mot · FU021491 · 1971-10-14 00:00:00 — av m. fl. om konjunkturstimulerande åtgärder. Regeringen har misslyckats med att föra en framgångsrik konjunkturpolitik. Den höga arbetslösheten är beviset. Regeringen hänvisar resignerad till den internationella konjunkturen och till andra händelser, som den inte kan påverka. Dessa orsaker spelar givetvis in, men regeringens egen ekonomiska politik har snarare förstärkt än motverkat de negativa följderna av svängningarna i den internationella konjunkturen. För sent har man velat inse behovet av en annan ekonomisk politik. Åtgärderna har inte minst ofta varit för små och felaktigt insatta. Den höga arbetslösheten är därför till betydande del ett resultat av regeringens egen politik och dess egna misstag. Sammanfattning av våra förslag till motåtgärder har aktualiserat en rad konjunkturstimulerande åtgärder. Några av dessa förslag har också genomförts. Regeringens och finansministerns konjunkturstimulerande åtgärder har oftast varit av selektiv natur. I det nu rådande konjunkturläget, som kännetecknas av stor arbetslöshet och stagnation i den totala ekonomin, anser vi det uteslutet att ytterligare dröja med att sätta in mera omfattande generella stimulansåtgärder. I första hand gäller det att finna en konjunkturstimulans som kan verka snabbt. Därför föreslår att mervärdeskatten fr. o. m. sänks . Åtgärden skall uteslutande ses som en konjunkturpolitisk stimulansåtgärd och bör därför tidsbegränsas. Vår bedömning av den aktuella konjunktursituationen är sådan, att vi anser att den tillfälliga mervärdeskattesänkningen nu skall beslutas gälla 6 månader, dvs. t. o. m. . Utöver detta föreslår dels att arbetsgivaravgiften temporärt slopas helt i inre stödområdet och sänks till för landet i övrigt, dels att rätten till extra skattemässigt investeringsavdrag på nuvarande utökas till att även omfatta industribyggnader för näringslivets behov. Investeringsavdraget för maskininköp bör dessutom höjas. har haft en annan konjunkturbedömning än finansministern och regeringen. Detta framgår tydligast om man studerar riksdagsmotioner med anledning av statsverkspropo sitionen och kompletteringspropositionen, reservationerna i finansutskottet samt uttalanden i samband med vårens ekonomisk-politiska debatter. framhöll vi, i en med gemensam ekonomisk-politisk motion, att finansministern i finansplanen underskattat konjunkturavmattningen. Vi menade då att ytterligare stimulansåtgärder därför kunde bli nödvändiga. Vi framhöll att man i det läge som då kunde skönjas speciellt borde betona vikten av en skärpt konjunkturberedskap. 1 denna skulle då ingå en ständig vilja till omprövning av tidigare uppfattning om konjunkturläget. Olika åtgärder måste alltså planeras för att i skilda lägen snabbt kunna vidtas. 1 motion nr 1483 , i samband med kompletteringspropositionen, framhöll vi att utvecklingen under den då gångna delen av 1971 i stort sett hade bekräftat att den av oss gjorda bedömningen varit riktig. De lättnader som regeringen dittills genomfört i den ekonomiska politiken hade inte varit tillräckliga för att hindra konjunkturnedgången att slå igenom. Arbetslösheten hade ökat snabbt, och produktionsökningen hade påtagligt sackat av. Den oväntat stora nedgången i den totala efterfrågan tillskrevs av finansministern i den reviderade finansplanen framför allt vissa tillfälliga faktorer. Särskild betydelse tillmättes den utdragna avtalsrörelsen och konflikten på arbetsmarknaden. Därutöver, framhölls det, hade konsumtionsutvecklingen påverkats av mervärdeskattens höjning . Finansministern gjorde i vårens finansplan i stort sett samma totalbedömning av den ekonomiska utvecklingen som han gjort . Vi vill här särskilt framhålla vad vi sade i den gemensamma fp-, c- och m-reservationen (Fill 1971:30) i finansutskottet: Den avmattning i konjunkturen som på vissa områden gjorde sig gällande har förstärkts . Utvecklingen har bl. a. påverkats av att uppsvinget i den amerikanska ekonomin inte kommit i gång så snabbt som man tidigare räknat med och av att avmattningstendenserna i blivit mera påtagliga än vad som tidigare förutsetts. Nedgången i den ekonomiska aktiviteten i har dock framför allt sin grund i en mattad efterfrågan inom landet. Konsekvenserna av detta kunde förutses och i samma reservation heter det vidare: Vad som främst oroar är ökningen av arbetslösheten. Med hänsyn till de säsongmässiga variationerna i arbetskraftsefterfrågan kan man befara att arbetslösheten blir mycket omfattande /72 om inga särskilda åtgärder vidtas. har vi därför vid olika tillfällen bl. a. föreslagit: sänkt ränta bättre kreditförsörjning - främst till den mindre och medelstora företagsamheten ökad användning av investeringsfonderna ökad stimulans via ökade investeringsavdrag tidigareläggning av statliga beställningar satsning på lageruppbyggnad genom särskilda stimulansåtgärder reducering av arbetsgivaravgifter resp. helt borttagande inom inre stödområdet ökade arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder. Den för dagen aktuella konjunkturbilden bekräftar endast alltför tydligt att vår konjunkturbedömning varit riktig. 1 har vi f. n. ett mycket stort antal personer utan normal sysselsättning. Enligt är antalet nu 113 000 personer. Dessutom erhåller ett betydande antal personer direkt sysselsättningsstöd genom olika åtgärder av arbetsmarknadsmyndigheterna. uppgick detta antal till ca 86 000, varav ca 43 000 fick arbetsmarknadsutbildning och ca 20 000 sysselsattes genom s. k. beredskapsarbeten. räknar experterna med ytterligare försämringar. Icke minst har byggnadssektorn drabbats hårt. Ett stort antal företagsnedläggningar har redan inträffat, och varsel om nya friställningar eller inskränkningar duggar tätt. Orderstockarna anses nu inom flertalet industrier otillfredsställande. Detta har sin grund i en vikande efterfrågan från de stora exportmarknaderna. Otvivelaktigt har också åtstramningspolitik medfört att konjunkturavmattningen i blivit djupare och framför allt längre utdragen i tiden, vilket i sin tur ogynnsamt återverkar på den svenska ekonomin. Flertalet ekonomiska bedömare antar därför att konjunkturnedgången i blir både djupare och mera varaktig än vid förra konjunkturavmattningen 19671968. Någon påtaglig konjunkturomsvängning räknar man inte med förrän eller ännu . Ekonomiska experter delar inte regeringens optimistiska syn. Den förhållandevis låga investerings- och konsumtionsbenägenheten är två andra viktiga problemområden. De ekonomiska målen för nästa budgetperiod liksom hela den period som långtidsutredningen omfattar är i hög grad baserade på en investeringsekonomi. Förutsättningarna för en investeringsuppgång i den viktiga exportindustrin hänger givetvis nära samman med näringslivets egna förväntningar, när det gäller exportvolym, exportpriser, marknadsandelar och vinster. Den privata konsumtionen har minskat med från till . Detta är ett allvarligt tecken, även om en del av nedgången kan förklaras av momshöjningen . Också därefter har konsumtionsutvecklingen varit svag. Den vikande konsumtionen drabbar i första hand den viktiga hemmamarknadssektorn. Volymen i detaljhandeln har också minskat till följd av den minskade efterfrågan för konsumtion. Man räknar med en konsumtionsminskning på . En stimulans på detta område skulle onekligen ur balanssynpunkt vara samhällsekonomiskt motiverad, eftersom regeringen i den reviderade finansplanen totalt räknat med en volymmässig konsumtions uppgång på har presenterat beräkningar av förändringarna i den svenska bruttonationalprodukten under första och . Därav framgår att tillväxten har varit mycket långsam. har BNP ökat med maximalt 0,jämfört med . Finansministern antog så sent som i den reviderade finansplanen att BNP skulle öka totalt . Detta förefaller föga realistiskt. Det måste dessutom kraftigt betonas att många företag särskilt bland de mindre och medelstora hemmamarknadsbetonade kämpar med betydande svårigheter för att vid minskad orderingång behålla sin personal. Vad sådana företag just nu behöver är påtagliga åtgärder från samhällets sida för att stimulera en inhemsk konsumtion. En sådan stimulans kan ge ökad förmåga att bära ekonomiska påfrestningar i väntan på en konjunkturuppgång. Inflationen kan antas medföra av icke beslutade höjningar av den direkta inkomstskatten på omkring 750 till 1 000 miljoner. Detta måste sägas vara särskilt olägligt i det rådande konjunkturläget. Därför vill vi ånyo understryka kravet på att regeringen riksdag snabbt lägger fram förslag om inflationsskydd i skattesystemet genom indexreglering av skatteskalorna. Åtskilligt talar således för att den svenska ekonomin just nu är i behov av generella och snabbt verkande stimulansåtgärder, som stöder konsumtion och investeringsbenägenhet och därmed stärker sysselsättning och företag som arbetar på både hemmamarknad och export. Det är genom sådan ökad ekonomisk aktivitet som sysselsättningsproblemen skall kunna lösas; ökad efterfrågan pä varor och tjänster skapar ökad efterfrågan på arbetskraft som i sin tur ger hushållen ökade inkomster för konsumtion. Kort sagt, de ekonomiska krafterna sätts då i rörelse. Generella eller selektiva stimulansåtgärder Som framhållit i januarimotionen (1971:5 65) bör man kombinera generella och selektiva åtgärder för att stimulera ekonomin. Regeringspolitiken har visserligen inneburit en kombination av selektiva och generella åtgärder. har dock de selektiva åtgärderna dominerat, t. ex. de direkta arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i form av vidgad tillståndsgivning för större byggprojekt, tidigareläggning av kommunala och statliga beställningar, olika beredskapsarbeten etc. Vi finner det viktigt att i detta sammanhang påpeka betydelsen av att man i kommuner och landsting vidtager särskilda åtgärder för att underlätta projektering och finansiering samt påskyndar behandlingen av ev. ansökningar om statsbidrag, upplåningstillstånd och andra tillstånd. Annars riskerar man att de byggnads- och anläggningsarbeten m. m. som man vid budgetbehandlingen beslutar skall genomföras inte kan igångsättas snabbt och genomföras under den i sysselsättnings hänseende angelägnaste delen av året. Inom har vi ansett de ovannämnda marknadspolitiska åtgärderna väl motiverade, och de har också haft vårt stöd. Det är emellertid vår uppfattning en uppfattning som vi delar med ett stort antal ekonomiska experter att konjunktursituationen nu är klart sådan att selektiva åtgärder inte är till fyllest. Därtill är konjunktursvackan för djup och tenderar att bli för långt utsträckt i tiden. Det som behövs är därför framför allt snabbt verkande generella åtgärder, som stimulerar konsumtion och investeringsverksamhet på bred front. Vi föreslår därför en generell sänkning av mervärdeskatten från till för att därigenom stimulera konsumtionen särskilt den del som berör hemmamarknadsindustrin. Den grupp som just nu är i särskilt behov av konsumtionsstödjande åtgärder torde tvivelsutan vara barnfamiljerna. Eftersläpningen i familjeekonomin på grund av den utdragna avtalsrörelsen och de uppskjutna retroaktiva löneutbetalningarna tillsammans med en, trots prisreglering, kraftigt ökad konsumtionskostnad motiverar särskilda stimulansåtgärder. Barnfamiljerna torde tillhöra den grupp som konsumerar allra mest av sina totala inkomster. Sänkt moms ger dem därför en betydelsefull lättnad. Denna lättnad inträder oavsett om utgifterna huvudsakligen går till livsmedel o. d. eller om man sparat för att göra förbättringar av bohaget eller t. ex. för att rusta upp i köket. En generell momssänkning ger en väsentlig grad av valfrihet. Även andra samhällsgrupper har likartade problem beträffande köpkraft, t. ex. folkpensionärerna. Otvivelaktigt kommer de retroaktiva löneutbetalningarna att gynnsamt påverka familjernas konsumtionsbenägenhet. I kombination med den av oss här föreslagna tidsbegränsade sänkta mervärdeskatten bör detta ge en god total stimulanseffekt. Detta är den för dagen mest effektiva generella stimulansåtgärden som kan tillgripas. För att den av oss föreslagna sänkta mervärdeskatten skall få eftersträvad effekt måste givetvis detaljhandelspriserna justeras ned i motsvarande mån. Just i det här läget kan vi realistiskt räkna med att konsumenterna har en skärpt uppmärksamhet på pris- och konkurrensutvecklingen. Eftersom regeringens ekonomiska politik fört med sig en prisreglering, torde inte detta vålla några oöverkomliga problem. Denna prisreglering är dessutom fortfarande i kraft när de av oss föreslagna åtgärderna skall börja tillämpas. Alltför länge har det dröjt med genomförandet av en väsentligt förbättrad familjepolitik. Vårt förslag om tillfälligt sänkt mervärdeskatt gör konsumtionen generellt billigare men utesluter inte stödåtgärder till t. ex. just barnfamiljerna. En slutgiltig sammanvägning av generella och selektiva åtgärder måste därför ske via gemensamma överläggningar i samband med utskottsbehandlingen av denna och andra motioner till höstriksdagen. Sänkningen av momsen bör gälla för tiden till . Skulle olyckligtvis konjunkturen inte då ha visat tecken på att svänga uppåt och arbetslösheten fortfarande vara hög bör det då övervägas om t. ex. en förlängning av nedsättningen av momsen bör fortsätta ytterligare eller om även andra åtgärder måste sättas in. Konjunkturstimulerande åtgärder kräver ofta avsevärd tid för att verka. hävdar att den för dagen bästa metoden att snabbt stimulera ekonomin är en tidsbegränsad sänkning av mervärdeskatten, som i kombination med andra ekonomisk-politiska åtgärder och en förväntad likviditetspåspädning i hushållen - kan medföra den nödvändiga stimulans vilken för oss upp ur konjunktursvackan. Effekterna av sänkt mervärdeskatt Det är särskilt två problem som hänger samman med vårt förslag om sänkt mervärdeskatt. Det gäller för det första vilka effekter denna tidsbegränsade konjunkturstimulans kan få på handelsbalans, valutareserv och utrikesbetalningarna. Det andra är den statsfinansiella aspekten. Det första problemområdet gäller i vilken grad en ökad konsumtion bidrar till en ökad import. Det torde vara obestridligt att en ökad konsumtionsbenägenhet resulterar i ökad import. 1 dagens läge med stor återhållsamhet av köp även av högst nödvändiga varor finns det-inte anledning anta att en kortvarig momssänkning skulle inrikta konsumtionen på i första hand varor som ökar importen. Vi menar också att omsorgen om valutareserven och en balanserad utrikeshandel inte vilket nu genom regeringens politik blivit fallet får leda till svår arbetslöshet och ekonomisk stagnation. Om en ökad ekonomisk aktivitet nu medför viss ökad import, behöver detta inte i dagens läge dvs. med den-konjunkturbild och den aktuella situation som just nu rådet i det internationella betalningssystemet leda till oacceptabla förändringar av vår betalningsbalans. Det andra problemet gäller statsfinansernas förmåga att tåla det inkomstbortfall som en momssänkning medför. Enligt beprövad nationalekonomisk teori skall den offentliga sektorn verka stimulerande i en konjunkturnedgång. Detta innebär således att staten utan långsiktiga skadeverkningar i samhällsekonomin bör tillåta stora underskott när konjunkturen är sådan att samhällsekonomin behöver stimulans. Detta är en välkänd samhällsekonomisk princip och torde vara den åtgärd som de flesta ekonomiska experter anser som mest naturlig. Finansministern har själv använt samma princip med över- och underbalansering. har dock metoden använts bakvänt och tvärtemot all ekonomisk expertis. Sålunda kunde finansministern mitt under brinnande högkonjunktur tillråda en underbalansering /70 med nära 4 miljarder, vilket i det konjunkturläget fick orimliga verkningar. En underbalansering i nu rådande lågkonjunktur är rätt åtgärd . Givetvis finns det här gränser sorn inte bör överskridas. Vid eri totalbedömning av den statsfinansiella situationen bör man försöka bedöma såväl positiva som negativa faktorer. Till de klart positiva hör de merintäkter staten får vid en ekonomisk expansion. Stora beredskapsarbeten och andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder kostar också mycket pengar. Om arbetslösa får produktivt arbete kommer vissa besparingar att ske automatiskt. Det bör även framhållas att när man med andra medel t. ex. via AMS ger sysselsättningsstöd för flera miljarder så innebär även detta en tendens till underbalansering. Investeringsuppgången torde inte komma att uppgå till önskvärd nivå. Detta är beklagligt ur flera synpunkter. För det första kommer detta att medföra en lägre sysselsättning än planerat. Särskilt drabbar detta anläggnings- och byggverksamheten. För det andra måste de uteblivna investeringarna innebära att vi har en lägre produktionskapacitet att möta nästa konjunkturuppgångs ökade efterfrågan med. Detta gäller alldeles särskilt den livsviktiga exportindustrin. Det kan till och med komma att innebära att anspråken på resurser i ett kommande skede med uppåtgående konjunktur pressar priser och kostnader uppåt i alltför rask takt. I detta sammanhang bör även beaktas att många företag tvekar att göra betydande investeringar med hänsyn till oklarheten om utgången av förhandlingarna om en svensk anslutning till EEC. Åtskilligt har onekligen gjorts från regeringens sida när det gäller att stimulera industrins investeringar. har man i den allmänna debatten uttryckt förvåning över att företagen trots dessa extra stimulanser inte tycks reagera i önskvärd riktning. Det torde främst bero på att investeringsbeslut baseras på förväntade avsättningsmöjligheter, priser, löner, kostnader m. m. kort sagt, på förväntad lönsamhet. råder en pessimistisk syn beträffande den inhemska och även den utländska marknadens köplust. Därför är företagen avvaktande. Det är således ur flera synvinklar angeläget att stimulera investeringsverksamheten i en lågkonjunktur. Mot denna bakgrund kräver vi att med snabb verkan beslutar att helt befria arbetsgivare i det inre stödområdet från arbetsgivaravgiften och att sänka den till för arbetsgivare i övriga landet. Den generellt lägre nivån bör gälla till dess tydliga tecken på en konjunkturuppgång kan skönjas. Arbetsgivaravgiften, som är en löneskatt, har även av regeringen tidigare använts som konjunkturpolitiskt instrument. Så sent som motiverades höjningen av avgiften från med behovet att dämpa överefterfrågan på arbetskraft. 1 motionen 1970:1:1290 krävde vi att höjningen av arbetsgivaravgiften inte skulle gälla stödområdet, eftersom sysselsättningsläget där inte motiverade en dämpning. Även nu anser vi att en generellt lägre avgift av detta skäl skall vara bestående för För att ytterligare stimulera investeringsverksamheten vill vi dessutom aktualisera de krav på utsträckt användning av investeringsavdraget som framfört . Enligt vad finansministern framhållit avser han nu också att hos begära att ökade avskrivningar på nya maskinköp från nuvarande medges. Eftersom detta överensstämmer med våra tidigare framförda krav, kommer vi självfallet att stödja detta men vill därutöver föreslå att rätten till avskrivningar utsträcks till att gälla även näringslivets byggnader men sätts till . Vi förutsätter att är villig att snabbt behandla våra förslag så att de, efter beslut, kan träda i kraft . Under hänvisning till det i förhållande till vårriksdagen nya läge som råder i de avseenden som ovan behandlats hemställer vi att måtte besluta om tillfälligt sänkt mervärdeskatt för tiden 1 november 1971-30 april 1972, att måtte besluta att helt slopa arbetsgivaravgiften för tiden i det s. k. inre stödområdet och sänka avgiften från till i övriga landet, att måtte besluta om sådan utvidgning av rätten till skattemässiga avskrivningar av gjorda investeringar att den förutom maskininköp även kommer att omfatta en tioprocentig avdragsrätt för byggnadsinvesteringar inom näringslivet. () ()