mot · FU021319 · 1971-04-13 00:00:00 — av herrar Carlshamre och i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 29 angående omlokalisering av viss statlig verksamhet. Om önskvärdheten av att decentralisera arbetstillfällen och bosättning, att motverka en alltför stark expansion i och övriga redan överhettade storstadsområden och i stället stimulera till ökad aktivitet i mindre expansiva delar av landet därom råder knappast några delade meningar. Ingen i varje fall inget politiskt parti bestrider heller att den statliga verksamheten bör räknas med bland de aktiviteter som kan göras till föremål för en aktiv lokaliseringspolitik. Den bärande principen i proposition 1971:29 bör därför om den avgränsas till att gälla just detta: decentralisering av statlig verksamhet kunna räkna med allmänt bifall. Annorlunda ställer det sig då man närmare betraktar de konkreta förslagen i föreliggande proposition. Då visar det sig att förslagen bygger på en summarisk och uppenbart otillräcklig utredning, i vilken varken de berörda myndigheterna eller de anställdas organisationer beretts tillfälle att ta del. Då finner man att utredningen endast tagit sikte på den klumpiga metoden med flyttning av hela verk och helt lämnat å sido i debatten framförda förslag om delegation och funktionsuppdelning. Då konstaterar man att de samhällsekonomiska konsekvenserna av de föreslagna åtgärderna är helt outredda och att som lokaliseringsorter valts städer som, i de flesta fallen, redan tävlar med de egentliga storstadsregionerna i expansionstakt och överansträngning av resurser. Dä noterar man slutligen att de sociala och personalpolitiska problemen i samband med utflyttning från av 6 300 arbetsplatser berörs endast i svepande formuleringar och allmänna löften om generositet, medan de flesta frågor som den berörda personalen kan ha anledning att ställa lämnas obesvarade. Propositionen bygger väsentligen på den utredning som utförts av delegationen för lokalisering av statlig verksamhet. Denna utredning, som är en ren expertutredning och alltså inte parlamentarisk, framlade sitt betänkande efter mindre än arbete, och betänkandet bär också tydliga spår av att vara tillkommet under tidsnöd. Delegationen har visserligen kunnat tillgodogöra sig det omfattande material som presenterades av den tillsatta lokaliseringsutredningen rörande statlig verksamhet, men detta material är redan till stor del föråldrat och hade behövt aktualiseras väsentligt mer än delegationen haft möjlighet att göra. Man behöver bara peka på hur förvärvsarbetsfrekvensen bland gifta kvinnor ökats för att det skall framgå hur t. ex. den komplikation som utgöres av att utlokaliserade tjänstemän har förvärvsarbetande make eller maka, som är bunden till arbete i , fått väsentligt ökad tyngd sedan föregående utredning arbetade. Regeringen har ofta framhållit att lokaliseringsfrågan är en politisk fråga, för vilken riksdag och regering måste ta ansvar. Det vore då också rimligt att frågan finge utredas av en parlamentarisk kommitté. Med det förarbete som trots allt är gjort av 1 utredning och av den senare delegationen bör en ny, parlamentarisk utredning kunna arbeta relativt snabbt, så att beslut kan fattas och en decentraliseringspolitik hinna bli effektiv under loppet av . Vi betraktar det som självklart att de anställdas organisationer bör vara företrädda i en ny utredning. I de nästan genomgående negativa remissvaren pekas på en rad olägenheter som måste följa med de föreslagna åtgärderna, olägenheter från såväl effektivitets- som regional- och personalpolitisk synpunkt. Det är också påfallande att förslagen är inkonsekventa även i förhållande till de allmänna riktlinjer regeringen själv dragit upp, t. ex. principen att myndigheter med uttalat inbördes kontaktbehov skall lokaliseras till samma områden. Det förefaller t. ex. självklart att , Skogshögskolan och domänverket har behov av nära kontakt med varandra. Men föreslås flyttad till , Skogshögskolan till och domänverket till ! Något liknande gäller om luftfartsverket, som föreslås lokaliserat till . Här anför departementschefen att detta verk har inbördes kontakter med och statens meteorologiska och hydrologiska institut. I varje fall vad gäller och torde kontakterna mest vara av ledningsteknisk natur och möjliga att upprätthålla tämligen oberoende av var verken är belägna. Däremot talar mycket för en förläggning av luftfartsverket till : luftfartsinspektionens behov av kontakt med den kvalificerade luftfarten och dess hjälpmedel på en modern storflygplats, behovet av kontakt med kommunikations- och utrikesdepartementen samt med de stora flygbolagen vilka samtliga har sina huvudkontor i . Exemplen kunde lätt mångfaldigas. Vid lokalisering av statlig verksamhet bör, enligt vår mening, för placering utanför huvudstadsregionen i första hand komma i fråga: L Producerande verksamhet och därtill knuten förvaltning. synpunkt var t. ex. flyttningen av förenade fabriksverkens huvudkontor till en riktig åtgärd. Då flyttades förvaltningen till en ort där verkets produktionsverksamhet redan hade en tyngdpunkt. Av liknande skäl anser vi att huvuddelen av med fördel kunde flyttas från till . Nyinrättade verk och myndigheter. Det bör observeras att av de sammanlagt 36 myndigheter som föreslås bli helt eller delvis omlokaliserade inte mindre än 12 har nyinrättats i . Om redan vid inrättandet kontaktvägar och arbetsrutiner anpassas till lokaliseringsorten och personalen i huvudsak rekryteras där, bör åtskillig sådan verksamhet kunna etableras utanför huvudstaden som inte utan våda kan flyttas därifrån när verksamheten väl funnit fast form. Delegation och decentralisering av funktioner. Bättre än att flytta hela verk, inklusive de funktioner som är mest beroende av de nära kontakterna i en huvudstad, är att delegera arbets- och beslutsfunktioner till redan existerande eller nyinrättade regionala och lokala organ. En grundligare utredning kommer med all sannolikhet att visa att betydande möjligheter finns till sådan decentralisering utan att den centrala statsförvaltningens i egentlig mening centrala funktioner störes. Som torde ha framgått av ovanstående finner vi - även om vi i princip delar uppfattningen att den statliga verksamheten i möjligaste mån bör decentraliseras - de i proposition 1971:29 föreliggande förslagen behäftade med så allvarliga brister, att propositionen inte bör bifallas. Vi finner det nödvändigt med en fortsatt och fördjupad utredning, som bör utföras av en parlamentariskt sammansatt kommitté med representation även för de statsanställdas organisationer. Kommittén bör ges direktiv att arbeta efter de riktlinjer som ovan angivits. Med hänvisning till vad sålunda anförts hemställer vi att måtte besluta att, med avslag på proposition 1971:29, i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om fortsatt och fördjupad utredning utförd av en parlamentarisk kommitté med representation för de statsanställdas organisationer - rörande decentralisering av den statliga verksamheten enligt de riktlinjer som angivits i motionen. (m) BO ()