vår mening vara att skapa en förbättrad lönsamhet, som ger möjligheter till en fortsatt hög rationaliseringsverksamhet, som gör det lockande för unga människor ^tt ägna sig åt jordbruksnäringen och som ger en rimlig förräntning av jordbrukskapitalet. Mot bakgrund av vad vi i motionen anfört rörande utvecklingen på jordbrukets område , framför allt i vad gäller inkomstutvecklingen, vill vi understryka att det varken av jordbrukspolitiska eller andra skäl längre finns någon grund för den återhållsamhet i prissättningen som departementschefen talade om som nödvändig i proposition 1967:95. Åberopande det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl Maj :t måtte uttala att Kungl. Maj:t vid den fortsatta tillämpningen av riksdagsbeslut om den framtida jordbrukspolitiken måtte med hänsyn till vad i motionen anförts vidtaga åtgärder innebärande att jordbruksproduktionen blir av tillräcklig omfattning för vår försöijning i händelse av avspärrning eller krig, att prissättningen på jordbruksprodukter blir sådan att tillfredsställande lönsamhet och förräntning kan åstadkommas på rationella jordbruksenheter så att jordbrukarna får reella möjligheter att följa med i den allmänna standardutvecklingen, samt att rationaliseringskungörelsen modifieras för att tillgodose i motionen framförda synpunkter. () () () () G. () PER () i Gäddvik N. () i Trobro