mot · FU021472 · 1971-05-10 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj :ts proposition nr 107 med förslag till lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Maj:ts proposition 1971: 107 tas upp frågor i syfte att förbättra den äldre arbetskraftens sysselsättningsmöjligheter. Såväl statistiken i propositionen om de äldre åldersgruppernas andel av det totala antalet arbetslösa som motsvarande redogörelser i dagspressen och fackförbundstidningarna ger en talande och skrämmande bild av den utsortering av arbetskraft från arbetsplatserna, som arbetsköpama inte anser vara nog profitskapande. hade tidningen en artikel med rubrik: Kusligt resultat av (s)-utredning: Inga medel skys för att sparka äldre arbetskraft. I en artikelserie har tidningen levererat en mängd konkreta exempel på fall då arbetare t. o. m. avvisas från anställning såsom varande för gamla. Tidningen (nr 10 1971) skriver om farozon beträffande anställningsmöjligheter redan vid . Samma bild ges praktiskt taget av samtliga fackförbundsorgan. Det är i detta läge en oavvislig skyldighet att vidtaga verkningsfulla åtgärder på detta område. Den kommunistiska riksdagsgruppen tog upp hithörande frågor bl. a. i motion II: 515. Motionskravet upprepades varvid också aktualiserades frågan om minsta uppsägningstid vid avskedande från arbetsanställning. Motion angående lagfäst skydd för den äldre arbetskraften för arbetsanställning har även väckts vid innevarande års riksdag (1971: 1196). kommunisternas riksdagsgrupp välkomnar därför att dessa frågor framlagts i en proposition vid årets riksdag. Det bör noteras att tidigare avvisande hållning till kravet om att lagstiftningsvägen skapa anställningstrygghet och främja den äldre arbetskraftens beredande av arbete numera övergivits. Det går inte längre att krypa bakom tal om att sådana arbetsmarknadsfrågor tillkommer arbetsmarknadens parter att lösa. I kraft av sitt ägande av produktionsmedlen och sin maktställning driver företagen en medveten och hänsynslös utsugning med största möjliga profit som ledmotiv. I kampen för sina intressen bör löntagarna också kunna få ett stöd i gällande lagar. Till det föreliggande förslaget finns emellertid enligt vår mening flera erinringar att göra. Angående uppsägningstid m. m. I förslag 1, Lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare, föreslås en graderad uppsägningstid alltefter arbetstagarens ålder: efter fyllda skall uppsägningstiden vara , efter fyllda och efter fyllda . Någon annan grund för en sådan gradering annat än att det skulle vara lättare i de lägre av de nämnda åldersgrupperna att efter meddelad uppsägning skaffa sig annan anställning kan knappast tänkas. Uttalandena i fackförbundspressen om att en arbetare redan i 40-årsåldem befinner sig i fara att bli utsorterad eller vägrad anställning såsom varande för gammal talar mot en sådan gradering. I propositionen åberopas i flera sammanhang de förhållanden som gäller för tjänstemännen. Kraven på jämställdhet mellan arbetare och tjänstemän reses allt starkare. Självfallet bör detta gälla också en så viktig fråga som uppsägningstiden. Denna anges för tjänstemännen i allmänhet vara . I förut åberopade kommunistiska riksdagsmotioner har kravet rests om en generell minsta uppsägningstid av . Med undantag som föreslås i propositionen för korttidsanställning bör uppsägningstid gälla oberoende av ålder. Vi delar dock den meningen som anförts av LO och flera betydande fackförbund, att kvalifikationstiden bör vara 18 månader ej föreslagna 24 månader. Därest vårt motionsyrkande om slopandet av graderingen i åldrarna ej skulle vinna bifall, föreslår vi bifall till det av LO, , , och framförda förslaget om indelning i åldersgrupper på 40, 45 och . Denna indelning är för lönearbetarna fördelaktigare än propositionens. Gentemot förslaget i propositionen om att undanta sjöfolket anmäler vi en avvikande mening. Anförda skäl, exempelvis att av dem som tillhör är och att en ny sjömanslag är under utarbetande, kan enligt vår mening inte godkännas. Väsentligt är att skapa ett skydd mot godtycke från rederiernas sida och att även för sjöfolket uppnå största möjliga trygghet i anställningen. Benägenheten hos arbetsköpama att göra sig av med den äldre arbetskraften aktualiserar inte enbart frågan om uppsägningstid. Det handlar också om sakens andra sida: att främja de äldres sysselsättning. Alltför ofta möts arbetssökande med mer eller mindre öppenhjärtiga besked om att man nog tänkt sig en yngre; den sökande skulle alltså vara för gammal fastän pensionsåldern ofta inträder först om ! Denna fullständigt asociala inställning hos arbetsköpama kan inte accepteras, den bör helt enkelt inte få tillämpas. Vi ställer oss emellertid skeptiska till effektiviteten i propositionens förslag till Lag om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden . Förslaget går ut på att viss uppgiftsskyldighet om de anställdas ålder m. m. skall stadgas. Om länsarbetsnämnd finner skäl för antagande, att arbetsgivare sysselsätter ett för ringa antal äldre arbetare, bör nämnden överlägga i saken med berörda arbetsgivar- och fackliga organisationer. Om sedan nämnden anser anledning härtill föreligga, kan den anmoda arbetsgivaren att i samband med nyanställningar öka andelen äldre arbetare. Lagförslaget stipulerar så vissa påföljder för arbetsgivarna om de inte följer de i § 1 fastställda bestämmelserna om att lämna påfordrade uppgifter etc., och i 5 § som berör vad kan företa sig säges, att styrelsen kan förordna att arbetsgivaren ej får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller godtagit. Det framgår av det anförda att behandlingsgången företer sådana tidsödande och byråkratiska drag, att stark skepsis måste uttalas om det angivna syftet över huvud taget skall kunna uppnås genom den föreslagna utformningen. Konkret åläggande blir det först tal om sedan fått hand om frågan. Att beslutsfattandet skall anhopas i ett organ för hela riket efter en tidsödande förbehandling på länsplanet ger föga intryck av effektivitet. Tidningen (nr 10 1971) kommenterar: Maktbalansen kommer fortfarande att vara snedvriden. Den förhatliga paragraf 32 i nafsas bara i kanten. Påpekandet är riktigt. Frågan om kampen för löntagarmakt I företagen, att förhindra giltigheten av § 32 som föreslagits i en under den fria motionstiden väckt vpk-motion kommer här in i som åtgärder av grundläggande betydelse. Att i lag stadfästa att bestämmelser av typen § 32 ogiltighetsförklaras skapar en grundval, som också möjliggör ett rimligare förhållande när det gäller de äldres arbetsanställning. Men det är självfallet viktigt att det framlagda lagförslaget får effektivaste möjliga utformning. För att uppnå detta är enligt vår mening följande ändringar i det föreliggande förslaget nödvändiga: Det som i propositionen kallas det yttersta korrektivet (§5) skall kunna tillgripas redan vid behandling på länsplanet. Enligt förslaget skall länsarbetsnämnden på sin höjd kunna "anmoda ett företag att öka andelen äldre arbetare. Det finns inga bärande skäl till att ifrågasätta länsarbetsnämndens kompetens att bedöma ärenden av detta slag eller att AMS skulle besitta några väsentligt större förutsättningar härför än länsarbetsnämnderna. Det förefaller också från praktisk synpunkt oformligt att hos en enda instans för landet som helhet få en anhopning av ärenden, som kan leda till en orimlig tidsutdräkt innan ärendena blivit avgjorda. I konsekvens med den i denna motion förordade decentraliseringen bör också en ändring ske beträffande stadgandet i § 7 om att allmänt åtal får väckas endast efter anmälan av . Redan enligt förslagen i propositionen och i ännu högre grad enligt den i denna motion förordade decentraliseringen får länsarbetsnämnderna inte enbart en vidsträcktare arbetsuppgift. Det är ingen överdrift att beteckna dessa nya uppgifter såsom varande av en principiellt ny kvalitet. Inte minst från denna synpunkt borde löntagarinflytandet ökas inom länsarbetsnämnderna, eftersom uppenbara behov föreligger att erfarenheter från det moderna arbetslivet blir företrädda vid behandling inom länsarbetsnämnderna av frågor av detta slag. Detsamma gäller behovet av att representanter som är väl förtrogna med arbetsmiljöfrågor likaledes blir företrädda inom nämnden. bör därför enligt vår mening i ett särskilt uttalande rikta hemställan till regeringen att uppta frågan om länsarbetsnämndernas sammansättning till prövning. Med hänvisning till i motionen anförda synpunkter föreslås A. att med bifall i övrigt till Kungl. Maj :ts proposition 1971: 107 dels i första hand måtte antaga följande ändringar i Förslag till Lag om anställningsskydd för vissa arbetstagare: Härigenom förordnas som följer. Arbetstagare, som varit anställd hos arbetsgivaren , äger åtnjuta en uppsägningstid av . Första stycket gäller (lika med propositionen) förutvarande ägare tillhörde. dels, därest detta yrkande icke vinner bifall, i andra hand antager följande ändring i ovan anförda förslag: äger åtnjuta en uppsägningstid av 1. , om han fyllt , 2. , om han fyllt , 3. , om han fyllt . dels att orden omfattas av sjömanslagen i 2 § punkten 4 utgår; B. att måtte antaga följande ändringar i Förslag till Lag om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden: att 3 § erhåller följande lydelse (lika med 5 § i propositionen, dock med här nedan angivna ändringar) Föijer arbetsgivare ej anvisningar som meddelats av länsarbetsnämnden beträffande sysselsättning av äldre arbetstagare och är med hänsyn till omständigheterna uppenbart att rättelse ej kan åstadkommas på annat sätt, kan länsarbetsnämnden förordna, att arbetsgivaren ej får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller godtagit. att den i propositionen som 3 § upptagna texten liksom 4 § utgår, att T % i propositionen erhåller följande ändrade lydelse: Arbetsgivare som ej iakttager förordnande enligt 3 § dömes till böter eller fängelse i högst . Allmänt åtal får väckas av länsarbetsnämnd samt av arbetstagare och/eller arbetstagarorganisation att 9 § i propositionen erhåller följande ändrade lydelse: "Talan mot länsarbetsnämndens beslut enligt denna lag föres hos Konungen genom besvär. Mot nämndens beslut i fråga som avses i 1 § får talan dock icke föras. att hos Kungl. hemställes att erforderlig omnumrering av paragraferna företages jämte andra av förslagen i denna motion betingade ändringar; C. att i skrivelse till Kungl. Maj :t ger till känna i motionen anförda synpunkter angående prövning av frågan om länsarbetsnämndernas sammansättning. H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)