mot · FU0229 · 1971-01-12 00:00:00 — av m. fl. angående internationell miljövård. kommer i att hållas en om miljöfrågor i global skala. Initiativet till denna konferens, liksom erbjudandet om värdskapet för den, har utgått från . I ett enkätsvar till FN:s generalsekreterare har regeringen redogjort för miljövårdsproblemen i och vad som gjorts för att behandla dem. Det är emellertid viktigt att hela folket får känna sig delaktigt i de åsikter som framförs och de beslut som fattas vid denna konferens. Alla människor, alla länder, hänger oupplösligt samman på det rent fysiska och biologiska planet, eftersom vi alla är delaktiga i samma biosfär, samma ekologiska fält där inga gränser finns. Denna faktiska ödesgemenskap bör i möjligaste mån uttryckas också på det politiska planet, där ingen grupp bör känna sig utesluten. vill i denna motion dels understryka ett antal punkter, som vi anser bör drivas med kraft vid konferens, dels framföra kravet på representation för alla de politiska partierna i den svenska konferensdelegationen och dess förberedande organ. Enligt ett vetenskapligt symposium, som arbetade på , är oljeföroreningarna i världshaven en av de väsentliga miljöfrågor som måste lösas genom organiserat internationellt samarbete. Omkring 1,5 milj. ton olja kommer ut i haven från oljetankers, genom olyckshändelser eller från oljeborrning under havsytan. Oljespill på land kommer också slutligen ner i havet och förorsakar skador. De skadliga effekter som oljan i oceanerna kan ge upphov till är bl. a. följande. Levande organismer dödas genom att de blir täckta med olja. De kan kvävas av den eller bli förgiftade. Förgiftning kan också förorsakas av de vattenlösliga giftiga ämnen som finns i oljan. Vissa organismers födokällor förstörs. Icke direkt dödliga kvantiteter olja och oljeprodukter introduceras i somliga organismer så att dessa får lägre motståndskraft mot stress och infektion eller sämre reproduktionsmöjligheter. Från många håll framhävs att det är omöjligt att komma till rätta med havsföroreningsproblemen utan en internationellt accepterad lag med tillräckliga och användbara sanktioner. gränsvattenkonvention mellan och tillkom för att hindra att de , som ligger mellan dessa båda stater, blev nedsmutsade. Lagarna fanns alltså, liksom en kommitté för att övervaka dem, men effektiva sanktionsmöjligheter saknades. blev också i stor utsträckning fördärvade. är en rad nationer i färd med att utsträcka sina territorialvatten över vidare områden än förut, med tanke bl. a. på de olje- och mineralfyndigheter som kan finnas där. På samma eller andra områden, inte minst på och , håller trafiken med båtar och svävfarkoster på att ta sådana proportioner, att man snart måste införa mycket striktare trafikregler till sjöss än man haft. En annan teknisk utveckling, som gör att någon form av internationell lagstiftning över haven blir nödvändig, är att fisket nu blivit så omfattande att en hel del fiskarter hotas med utrotning, så som skett med valama. Slutligen har en del stater börjat hävda territorialrätt över en ganska stor vattenyta, som omger varje oljeborrningsinstallation ute på havet. Den franska lagen förbjuder t. o. m. obehörig överflygning över sådana delar av havet. Denna utveckling, som sker tämligen regellöst, visar i vilken grad nya former av internationella lagar och konventioner gällande havets utnyttjande måste framskapas. Möjligheterna härför bör underlättas genom att redan är på väg att bli en insjö i EEC. problem kan, som vi vet, inte lösas utan samarbete mellan alla strandstaterna, och dessa problem är på väg att bli livshotande. har utfärdat en deklaration med anledning av en del ytterligt alarmerande rapporter från den franska djuphavsforskaren . I denna deklaration vädjade rådet energiskt till medlemsstaterna att vidta drastiska åtgärder både nationellt och internationellt för att sätta stopp för en utveckling (nämligen havsföroreningarna), vilken redan gett vissa effekter som är obotliga och ödesdigra för mänskligheten. En speciell fara för haven är vidare de föroreningar som släpps ut av industrier, som vill bli av med särskilt giftiga och svårhanterliga avfallsprodukter. Här är internationella konventioner särskilt nödvändiga, eftersom annars de länder som har tillgång till hav att släppa avfall i kommer att utnyttja detta som en tillgång i konkurrensen gentemot industrierna i länder som antingen inte har tillgång till haven eller av miljövårdshänsyn lagstiftar mot en sådan användning av mänsklighetens gemensamma tillgångar. Oljetransportema över världshaven blir ett allt större problem. Man planerar nu tankfartyg på omkring och t. o. m. över . Skulle en sådan tanker haverera på en ocean och innehållet komma ut, skulle det betyda en allvarlig ökning av utsläppen och leda till stora skador i vidsträckta områden. Det finns därför skäl för jordens länder att arbeta fram en konvention för oljetransporter över världshaven. Den skulle rymma både regler om säkerhetsbestämmelser, rapportskyldigheter och vissa anvisningar om oljetankers konstruktion. Det är t. ex. inte rimligt att antalet skott i moderna oljefartyg ofta är så få att en enda deltank kan rymma mycket mer olja än flera äldre oljetankers tillsammans. bör vid konferensen kraftfullt verka för att gemensamma överenskommelser kan komma till stånd för att hindra fortsatt havsförorening genom oljespill från fartyg, oljeborrningar, genom avfall från mineralupptagningar och industriella utsläpp av giftigt avfall samt rekommendera medlemsländerna att upprätta verksamma sanktionsmöjligheter gentemot dem som bryter mot dessa och motsvarande bestämmelser. Globalt nät av mätstationer för miljöfaktorer I enlighet med det förslag som framlagts av naturvetenskapliga forskningsrådets ekologiska kommitté , angående ett (), anser vi att kraftigt bör understödja detta projekt och medverka till att det blir framlagt och såvitt möjligt antaget av konferensen, inklusive de kostnader som detta nät av mätstationer kommer att dra. GEMS är ett så stort och oförberett projekt att det vid konferensen inte kan mer än grundläggas i princip. Desto viktigare är det att , helst i samarbete med övriga nordiska länder, gör allt för att påbörja de pilotstationer som är nödvändiga för att förbereda ett globalt täckande nät. I detta sammanhang vill vi understryka vikten av att det inhemska nät av mätstationer för kontroll av luft- och vattenföroreningar sorn redan i någon mån existerar byggs ut på en mera permanent finansiell bas än tillfälliga forskningsanslag och i möjligaste mån samordnas med de globala nät som kommer att byggas ut. Miljövårdsfrågor med särskild hänsyn till Det är allmänt känt att åtskilliga hyser en ganska stark misstro mot i-ländernas miljövårdskrav och är starkt tveksamma att acceptera exempelvis förbud mot industriföroreningar, som skulle hindra dem i deras egen industrialisering. Denna inställning är förklarlig, om än på lång sikt mycket beklaglig. Reaktionen på den bör emellertid vara att i-länderna visar sin uppriktiga vilja att hjälpa u-ländema med deras miljöproblem, inte att använda dessa som ännu ett sätt att komma före i den ekonomiska kapplöpningen. Vi vill här särskilt peka på två typer av åtgärder, som vi anser att regeringen bör föreslå vid konferens. Den första gäller emis Industriländerna kommer eventuellt att lägga fram och möjligen i någon mån enas om vissa normer för hur mycket luft- och vattenföroreningar av visst slag som kan accepteras från olika fabriker. Dessa krav blir lättare att uppfylla ju högre landets tekniska och ekonomiska nivå är, eftersom utrymmet för innovationer och miljöinvesteringar då är så mycket större. Konkurrensläget för på väg att industrialisera sig kan emellertid bli outhärdligt, om de skulle tvingas gå med på samma emissionsnormer och samma takt som i-ländema. Ett tänkbart förslag till lösning framfördes i av en holländsk biolog. Han menade att länder som är i färd med att bygga upp sin industri skulle få lov att ha lägre miljökrav än mera avancerade länder. En sådan gradering torde under alla omständigheter uppkomma ändå, och det är kanske bättre att ge den en viss legalisering från början. För att hjälpa att tillgodose sina krav på höjd levnadsstandard och i möjligaste mån oförstörd miljö bör all teknisk och ekonomisk hjälp till utvecklingsländer åtföljas av ekologisk rådgivning och av forskningsinsatser, som gäller det speciella landets egna problem. Ett typexempel här är besprutningen med DDT och andra insektsmedel. Dessa förbjuds numera i allt fler industriländer. Man sätter upp höga krav på giftfrihet för livsmedel, vare sig dessa importeras eller ej. Dessa krav kan ha och har redan i vissa fall en förödande effekt på livsmedelsexport, eftersom det är omöjligt för dessa länder att än så länge klara sig utan de farliga bekämpningsmedlen. För att komma ur detta dilemma måste få hjälp med vetenskapliga studier och nyuppfinningar så att de kan övergå till andra och mindre farliga bekämpningsmetoder. Detta har de i allmänhet inte själva resurser till. Det är ytterst väsentligt att i-ländernas forskningsprogram beaktar just sådana problem och satsar på dem. Det är en typ av u-hjälp som är minst lika genomgripande och oumbärlig som den s. k. gröna revolutionen. Ett internationellt miljövårdsproblem, som vi vill se upptaget vid konferensen , är bullret från civila transportplan i överljudsfart. Med nuvarande och inom överskådlig framtid tänkbar teknik sprider dessa plan som bekant bullermattor under sig, som är , medför åskliknande knallar, väcker sovande och verkar starkt skrämmande. SST-projekten verkar visserligen att ha råkat in i så stora ekonomiska svårigheter att det är ovisst om planen kommer i trafik, åtminstone . Men detta hindrar inte att en internationell konvention, som förbjöd sådana plan att flyga i överljudsfart över Iand och över starkt trafikerade havsområden så länge de följs av de speciella bullermattorna, skulle vara av stort värde, inte minst för de små länderna, som annars kanske skulle få svårt att stå emot de utvecklade ländernas krav på överflygning. Den studiegrupp vid som ägnade sig åt de viktigaste globala miljövårdsproblemen kom vidare fram till att SST-planen inte bara är farliga genom sina bullermattor. De utsätter dessutom atmosfären för oberäknade risker genom sitt utsläpp av partiklar av svaveldioxid, kolväten och sot. Det är ingalunda uteslutet att detta kan medföra ökad molnighet över , där trafiken kommer att bli tätast, och ändrade temperaturer i stratosfären, vilket i sin tur kan komma att ändra temperaturen vid jordytan. Studiegruppen yttrade sin allvarliga oro inför dessa risker och rekommenderade att man inte skulle starta trafik i stor skala med SSTplan, innan man grundligt studerat vilka följder för jordens atmosfär denna kunde få. Denna typ av forskningsprogram kan varken genomföras snabbt eller billigt. Ett förbud för SST över mark och trafikerade havsytor skulle göra att man åtminstone inte behövde ta dessa okända och okontrollerbara risker i alltför stor skala. Många beräkningar tyder dessutom på att SST-planen aldrig kan bli ens tillnärmelsevis lönsamma, om de inte får flyga i överljudsfart över land. Ett förbud av antydd art skulle alltså i praktiken bli liktydigt med ett totalförbud. I den rapport som FN:s generalsekreterare lämnade , om miljövårdskonferensens uppläggning och syfte, nämns även frågan om finansiella metoder för att komma till rätta med miljöförstöringen. Generalsekreteraren föreslår att en särskild kommission skulle undersöka vilka åtgärder i form av skatter, avgifter och andra ekonomiska metoder som kunde vara lämpliga för att komma till rätta med problemet och för att fördela den ekonomiska bördan av miljöföroreningarna så rättvist som möjligt mellan medborgarna i ett givet land. Dessa frågor är ytterst väsentliga och fordrar mycket större uppmärksamhet i än de fått, vilket vi framhäver i vår partimotion »ang. en plan för miljövården» (1971:28). bör arbeta för att en kommission av denna art upprättas vid konferensen. ägnar sig praktiskt taget alla och en mängd andra internationella organ inklusive NATO åt miljövårdsfrågor. Resultatet är en mängd dubbel- och trippelarbete, onödig överlappning, prestigestrider och missbruk av den vetenskapliga arbetskraften. För att skall få någon effekt är det nödvändigt med en kraftfull upprustning och samordning i det internationella miljövårdsarbetet. En rapport av den typ som framlades beträffande FN:s u-landsarbete, också det splittrat på alltför många händer, skulle behövas när det gäller miljövården. Vi anser att en av konferensens väsentliga uppgifter blir att sätta i gång en sådan utredning så snabbt som möjligt, så att världens resurser i fråga om pengar men framför allt när det gäller vetenskaplig expertis, utnyttjas på effektivaste sätt och inte hindras av organisatoriska ofullkomligheter. Härmed sammanhänger ytterligare ett önskemål. Det är redan ytterst brådskande att förbereda konferens så väl, att åtminstone i vissa frågor så utförligt utarbetade förslag kan framläggas att konferensen kan besluta om dem, inte bara hänskjuta dem till vidare bearbetning. Miljöförstöringen i världen har redan på många håll gått så långt att den är eller håller på att bli obotlig. Skall konferens åstadkomma vad den egentligen är tänkt att göra, måste de närvarande politikerna ha möjlighet att ta ställning i sakfrågor och utfärda konkreta rekommendationer som kan leda till bindande beslut. föreslogs i en folkpartimotion att en internationell databank för miljövård skulle inrättas för att underlätta miljövårdsarbetet både inom och mellan länderna. Vi understryker detta krav och föreslår att det tas upp som en av de väsentliga organisatoriska åtgärder som konferens bör rekommendera. Den har som initiativtagare och värd för denna konferens ett stort ansvar för att sådana resolutionsförslag förbereds i tillräckligt djup, under medverkan av så vida kretsar inom länderna som möjligt. Det är regeringarna som skall fatta besluten vid konferensen i , men det är folken som skall genomföra dem eller bli lidande på att de inte genomförs. Därför måste besluten förankras i alla kretsar av befolkningen som har ett aktivt miljövårdsintresse, i partier, föreningar eller andra organisationer. Med hänvisning till ovanstående yrkas att hos Kungl. Maj:t hemställer att riksdagspartierna bereds tillfälle att medverka vid förberedelserna för och sända representanter till den svenska delegationen vid om miljövårdsfrågor, att i skrivelse till Kungl. Maj:t ger till känna vad i motionen framförts rörande agerande vid konferensen. () PER ()