mot · FU02633 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Sundinan och i Ulfsbyn om befrielse från mervärdeskatt vid försäljning av konstverk i vissa fall. För bildkonstnärerna i har det varit ett krav, såväl när den allmänna varuskatten gällde som efter det att mervärdeskatten infördes, att förstagångsförsäljning av en konstnärs verk ej skulle drabbas av denna skatteplikt. I vissa avseenden tillgodoser förordningen om mervärdeskatt detta krav. Innebörden av förordningens 8 § punkt 8, anvisningarna till denna samt förarbetena, som de kommer till uttryck i proposition 137 till höstriksdag, är i korthet att endast försäljning av vissa konstverk som t. ex. målningar, etsningar, litografier och liknande konstgrafiska alster samt skulpturer är skattefri, under förutsättning att den sker i bildkonstnärens ateljé eller bostad. Inte heller försäljning i samband med utställning i annan lokal är skattepliktig, om konstnären själv anordnar utställningen och själv uppbär likviden för försålda konstverk av kunderna. Enligt de allmänna reglerna föreligger skattskyldighet för kommissionärer och andra ombud, som uppträder som säljare och uppbär likviden av köparen. På grund därav föreligger även skattskyldighet för den som anordnar utställning och då har rätt att för konstnärens räkning försälja utställda verk. Härvid förutsätts att det är fråga om verksamhet som är att anse som yrkesmässig. Förstahandsintrycket av de bestämmelser som reglerar förutsättningarna för skattefrihet för bildkonstnärernas försäljning av egna verk kan lätt bli att dessa ter sig tämligen generösa. I praktiken är förhållandet det motsatta. Bildkonstnärerna upplever inte sitt verk, som i många fall är resultatet av mer eller mindre experimentell verksamhet, såsom en vara i lagens mening. För konstnären räcker det inte att begränsa sin försäljning till enbart ateljén eller den egna bostaden. För bildkonstnären (liksom för utövarna inom ord-, ton- och scenkonsten) är det ett livsvillkor att nå en publik, att få sina verk diskuterade, kritiserade och analyserade. Därvid är utställningen det kommunikationsmedel genom vilket han kan förverkliga sina syften. Det torde vara allmänt bekant att konstnärerna är en av samhällets låginkomstgrupper. Likaså är det ett känt förhållande att villkoren i samband med utställningar på gallerier och liknande är sådana att de endast i undantagsfall ger ekonomiskt utbyte för konstnären. Detta förhållande beror bl. a. på att galleriinnehavaren är skattskyldig för den försäljning som äger rum. För att mildra effekten har man utan framgång försökt lägga om galleriverksamheten, liksom verksamheten inom konstföreningar, museer och liknande, på så sätt att dess huvudmän avsagt sig det administrativa ansvaret och i stället begränsat verksamheten till uthyrning av lokaler åt konstnärerna. Dessa har emellertid sällan haft förmåga att på ett lyckligt sätt klara de administrativa frågorna. Uppenbarligen skulle ett borttagande av mervärdeskatten i dessa avseenden i mycket hög grad stimulera konst- och kulturlivet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att måtte besluta att från skatteplikt enligt förordningen om mervärdeskatt även undantaga all den förstagångsförsäljning av konstverk som förekommer i samband med utställningsverksamhet. P. O. () () N. , 1971