mot · FU02859 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. hävdade många ekonomer att FoU-insatserna har avgörande inverkan på samhällsekonomins utveckling. Med utgångspunkt i bl. a. utredningsmaterial från diskuterades hur stora våra totala forsknings- och utvecklingsinsatser borde vara för att vår tekniska och ekonomiska utveckling skulle kunna följa med det övriga västerlandets. Många forskare ansåg att vi satsade för litet för att kunna hävda oss tekniskt och ekonomiskt. En andra huvudfråga i den tidiga debatten var hur anslagen skulle fördelas mellan grundforskning, tillämpad forskning och utvecklingsarbete. har med ökande styrka hävdats att FoU-insatserna bör styras så, att de medverkar till att uppställda samhällsmål kan nås. (Se bl. Forskning och utveckling, Rapport från TCO:s forskningsdelegation, 1970). Styrelsen för teknisk utveckling (STU) tillskapades i samma anda, och förslag i petita 1970 om samordning och styrning av FoU-insatser, som är av betydelse för dess verksamhet, utgör ytterligare ett exempel på detta synsätt. Både uppbyggnaden av FoU-resurser och tillämpningen av FoUresultat är uppdelade på flera departement och myndigheter. Efter omorganisationen 1969 har forskningsberedningen ett mer begränsat ansvarsområde . finns ej något statligt organ med uppgift att följa FoU-arbetet i dess helhet eller bereda målsättnings- och samordningsfrågor. uppfattning har länge varit att FoU-arbetet är en av de viktigaste aktiviteter som måste inordnas i samhällsbyggnadsprocessen och inriktas så att den kommer i samklang med övriga ansträngningar att nå de mål som samhället ställt upp för sin utveckling. I en allt snabbare teknisk och ekonomisk utveckling är FoU-insatser kanske det viktigaste instrumentet för att förutse och undvika risker och för att se och ta vara på möjligheter. Utan att rätt utnyttja den kunskap vi redan har om tekniska processers farlighet och utan att utveckla dessa kunskaper kan vi inte rationellt motverka att faktorer som ger nedsmutsning, förgiftning och mänsklig uttröttning byggs in i samhällsutvecklingen. skaper kan vårt samhälle inte ta vara på möjligheter att utveckla internationellt konkurrenskraftiga industriprodukter och bygga människovänliga samhällen vare sig här hemma eller genom insatser för . Det är mot denna bakgrund vi upprepar vårt tidigare krav att en parmlamentarisk utredning bör tillsättas för att utreda forskningspolitikens mål samt forskningens organisation och anslagsbehov. FoU-intresset har främst riktats mot naturvetenskap och teknik. Det gäller emellertid att också stimulera sådan forskning som kan bidra till att förbättra den enskildes livsvillkor i en tekniskt och socialt föränderlig samhällsmiljö. Det är angeläget att i första hand samhällsforskningen men också insatser som berör värdefulla kultursektorer tas in i övergripande FoU-politiska resonemang och målformuleringar. En utveckling mot ökat tvärvetenskapligt samarbete mellan tekniker, samhällsvetare, psykologer och medicinare för att förbättra bl. a. arbetsoch boendemiljö är nödvändig. En viktig uppgift för en parlamentarisk utredning är därför att ange arbetsformer som medför att förväntade tekniska utvecklingsresultat på ett tidigt stadium kan bli föremål för en samlad bedömning av hur de kommer att påverka människor och samhälle. FoU-politiken har nära anknytning till näringspolitik, högre utbildning och forskarutbildning samt lokaliseringspolitik. För att kunna diskuteras rationellt måste den emellertid avgränsas från dessa områden. Det kommer sannolikt att vara svårt att göra målformuleringar som täcker hela det FoU-politiska fältet, dess inpassning i samhällsbyggandet och dess avgränsning från närliggande arbetsområden. En parlamentarisk utredning kan emellertid driva sitt arbete så långt att den anger vilka målformuleringar samt vilka organisations-, samverkansoch finansieringsformer som bör prövas under en rimligt lång planeringsperiod, förslagsvis . Ökade krav kommer att ställas på FoU-resursernas rörlighet. kommer kravet att resurserna skall följa med i den vetenskapliga utvecklingen och fördjupa sig inom sitt arbetsområde att stå kvar. Rörlighet och fördjupning kan vara svårt att förena. Arbetet med att utveckla smidiga former för en rörlig samverkan mellan FoU-resurser, samhälle och industri måste drivas intensivt . Både den tidigare omnämnda TCO-delegationens rapport och betänkandet »Samordnad teknisk forskning» (I 1970: 2) innehåller förslag, som kan utgöra utgångspunkten för organisatoriska överväganden. I båda fallen görs åtskillnad mellan målformulerande, planerande, fi nansierande och FoU-utförandenivå. Beslut rörande forskningsresursernas utnyttjande och verkställandet av dem måste hållas isär. Visserligen är regering och riksdag ansvariga både för resursutbyggnad och för vilka uppgifter resurserna utnyttjas, men under regeringsnivå kan åtskillnad upprätthållas genom att målformulerande och finansierande organ särskiljes från forskande enheter. Delade meningar har rått om hur samordningen av de totala FoUinsatserna bör organiseras. TCO-delegationen har föreslagit att FoUsamordningen skall förläggas till statsrådsberedningen. Detta är inte en lämplig lösning. Bättre vore om det samordnande organet placerades längre ner i beslutshierarkin. Detta skulle möjliggöra en större öppenhet i dess arbete än om samordningen organisatoriskt knytes till en så viktig beslutsberedande enhet som statsrådsberedningen. Hur samordnande FoU-organ ser ut och organisatoriskt placeras har betydelse för det parlamentariska arbetet. Det är därför angeläget att en parlamentarisk utredning ges tillfälle att behandla dessa frågor, ökad statlig styrning av FoU-resurser har betydelse särskilt när det gäller omfattande resursinsatser för att nå uppställda samhällsmål och lösa samhällsproblem. Däremot kan den leda till centralisering och byråkratisering vid behandling av uppslag och idéer inom FoU-sektorn. Den styrande löper risk att tvingas använda alltför bräckliga besluts- och urvalskriterier för att sålla bort idéer på ett tidigt stadium då de ännu endast kan skisseras. Detta kan leda till att goda idéer inte får sådant ekonomiskt stöd av centrala organ att de kan prövas i klarläggande undersökningar och försök. Det är väsentligt att forskare och uppfinnare har tillgång till mer än en finansieringskälla. Därigenom ökar möjligheterna att originella uppslag och idéer skall kunna vinna uppskattning och finansiellt stöd. Det är viktigt att en central forskningsadministration inte får ett helt dominerande inflytande. Den måste kompletteras med finansierande organ, som kan satsa på projekt som det centrala samordningsorganet av olika skäl inte vill ge sig in på. Forskningsråd och forskningsfonder utgör därför viktiga komplement. Även andra finansieringsformer kan emellertid få betydelse . Den redan nu stora FoU-administrationen kommer att växa. Meningar som inte är etablerade i FoU-byråkratin kan få svårt att göra sig gällande, även om byråkratin försöker undvika en sådan utveckling. Organisatoriska och finansiella åtgärder är därför motiverade för att slå vakt om en kvalificerad öppen debatt i FoU-frågor. Statsanslag till fristående organisationer, som har eller kan uppbåda personella resurser för sådan debatt, utgör här en lämplig lösning. Det mest belysande exemplet på en organisation skickad att förvalta sådana anslag är , . Inom många kunskapsområden måste forskningsresurser byggas upp och finnas till hands, om vi med snabbhet skall kunna ta vara på de möjligheter som uppträder och om vi skall kunna följa med den internationella forskningens utveckling och utnyttja dess rön i vårt eget samhällsbyggande. Forskningsresurser är i allmänhet kombinationer av människor och utrustning. Hur väl utbildade våra forskare än är, kan de inte vara produktiva utan tillgång till laboratorier, utrustning, bibliotek och administrativ service. Som exempel på FoU-resurser kan nämnas bl. a. universitetens forskningsinstitutioner, forskargrupper som bl. a. akademierna byggt upp inom olika discipliner, specialiserade forskargrupper i statliga verk, såsom och flygtekniska försöksanstalten, samt industriernas specialister inom olika forskningsfält. Karakteristiskt för forskningsresurser är att de är självgenererande. Om de ges rimligt ekonomiskt stöd och lämnas åt sig själva, söker forskarna ny kunskap genom eget arbete och genom internationella kontakter. Forskningsresurser bör byggas upp i anslutning till institutioner, som fortlöpande behöver tillgång till de aktuella kunskaper som forskare överblickar. Det kan vara fördelaktigt att en stor del av resurserna byggs upp kring universiteten, som för undervisningen är beroende av intima kontakter med nytt kunnande och friska internationella kontakter, men en utredning kan överväga även annan placering. Resurser som vi kan skapa kommer alltid att vara knappa i förhållande till de uppgifter utvecklingen ger oss möjlighet att angripa. Existerande resurser måste därför betraktas som basresurser som måste utnyttjas utanför den institution de knutits till för uppgifter, som de kan effektivt bearbeta. Om forskningsresurser allför intensivt utnyttjas för att lösa aktuella problem, riskeras att de åldras snabbt. Utrymme för egen forskning och internationella kontakter är nödvändiga för att en forskargrupp skall kunna bidra med aktuella kunskaper och förmedla rön till de arbeten som de medverkar i. Det är därför viktigt att existerande resurser ges tillräckliga anslag för att kunna förnya sig. Det talas ofta om fri forskning, forskningens frihet etc. Det kan finnas skäl att närmare klarlägga vad som åsyftas med dessa talesätt. Forskning bör vara fri i den meningen att forskarna ej påtvingas förhandsbestämda resultat, att de fritt får välja metodik och att forskningsresultat ej undertryckes. Den senare friheten gäller dock ej generellt ens i demokratiska sammanhang; industri- och försvarsforskning kan av lättbegripliga skäl vara sekretessbelagd. Restriktioner i detta avseende bör emellertid tillämpas med stor återhållsamhet. Forskningens frihet i denna mening är allmänt accepterad. Däremot ger begreppet fri forskning föga vägledning i forskningspolitiska prioriteringsresonemang. Här bör man i stället skilja på spontan respektive beställd (uppdrags-) forskning. Spontan forskning kan enklast definieras som sådan forskning som motiveras med utgångspunkt i vetenskapliga behov och kriterier. Ett synonymt begrepp skulle kunna vara »nyfikenhetsforskning» - en vilja att vidga vetandets gränser, att flytta fram forskningens positioner. En nation skulle snabbt deklinera i kulturellt avseende om man inte uppmuntrade en omfattande spontan forskning - och detta över alla forskningsfält. Men den är också en nödvändig förutsättning för beställd forskning. Den beställda forskningen är alltså ett led i ansträngningar att uppnå en viss målsättning, vare sig den är av teknisk, social eller kulturell karaktär. Den är mål-medel-relaterad och kan vara såväl grund- som tillämpad forskning. I anslagshänseende måste den spontana respektive beställda forskningen behandlas olika såväl vad gäller beslutskriterier som frågan om vilka som fattar besluten. I vad avser den spontana forskningen måste vetenskapsmännens omdöme tillmätas stor betydelse. Samhällsinstanserna bör göra en prioritering mellan skilda forskningsfält, men inom respektive områden bör vetenskapsmännen själva göra prioriteringen. Den beställda forskningen däremot måste ses i samband med det offentliga verksamhetsområde som forskningen gäller, och prioriteringen mellan skilda insatser måste i sista hand göras av statsmakterna. Självfallet måste man därvid inhämta råd och synpunkter från vetenskapsmän. I båda fallen gäller att man bör eftersträva decentralisering. En viktig forskningspolitisk uppgift är att utveckla arbetsformer och utrymme för forskarnas utbyggnad av resurser inom tillkommande forskningsområden. En utveckling av forskningsrådsorganisationen kan här utgöra en framkomlig väg. Forskningsberedningens sekreterare påpekade att FoU-diskussionen i stor utsträckning kommit att handla om vem som skall ha makt över forskningen och dess resultat. TCO-delegationens utredning har fäst uppmärksamheten på att Incentive har sådana förbindelser med forskningsvärlden att detta företag bättre än andra kan följa de nationella FoU-resursernas arbete och dra nytta av deras resultat. Delegationen har också hävdat att den statliga företagsgruppen bör ges minst lika goda möjligheter att tillgodogöra sig forskningsresultat som Incentive. Vi anser att det är av största betydelse att alla företagsgrupper och även enskilda smärre företag får lika möjligheter att tillgodogöra sig forskningsresultat. Särskilt viktigt är att ägandeförhållandet inte tillåtes påverka utbyggnaden av informationskanaler på sådant sätt att statliga företag får bättre och snabbare kontakter med statliga FoU-organ än privata företag. Man måste räkna med att forskare som deltar i målinriktat samhällsbyggande kan engageras så av dessa uppgifter att deras forskningsinriktning påverkas. Om de ges så knappa resurser att de ej får möjlighet att driva arbeten, vilkas mål de själva uppställer från vetenskapliga utgångspunkter, riskeras att förtroendet minskar för allsidigheten i deras faktaredovisning. En utredning bör beakta även detta förhållande vid en bedömning av hur FoU-resurser bör uppbyggas, organiseras och styras. Både utbyggnad av FoU-resurser och deras användning i målinriktade uppgifter tar . Enskilda FoU-arbeten tar . De kräver motsvarande tidslängd i planeringen, vilket i sin tur leder till att de samlade FoU-insatsema måste långsiktsplaneras. En rullande FoU-pIanering med exempelvis fem års planeringshorisont kan med fördel tillämpas tills ökad erfarenhet vunnits av hur lång planeringsperioden lämpligen bör vara. En betydande del av FoU-anslagen bör låsas för hela planeringsperioden. Enskilda forskningsprojekt bör genomföras i enlighet med upprättad plan och budget så länge arbetet fortskrider planenligt och förutsättningarna för det inte ändras. De bör under dessa förhållanden ej behandlas annat än i rapportform i det årliga budgetarbetet. Behovet av nyorientering är avhängigt av den internationella utvecklingen. En långsiktig FoU-planering måste beakta detta förhållande. Det kan leda till att inom enskilda forskningsområden stora tillkommande behov av medelstilldelning uppträder då det är orationellt eller direkt slöseri att lägga ner pågående arbeten för att skapa utrymme för nya projekt, som kan startas med utgångspunkt i sena rön. Effekten av detta förhållande på den totala medelstilldelningen kan balanseras vid en långsiktig planering, som oberoende av departementsgränser täcker stora delar av den totala FoU-insatsen. Stora projekt, exempelvis rymdprogram och atomenergiprogram, kräver betydande finansiella och personella resurser, särskilt om de genomföres i internationell konkurrens eller internationellt samarbete. Våra egna insatser måste vara tillräckligt stora för att vi skall kunna tävla med respektive dra nytta av de internationella framstegen. Det svenska atomprogrammet är ett exempel på storprojekt. Flera betydelsefulla beslut i detta program, bl. a. utbyggnaden i , beredes av atomenergidelegationen, som i enlighet med sin instruktion arbetar under sträng sekretess. En öppnare redovisning och diskussion av atomprogrammet hade kunnat bredda debatten och givit de invändningar, som senare visat sig vara befogade, större rörlighet att på ett tidigt stadium påverka statsmakternas beslut. Det är angeläget att en parlamentarisk utredning diskuterar arbetsformerna för planerandet och genomförandet av storprojekt, särskilt med avseende på vad som kan göras för att skapa större insyn så att skilda åsikter kan göra sig gällande och påverka besluten innan de träffas. Storprojekt kan inte betraktas isolerade från övriga FoU-insatser. Storprojekt inom exempelvis kärnforskning, rymdforskning och oceanografi ställer krav på utbyggnaden av basresurser inom vetenskapliga discipliner som elektronik, fysik, kemi, biologi och biokemi. Valet av storprojekt har sålunda samband med basresurser, som har betydelse för andra områden. Förhållandet är viktigt för beslut att engagera statliga resurser i stora FoU-projekt och bör därför undersökas närmare. Vid ställningstagandet till stora FoU-projekt måste en avvägning göras inte bara gentemot andra angelägna »storprojekt» utan också gentemot annan forskning av typ social forskning eller u-landsforskning. Omfattande och dyrbar utrustning är i många fall nödvändig för naturvetenskaplig och teknisk FoU. Det är angeläget att de passas in i forskningsorganisationen på sådant sätt att de kan utnyttjas av andra institutioner än dem till vilka de förlagts samt av industri- och samhällsinstitutioner. Administration och anslagsgivning för tung utrustning bör rationaliseras. Existerande och tillkommande tung utrustning bör t. ex. tilldelas underhålls- och driftanslag i enlighet med långsiktiga planer. Samband mellan FoU-politik och näringspolitik Företagens förmåga att utveckla internationellt konkurrenskraftiga produkter och arbetsmetoder är avgörande för hur de och de arbetstillfällen de erbjuder skall fortleva. I utvecklingsarbete måste i många fall sena forskarrön utnyttjas. Samarbetet mellan forskare och företag måste därför breddas. Särskilt viktigt är det att små och medelstora företag med begränsade möjligheter att hålla egna specialistresurser ges enkla och direkta kontaktvägar till forskningscentra samt rimliga ekonomiska villkor vid samarbete med dessa. Som tidigare påpekats är det en svår uppgift att välja ut idéer till uppfinningar eller produkter, som skall ges det finansiella stöd som är nödvändigt för att föra dem från tanke till en så konkret form att de kan visas upp för producenter och konsumenter. Säkra urvalskriterier finns inte. a. av det skälet bör överdriven centralisering av priorite ring och urval av idéer undvikas. En organisation kan inte satsa helhjärtat på mer än en av flera konkurrerande idéer. En begränsad mångfald av finansierande organ för att hjälpa uppslag fram till prototypstadiet är därför att föredra framför ett enda centralt organ. Forskningsfonder och investmentbolag kan här få en betydelsefull roll. Det kan också övervägas att öka bankernas formella möjligheter att finansiera utvecklingsprojekt och utvecklingsföretag samt att inrätta FoU-fonder liknande investeringsfonderna. Utvecklingen av stöd- och finansieringsfonder som tar vara på så många som möjligt av goda idéer till utveckling och förnyelse är en viktig fråga för en parlamentarisk utredning. Bland åtgärder som ej till fullo prövats för att uppnå effektivare utnyttjande av FoU-resultat i näringsliv och samhälle är bl. a. ökad statlig upphandling av FoU-tjänster och underlättande av FoU-samarbete mellan näringsliv och statliga FoU-resurser. Samband mellan FoU-politik och lokaliseringspolitik Små och medelstora företag har ibland avgörande betydelse för sysselsättning på lokaliseringsorten. Det är angeläget att man underlättar för dessa företag att hålla smidiga kontakter med centrala FoUresurser. Effektivare stöd till branschforskning kan här vara av betydelse. Stadig beställning av FoU-uppdrag kan också ha särskild betydelse för dessa företags förmåga att vidmakthålla effektiva FoU-resurser. FoU-resultat i form av nya produkter och metoder uppträder oftast i unga teknologier och industrigrenar, som i allmänhet ger arbetstillfällen i stadsregioner. En del framgångsrik FoU bidrar sålunda till urbanisering och till avfolkning av glesbygder. Man bör överväga att motverka denna effekt genom att prioritera FoU-insatser som kan väntas ge resultat av betydelse för lokaliseringspolitiken. Utveckling av högkvalitativa syntettextilier och elektrotekniska produkter, som ger högt förädlingsvärde, leder till relativt många arbetstillfällen och har låg känslighet för transportkostnader, kan här anföras som exempel av särskilt intresse. Samband mellan FoU-politik och högre utbildning Det viktigaste sambandet mellan FoU-politik och universitet och högskolor är forskarutbildningen. Tillskott av nyutbildade forskare med adekvat utbildning är nödvändiga för FoU-insatsers fortlöpande nyinriktning och flexibilitet och för den högre utbildningens kvalitet. Forskarutbildningsreformen bör fullföljas med sådan medelstilldelning att handledning och undervisning kan nå avsedd effektivitet. Detta är en förutsättning för att utbyggnaden av FoU-resurser skall kunna genomföras. Som redan nämnts är det naturligt att anknyta FoU-resurser till universitet och högskolor. Detta gäller även för resurser som inte är nödvändiga för den högre utbildningen. Universiteten kan erbjuda miljö och biblioteks- och annan service, som är fördelaktig även för sådana FoU-resurser som inte direkt bör inordnas i universitetsväsendet. Den nämnda TCO-delegationen har föreslagit ökade anslag till forskning om forskning. Detta är ett av de samhällsvetenskapliga områden som sannolikt ägnats för litet uppmärksamhet. En början till att utveckla detta arbete kan göras i samband med att en parlamentarisk FoU-utredning genomföres. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. 1. att en parlamentarisk utredning tillsättes för att verkställa en förutsättningslös översyn av forskningspolitikens mål samt forskningens organisation och anslagsbehov, varvid också bör beaktas forskningsberedningens ställning och framtida uppgifter, 2. att denna utredning även tar upp de i motionen nämnda åtgärderna att främja industriforskning och utveckling, 3. att denna utredning tar upp frågan om a) rullande långsiktsplanering av forsknings- och utvecklings(FoU-)insatser och samordning av resursutbyggnad och resursutnyttjande, b) statligt engagemang i stora forsknings- och utvecklingsprojekt och därvid särskilt beaktar arbetsformerna för drivande av sådana projekt, c) arbetsformer och anslagsgivning för utbyggnad, underhåll och drift av tung vetenskaplig apparatur, 4. att denna utredning initierar undersökningar av typen »forskning om forskning» och lägger fram förslag till uppbyggnad av resurser inom detta forskningsområde, 5. att femårsplanering av forskningsrådens, styrelsens för teknisk utveckling (STU), universitetens och miljövårdande organs FoUarbete förelägges . () () () PER () . ()