mot · FU021350 · 1971-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 29 angående omlokalisering av viss statlig verksamhet Den omlokalisering av viss statlig verksamhet som föreslås i Kungl. Maj:ts proposition nr 29 kan ur flera synpunkter kritiseras. Lika felaktigt som det är att driva en politik som leder till att de som bor i glesbygd och mindre orter tvingas att flytta till städerna, lika fel är det att från rycka upp redan befintlig verksamhet i så stor omfattning som föreslås och omplantera denna på andra orter. En betydligt bättre väg vore att successivt söka utlokalisera delar av verksamheten samt eventuellt nytillkommande statliga verksamheter. Detta skulle inte behöva medföra den oro och de problem för de anställda som den nu föreslagna drastiska utlokaliseringen utan tvivel medför. I propositionen sägs på s. 139 att innehav av egethem, bisyssla eller barns skolgång inte var för sig skall få vara motiv för att avböja omflyttning. Vidare sägs att om det inte anses finnas vägande skäl mot en flyttning från så bör hävdas skyldighet för den anställde att tjänstgöra på den nya stationeringsorten. bör göra ett klart ställningstagande mot dessa löntagarfientliga tankegångar i propositionen! Det är väl dessutom tveksamt om dessa statsrådets uttalanden är förenliga med vad som står i grundlagen (regeringsformen § 16) att Konungen icke äger någon från ort till annan förvisa. Propositionens förslag innebär i regel inte lokalisering till orter med verkligt stor brist på sysselsättning. Förslagen innebär inte lokalisering till mindre orter som kämpar med vikande sysselsättning och vikande befolkningstal, utan de innebär lokalisering till andra större städer där det redan finns gott om arbetstillfällen eller »storstadsalternativ» som det sägs i propositionen. Om inte motåtgärder vidtas kommer det med stor sannolikhet att innebära att denna omlokalisering leder till en regional centralisering. Ja, det innebär inte endast en regional centralisering, utan även en lokal centralisering i de städer dit lokaliseringen skall ske. På s. 33 sägs nämligen att behoven av lokaler skall tillgodoses genom nybyggnation i städernas centrala delar! Hur många byggnader som är fullt användbara men som därigenom måste rivas redovisas inte. Att syftet med förslaget är en regional centralisering understryks av departementschefen i flera sammanhang. På s. 110 sägs: »För att storstadsalternativen med rimliga insatser skall kunna erbjuda förutsätt ningar som är någorlunda likvärdiga med storstädernas i fråga om kommunikationer, differentierad arbetsmarknad, utbildningsmöjligheter, kvalificerad service etc., måste man enligt vad chefen för framhöll inrikta sig på regioner som har ett någorlunda stort befolkningsunderlag .» På s. 113 talas om att strävan skall vara att utveckla vissa »tillväxtcentra». På s. 114 talas om att insatserna skall koncentreras till ett relativt litet antal orter som skall kunna utvecklas till »nya storstadsregioner». Dessa centraliseringstankar kommer dock klarast till uttryck på s. 116. Där sägs att det framstår »som ofrånkomligt att en ökande del av den ekonomiska verksamheten och därmed sysselsättningen koncentreras till förhållandevis stora orter. En koncentration av befolkningen till sådana orter torde också vara en förutsättning för att samhället skall kunna möta de ökade krav som människorna ställer på en rad olika områden.» Vidare sägs att man inte kan undvika att folk måste flytta, »men en koncentrerad tillväxt kan skapa attraktiva alternativ inom den egna regionen och därigenom minska behovet av långa1 flyttningar». Departementschefen säger ytterligare att politiken skall inriktas på att »bygga upp ett begränsat antal regionala tillväxtcentra». På s. 118 sägs så riktigt att »det främst är arbetsmarknaden som gör storstäder lockande». Trots detta fortsätter departementschefen på nästa sida med att säga att »utflyttningen har föreslagits ske till orter med naturlig expansionskraft». Det vore bättre om lokaliseringen inriktats på orter som inte i sig har denna »naturliga expansionskraft». En utbyggnad av arbetstillfällena i de föreslagna städerna leder också till att dessa kan få behov av större bostadskvoter. Det är viktigt att detta inte får gå ut över omkringliggande mindre orter så att dessa får en mindre tilldelning, då det skulle medverka till en kraftigare styrning mot en regional centralisering. De föreslagna utflyttningsortemas kommunikationer med tas upp i flera sammanhang i propositionen, och förbättring förutsättes beträffande kommunikationerna av departementschefen bl. a. på s. 136137. I denna fråga är det viktigt med ett riksdagsuttalande att sådana förbättringar måste göras genom att anslagen ökas. Det får inte bli så att förbättringar av t. ex. vägarna mellan de större städerna går ut över övriga vägar mellan mindre orter i ännu högre grad än det gör. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att vid behandlingen av propositionen nr 29 i skrivelse till Kungl. A. dels att de anställda inte skall ha någon skyldighet att följa med till lokaliseringsorten, B. dels att förbättringar av kommunikationerna mellan Stocki Kursiverat av mig. holm och omlokaliseringsortema eller ökning av bostadskvoterna på dessa orter på grund av omlokaliseringen skall täckas av en ökad tilldelning av medel och inte tillåtas förorsaka en försämring för landet i övrigt, C. dels att åtgärder vidtages så att de föreslagna omlokaliseringama inte får en regional centraliseringseffekt. N. , 1971