ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU021458 · 1971-04-30 00:00:00 — av herrar i och Hovhammar i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 93 med förslag till ändring i tulltaxeringsförordningen (1960: 391), m. m. I propositionen 1971: 93 föreslås att Konungen skall få fullmakt att förordna om tullfrihet för varor från utvecklingsländerna. Vid utformningen av tullpreferenserna har de olika givarländerna valt olika former för åtgärder till skydd mot skada på den egna industrin. Vissa länder kommer att tillämpa ett system enligt vilket kontingenter fastställs för de varor på industrivaruområdet som omfattas av preferenserna. Andra länder kommer att helt ta undan vissa särskilt känsliga varor från preferensbehandlingen och förbehåller sig dessutom genom en skyddsklausul rätten att vidta lämpliga åtgärder om marknadsstömingar skulle uppträda. För svenskt vidkommande föreslås att de industrivaruområden som är särskilt utsatta för lågpriskonkurrens skall bli föremål för undantag från preferensbehandling. Till sådana industriområden kan räknas förutom textil- och konfektionsindustrin även sko- och läderindustrin samt glasindustrin. Emellertid föreslås att endast väv av bomull och konstfiber, trikå, kläder, handskar och skor skall undantas från preferensbehandling. En sådan begränsning av undantagen från preferensbehandlingen kommer att utsätta den redan tidigare hårt pressade glasindustrin för ytterligare försämrade konkurrensförhållanden. Detta kan med hänsyn till det ytterst bekymmersamma sysselsättningsläget inom glasindustrin inte accepteras. Undantagen från preferensbehandlingen bör därför även omfatta glasvaror stat nr 7013 samt ex. 7014 kupor, skärmar, skålar och glober. I propositionen förordas att preferenser för svensk del t. v. får ges till länderna i den s. k. 77-gruppen samt till , , Mongoliska och . Därutöver finns ett antal , som inte deltar i FN eller . Med hänsyn till den osäkerhet som f. n. råder i fråga om övriga i-länders slutliga ställningstagande till frå gan om mottagarländer bör dock preferenserna t. v. endast omfatta den förstnämnda gruppen. Som påpekats ovan föreslås att skall ge Konungen fullmakt att förordna om tullfrihet för varor från utvecklingsländerna. En sådan fullmakt går vida utöver andra i 8 § tulltaxeringsförordningen givna fullmakter. Med hänsyn till denna frågas stora vikt för den mindre och medelstora företagsamheten bör bilagorna över de varor och de utvecklingsländer som omfattas av tullpreferenserna fogas till 8 § tulltaxeringsförordningen. En ändring i preferensbehandlingen skulle sedan inte kunna göras utan hörande. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte besluta dels att de i motionen närmare angivna glasvarorna undantas från preferensbehandlingen, dels att de preferensberättigade länderna skall begränsas på sätt i motionen anges och dels att omfattningen av tullpreferensema kommer till klart uttryck i tulltaxeringsförordningen. () () i
mot · FU021462 · 1971-04-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 103 med förslag till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m. dels ändring i samma lag, m. m. Förslaget i propositionen 1971: 103 innebär bl. a. att hyresregleringen för lokaler avvecklas separat. Detta förslag har, enligt vad departementschefen anfört (s. 4041), grundats bl. a. på att någon påtaglig brist på lokaler inte kunde sägas råda ens i storstadsområdenas centrala delar och att även den allmänna hyreslagen erbjuder ett starkt besittningsskydd för lokalhyresgäster. Departementschefen konstaterar vidare att det inte finns något utrymme för andra hyreshöjningar än sådana som föranleds av anpassning till lokalernas varierande marknadsvärde. Hyresmarknaden för lokaler i bristortemas centrala områden kan emellertid inte anses så balanserad att den föreslagna separata avvecklingen kan ske utan mycket allvarliga olägenheter för ett stort antal hyresgäster, främst i fråga om mindre, någorlunda centralt belägna lokaler. Lokalernas varierande marknadsvärde bestäms inte av samma faktorer som bostädernas. Här tillkommer affärsmässiga bedömningar av vinstmöjligheter som långt ifrån alltid står i proportion till ett önskat serviceutbuds fördelning. Vidare får beaktas att hyresbetalningsförmågan i en fri marknad för lokalernas del inte bestäms av familjeinkomsternas spridning utan ofta även av koncernintressen med inte alltid konkurrensfrämjande syften. För många lokalhyresgäster kan en fri hyressättning leda till sociala konsekvenser av så allvarlig art att de kan jämställas med bostadssektorns problem. Hyreslagens regler om besittningsskydd för lokalhyresgäst innebär i här aktuell del närmast att hyresvärd, som säger upp hyresavtalet och för förlängning kräver hyra som inte är skälig och som hyresgästen inte kan betala, blir skyldig att ersätta hyresgästens förlust. Varje hyra, som kan erhållas på öppna marknaden, är i detta sammanhang att anse som skälig. Ersättningsgill förlust kan t. ex. vara flyttningskostnader, värdeminskning på viss egendom och skada på grund av hinder eller intrång i den verksamhet som hyresgästen har drivit i den förhyrda lokalen. Till ersättningsgill skada är däremot i allmänhet inte att hänföra ökade hyreskostnader i en ersättningslokal. Detta hyreslagens skydd kan sålunda inte anses utgöra en fullgod ersättning för hyresregleringslagens nuvarande regler om tvångsförlängning av hyresavtal till lokaler. Det anförda leder till bedömningen att hyresregleringen inte bör separat avvecklas för lokaler. Under nuvarande förhållanden kan dock knappast invändning resas mot att lagen inte blir tillämplig på lokaler i hus som färdigställts . att antar propositionen 1971: 103 med den ändring i fråga om hyresregleringens tillämplighet på lokaler som angetts i motionen och enligt lagtext, vartill förslag torde upprättas av vederbörande utskott. () ()
mot · FU021464 · 1971-04-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 103 med förslag till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1942:429) om hyresreglering m. m. dels ändring i samma lag, m. m. I proposition nr 103 angående förlängning av hyresregleringslagen anser departementschefen att en betydande del av ansvaret för den fortsatta hyresregleringen bör läggas på hyresmarknadens organisationer. I och för sig kan vi godtaga detta om tillräckliga garantier skapas för den enskilde hyresgästens självständighet och oberoende gentemot organisationerna. Med den konstruktion angående fastställande eller ändring av bashyran som föreslås i 3 a § kan dessa krav inte anses uppfyllda. Enligt förslaget skall nämligen bashyran fastställas eller ändras genom skriftlig överenskommelse mellan å ena sidan hyresvärd eller organisation av fastighetsägare och å andra sidan organisation av hyresgäster. Denna överenskommelse kommer enligt förslaget att binda även enskild hyresgäst, som inte är medlem i hyresgästorganisation. Den omständigheten att hyresgästen äger föra talan i få beslutet prövat anser vi från den enskilde hyresgästens synpunkt inte vara tillräckligt. För att den enskilde hyresgästen inte bara skall bli en bricka i spelet mellan hyresmarknadens organisationer vill vi föreslå att den hyresgäst som ej är med i någon hyresgästorganisation själv skall få föra förhandlingar med hyresvärden om hyran, oberoende av om hyresgästorganisation för överläggningar parallellt. Åberopande det anförda hemställes att måtte besluta att överenskommelse om fastställande eller ändring av bashyra jämväl må träffas mellan hyresgäst och hyresvärd samt att vederbörande utskott måtte utarbeta härför erforderliga författningsändringar. () PER ()
mot · FU021467 · 1971-04-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 105 med förslag till lag om ändring i , m. m. Propositionen avser lagstadga, att en borgenär har rätt att uttaga inkassokostnader (i den mån dessa icke är obetydliga), att ge fullmakt åt regeringen att i taxeform fastställa storleken av dessa samt slutligen att reglera sättet för deras utkrävande. Det är i princip riktigt att en försumlig gäldenär ålägges att betala uppkommande inkassokostnader. Det synes också riktigt, att obetydliga sådana kostnader, som exempelvis kostnaden för ett brev eller telefonsamtal, icke debiteras. Sättet för deras uttagande, deras likställande med rättegångskostnader i samband med rättegång och att krav på inkassokostnader får prövas i lagsökningsmål och i mål om betalningsföreläggande är också tillfredsställande. Härigenom vinner man möjlighet till ett relativt enkelt förfarande. Om vi sålunda i dessa grundläggande frågor tillstyrker bifall till propositionen, måste vi beträffande det i propositionen föreslagna förfarandet, att Kungl. Maj:t skall utfärda bestämmelser med taxor för de ersättningar som får utkrävas och att dessa skall tillämpas vid såväl rättegång som i övriga fall, anmäla en avvikande mening. I propositionen har anförts huru skilda fall av inkassouppdrag kan draga olika åtgärder och kostnader i inkasso. I regel torde fallet vara det, att en försumlig och tredskande gäldenär förorsakar större inkassokostnader än en mera skötsam sådan. Om propositionen bifalles kommer en försumlig gäldenär, som dock är så hederlig att han efter relativt litet inkassoarbete betalar, få betala onödigt stora inkassokostnader under det att en envist tredskande gäldenär åsamkar betydligt större kostnader än han åläggs betala. En borgenär kan givetvis anpassa sin inkassoinsats till kostnader, som motsvaras av utfärdad taxa, men nödgas då att eventuellt i onödan igångsätta ett rättegångs- eller lagsökningsförfarande. Detta är ur gäldenärens synpunkt knappast önskvärt. Det publicitetsförfarande som tillämpas (t. ex. meddelande i ) kan skapa svårigheter för denne. Den risk för överdimensionering av krävda inkassokostnader, som eventuellt kan befaras, kan elimineras genom att borgenären åläggs att specificera och efter anmaning verifiera havda kostnader. Domstol, som handlägger rättegång, lagsökningsförfarande och betalningsföreläggande, är fullt kompetent att bedöma skäligheten i framställda krav. Därest en gäldenär vid förfarande utanför domstol finner framställt krav på inkassokostnader oskäligt, har han möjlighet att föra kravet fram till domstols bedömning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att måtte besluta att i det förslag till lagändring som förelagts de meningar som ålägger Kungl. Maj:t att utfärda bestämmelser rörande ersättning för inkassokostnader utgår. () K. A. () () () i
mot · FV021592 · 1971-04-06 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 58 med förslag till förordning om skatt pä annonser och reklam, m. m. I proposition 1972:59 om anslag till produktionsbidrag till dagspressen m.m. intas vissa nya bestämmelser i syfte att utesluta de s. k. annonsbladen från stöd. Detta hälsas med tillfredsställelse därför att dessa tidningar saknar seriösa redaktionella avdelningar. De framträder i sin utformning som dagstidningar eller tidskrifter men innehåller huvudsakligen av redaktionell text understödda annonser eller enbart annonser. Mot denna bakgrund är det en brist att i proposition 1972:58 med förslag till förordning om skatt på annonser och reklam inte finns liknande effektiva hinder mot att dessa tidningar skall favoriseras i skatteavseende. Det har omvittnats att tidningarnas branschorgan, , ser kritiskt på det förhållandet att bottenavdrag föreslås bli tillämpade beträffande dessa s. k. annonsblad, dvs. gratisutdelade reklampublikationer som utkommer med ett mycket litet antal nummer . I förslaget till förordning om skatt på annonser och reklam kan nämligen dessa s. k. annonsblad anses svara mot förordningens definition i 1 § punkt fyra, vilken har följande lydelse: periodisk publikation, publikation som enligt utgivningsplan skall komma ut med normalt minst fyra nummer . Mot bakgrunden av vad finansministern i proposition 1972:59 säger om annonsbladen framstår det som inkonsekvent att dessa enligt reklamskatteförordningen helt skulle kunna undgå annonsbeskattning. Dessa gratistidningar har nämligen i flertalet fall utformats så att annonsintäkten inte överstiger . Dessutom skulle de gynnas av den föreslagna möjligheten till befrielse från skyldighet att inleverera skatt, om annonsintäkten kunde beräknas med säkerhet understiga . Vi vill därför föreslå att vid reklamskattens utformning paragraf 1 punkt 4 utformas på så sätt att med periodisk publikation avses endast sådan publikation som utkommer med minst fyra nummer och tillhandahållas mot betalning. Det bör vidare förutsättas att det pris konsumenten har att betala inte avsevärt avviker från de abonnemangsoch lösnummerpriser som är gängse för tidningar av motsvarande slag. Med stöd av ovanstående motivering föreslås att 1 paragraf punkt 4 i förslag till förordning om skatt på annonser och reklam utformas i enlighet med i motionen angivna riktlinjer. 72 1283 S 1972
mot · FU021468 · 1971-05-04 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 105 med förslag till lag om ändring i , m. m. Propositionen innehåller förslag till en ytterst välbehövlig sanering inom ett område som i hög grad kännetecknas av för det allmänna rättsmedvetandet stötande metoder. Regeringsförslaget är därför att hälsa med tillfredsställelse. Det måste anses som anmärkningsvärt att den framställning som gjordes av rörande frågan om gäldenärs ersättningsskyldighet för inkassokostnad och som remissbehandlats inte remitterats till någon exekutiv myndighet. Det är inom den exekutiva verksamheten inkassobranschens otillbörliga metoder framträder starkast och mest avslöjande. Principiella betänkligheter kan anmälas i fråga om förslaget att Kungl. Maj:t skall äga meddela för domstol bindande bestämmelser om ersättningens storlek i inkassoärenden. Jag kan dock inte finna att dessa betänkligheter skulle vara av den tyngd att de skulle väga över de uppenbara praktiska fördelar som är förknippade med regeringsförslaget i denna del. Någonting för rättssäkerhet eller rättvisa äventyrligt är inte att befara vid ett dylikt system. Det kan tvärtom övertygande hävdas att rättvisekraven bättre tillgodoses vid en enhetligt fixerad taxa för de kostnader det här gäller än vid nuvarande praxis, där en relativt betydande oöverensstämmelse i kostnadsberäkningen förekommer även beträffande i övrigt helt jämförbara ärenden. Det är självfallet riktigt att bagatellartade inkassoåtgärder inte skall berättiga till ersättning. Det är likaså riktigt som departementschefen påpekar att den praxis som domstolarna hitintills tillämpat i fråga om ersättningsgill kostnad i mål om betalningsföreläggande varit generös enligt min mening alltför generös. Detta leder mig fram till uppfattningen att den taxa som sedermera skall fastställas bör upptaga lägre belopp än dem som departementschefen förutskickar. I mål om betalningsföreläggande bör en enhetlig taxa av , inkassokostnaden inräknad, vara till fyllest. Det är fråga om en ytterst enkel procedur, vars exekverande inte erfordrar någon kvalificerad arbetsinsats. Detsamma gäller i fråga om lagsökningsmål, där dock en något högre ersättning bör utgå, förslagsvis . Inkassokostnad bör i övriga fall inte få överstiga ; denna kostnad bör styrkas när krav om dess erläggande framställes. Med åberopande av vad jag ovan anfört hemställer jag att måtte besluta att med godtagande av propositionen 1971: 105 uttala att ersättningen för inkassokostnad jämte övriga kostnader icke må överstiga i mål om betalningsföreläggande , i lagsökningsmål samt för enbart inkassokostnad .
mot · FU021476 · 1971-05-11 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 107 med förslag till lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Den i proposition nr 107 föreslagna lydelsen av lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare avses inte komma att omfatta sjömän. I 2 § stadgas undantag för bl. a. denna yrkesgrupp. TCO påtalar denna brist i sitt remissyttrande: När det gäller de som omfattas av sjömanslagen, hänvisar man i promemorian till att en stor del av den svenska handelsflottan består av fartyg som aldrig anlöper svensk hamn och att stora arbetstagargrupper utgörs av personer som inte är bosatta i . Vidare pekar man på vad man anser vara komplicerade anställningsförhållanden. TCO kan inte finna att det anförda utgör vägande skäl att ställa handelsflottans personal utan det anställningsskydd som lagförslaget avses medföra. De fackliga organisationerna träffar avtal för de ombordanställda och dessa omfattas av svensk lag i andra hänseenden. Därför borde den här berörda lagstiftningen enligt TCO:s mening utan svårighet kunna vara tillämplig också för de ombordanställda. Liknande synpunkter framförs i LO:s remissyttrande. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte besluta att lagen om anställningsskydd för vissa arbetstagare skall omfatta jämväl de arbetstagare som omfattas av sjömanslagen. /ENKEL (fp)
mot · FU021479 · 1971-05-11 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 107 med förslag till lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Det lagförslag som förelägges i proposition 107, gällande ett ökat anställningsskydd för den äldre arbetskraften, torde i anledning av svårigheterna på arbetsmarknaden för den äldre arbetskraften vara nödvändigt. Lagen kommer sannolikt att ha sin största betydelse för de större och medelstora företagen. Departementschefen framhåller att arbetsgivare med ett fåtal anställda ofta har begränsade möjligheter att vidta sådana åtgärder som kan behövas för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för äldre arbetskraft. Detta konstaterande torde inte kunna bestridas. Gränsdragningen för företag som skall falla under lagens bestämmelser bör därför enligt vår uppfattning inte göras för snäv. Den i propositionen föreslagna storleken av företag med en undre gräns av 5 anställda innebär enligt vår uppfattning en alldeles för snävt tilltagen gräns. Gränsen bör därför sättas något högre. Vi anser att, om man sätter den lägre gränsen vid tio anställda, man därigenom får en förenklad tillämpning av lagen. Man undviker med detta en stor del av det administrativa arbetet utan att man därmed förlorar någon påtaglig effekt. Övervakningen av lagen ställer stora krav på myndigheterna. Vi finner att det är bättre att de tillgängliga resurserna sätts in på de områden där man kan förvänta sig stärkt skydd genom att lagen tilllämpas och där övervakningen kan ske på ett effektivt sätt. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att måtte besluta att lagens tillämpningsområde sättes vid en nedre gräns av 10 anställda, som arbetsgivare regelbundet sysselsätter. () ()
mot · FU021480 · 1971-05-13 00:00:00 — Rationaliseringar och besparingar inom den offentliga verksamheten hör samman med en begränsning av dess tillväxt. produktivitetsförbättringar som gäller de varuproducerande sektorerna måste också ställas på den offentliga verksamheten. Begränsning av den kommunala utgiftsexpansionen måste komma till stånd. Staten kan medverka till en sådan bl. a. genom en bättre ansvarsfördelning mellan beslutande och direktivgivande myndigheter å ena sidan och de betalande verkställande kommunala myndigheterna å den andra. En översyn av existerande anvisningar från statliga myndigheter och verk bör företagas. Möjligheter till betydande dämpningar av den kommunala utgiftsexpansionen ligger också i en översyn av den kommunala markpolitiken. Vi förordar en s. k. rullande markplanering. På det näringspolitiska planet är åtgärder ägnade att underlätta de enskilda företagens verksamhet nödvändiga. 10 Frisläppande av investeringsfonderna särskilt i områden med hög arbetslöshet bör ske för att i nuvarande konjunkturläge stimulera näringslivets investeringar och öka dess likviditet samt för att därigenom minska arbetslösheten. Med anledning av vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. hemställer, att Kungl. vidtar åtgärder i enlighet med punkterna 110 ovan. () () () () () () () () N. () PER () i Trobro i Gäddvik G. () N. , 1971
mot · FU021485 · 1971-05-17 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 angående reglering av priserna på jordbruksprodukter, m. m. Maj:ts proposition nr 116 behandlas prissättningsfrågorna inom jordbruksnäringen. Stor vikt har lagts vid att skapa förutsättningar för en fortsatt mjölkproduktion, eftersom det skulle innebära betydande olägenheter om denna fortsatte att minska så som skett . Orsakerna till denna minskning är flera. Den starka bundenheten för mjölkproducenterna på grund av att företaget kräver daglig skötsel och tillsyn kan dock antas vara en starkt bidragande faktor. Möjligheterna till semester är för dessa brukare mycket små. Detta gäller också för jordbrukarna i övrigt i stor utsträckning. Det är anmärkningsvärt att man i ett samhälle där man på alla områden eftersträvar jämlikhet, fortfarande inte kunnat ordna semesterfrågan för jordbrukare. Föreliggande proposition bör leda till förbättrad jämlikhet. Om man skall kunna uppnå jämlikhet måste också åtgärder vidtas för att möjliggöra ordnad ledighet för jordbrukare. Frågan om semester för jordbrukare har tidigare uppmärksammats. Det är av stor vikt att den frågan snabbt kan få en tillfredsställande lösning. För att göra det möjligt för en jordbrukare att utnyttja avbytare vid semester krävs dock att lönsamheten är så hög att det finns ekonomiskt utrymme för detta. Vi vet av erfarenhet att så sällan är fallet . I har framlagts ett förslag om betald semester för jordbrukare. Ett sådant system bör enligt min mening prövas även i . Detta skulle i hög grad bidra till att förbättra arbetssituationen för jordbrukarna och skapa en ökad jämlikhet mellan dem och andra grupper i samhället. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Majrts proposition nr 116 beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t begära att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag till införande av ett system med betald semester för jordbrukare. () i Glömminge