mot · FU0228 · 1971-01-12 00:00:00 — av m. fl om en plan för miljövårdsarbetet m. m. Miljöförstöringen fortsätter, men får vi allt större möjligheter att ingripa mot den. Betydande forsknings- och utvecklingsarbete pågår, lagstiftningen utbyggs, stora summor satsas på miljövårdande åtgärder. Men ännu saknas en tillräcklig överblick av problemen. Den långsiktiga planeringen av åtgärder mot miljöförbrukning är otillräcklig. I denna motion föreslår att en plan utarbetas för det fortsatta arbetet på miljövårdsområdet. En sådan plan bör bygga på aktuellt utredningsmaterial och utgöra en inventering av miljöproblem, prioritering av de viktigaste och förslag om vilka medel som bör användas för att lösa dessa. Den skall kunna vara till ledning för det fortsatta utredningsarbetet på olika delområden och innehålla långsiktiga delprogram för olika områden för att visa vilka krav samhället ställer på sig självt, på företag och enskilda, för att härigenom styra den tekniska utvecklingen. En grundtanke är att miljövärden måste räknas som en del av levnadsstandarden. Prisrelationerna mellan olika varor påverkas av de kostnader i form av miljöförstöring de skapar. Avgifter som miljöpolitiska stymingsmedel bör därför komma till användning. Avgiftsmetoden kan på en del områden innebära en snabbare utveckling i miljövänlig riktning. Bland de åtgärder inom ramen för detta miljövårdsarbete som vi förordar kan nämnas: Kraftig satsning på framställning under demokratisk insyn av en fysisk riksplan och stopp för industrilokalisering i orörda kustområden i avvaktan på denna. De sista orörda Norrlandsälvarna, Ritsem, Kaitum och andra oersättliga naturområden måste bevaras. Konkreta åtgärder måste sättas in för att hindra igenväxning av öppna landskapsområden. Det är nödvändigt att svenska vattentillgångar inventeras och vattenvårdsförbund och plan för vattenanvändningen upprättas. Tidplan för övergång till mer miljövänliga tvättmedel, närsaltreduktion och det s. k. fjärde steget vid avloppsrening bör fastställas. Ett övervaknings- och vamingssystem mot luftföroreningar bör byggas upp. Bestämmelserna för avgasrening för bilar måste skärpas och övergång till blyfri bensin ske. Forskning på biologisk kontroll som ersättning för kemiska bekämpningsmedel liksom resistensforskningen måste ges resurser. Försök i större skala med avfallsbehandling för nyttogörande av värdefulla inslag i avfall bör göras. Successivt skärpta bullemormer bör införas och bullerforskningen prioriteras. Trafik med supertankbåtar i bör ej få ske i avvaktan på att katastrofberedskapen mot haverier byggs upp. Oljeskyddet måste rustas upp. Överenskommelser bör träffas vad gäller med berörda nationer om begränsning av skadliga utsläpp. Användningen av miljöavgifter som ett miljöpolitiskt medel bör utredas. Miljövårdsutbildning för tjänstemän och förtroendemän, som handlägger miljövårdsfrågor, bör byggas ut. Åtskilliga av dessa förslag är föga kostnadskrävande och kan bölja genomföras. I den mån prioriteringar är nödvändiga vill vi i första hand satsa på forskning på biologisk kontroll, förbättrad avfallsbehandling och åtgärder mot buller. ser mänskligheten stå inför en ofrånkomlig paradox. Många utgår från att därför att vi står på toppen av teknologisk framgång med en häpnadsväckande rad underverk bakom oss, så skulle vår vetenskaps förmåga att kontrollera och forma människans omgivning sakna gränser. Men medan vår tekniska prestationsförmåga ständigt ökar, upplever vi en oupphörlig försämring av vår miljö. Inte ens de största optimister kan längre blunda för det kaos som teknikens oplanerade och oförutsedda biprodukter åstadkommer. Människan har satt sina fotspår på månen, men på jorden finns knappt en flod fri från föroreningar, en stad med frisk luft. Bekämpningsmedlen skickar ut sina dödliga effekter i näringskedjor som går klotet runt. Ändå är de problem vi här talar om bara toppen på isberget. Dolda under dagens ekologiska skandaler ligger de verkligt stora farorna risken att vi utan återvändo förstör balansen i hela planetens naturliga system. Om detta vet vi alldeles för litet för att våga vidta så stora ingrepp som vi ändå gör. 1 medvetande om denna okunnighet är det nödvändigt att vi handlar med försiktighet för att inte skada. Forskning på miljövårdsområdet bedrivs internationellt och i ; den allmänna opinionen kräver ingrepp för skydd av miljön; lagstiftningsarbete pågår. Vi saknar dock ännu överblicken av problemen, de biologiskaekologiska synpunkterna på åtgärder, prioriteringen av dessa och därmed styrningen av forsknings- och utvecklingsarbetet. De åtgärder som sätts in blir alltför ofta kortsiktiga. De medel som finns är ofta otillräckliga som stymingsmedel. Det finns en rad exempel som kan tjäna som illustration till bristerna på detta område. Avsaknaden av en riksplan gör att oexploaterade kustområden utan hänsyn till miljövärden avsätts som industriområden. På bilmotorområdet kommer luftförorenande och bullrande motorer att produceras så länge bilindustrin inte ställs under tillräckligt ekonomiskt eller juridiskt tryck för att med den stora kapacitet den besitter utveckla nya och från miljösynpunkt lämpligare konstruktioner. Luft, vatten, tyst orörd natur betraktas ännu som fria tillgångar. Förbrukningen av dem påverkar sällan priser och prisrelationer på varumarknaden. Därför förbrukas de ofta utan eftertanke. En bredare översyn, långtidsplanering och prioritering av det arbete som krävs på miljöområdet bör nu göras. Erfarenheterna från tillämpningen av de senare årens miljöskydd bör studeras. Översynen bör leda fram till en genomtänkt plan för det fortsatta arbetet på miljövårdsområdet. Denna bör omfatta inventering av miljöproblemen, prioritering av de viktigaste och förslag på hur de bör lösas. Systemet med miljöavgifter får inte längre avvisas av dogmatiska skäl utan förutsättningslöst prövas och värderas. Planen bör innefatta långsiktiga delprogram för olika områden för att visa vilka krav samhället ställer på sig självt, på företag och enskilda. Detta är nödvändigt dels för att få en ekonomisk överblick och fördelning av kostnader, dels för att driva på omställning till miljövänligare anläggningar, produkter och produktionsformer. På en rad områden krävs tidplaner, på andra bör överväganden ske om förbud, miljöavgifter eller andra styrningsmedel bör tillgripas. har visat att miljövårdsinvesteringarna 1975 blir mycket stora och efterlyser mer realistiska beräkningar av vad olika miljövårdande åtgärder skulle kosta. Sådana beräkningar är nödvändiga som underlag för prioriteringar inom miljösektorn och bör ingå i det planarbete vi föreslår. Det är dessutom nödvändigt att så långt möjligt koppla ihop våra egna miljövårdsåtgärder med dem som företas av andra länder och övemationella sammanslutningar, både när det gäller att mäta och kontrollera miljöfaktorernas utveckling och när det gäller att med konventioner och normer för utsläpp och exploatering samordna de olika ländernas politik. I denna motion vill vi kort beröra en del av problemen på miljövårdsområdet och skissera de medel eller den utveckling som bör användas eller eftersträvas. I ett flertal motioner från folkpartihåll tas olika delproblem upp och föreslås konkreta åtgärder. Befolkningsomflyttning och industriell expansion gör en riksomfattande planering för våra naturresurser nödvändig. pågår inom förarbeten till en fysisk riksplan. Det är ytterligt viktigt att detta arbete snabbt leder till konkreta förslag. Sorn en följd av bristen på riksomfattande direktiv agerar olika myndigheter på egen hand för lokalisering. Atomenergi har gjort egna inventeringar av lokaliseringsplatser för atomkraftverk och plutoniumverk. har haft en mycket självständig ställning när det gäller statlig kraftutbyggnad. Enskilda industriintressens makt och initiativförmåga överrumplar myndigheter. Exemplen är flera. På så vis styckas våra kuster upp på ett tämligen planlöst sätt. En av riksplanens målsättningar bör vara att skydda de naturområden som fortfarande inte är förstörda. Industrilokalisering till oexploaterade områden måste avvisas i avvaktan på att riksplanen kan anvisa områden där lokalisering och fortsatt exploatering kan tillåtas. Det finns en rad exempel på olyckliga lokaliseringar av företag till opåverkade områden. Beslutet i Brofjordenfrågan är ett exempel på hur regeringen tagit ställning i en avgörande lokaliseringsfråga innan riksplanen är klar och blivit föremål för prövning. Beslutet styr givetvis det fortsatta riksplanearbetet på ett olyckligt sätt. Riksplaneringen kommer att få mycket långtgående konsekvenser för utvecklingen inom olika regioner. Det är därför ytterst angeläget att det fortsatta arbetet med en riksplan förankras på demokratisk väg. Riksplanen kan inte fastställas utan en mycket ingående beredning och diskussion där människornas inflytande kan garanteras. Förslag och alternativ bör därför offentliggöras och remitteras till institutioner, organisationer, kommuner och andra starkt berörda. Statsmakterna har ansvar för att en omfattande information till medborgarna kommer till stånd om förslagens innebörd och konsekvenser. Givetvis måste de centrala besluten om den fysiska riksplanen underställas för avgörande. I en annan partimotion från föreslås åtgärder i denna riktning. Brofjordenbeslutet innebär att ett nytt område öppnas för industrigenomslag. oexploaterade områden på måste skyddas mot fortsatt exploatering för nedsmutsande industri. Riksplanen måste klart ange gränserna för de områden som redan är exploaterade och inom vilka enligt koncentrationsprincipen ytterligare industri kan tillåtas, så att de livsviktiga skyddsområdena mellan dessa kan bevaras intakta. får inte utvecklas till ett svenskt Ruhrområde, vilket hävdats i vissa sammanhang. Om vi skyddar viktiga oexploaterade områden och hänvisar industri till andra redan påverkade områden får detta givetvis inte leda till att de senare hårdexploateras. Även om land och vatten inom dem är delvis förstörda eller skadade får denna påverkan inte leda till totalförstöring. Vi har stora möjligheter genom reningsåtgärder m. m. att åtminstone inte förvärra situationen i redan påverkade områden. Utnyttjandet av vattenkraften har genom sin kraftiga naturförstöring en särskild betydelse. Det är ett riksintresse att de återstående oreglerade fjällälvarna får förbli opåverkade. , den sista outbyggda svenska älven söder om och ovärderlig från forskningssyn punkt, kunde efter oppositionens, några fronderande socialdemokraters och en växande naturvårdsopinions kamp räddas. har vi alla ansvar för att den bygden kan få nya långsiktiga arbetstillfällen som ersättning för det kortsiktiga begränsade arbetstillskott en utbyggnad skulle gett. gäller det Ritsem Kaitum det stora sammanhängande projekt som skulle förstöra ett av de sista och värdefullaste naturområdena i övre . Regeringen vill här trots massiv kritik från en riksomfattande opinion, samtliga oppositionspartier, en enig naturvårdsopinion och en rad tunga remissinstanser låta genomföra reglering av samt Sitasjaure och Autajaure. vatten skulle genom en tunnel överföras till ett planerat kraftverk vid sjön norr om . Genom denna utbyggnad och genom att vägar dras genom området förstörs delar av fågelskyddsområde, som bl.a. innehåller största orörda myrområde med en unik fauna och som brukar karakteriseras som sista vildmark. blir torrland på en avsevärd sträcka. Dessa projekt ödelägger en unik del av den svenska fjällvärlden och omöjliggör rennäring i berörda områden. har mycket starkt hävdat att dessa utbyggnader inte bör komma till stånd och också yrkat avslag på regeringens förslag att låta göra intrång i för att möjliggöra . I partimotion 1970:1:1332 finns en utförlig motivering till ställningstagande. De här nämnda vattenkraftstillgångarna är bland de sista i landet som kan realiseras. måste det ökade behovet av elkraft under alla förhållanden täckas genom oljeeldade eller atomdrivna kraftverk. Det är då fullt rimligt att spara de sista fria vattendragen, när andra former för kraftbehovens tillfredsställande mycket snabbt blir dominerande. Det är visserligen sant att även atomkraftverken är miljöförstörande genom varmvattenutsläpp etc., men dessa skadeverkningar går lättare att reglera och verkningarna på omgivningen blir sannolikt inte ore_parabla. Med en förnuftig placering av atomkraftverken och rigorösa skyddsbestämmelser m. m. kan skadeverkningarna begränsas. Vid de oljeeldade kraftverken måste självfallet allt göras för att så långt det är rimligt begränsa skadliga följdverkningar. Vattenanvändningen och vattenföroreningarna utgör ett av de viktigaste problemkomplexen inom miljövården. Vattenförbrukningen har kraftigt ökat . I städer med stort industriinslag uppges förbrukningen till ca 700 Uter per person och dygn. I takt med urbaniseringen ökar vattenbehovet kraftigt i vissa regioner. Grundvattnet räcker inte till. Vatten får tas från närliggande ofta förorenade ytvattentäkter eller från längre bort belägna sjöar via långa tunnlar. tas vatten eller finns planer på att ta vatten från våra större sjöar som , och till tätorter långt från dessa. Vattenbehovet i stora delar av det högindustrialiserade kan också leda till att man från dessa länders sida önskar köpa vatten från svenska vattendrag. Även om vi i har god tillgång till vatten är dock problemen med vattenförsörjning betydande. Vattendrag och sjöar kring våra tätorter är ofta så svårt förorenade att de inte är lämpade som vattentäkter. Grundvattensbristen är på sina håll betydande. fortsätter nedsmutsningen av vattendrag och sjöar vilket försvårar vattenanvändning. I en motion från folkpartihåll angående landets vattentillgångar diskuteras mera utförligt de åtgärder som krävs för en rimlig vattenanvändning. I denna motion föreslås bl. a. att inventeringen av landets vattentillgångar påskyndas, vattenvårdsförbund bildas och att en plan för vattenanvändningen upprättas, där även möjligheterna att återställa torrlagda sjöar till vattentäkter m. m. utreds. I en plan för miljövården bör ingå åtgärder för att undvika fortsatt nedsmutsning av vattendrag, plan för vattenanvändning och åtgärder för att återställa vattentäkter. har vi visserligen goda vattentillgångar, men försämras den totala vattenbilden genom avloppsutsläppen. som och har skadats, sjöar som ansetts som de bästa tillgångarna på friskt vatten. Men även och innanhav som har undergått allvarliga försämringar. Det årliga fosfattillskottet till har uppskattats till ca . Sammanlagt finns enligt beräkningar en halv miljon ton fosfater i , som näring för plankton etc. Plank ton tillväxten ger upphov till en växande syreförbrukning. 1 delar av djupområden saknas syre. Där stiger halten av giftigt svavelväte. Samma tendenser finns i . Vid mätning av syremättnaden har visats att denna halt gått ner från till . Dessa stora innanhav får inte uppfattas som oförstörbara mottagare av lortvatten. Höga krav på rening måste ställas på avloppsvatten även till dem. Omfattande utsläpp av förorenat vatten i dessa områden görs från andra strandstater. Det är mycket angeläget att överenskommelser nu kan träffas med dessa stater om förhindrande av ytterligare skadliga utsläpp. I en annan partimotion från behandlas dessa och vissa andra internationella insatser som krävs för en bättre miljö. Ytterligare åtgärder krävs för att hindra fortsatt utsläpp av nedsmutsat vatten i våra vattendrag. Den tekniskt idealiska principen är det slutna avloppssystemet. Speciellt inom industrin är detta lämpligt. Det vatten som använts i processerna renas, varvid man kan ta till vara de förorenande inslagen. Dessa kan ofta vara av ekonomisk betydelse och återanvändas i processerna. Det renade vattnet återgår till processen och kan användas igen. Systemet tillämpas med goda erfarenheter vid vissa industrier. I den mån slutna system inte är möjliga bör det målet uppsättas att företagen inte släpper ut vatten av sämre kvalitet än de tar in. De allvarligaste vattenföroreningarna förorsakas av industriutsläpp. publicerade undersökningar visar att fisk i och innehåller betydande mängder klorerade kolväten och andra ämnen med liknande verkan (DDT, PCB), som härrör från industriutsläpp. Massaindustrin är då det gäller utsläpp av organisk substans den helt dominerande föroreningskällan. Det finns fortfarande ett litet antal mindre sulfitfabriker som saknar anordningar för indunstning och förbränning av lut. Dessa fabriker, vilkas andel av den totala massaproduktionen i landet uppgår till , svarar för av utsläppen av organisk substans och av utsläppen av lignin från hela massaindustrin. Skogsindustrin svarar för av det totala utsläppet av biologisk substans (BS5). finns det tekniska möjligheter att kraftigt skära ned storleken av dessa utsläpp. Statlig stimulans krävs dock. Det är dock tveksamt om de medel, som står till buds för att på legal och administrativ väg nedbringa dessa utsläpp, är tillräckliga. Ett system med avgifter kan lämpligen komplettera fastställda maximital för tillåtet utsläpp och göra det ekonomiskt lönsamt för företagen att själva ytterligare pressa ned utsläppen. När det gäller tätorternas avloppsrening pågår en betydande utbyggnad. Men ännu saknar närmare 200 tätorter i helt eller delvis avloppsrening. De restriktioner, som finns i miljöskyddslagen om avloppsrening från tätorter, är i detta perspektiv alltför generöst tilltagna. I motioner från folkpartihåll angående ändring i miljöskyddslagen föreslås en skärpning av lagen så att biologisk rening blir den lägsta tillåtna reningsgraden för utsläpp från tätorter. I motionen föreslås också att en tidsplan inrättas för övergång till biologisk rening vid anläggningar som saknar sådan. Biologisk rening bör alltså uppsättas som minimiambition. Allvarliga skadeverkningar på vattendrag förorsakas genom fosfatutsläpp som härrör främst från toaletter och fosfattvättmedel. Inom en mycket snar framtid bör därför även närsaltreduktion uppställas som minimikrav på rening från tätorter. Det är angeläget att minska tillförseln av fosfater från tvättmedel och att få fram mer miljövänliga tvättmedel. Men det finns andra och kanske väl så besvärliga föroreningar, som inte kan tas bort vid biologisk rening eller vid närsaltreduktion. Åtskilliga giftiga metallföroreningar av t. ex. bor, kvicksilver, zink, krom, nickel eller andra giftiga ämnen som cyan finns i små doser i vatten. Det finns f. n. ingen rutinmässig kontroll av hur mycket och var dessa ämnen finns. Undersökningar bör göras av vilka ämnen, som ger de största skadeverkningarna, och metoder utvecklas för att undvika utsläpp av dessa eller för att vid reningen skilja ifrån dem. Det är här fråga om en råd ämnen. Prioriteringar kan vara nödvändiga för vilka ämnen som i första hand bör rensas ut. Detta ingår också som en strävan att göra rötslammet så miljövänligt som möjligt innan det används som jordförbättringsmedel. I en plan för miljövården måste alltså ingå tidsplaner för övergång till biologisk rening, närsaltreduktion och utvecklingsplaner för det s. k. fjärde steget. Nedsmutsning av vatten genom oljeutsläpp är en annan allvarlig skadefaktor. På land kommer oljeprodukter ut i grundvatten och vattendrag från läckande oljetankar och genom slarv vid processer där olja används. I havsvatten och efter kusterna släpps olja ut från fartyg, uppsåtligt eller genom olyckshändelser. Genom övergång till allt större oljetankbåtar och genom att dessa trafikerar trånga farvatten okar riskerna för katastrofer. bör energiskt verka för att supertankbåtar för olja inte skall trafikera förrän länderna kring detta innanhav byggt upp en gemensam, effektiv katastroforganisation i händelse av haveri med oljefartyg. Någon sådan organisation finns ännu inte. Riskerna för oljekatastrofer med stora tankbåtar är potentiellt det allvarligaste hotet. Men härutöver förekommer vaije år flera hundra mindre oljeutsläpp avsiktliga eller i samband med grundstötning, haveri etc. Detta förhållande kräver aktiva åtgärder. Förutom bättre farledsmärkning och andra säkerhetsåtgärder krävs en bättre övervakning och en organisation som snabbt kan ingripa vid utsläpp. De ekonomiska ansvarsförhållandena måste också snabbt klarläggas. avlämnar räddningstjänstutredningen sitt betänkande, vilket förhoppningsvis kan leda till att en del av nuvarande missförhållanden avhjälps. Det är nödvändigt att kraftfullt ingripa mot de avsiktliga utsläppen. Mottagningsanordningar för oljeavfall finns i ett antal hamnar, men kostnaderna för rengöring och liggetid är höga, vilket gör att dessa anordningar inte utnyttjas i tillräcklig utsträckning. Samhälleliga insatser krävs för att bygga ut mottagningssystemen och stimulera användningen av dem. Halten av förorenade ämnen i luften har ökat i takt med industrialiseringen, det ökande antalet motorfordon och urbaniseringen. Det är klarlagt att många av dessa ämnen är skadliga och inverkar negativt på levande organismer. Kontrollen av luftföroreningar är ännu otillräcklig i . Ett landsomfattande nät av mätstationer för kontinuerlig bevakning av luftföroreningar och förändringar i atmosfären bör därför byggas ut och anknytas till det internationella mätningssystem på vilket planer finns. I lämpliga fall bör mätstationerna kopplas direkt till larmanordningar. Genom avgaser från bilar tillförs atmosfären 150200 olika kemiska ämnen som koloxid, nitrösa gaser, blyföroreningar m. m. Vissa av dessa har ren giftverkan, andra kan samverka och bidra till sjukdomar i luftrör och andningsorgan eller på annat sätt påverka hälsotillståndet hos människor. bilmodeller införs krav på minskade utsläpp av koloxid och kolväten. Det är angeläget att fortsatta ansträngningar görs för att ytterligare nedbringa dessa. Från folkpartihåll har tidigare motionerats om skärpta bestämmelser fr. o. m. Någon sådan skärpning är nu av allt att döma ogenomförbar på den korta tid som föreligger. I stället bör redan nu förberedelser göras för beslut om skärpningar från omkring 1975. Den amerikanska kongressen har antagit en ny luftvårdslag som även innefattar kraftigt skärpta krav på avgasrening. Lagen kommer att gälla fr. o. m. Reglerna kräver delvis andra konstruktioner än de som används, men den amerikanska bilindustrin har förklarat att man klarar dessa till 1975. Detta amerikanska beslut måste givetvis inverka på europeiska bilfabrikanters planer, och representanter för en svensk bilindustri har också uttalat att denna industri kan producera motorer som klarar de amerikanska kraven. bör verka för ett internationellt antagande av normer som svarar mot de nya amerikanska. Förslag bör framläggas om införande av motsvarande normer i . I en annan motion från folkpartihåll utvecklas närmare problemen kring luftföroreningar från motorfordon och föreslås införande av skärpta avgasnormer. I motionen föreslås också sänkning av blyhalten i bensin. Målsättningen bör vara blyfri bensin. Med blyfri bensin och bättre rening av avgaserna kan en begränsning av de skadliga utsläppen från bilmotorer ske. Det är möjligt att även på annat sätt minska skadeverkningarna. Avgasutsläppen är störst vid ofullständig förbränning exempelvis då bilar förs fram ryckigt eller i låg fart, vilket ju är regel vid tätortstrafik. Medicinska aspekter och miljöaspekter måste i större utsträckning påverka trafikutformningen i tätorterna så att biltrafik i centrala delar av städerna i växande utsträckning ersätts av andra trafikmedel och att, på de ställen biltrafik ändå är nödvändig, trafiklederna byggs för en jämn och snabb trafik, vilket begränsar förgiftningsriskema. Avgiftsbeläggning av biltrafik i stadskärnor kan också tillämpas för att nedbringa luftföroreningarna. Generella bestämmelser för en begränsning av tomgångskörning av bilar i tätort verkar i samma riktning. När det gäller eldningsoljor arbetar för en nedtrappning av svavelhalten främst i de större städerna. Det är dock angeläget att en övergång till svavelfattiga eller svavelfria eldningsoljor sker även utanför de största tätorterna.