ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02579 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och Josefson i Arrie om ändring av bestämmelserna om förvärsavdrag vid beskattningen. Systemet med förvärvsavdrag tar sikte på att underlätta för personer med barn att ha förvärvsarbete i form av anställning eller arbete i eget företag. Avdraget har konstruerats med tanke på att kostnaderna för bl. a. barntillsyn blir särskilt stora när bägge makarna förvärvsarbetar eller då det är fråga om en ensamstående förälder. Ensamstående kan f. n. åtnjuta förvärvsavdrag med . Maximibeloppet för äkta makar är i allmänhet också . men i vissa fall endast . Det lägre avdraget gäller för peu ner med inkomst av jordbruksfastighet och då s. k. faktisk sambeskattning föreligger även för personer med inkomst av rörelse. Enligt de skatteregler som tillämpas fr. o. m. skall förvärvsavdrag för äkta makar med barn i första hand åtnjutas av den make som har den lägsta inkomsten. Skillnaderna mellan olika förvärvskällor när det gäller avdragets storlek leder därvid till att avdraget bestäms på ett slumpartat sätt när den ene av makarna har inkomst av jordbruk och den andre av tjänst eller rörelse. Om den make som har jordbruksinkomst har den lägsta inkomsten, blir avdraget . I annat fall kan avdrag utgå med . Detta förhållande är enligt vår uppfattning inte tillfredsställande. Bestämmelserna bör därför ändras så, att förvärvsavdrag alltid utgår med . om bägge makarna har arbetsinkomst (s. k. A-inkomst). Med hänvisning till det som anförts i motionen hemställer vi att beslutar att 46 § 3 mom. kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse: 46 § 3 mom. Ha makar med hemmavarande barn båda haft A-inkomst enligt 9 § 3 mom. förordningen (1947:576) om statlig inkomstskatt, må den make som haft den lägsta inkomsten av sådant slag åtnjuta förvärvsavdrag. Ha makarna haft lika stora A-inkomster, åtnjutes avdraget av den yngsta maken. Avdraget är i fråga om inkomst av jordbruksfastighet och rörelse av nettointäkten och i fråga om inkomst av tjänst av inkomsten, i samtliga fall dock högst . Har gift sagda kommun. () i Arrie
mot · FU0258 · 1971-01-14 00:00:00 — av i Skärstad in. angående behörigheten att förrätta kyrklig vigsel. I 4 kap. 2 § stadgas att kyrklig vigsel må äga rum inom vad svenska medborgare beträffar, om de trolovade eller en av dem tillhör kyrkan, och inom annat trossamfund, om Konungen medgivit att vigsel må förrättas inom samfundet och de trolovade eller en av dem tillhör samfundet. Enligt vår mening är det icke tillfredsställande att vigsel sålunda icke får förrättas inom eller annat trossamfund med mindre de trolovade eller en av dem tillhör kyrkan respektive samfundet. Den föreliggande begränsningen till samfund bör upphävas. Det avgörande måste vara vederbörandes anslutning till kristet samfund. Om de trolovade eller en av dem tillhör eller annat trossamfund bör vigsel få äga rum antingen inom kyrkan eller samfundet. De senare årens ekumeniska strävanden har medfört ett närmare samarbete dels mellan skilda frikyrkosamfund, dels mellan och frikyrkosamfunden. De personliga kontakterna mellan medlemmar tillhörande olika kyrkor har blivit bättre. Därför är det angeläget att bestämmelser ändras så att medlemskap antingen i eller annat trossamfund blir tillräckligt för att kyrklig vigsel skall få äga rum antingen inom eller annat trossamfund. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om förslag till 1971 års riksdag, vilket ger vigselförrättare såväl inom som inom andra kristna trossamfund behörighet att viga svenska medborgare, även då ingen av de trolovade är medlem av vigselförrättarens eget samfund eller kyrka, under förutsättning att minst en av de trolovade tillhör något kristet trossamfund. () i Skärstad () i Arrie () ()
mot · FU02583 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om skattefria utbildnings- och omställningsfonder för företag. Med åberopande av motiveringen i motion nr 562 av m. fl. Maj:t förelägger förslag om avsättning till utbildnings- och omställningsfond för företagen i syfte att öka de anställdas ekonomiska trygghet i händelse av företagsnedläggelser, omlokalisering av verksamhet eller andra omställningar. () () () () N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()
mot · FU02584 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och i om undantagande från beskattningen av kommunalt bostadstillägg till handikappad. Samhällets insatser för att underlätta för handikappade att nå gemenskap och god social standard och trygghet är angelägna och måste effektiviseras. I syfte att öka möjligheterna till att skaffa bättre och lämpligare bostäder för handikappade har kommunala bostadstillägg införts i ett stort antal kommuner. Utredningar om införandet av sådana tillägg pågår därutöver i många kommuner/kommunblock. Dessa kommunala insatser är välgrundade och betydelsefulla. Effekten av dessa insatser reduceras dock genom att sådana kommunala bostadstillägg synes vara beskattningsbara enligt nuvarande skattelagstiftning. Detta måste anses principiellt felaktigt, enär bostadstillägget till barnfamiljer och från och med även kommunalt bostadstillägg för folkpensionärer är skattefria. Kommunala bostadstillägg till handikappade bör därför undantas från beskattning. Med hänvisning till ovanstående hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om åtgärder i syfte att från skattepliktig inkomst undanta kommunalt bostadstillägg till handikappade. H. () ()
mot · FU02585 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om avdrag vid beskattningen för ökade levnadskostnader på annan ort. Att flytta arbetskraft som kan få arbete och utkomst i sin hemort innebär alltid många problem såväl för den enskilde som för inflyttnings- och utflyttningskommunerna. Trängsel på bostadsmarknaden, otillräckligt utbyggda kommunikationer och andra förhållanden i de större tätorterna skapar regelmässigt anpassningsproblem för de familjer som tvingas flytta. Inflyttningskommunerna ställs på hårda ekonomiska prov för att klara de nödvändiga investeringarna. I många inflyttningskommuner torde enbart de offentliga investeringarna för att ge de inflyttade bostad och acceptabel samhällsservice dra en kostnad i storleksordningen per familj. rycks i utflyttningskommunerna underlaget undan för den service som finns, och även bostadsbeståndet kommer i många fall att utnyttjas mindre effektivt. Sammantagna blir de samhällsekonomiska konsekvenserna väsentliga. Det står helt klart att det är till fördel såväl för den enskilde som för berörda kommuner, om en person som övergår till arbete på annan ort bor kvar i sin gamla hemort, även om de bägge orterna ligger ganska långt från varandra. Familjens omkostnader ökar givetvis, men kostnaderna för investeringar i ny samhällsservice kan reduceras. Beträffande restiderna blir dessa i många fall inte särskilt mycket längre än för dem som har arbete på ett ställe och bostad på ett annat i våra större tätortsregioner. De nuvarande skattereglerna ger inte någon rättvisa och stimulans åt dem som vill behålla sina bostäder i områden med vikande sysselsättning. De s. k. pendlarna får inte möjligheter till något avdrag för fördyrade omkostnader för intäkternas förvärvande. Tillämpningen av de särskilda skäl som finns anförda i kommunalskattelagen är mycket restriktiv och därför utan avgörande värde. Det är enligt vår mening angeläget att kommunalskattelagens avdragsbestämmelser för fördyrade levnadsomkostnader och resekostnader utformas och tolkas liberalare. Om en skattskyldig finner det förenligt med sina och sin familjs eller anhörigas intressen att bo kvar i sin tidigare miljö och bostadsort, bör skattebestämmelsema vara så utformade att reell valfrihet föreligger. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om utredning och förslag beträffande avdrag vid beskattningen för fördyrade levnadsomkostnader på annan ort i enlighet med vad i motionen anförts. H. () () i Bäckmora
mot · FU02586 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar och Schött om likställighet i beskattningen av aktiebolag och ekonomiska föreningar. I bevillningsutskottets bestänkande 1969:58 uttalar utskottet med anledning av motion 1:1037 med krav på lika skattesats för ekonomiska föreningar och aktiebolag bl. a. följande: Utskottet är medvetet om att de skäl som föranledde en differentiering av procentsatsen för aktiebolag och ekonomiska föreningar inte gör sig gällande med samma styrka nu som . I den promemoria som ligger till grund för förslagen i propositionen framhålls för övrigt att samma konkurrensutjämnande synpunkter, som ligger till grund för förslaget om paritet vid skattesatsen mellan olika kreditinstitut, skulle kunna åberopas för att över lag likställa skattesatsen för aktiebolag och ekonomiska föreningar. Anledningen till att förslaget i propositionen begränsats till bankinstituten torde vara att det med hänsyn till den nya banklagstiftningen ansetts särskilt angeläget att åstadkomma skattemässig likställighet mellan dessa institut men att man inte utan ytterligare överväganden velat höja skattesatsen för de ekonomiska föreningarna över lag. Det måste vara rimligt att man eliminerar den olikhet i konkurrenshänseende som de olika skattesatserna för ekonomiska föreningar respektive aktiebolag innebär. Detta framför allt med hänsyn tagen till att de ekonomiska föreningarna sammanförts till stora enheter med en helt annan styrka än som var fallet när den lägre skattesatsen för dessa objekt infördes. Åberopande det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte begära att de sakkunniga, med uppdrag att göra en översyn av företagsbeskattningen, prövar frågan likställighet i beskattningen av aktiebolag och ekonomiska föreningar.
mot · FU02587 · 1971-01-01 00:00:00 — av i m. fl. angående försäljningen av mellanöl. Mellanölet utgör ett nytt ungdomsproblem framhåller två unga beteendevetare och i en nyligen utkommen undersökning rörande ölproblemet bland ungdomen. Undersökningen och annat faktamaterial ställer det dolda problemet i blixtbelysning. Inte minst dokumenteras sambandet mellan storkonsumtion av mellanöl och starkare alkoholdrycker och narkotika. Att mellanölet utgör ett allvarligt samhällsproblem kan inte förnekas. Den liberalisering av alkoholpolitiken som beslutade innebar fritt fram för mellanölet, och detta fick konsekvenser som säkerligen inte tillskyndama av beslutet om fri försäljning av mellanöl kunde befara. Utan överdrift kan man påstå att mellanölet är ett verkligt allvarligt ungdoms- och samhällsproblem. Från polishåll har bl. a. mellanölsproblemet betecknats som ett allvarligare problem än t. o. m. narkotikafrågan. Varje domare och nämndeman vet hur beklämmande det är att konstatera att nära nog för samtliga av de unga som ställs inför rätta har mellanölet del i det skedda. Socialarbetarnas erfarenheter ifrån sitt arbete inte minst bland ungdomen ger belägg för mellanölets skadliga konsekvenser. Vissa försök har gjorts för att begränsa mellanölets sociala skadeverkningar. Vi tänker då på rekommendationen inom livsmedelshandeln att mellanöl inte skulle försäljas till barn eller ungdom som kunde antas vara under , men vi anser att rekommendationen knappast haft någon verklig effekt. Ej heller har rekommendationen av från kontrollstyrelsen och handelns organisationer om ytterligare åtgärder ger några nämndvärda resultat. Bruket av mellanöl omfattar ungdom från nedre tonåren och uppåt. Det finns många exempel på flickor och pojkar i 10 - 12-årsåldem som regelbundet berusar sig på mellanöl. Exempel finns på att skoldans ej kan förekomma på grund av att många ungdomar missbrukar mellanöl och därmed bråkar, så att vederbörande skolmyndigheter ser sig nödsakade att förbjuda skoldans. Mellanölet har inte bara drabbat en relativt liten, begränsad grupp ungdomar och socialt avvikande, utan i hög grad s. k. vanliga ungdomar. Att begära av handelns folk att de skall utöva kontroll över inköpen av mellanöl är att lägga på dem en alltför orimlig börda. Utvecklingen har tydligt och klart visat att samhället bör vidtaga effektiva åtgärder för att begränsa konsumtionen av mellanöl. Den fria formen av försäljning bör ersättas med en mera begränsad försäljningsform. Jag anser att försäljning av mellanöl skall underkastas restriktioner i likhet med försäljningen av starköl enligt rusdrycksförsäljningsförordningen. Därmed skapas bättre garantier för att barn och ungdom inte skall bli offer för mellanölets skadeverkningar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att måtte besluta, att mellanöl hänföres till rusdrycker och att dess försäljning regleras enligt rusdrycksförsäljningsförordningen, samt att vederbörande utskott utarbetar förslag till erforderlig lagtext. () () () i Bäckmora
mot · FU02588 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Carlshamre och angående avdraget vid taxering för underhållsbidrag. De frånskilda männens situation har väckt ökad uppmärksamhet. Inte minst har sammanslutningen Männens rättsförening bidragit till att sprida kännedom om de svårigheter och orättvisor som drabbar de frånskilda männen. Till skillnad från frånskilda kvinnor är nämligen frånskilda män tämligen illa tillgodosedda ur rättvisesynpunkt i flera avseenden, vilket är en konsekvens av det gamla könsrollstänkande som kommit att prägla såväl lagstiftningen som den allmänna inställningen i vad avser barn, hem och familj. För männens vidkommande har detta kommit att betyda att de i samband med skilsmässa ofta får vidkännas hårda såväl personliga som ekonomiska uppoffringar. I skilsmässosituationer är det den kvinnliga kontrahenten som kommer i viss förmånsställning. Så t. ex. tilldömes hon vid skilsmässomål i av fallen vårdnaden av barnen. Även i övrigt innebär skilsmässa i regel stora nackdelar för männen. Ofta är det nämligen de som får lämna den tidigare gemensamma bostaden och de som måste betala underhåll. Bostadsfrågan blir ofta vid snabba skilsmässor ett stort bekymmer för männen, inte minst därför att de tvingas betala mycket höga hyror för att över huvud ha någonstans att ta vägen. Sålunda belastade med underhållsplikt gentemot hustru och barn kan männen i sådana situationer drivas till ruinens brant och ren desperation. Inte sällan slutar detta i socialt förfall, vilket statistiken över hemlösa i bl. bär tydliga vittnesbörd om. Det måste anses synnerligen angeläget, att åtgärder vidtages för att bringa de mot männen i dessa situationer mest uppenbara orättvisorna ur världen. Viktigt är bl. a. att man och kvinna med vårdnadsansvar för barn ur skattesynpunkt behandlas lika. I det sammanhanget bör särskilt påpekas vikten av att skattereglerna ändras så, att underhållspliktig får göra avdrag för de verkliga underhållskostnaderna och inte endast med högst per barn som f. n. gäller. Det är nämligen inte ofta dessa kostnader understiger det dubbla nu gällande maximibelopp som får dras av per barn och år. Med stöd av vad ovan anförts hemställes 1) att måtte antaga följande Förslag till ändring av 46 § 2 mom. kommunalskattelagen 2 mom. I hemortskommun avdrag; 1) för periodiskt uppfostran; 2) för dels sådan barn; 3) för dels sådan allmän försäkring; samt 4) för belopp som den skattskyldige enligt vid självdeklarationen fogat intyg från , barnavårdsman eller förtroendeman utgivit under beskattningsåret för underhåll av sådant hans barn som icke varit hemmavarande. Har skattskyldig underhållsbidraget. Därest nämnda tid. 2) att hos Kungl. Maj:t måtte hemställa om särskild utredning och förslag syftande till objektiv behandling av skilsmässoparter.
mot · FU0259 · 1971-01-15 00:00:00 — av herrar i och i Bäckmora om efterlevandepension inom den allmänna försäkringen till frånskild I samband med skilsmässa kan mannen bli underhållsskyldig även till före detta hustrun, i regel i sådana fall då det varit fråga om mångårigt äktenskap och hustrun under större delen av detta inte varit yrkesarbetande eller haft andra inkomster. I dessa fall spelar hustruns ålder en väsentlig roll emedan man kan räkna med att hon efter fyllda inte utan mycket stora svårigheter kan söka sig ut på arbetsmarknaden. Även i utbildningshänseende möter ökade svårigheter med stigande ålder. I många fall utgör det underhåll hon genom skilsmässan erhåller av sin före detta man nära nog den enda inkomst hon kan få. Underhållsskyldigheten mot henne kvarstår även om mannen ingår ett nytt äktenskap. Om mannen avlider erhåller hans änka full änkepension om det nya äktenskapet varat och om hon är fyllda . Den före detta hustrun går däremot miste om sitt tidigare underhåll och kan inte heller göra anspråk på andra förmåner för att ersätta det tidigare underhållet, som var avsett att utgöra hennes försörjning efter äktenskapets upplösning. Även om utvecklingen lett till att allt fler kvinnor även som gifta stannar kvar i yrkeslivet och att de ökade utbildningsmöjligheterna ger större valmöjligheter för även kvinnor efter familjebildning, är det emellertid alltjämt ett stort antal kvinnor som föredrar att stanna hemma hos barnen. I många fall utgör svårigheterna att få barntillsynen tillfredsställande ordnad också ett direkt hinder för mödrar att yrkesarbeta. Äktenskapet blir härigenom fortfarande ett slags hemarbetande. Samhället ersätter som bekant inte de värdefulla insatser dessa kvinnor utför i hemmet och för barnen. Vi anser därför frågan om kvinnans trygghetssituation vid eventuell skilsmässa synnerligen angelägen att uppmärksamma. Det framstår enligt vår mening som helt orimligt att en kvinna vid före detta makes frånfälle ställs helt utanför de förmåner som i lag stadgas för änkor. Särskilt orimligt ter sig förhållandet om mannens nya äktenskap varat än det tidigare äktenskapet I förstnämnda fall erhåller änkan under förutsättning att hon fyller villkoren härför rätt till pension och eventuellt andra trygghetsförmåner medan hustrun från det första äktenskapet ställs helt utanför. Vi anser att frågan om den frånskilda kvinnans situation bör bli föremål för särskild prövning med hänsyn till de olägenheter som kan uppstå vid före detta makes frånfälle. Förslagsvis kunde antalet äktenskapsår tas till grund för en reform inom ATP-systemets ram så att den frånskilda kvinnan kunde garanteras viss trygghet sedan hon genom makes död kan erhålla det underhåll hon tidigare åtnjutit Med stöd av vad vi ovan anfört hemställer vi att i skrivelse till Kungl. måtte anhålla om skyndsam prövning av möjligheten att inom ATP-systemets ram införa regler som garanterar viss ekonomisk trygghet för en frånskild kvinna som vid sin f. d. makes frånfälle går miste om det underhåll hon efter äktenskapets upplösning erhållit. () i Bäckmora
mot · FU02590 · 1971-01-21 00:00:00 — av herrar Clarkson och om översyn av tullbestämmelserna för allmänflyget. Det framstår som angeläget att på alla sätt underlätta den internationella samfärdseln. Hämmande formaliteter av skilda slag bör nedbringas till ett minimum. Bilismens kraftiga utveckling har medverkat till att tullklarering vid passage av våra gränser endast utföres medelst stickprovskontroll. Ett kommunikationsmedel som allvarligt hämmas i sin rörelsefrihet är allmänflyget, som i sig inkluderar det kraftigt expanderande affärsflyget. Trots att detsamma endast kan passera landets gränser efter i förväg ingiven färdplan, vari bl. a. angivits bestämd flygplats för start respektive landning, kräves tullklarering vid envar sådan flygplansrörelse. Formaliteterna härför framstår som uppenbart rigorösa och tidskrävande. En lättnad för allmänflygct som i första hand bör eftersträvas är att tullklarering endast skall behöva ske vid en av de båda flygplatser, som flygplanet använder enligt sin färdplan vid passage av gräns. Tullklareringen är tillräckligt betryggande om den sker endast vid startflygplatsen eller målflygplatsen. Inom bör alla flygplansrörelser över gränserna kunna ske utan annan tullklarering än den som företages stickprovsvis. Vidare föreslår vi att alla flygfält skall kunna användas för ut- resp. inpassering av allmänflyget. Detta är ganska lätt att ordna i praktiken genom att t. ex. ge lokala polismyndigheter befogenheter att utföra tullklarering. I har man löst problemet vid militära flygplatser genom att ge viss militär personal sådan befogenhet. Det kan invändas att sådana lättnader för allmänflygets gränspassager, som vi här kräver, skulle medföra risk för ökad smuggling av t. ex. narkotika. Färdplans ingivande och befintlig radarövervakning emellertid för att riskerna måste bedömas som små. har vidare i skrivelser till generaltullstyrelsen, m. fl. föreslagit att allmänflyget självt tas i anspråk för förbättrad optisk övervakning av våra gränser. Under hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. måtte anhålla att gällande tullbestämmelser i vad avser allmänflyget överses med beaktande av vad i denna motion anförts.
mot · FU02592 · 1971-01-27 00:00:00 — av fröken m. fl. om slopande av avgift för medborgarskapsbevis. Antalet invandrare i uppskattas till närmare 600 000. Många av dessa önskar bli svenska medborgare och sedan böljan av har över 200 000 invandrare förvärvat svenskt medborgarskap. För invandraren är det förenat med vissa besvär att antingen genom ansökan eller anmälan erhålla medborgarskap och därtill kommer kostnader om medborgarskap beviljas. För vissa kategorier av invandrare kan medborgarskap erhållas genom en enkel anmälan till , varvid beviset kostar . I andra fall erfordras ansökan om naturalisation, och beslut i ärendet sker då hos invandrarverket. Invandraren får i det senare fallet betala . Stämpel- och expeditionsavgifterna för erhållandet av svenskt medborgarskap har utretts av en särskild utredning (SOU 1961:37). Utredningen uttalade allmänt att expeditionsavgifter bör avvägas så att de inte har beskattningskaraktär utan endast utgör en knappt tillmätt ersättning för kostnaderna i samband med ärendets handläggning och färdigställande av expedition. Beträffande avgiftens storlek gjorde sig två huvudsynpunkter gällande enligt utredningen. Å ena sidan beaktades avgifternas ekonomiska betydelse för statsverket som bidrag till kostnaderna och till förekommande av att allmänheten i onödan begärde expeditioner. Mot ett ensidigt tillgodoseende av fiskala synpunkter talade å andra sidan att av skälighet många expeditioner av olika slag borde vara avgiftsfria eller belagda med låg avgift. Inte heller var det i och för sig ekonomiskt lönsamt att ta ut avgifter som inte gav mer än vad uppbörden kostade. I propositionen i anledning av utredningens förslag fann chefen för att den minskning av antalet avgiftsbelagda expeditioner som utredningen föreslagit i stort sett var väl avvägd. Ytterligare begränsningar föreslogs emellertid i propositionen i syfte att rationalisera myndigheternas expeditionsrutiner och att erhålla en mer lättöverskådlig avgiftsförfattning. I första hand borde enligt departementschefens uppfattning avgiften slopas för mindre vanliga expeditioner. Mot bakgrund av vad som ovan anförts torde det nettobidrag som avgifterna för bevis om medborgarskap inbringar för att täcka statsverkets kostnader ha ringa statsfinansiell betydelse. Även om statsfinansiella hänsyn i viss utsträckning kan motivera ett bibehållande av avgifterna väger andra skäl tyngre för att de skall avskaffas. Av principiella skäl bör inte ett system bibehållas som innebär att svenskt medborgarskap för vissa grupper endast kan erhållas mot erläggande av avgift. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t anhåller om att de avgifter som utgår för bevis om svenskt medborgarskap avskaffas. () i Ulfsbyn