mot · FU02749 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående de ensamståendes situation. har under en följd av år i aktualiserat problem, som särskilt rör den stora gruppen ensamstående. Även om de en och en halv miljon människor i landet, som kan betecknas som ensamstående, utgör en mycket skiftande grupp, kan det statistiskt beläggas att gruppen som helhet i vissa sociala och ekonomiska avseenden uppvisar påtagliga skillnader gentemot de gifta och sammanboende. Vi har kunnat konstatera, att åtskilliga av de tankar och förslag som förts fram i detta sammanhang accepterats och förverkligats; så t. ex. införandet av individuell beskattning. Men alltjämt finns problem som måste lösas. har lagt fram en del intressanta fakta beträffande de ensamstående. Ogifta män ligger exempelvis generellt lägre i lönehänseende än gifta män. Den till låginkomstutredningen fogade uppsatsen lågavlönade visar, att de ogifta är överrepresenterade i de lägsta inkomstklasserna. Utredningen visar vidare, att förvärvsarbetsgraden bland de ogifta männen är lägre än bland de gifta liksom sjukligheten bland de ogifta är större än bland de gifta. Dessa resultat kan inte tolkas så att man får lägre lön eller blir mera sjuk för att man är ogift. Den lägre äktenskapsbenägenheten torde kunna förklaras med sämre försörjningsmöjligheter, sjuklighet etc. Ensamheten är med andra ord inte det grundläggande problemet. Utöver de svårigheter som ensamheten säkert i sig innebär för de flesta människor tillkommer alltså ofta andra problem. Detta gör det än mer angeläget att genom politiska beslut förbättra dessa människors situation. Hänsynen till barnfamiljernas särskilda behov har länge inneburit, att de ensamstående fått stå tillbaka vid fördelningen av det tillgängliga bostadsbeståndet. De ensamstående kommer härigenom att drabbas särskilt hårt av situationen på bostadsmarknaden. Särskilt problematiskt blir detta i samband med skilsmässa, då den av makarna, som inte tilldöms vårdnaden av barnen, ofta mister rätten till den gemensamma bostaden. Detta drabbar i de allra flesta fall männen, som under hemskill nadsåret och därefter ofta ställs utan bostad. tvingas de inte sällan bo på hotell, hos släktingar eller hos goda vänner. Att få en bostad av bostadsförmedlingen är oftast helt omöjligt. Många socialvårdare kan vittna om de sociala problem som uppkommer just efter en skilsmässa. När en man kanske plötsligt förlorar sitt hem och sin familj, utsätts han för svåra psykiska påfrestningar. Många klarar inte dessa svårigheter, och en social process inleds med förlust av arbete och invant umgänge etc., som i värsta fall kan resultera i grava, ofta olösliga sociala problem. I vissa sammanhang har samhället funnit det önskvärt att stimulera och stödja familjebildning. Detta gällde t. ex. införandet av bosättningslånen, som förbehållits familjer. Detta upplevs av de ensamstående som en orättvisa. Det är inte självklart att bosättningen är mindre kostsam för ensamboende än för två sammanboende. Det finns goda skäl att utsträcka rätten till bosättningslån även till ensamstående. Utslagsgivande vid avgörandet av vilka som bör komma i åtnjutande av lånet bör vara endast de ekonomiska förutsättningarna och ej civilstånd. Detta med hänvisning dels till önskan om samhällelig neutralitet till olika livsformer, dels till önskan om en generös behandling av en grupp som uppenbarligen är missgynnad i många andra avseenden. Ett paradoxalt faktum, som påpekats, är att ensamheten ofta upplevs värre i storstaden än i glesbygden. Möjligheterna till umgänge under avspända former mellan människor, som inte bor i samma lägenhet, är små eller obefintliga. I bästa fall är det sörjt för ungdomen med en ungdomsgård. Sociala relationer mellan grannar får upprättas i hissar och trappuppgångar. I vår partimotion I: lil framhölls: Fruktbara är de ansatser till gemenskapsanordningar i nya bostadsområden som föreslagits från många håll och som servicekommittén även förväntas diskutera. Här kan man hoppas att med tiden få se nya bosättnings- och umgängesformer växa fram, stödda av nya sätt att planera själva husen och stadsdelarna, varigenom åtminstone en del av de alltför stora skillnaderna mellan giftas och ensamståendes rent mänskliga situation kan komma att försvinna till båtnad för alla. Dessa synpunkter är alltjämt mycket aktuella. En utbyggd boendeservice kommer de ensamstående till godo. De förslag, som framförts från olika håll i detta ämne, bör möjligt komma till praktiskt utförande, ökad produktion av mindre bostäder och flexibla bostäder är ett angeläget önskemål. Ensamstående med barn har en i många avseenden besvärlig situation. Ett tillräckligt samhällsstöd för barntillsynen saknas alltjämt. Hjälp med barntillsynen måste erbjudas på ett mer generöst sätt av samhället i form av fler barnstugeplatser, familjedaghem och bättre service vid planeringen av ny bebyggelse. För alla yrkesarbetande föräldrar innebär sjukdom hos barnen speciella svårigheter. Än svårare blir problemen för ensamstående föräldrar. De har då i allmänhet att välja mellan att stanna hemma och i många fall förlora hela familjeinkomsten eller att söka få social hemhjälp, vilket med bristande resurser i många kommuner kan vara nog så besvärligt. I många fall torde rätt till egen sjukpenning under barnets sjukdom vara ett gott alternativ till en social hemhjälp. Den skulle ge föräldrarna större valmöjligheter och medverka till att den sociala hemhjälpens hårt ansträngda resurser bättre skulle räcka till. En sådan rätt kan givetvis förenas med samma kontrollmöjligheter för som vid vanlig sjukpenning. Denna fråga utreds av familjepolitiska kommittén. Det är angeläget att kommittén kommer med förslag till åtgärder i detta syfte. För många ensamstående med underhållsplikt är underhållet mycket betungande. Många av problemen vid en skilsmässa är självfallet av den arten att de inte är åtkomliga för samhälleliga åtgärder, men i vad gäller de rent ekonomiska konsekvenserna av en upplösning av ett äktenskap torde förbättringar kunna åstadkommas. Vad här sagts syftar inte till att rucka på principen om mellan föräldrarna delat ekonomiskt ansvar för barnen, men det bör undersökas i vilken mån det är möjligt att vid beskattningen ta hänsyn till de frånskilda underhållspliktigas ofta svåra situation. De ensamstående blir fler och fler. Andelen gamla i samhället växer. Detta, liksom den tilltagande urbaniseringen, skapar sociala ensamhetsproblem. Enligt vår mening har det gamla önskemålet om en samlad översyn av de ensamståendes problem alltjämt aktualitet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om en skyndsam, allsidig översyn av de problem, vilka möter olika ka 1971: 749 4 tegorier ensamstående i samhället, samt om förslag till effektiva åtgärder för att avhjälpa dessa. () PER ()