mot · FU02667 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om stöd till befrielserörelsen i . Sedan ett drygt tiotal år pågår en kamp mot den portugisiska kolonialmaktens förtryck i , samt och Cap Verdeöama. Dessa tre länder har varit portugisiska kolonier i omkring . kolonialvälde har kännetecknats av slavhandel, lagligt tillåtet tvångsarbete och tvångsförflyttningar, ekonomisk exploatering, hårda skatter, rättsligt godtycke, misshandel och tortyr. Allt detta, med undantag av slavhandeln, har praktiserats ända in och förekommer fortfarande i de områden portugiserna ännu behärskar. Ingenting har gjorts för att utveckla länderna eller ge utbildning och hälsovård till befolkningen. Demokratiska fri- och rättigheter saknas. 1 slutet bildades befrielserörelser i de portugisiska kolonierna. I samtliga länder förekom, särskilt i början, flera organisationer. Den ledande rollen intas av Frelimo (Frente de Libertazao de ) i , MPLA (Movimento Populär de Libertaza de ) i och PAIGC (Partido Africano da Independénzia da e Cabo ) i och Cap Verdeöama. Dessa tre organisationer erkänns och stöds av den afrikanska enhetsorganisationen, OAU, som företrädare för sina respektive folk. De samverkar intimt genom CONCP (la Conférence des Organisations Nationalistes des colonies portugaises). Befrielserörelserna i de portugisiska kolonierna har som mål att vinna nationellt oberoende samt att bygga upp ett nytt och bättre samhälle för medborgarna. Den övergripande målsättningen är att skapa en modern stat med fritt och demokratiskt styrelseskick, omfattande välfärdsanordningar, utvecklat näringsliv och rättvis fördelning av de gemensamma tillgångarna. Självständighetskampen förs för att skapa förutsättningarna för detta samhällsbyggande. Till att börja med hoppades man kunna uppnå självständighet med fredliga medel. Sedan portugiserna med terror och ytterst brutala förföljelser avvisat alla försök att på fredlig väg få gehör för dessa krav inleddes väpnad kamp i böljan av . Situationen i de tre kolonierna skiljer sig i väsentliga avseenden. Befrielserörelsema arbetar således under delvis olika betingelser. De har haft växlande framgång. Närmast målet står PAIGC. Men även Frelimo och MPLA har vunnit betydande framgångar när det gäller att mobilisera befolkningen, befria landet och bygga upp en ny samhällsstruktur. Befrielserörelsens arbetsvillkor i är svåra. De väldiga avstånden och splittringen på flera fronter skapar problem. Därtill kommer de ekonomiska och politiska intressegrupper som mer eller mindre öppet medverkar på sida på grund av de rika naturtillgångarna och strategiska läge. har baser långt inne i och medverkar aktivt med personal och utrustning. 1961 förekom de första allvarliga väpnade sammanstötningarna, som emellertid ej var framgångsrika. Portugiserna svarade på de av MPLA och andra organisationer ledda upproren med omfattande massakrer på civilbefolkningen, som pågick . 100 000-tals människor flydde ut ur landet, och stora delar, speciellt i norr, lades öde. MPLA är den enda organisation som kunnat reorganisera arbetet och nå betydande framgångar inne i landet efter de första årens förföljelser. Grunden för det fortsatta arbetet har lagts genom en omfattande mobilisering av bybefolkningen på landsbygden . MPLA behärskar nu tre områden i : Cabinda, Luanda-Luanza (norra fronten) och Moxico-Cuando-Cubango (östra fronten). Den militära situationen på norra fronten är oförändrad. Östra fronten, där väpnat uppror inleddes 196566, är den region där MPLA:s arbete är mest framgångsrikt. De av MPLA behärskade områdena i östra och centrala växer kontinuerligt. I de befriade områdena görs nu stora ansträngningar att organisera den lokala självstyrelsen i byarna, varudistributionen via kooperativa butiker, undervisningen samt hälso- och sjukvården. Bristen på utrustning och medicin, på mat, kläder och andra elementära konsumtionsvaror samt på transportfordon är emellertid mycket stor och hindrar f. n. en väsentlig förbättring av levnadsförhållandena. FN har vid upprepade tillfällen slutit upp bakom kraven på självstyrelse för folken i kolonier samt uppmanat medlemsstaterna att ge befrielserörelsema i de portugisiska kolonierna moraliskt och materiellt stöd. har uttalat att i enlighet med FN:s deklarationer kan och bör stödja dessa befrielserörelser. I anledning av utrikesutskottets utlåtande 1970:9 uttalade t. ex. förra årets riksdag: Det bör enligt utskottet vara möjligt att inom ramen för det sålunda växande utvecklingsbiståndet ägna stor uppmärksamhet åt bistånd av det slag som nämns i första att-satsen i motionärernas hemställan, d. v. s. stöd till motståndsrörelser av den typ som ovan beskrivits. utgår stöd till Frelimo och PA1GC. Vi anser det vara naturligt att bistånd i samma former och för samma ändamål utrustning för skolor och sjukvård, medicin, konsumtionsvaror (kläder och tyg, skodon, hushållsartiklar, matvaror, arbetsredskap m. samt transportfordon även lämnas till MPLA i . Med stöd av vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att bör lämna stöd i form av leveranser av varor, utrustning för skolor och sjukvård samt transportfordon till befrielserörelsen i .