mot · FU02444 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utredning angående ett gemensamt lönepolitiskt handlande. Vid riksdag framförde undertecknade en motion, vars syftemål var att komma till en lösning av de lågavlönades problem. Flera motioner med liknande målsättning följde och samtliga hänsköts till dåvarande allmänna beredningsutskottet. På förslag av utskottet beslöt sedan att hemställa till Kungl. Maj:t om en undersökning i syfte att kartlägga låginkomstgrupperna och belysa deras problem. Utredningen som sedan följde har också redovisats och visar klart de eftersatta gruppernas situation och behov av hjälp. Låginkomstproblemet i dess vidare bemärkelse har av regering och riksdag angripits genom olika åtgärder, t. ex. skattereformen, hjälp till utbildning och omskolning m. m. Dessa åtgärder räknas numera som naturliga inslag i en jämlikhetssträvande politik och kommer också efter hand att följas upp av ytterligare åtgärder. I vår motion ska vi begränsa oss till enbart låglönefrågan. Utredningsmässigt är ju frågan genom låginkomstutrednigen alltmer klarlagd, även om behovet av en enhetligt redovisad lönestatistik kvarstår olöst. Den av begärda utredningen har ändock i största möjliga utsträckning belyst frågeställningen om lönespännvidd på arbetsmarknaden och frågan är om nu skall draga några slutsatser. För löntagarnas organisationer, i varje fall för LO och TCO, är arbetet för minskade löneklyftor en angelägen uppgift, enär båda organisationerna har låglönegrupper. å andra sidan har såsom ansvarig för landets ekonomi och för en utveckling mot minskade sociala spänningar, ett påtagbart intresse av lönerörelser och av lönestrukturens utveckling. Löneutvecklingen har alltför ofta blivit en fråga till stor del om nominella lönelyft och till en mindre del en fråga om reala löneökningar. Alla är medvetna om problemets avigsidor såväl från kostnads- och konkurrenssynpunkt som från låglöneproblematikens synpunkt. Våra lågt liggande lönegrupper blir de som oftast kommer i kläm när det gäller prishöjningar. Men så länge vi inte har någon form av gemensamma riktlinjer för samtliga löntagarorganisationer och så länge vi är be satta av det nuvarande relativa lönetänkandets teori, så länge får vi också dras med detta lönepolitikens gissel. Vi ställer därför frågan om inte tiden är inne för gemensamma former och riktlinjer för vårt lönepolitiska handlande. Att pröva möjligheten till sådana riktlinjer borde vara följden av den av begärda och redovisade låginkomstutredningen. Alldeles självklart kan varje form av inblandning i avtalsrörelser mötas med skepsis från arbetsmarknadens parter. Man kan dock förmoda att ingen av parterna är motståndare till att en utredningsgrupp (vari löntagarorganisationernas parter skall ingå) får undersöka vilka möjligheter som finns till någon form av gemensamma riktlinjer för det lönepolitiska handlandet. LO framhöll bl. a. i sitt remissutlåtande att LO har inget att erinra mot en utredning med syfte att åstadkomma vissa riktlinjer för en så rättvisande bedömning som möjligt av olika löntagargrupper. Motionens syfte är ett angeläget försök att ge våra löneorganisationer mera av underlag för gemensamma lönemässiga bedömningar. Med hänvisning till ovan framförda synpunkter hemställes att beslutar hemställa till Kungl. Maj:t om utredning av möjligheten till riktlinjer och former för ett gemensamt lönepolitiskt handlande. () ()