mot · FU021561 · 1971-11-16 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr bostadstillägg för barnfamiljer, m. m. Maj:ts proposition nr 1971 föreslås att det statliga bostadstillägget görs om till ett enhetligt stöd med . för varje barn, att statsbidragsberättigande kommunala bostadstillägg skall utgå av den del av hyran som överstiger . upp till en hyra på . för familjer med ett eller två barn, . för familjer med tre eller fyra barn och . för familjer med fem eller flera barn samt att statsbidraget till dessa tillägg höjs från till . I jämförelse med nuvarande bostadstillägg skulle förslaget medföra en befogad höjning av utgående belopp. Kostnaderna för bostadstillägget kan för med nu gällande regler beräknas till . för de statliga tilläggen och . för de kommunala. Med den i propositionen föreslagna ändringen skulle kostnaderna bli . för de statliga och . för de kommunala tilläggen, under förutsättning att alla landets kommuner beslutar om högsta statsbidragsberättigade belopp. Förslaget innebär emellertid också att storleken av såväl det statliga som det kommunala bostadstillägget görs oberoende av familjens bostadsstandard och att det statliga tillägget därmed förlorar karaktären av bostadsstöd. Större delen av det bostadstillägg, som skulle utgå om förslaget godkändes av , skulle få formen av ett allmänt konsumtionsstöd. I propositionen framhålles att långsiktiga ändringar i bidragssystemet bör anstå till dess boendeutredningen behandlat frågan om bostadsstödet och framlagt sina förslag. Ett upphävande av bostadstilläggets anknytning till bostadens standard är onekligen en så genomgripande ändring av bidragets konstruktion, att det inte kan vara motiverat att föregripa boendeutredningen på den punkten. De skäl som anförs i propositionen är visserligen beaktansvärda men på intet sätt tvingande. Att av flerbarnsfamiljerna med statligt bostadstillägg har en bostadsstandard som berättigar till högsta tillägg antyder endast att ett slopande av standardkraven inte är någon stor stat sfinansiell fråga. Omständigheten kan däremot inte åberopas som skäl för att effekten av standardkravet skulle vara begränsat till den del av de resterande för vilka marknaden har bättre bostäder att erbjuda. Standardkravet utgör naturligtvis också en stimulans för det stora flertalet familjer att behålla en god bostad. I sammanhanget bör observeras att fullt bostadstillägg utgår även i de fall då familjen blivit trångbodd till följd av att antalet barn ökat. Reellt sett är det således en större andel av barnhushållen än de nämnda , som inte fyller standardkraven. Dessutom förhåller det sig så att den trångboddhetsnorm, som statsmakterna velat se som en av utgångspunkterna vid planeringen av bostadsbyggandets omfattning och inriktning, har sin enda konkreta tillämpning vid beräkningen av bostadstilläggens storlek. Det kan finnas skäl att diskutera trångboddhetsnormens liksom övriga standardkravs utformning. Det bör dock ske efter en redovisad prövning av hur dess tillämpning vid beräkning av bostadstilläggens storlek utfallit. har inte gjort en sådan prövning innan den avlämnade den promemoria, som legat till grund för proposition 1971:156. Detta är en viktig bostadspolitisk fråga, som boendeutredningen ingående bör behandla. Att den nu tillämpade trångboddhetsnormen kommer att bli svårtillämpbar i den mån byggherrarna använder sig av flexibla lösningar är säkert en riktig iakttagelse. Denna utveckling torde emellertid inte accelerera i den utsträckningen att det skulle medföra praktiska problem i detta avseende. Allt talar således för att man inte nu bör avskaffa bostadstilläggens standardanknytning. I den utsträckning flerbarnsfamiljer med låga inkomster och låg bostadsstandard kan behöva ett allmänt konsumtionsstöd utöver barnbidrag och bostadstilläggets grundbelopp bör detta rimligen kunna utgå i annan form än som bostadstillägg. Storleken av det kommunala bostadstillägget skall även enligt propositionen vara beroende av den faktiska hyran. Detta torde som anförs i propositionen betyda att kommunalt bostadstillägg endast undantagsvis utgår till familjer, vilkas bostad inte uppfyller nu gällande standardkrav för erhållande av helt tillägg. Det kan därför vara motiverat att behålla det särskilda standardkravet endast för det statliga bostadstillägget. Detta bör därför utformas så, att det statliga tillägget alltjämt består av ett grundbelopp och ett standardberoende tilläggsbelopp. Det har varit allmänt accepterat i vårt land att bostadens kvalitet är av den största betydelse för välbefinnandet hos både barn och vuxna. Denna uppfattning kommer också till uttryck i propositionen liksom den har legat till grund för det mål för bostadspolitiken, som enhälligt fastställts av statsmakterna. Om målet skall kunna uppnås är det med hänsyn till inkomstfördel ningen i samhället och förhållandet mellan inkomster och bostadskostnader nödvändigt med inkomstöverföringar som direkt kommer mottagarnas bostadskonsumtion till godo. Ända sedan de tidigare familjebostadsbidragen avlöstes av nuvarande bostadstillägg har det rått delade meningar om effekten i detta avseende av den utbetalningsform, som gäller för bostadstilläggen. har i flera kommuner kunnat konstateras att en del av de stora kostnadsökningar, som genomgående fått tas av kommunernas socialförvaltningar, består av hyresbidrag till hushåll som erhåller bostadstillägg. Det är uppenbart att bostadstillägget så som det utbetalas i inte ringa utsträckning disponeras till annat än bostadskonsumtion. De hyresförluster, som uppkommer innan socialförvaltningarna ingripit, drabbar i stor utsträckning allmännyttiga bostadsföretag och bostadsrättsföreningar, eftersom dessa av sociala hänsyn kan väntas avvakta med att begära vräkning. Som bland annat redovisas i propositionen har i sin anslagsframställning för /73 önskat en ändring av tillämpningsföreskrifterna beträffande utbetalningen av bostadstillägg. I propositionen framhålles som angeläget att familjepolitiska kommittén ägnar uppmärksamhet åt denna fråga. Med tanke på att boendeutredningen fått i uppdrag att i samråd med familjepolitiska kommittén utreda bostadstilläggens konstruktion m. m., vore det rimligt att också frågan om utbetalningssättet hänsköts till boendeutredningen. Redan nu borde det emellertid vara möjligt att genomföra vissa förändringar beträffande utbetalningssättet, vilka inte behöver vara bindande för frågans framtida handläggning. Att som föreslagit ge länsbostadsnämnderna eller efter deras bemyndigande förmedlingsorganen rätt att i de särskilda fall då hyresbetalning uteblivit besluta om utbetalning av bostadstillägg till annan än familjen torde kunna leda till socialt inte önskvärda konsekvenser. Däremot borde Kungl. Maj:t eller kunna medge kommun, som ansöker därom, rätt att med giltighet för alla utbetalningar av bostadstillägg inom kommunen besluta om utbetalning till fastighetsägare eller annan hyres- eller avgiftsmottagare. En sådan ordning skulle stämma väl med kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen. Dessutom är det inom kommunerna som man med ledning av erfarenheter från socialförvaltningar och bostadsföretag har de bästa förutsättningarna att bedöma lämpligheten av en viss utbetalningsform. Med hänvisning till här anförda synpunkter får vi härmed hemställa att måtte besluta att tills vidare bibehålla kravet på viss bostadsstandard för att helt statligt bostadstillägg skall utgå, och att anmoda Kungl. att låta ändra tillämpningsföreskrifter na beträffande utbetalning av bostadstillägg så att kommun efter medgivande kan besluta om annan mottagare av bostadstillägg än familjen.