ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02396 · 1971-01-26 00:00:00 — av herrar i och i om införande av en för hela landet enhetlig telefontaxa. Telekommunikationerna spelar en allt större roll för de enskilda människorna liksom för näringsliv och organisationer i vårt samhälle. För enskilda medborgare i glesbygdsområdena är telekommunikationen under vissa tider den enda länk som förbinder individen med det övriga samhället. För företag och organisationer är telekommunikationen ett livsvillkor. Ett kommunikationsmedel som betyder så mycket och som så gått in i det allmänna medvetandet och sättet att leva borde naturligtvis i jämlikhetens intresse taxeras oberoende av det avstånd i mil som skiljer de telefonerande åt. Som bekant fungerar teletaxan så att den som har långt till centralort, länsstad eller huvudstad drabbas kostnadsmässigt hårdare än den som har sin samhällsservice inom mera bekvämt räckhåll. Man kan, om man så vill, säga att de här problemen också är ganska specifika Norrlandsproblem detta därför att de stora avstånden framför allt är markerade just i vårt lands nordliga delar. Jämlikhetsdebatten borde på det här området kunna ges ett reellt innehåll genom en för hela landet enhetlig teletaxa. Rent tekniskt borde det då praktiskt taget hela landet erhållit automatiskt telesystem vara fullt möjligt att genomföra. Den kostnadsmässiga utjämning som en enhetlig taxa skulle åstadkomma vore ett ej föraktligt steg för skapandet av bättre konkurrensförhållanden för det norrländska näringslivet i jämförelse med de södra landsdelarnas. För enskilda människor ute i glesbygden skulle det betyda en länge åstundad rättvisa på åtminstone detta område. Med stöd av det anförda hemställer vi att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om utredning och förslag rörande införandet av en för hela landet gällande enhetlig teletaxa. () () i i
mot · FU024 · 1971-01-12 00:00:00 — om förbud för riksdagsledamot att tala från manuskript. Alla insiktsfulla bedömare torde vara ense om att den nya enkammarriksdagen kommer att möta svårigheter i fråga om möjligheten att begränsa debatterna. Redan i den förutvarande andra kammaren med dess 233 ledamöter blev det ofta nödvändigt att ordna kvällsplena som icke sällan tänjdes ut långt fram till men icke endast för ärendenas allsidiga behandling utan sannolikt också för ledamöternas hälsa. Stor enighet synes också råda därom att debatterna i den svenska präglas av bristen på spontanitet och nerv. Det ofta oengagerade läsandet från medförda manuskript förlänger sammanträdena och dövar intresset bland både ledamöter och tillstädeskommen allmänhet. Det är följdriktigt att avgående talmän fäst uppmärksamheten på olägenheterna med manuskriptläsandet såväl som har påtalat detta. Det föreligger sålunda en alltmänt omfattad önskan att göra debatterna både kortare och livfullare. Detta torde kunna åstadkommas om manuskripten förbjöds. Denna metod har införts i det engelska parlamentet, och ett likartat system tillämpas i den västtyska förbundsdagen. Det borde kunna fungera också i den svenska . Åtminstone borde det kunna vara angeläget att försöksvis pröva hur försök med manuskriptfria överläggningar skulle utfalla. bör därför ges i uppdrag att anordna sådana försök efter eget skön lämpligt synes kunna vara att pröva systemet i samband med att svar lämnas på interpellationer och enkla frågor. Med åberopande av vad ovan anförts hemställer jag att måtte besluta att åt talmanskonferensen uppdraga att anordna försök med förbud mot manuskript vid överläggningar i .
mot · FU02401 · 1971-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om utsträckt giltighet av det s. k. Enligt gällande bestämmelser är fr. o. m. 1969 det s. k. 67-kortets giltighet utsträckt till att förutom folkpensionärer omfatta dem som åtnjuter ålderspension med förtida uttag, förtidspension, sjukbidrag, invaliditetsersättning och hustrutillägg. Denna utvidgade rabattgivning, som fattade beslut om 1968 enligt förslag i proposition nr 155, beräknades då komma att gälla 275 000 personer och skulle föranleda ersättning av statsmedel till SJ. Denna ersättning har i årets statsverksproposition av departementschefen beräknats till 1,3 milj. kronor. Som vi framhållit i motioner till både 1969 och riksdagar saknas bland rabattberättigade en grupp, nämligen änkepensionärerna. De beräknas 1971 uppgå till omkring 102 000 enligt uppgifter i statsverkspropositionen. Av dessa är självklart en stor del . Det har vid tidigare behandling av motioner med liknande yrkande hävdats svårigheten att göra en avgränsning av dem, som borde komma i åtnjutande av pensionärsrabatt, jämförbar med åldersgrupperna nu bidragsberättigade. Enligt nuvarande bestämmelser äger maka som åtnjuter hustrutillägg förmånen av rabattkortet, och då sådant tillägg som regel utgår fr. o. m. kunde en lämplig avgränsning av gruppen rabattberättigade göras vid denna ålder. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte hos Kungl. Maj:t hemställa att åtgärder vidtages så att även änkepensionärer enligt lagen om allmän försäkring och som uppnått kan erhålla det s. k. () () ()
mot · FU02403 · 1971-01-26 00:00:00 — av herrar och i om förbud för motorfordon att passera stillastående skolskjuts. Enligt den kungörelse om skolskjutsning som trädde i kraft har bestämmelserna beträffande denna trafik skärpts för att bättre tillgodose kravet på trafiksäkerhet. Sålunda skall de kommunala skolstyrelserna verka för att hållplatser utformas så att olyckor i möjligaste mån undviks, de skall efter samråd med trafiknämnd, polis och väghållare bestämma färdväg och plats för på- eller avstigning samt svara för att eleverna undervisas om vad de skall iakttaga för att undvika olyckor i samband med skolskjutsning. Frågan om säkerheten i samband med skolskjutsning har tidigare debatterats i , , då kommunikationsministern besvarade en interpellation. Statsrådet framhöll då att de nya reglerna varit i kraft endast och att det var för tidigt att uttala sig om den effekt de kommer att få. Han framhöll vidare att han avser att följa utvecklingen och vid behov överväga de kompletterande åtgärder som kan vara motiverade. inträffade tre dödsolyckor. Vid två av dessa påkördes och dödades barnen av bilar som passerade skolskjutsen då denna stannat och lämnat av barnen. Den största faran föreligger alltså då barnen gått av bussen. De nya bestämmelserna kan inte hindra att sådana olyckor inträffar. framhöll i en skrivelse till : Så länge skolskjutsarna är nödsakade att stanna på vägbanan för att släppa av skolbarnen består risken att barnen blir påkörda av passerande bilar. Det är att ställa alltför stora krav på eleverna, särskilt de yngsta, om man tror att de alltid skall uppträda på ett sådant sätt, att dessa olycksrisker undvikes. NTF anser därför att förbud för motorfordon att passera skolskjuts som stannat för av- och påstigning måste införas. I en fråga av denna allvarliga art anser vi att det inte räcker med att följa utvecklingen och vid behov överväga de kompletterande åtgärder som kan vara motiverade, utan åtgärder som förhindrar fler olyckor måste vidtas. Mot 1971: 403 Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag beträffande införande av en bestämmelse om förbud för motorfordon att passera skolskjuts som stannat på vägbanan för aveller påstigning. HANS () i
mot · FU02404 · 1971-01-26 00:00:00 — av herrar i Agnäs och om förbud mot användning av vägsalt. Det vägsalt som sprides på vägar och gator har visat sig medföra en mängd olägenheter under det att de positiva verkningarna kommit att framstå som mer tvivelaktiga. Man vet att rostangreppen på fordonen okar genom saltets inverkan. Det är dessutom bevisligt att saltet skadar läder och tyger. Det följer med skodonen in i trappor och korridorer och lägenheter, varvid det medför skadegörelse på mattor och golv. Städning och underhåll fördyras därigenom förutom den otrevnad som åstadkommes. Det har också visat sig att saltet betyder trafikfaror. Dels bidrager det till att rutorna på fordonen muras igen, dels försämras belysningen eftersom lamporna snabbt täcks av saltblandningen i snön. Därtill vet man att det vid lägre temperaturer och vid snöfall gör halkan svårare. Det har visat sig att den snösträng som bildas mellan körfilema på vägen genom saltet blir särskilt hård och vållar olyckor vid omkörning. Det är inte heller utrett i vad mån saltet innebär miljöskador. De stora mängder som sprids i vårt land förenar sig med ytvattnet och följer med i diken ut till sjöar och floder och kan medföra vattenförstöring. Vägsaltets positiva verkningar torde upphävas av de negativa, varför dess användning inte bidrager till trafiksäkerheten. Kostnaden för det kan med fördel användas på annat sätt för att höja framkomlighet och säkerhet på landets vägar. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär att användningen av vägsalt upphör. () i Agnäs
mot · FU02405 · 1971-01-26 00:00:00 — av herrar i Heden och i Bäckmora angående kostnaderna för delning av väg som undantas från allmänt underhåll. I samband med att väg undantas från allmänt underhåll, vilket ej sällan händer då ny väg byggts, kommer underhållet att åvila fastighetsägare som är boende utmed ifrågavarande väg. bildas vägsamfällighet för gemensam drift av vägen med uppdelning i förhållande till vägintressentemas nyttjande av vägen. För en riktig fördelning av vägkostnaderna mellan vägintressentema måste en laglig delning av vägen äga rum. Dylik förrättning skall utföras av lantmätare. Förrättningskostnaden uppdelas i förhållande till vägintressentemas vid förrättningen tilldelade procenttal. Denna kostnad kan i vissa fall bli ganska kännbar för den enskilde vägintressenten. Det kan inte vara riktigt att dylika vägintressenter skall vara skyldiga att betala dessa delningskostnader, då de av påtvingas ett underhåll av en tidigare allmän väg. Här torde det vara riktigt att vägdelningen förrättas utan kostnad för de övertagande vägintressentema. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte uttala, att delningskostnad för väg, som tas ur allmänt underhåll, må bäras av staten. () i Heden () i Bäckmora
mot · FU02406 · 1971-01-26 00:00:00 — av i Gäddvik m. II. angående vägbyggandet inom de sysselsättningssvaga regionerna. Inom de sysselsättningssvaga regionerna användes beredskapsarbetena såsom ett instrument för att ge sysselsättning till dem som av olika anledningar icke har kunnat erhålla fasta arbetstillfällen. Huvudmålsättningen måste vara att inom dessa områden sätta in de största ansträngningarna på att försöka skapa fasta arbetsmöjligheter för arbetskraften. Tyvärr har detta icke skett i tillräcklig omfattning. På grund härav har beredskapsarbetena kommit att ha en väsentlig betydelse i stora delar av skogslänen. Särskilt inom vägbyggandet har projekt kommit till utförande, vilka med beslutade vanliga väganslag skulle ha kommit mycket långt fram i tiden. Anslagen till de vägar som anlagts såsom beredskapsarbeten har varit högre än till de vägar som byggts med ordinarie väganslag. Detta förhållande har givetvis också beaktats när de olika anslagsramarna gjorts upp. Inom vägbyggandet arbetar berörda verk med typer av byggnadsplaner och ramar. Inom dessa är ordinarie vägprojekt upptagna. Men beredskapsarbetena skall finnas med såsom reservarbeten. Meningen med beredskapsarbeten är att dessa arbeten skall igångsättas när ordinarie arbeten icke kan visa sig till fyllest från sysselsättningssynpunkt. Det förekommer att ordinarie projekt överförs till beredskapsarbete. har emellertid i skrivelse till de olika länsstyrelserna meddelat att vederbörande anslag för det ordinarie arbetet kommer att avföras från aktuell vägplan i det fall arbetet utföres såsom beredskapsarbete. Vid ett sådant förfarande ökas icke tillgången på arbetstillfällen inom det berörda området. Antal arbetstillfällen blir i stort sett av samma storleksordning vid ordinarie byggnad och vid byggnad såsom beredskapsarbete. Förändringen kan bli en tidsförskjutning och att anslag kommer från annan anslagstitel. Huvudmålsättningen med ökad sysselsättning genom beredskapsarbete har icke uppnåtts. Anledningen till detta förfaringssätt anges vara det ökade behovet av anslag till vägbyggandet i tätortsregionerna och att statsmakternas insatser i första hand skall inriktas på att tillgodose dessa behov. Mot 1971: 406 Från sysselsättningssynpunkt kan för ortsbunden arbetskraft i de sysselsättningssvaga regionerna den ordningen icke vara tillfredsställande. Besked har lämnats att de överflyttade anslagssummorna icke behöver komma till användning inom den region som haft anslaget inom den planerade ramen för regionen. Med stöd av vad här anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla att de ordinarie vägbyggnadsramama i de sysselsättningssvaga regionerna icke minskas med anslagsbelopp motsvarande kostnad för vägprojekt som överföres från ordinarie vägbyggnadsplan till beredskapsarbete. PER () HANS () () ()
mot · FU02407 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående taxan för kombinerad buss-tågresa i vissa fall. En järnvägsnedläggelse medför som regel en allvarlig försämring av den reseservice, som svarat för. Även om ersättningstrafik med buss i vissa avseenden t. ex. i fråga om antalet turer per dag är likvärdig med tågtrafiken, är den dock i andra avseenden klart underlägsen. Detta gäller främst resekomfort. Omläggning från tågtrafik till busstrafik innebär således i allmänhet en försämring för de människor som drabbas av den. Den medför emellertid inte sällan också en fördyring, då färdbiljetten omfattande såväl tåg som buss inte kostnadsmässigt räknas som en helhet utan som en separat tågbiljett. Ett par exempel torde räcka som illustration till denna kostnadsökning. En biljett SkaraStockholm andra klass tur och retur betingar en kostnad av . för tågbiljett och . för bussbiljett SkaraSkövde). Om tågförbindelsen SkaraSkövde funnits kvar, skulle hela resan ha kostat . En motsvarande biljett LidköpingUppsala (buss samt tåg) kostar . En tågbiljett skulle ha kostat . Denna taxepolitik framstår som en uppenbar orättvisa gentemot de människor som drabbas av den försämring i resestandard som en järnvägsnedläggelse medför. Den bör därför korrigeras så att en övergång från tåg- till busstrafik inte medför en fördyring. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar, att biljettaxorna vid samtrafik busståg utformas så, att sådan resa inte blir dyrare än om resan i sin helhet kunnat genomföras med tåg. () () () () HANS () i
mot · FU02418 · 1971-01-21 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till jordbruksföretag för vatten- och luftvårdande åtgärder. I kungörelsen 1969:356 regleras industrins möjligheter att erhålla statsbidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Bidrag utgår med ett belopp som motsvarar högst av godkänt bidragsunderlag men får för en och samma anläggning inte överstiga . Anslag för detta ändamål finns uppfört under jordbrukshuvudtiteln . Bidrag till vatten och luftvårdande åtgärder inom industrin med för nästa budgetår. anför att det sammanlagda bidragsbeloppet uppgår till . Under /70 har sålunda endast.en mindre del av anslaget behövt tas i anspråk. En anledning till den ringa bidragstilldelningen anses vara att bidragskungörelsen och verkets riktlinjer för emissionsbegränsande åtgärder gavs ut först . Det är motiverat, skriver , att räkna med att antalet ansökningar om bidrag kommer att öka väsentligt. Enligt vår mening är det motiverat att utvidga området för denna bidragsgivning så att även jordbruk kan komma i åtnjutande av bidrag i likhet med vad som gäller för industrin. Jordbruket åsamkas nämligen stora kostnader för framför allt de vattenvårdande åtgärderna. Jordbrukets investeringskostnader för sådana åtgärder är också utomordentligt betungande, inte minst mot bakgrund av jordbrukets lönsamhets- och förräntningsvillkor. Jordbruken är också endast i undantagsfall anslutna till kommunala reningsverk, varför kostnaderna för förhindrande av vattenförorening från bl. a. pressaft från silos, gödselstäder m. m. helt faller på det enskilda jordbruket. Utvidgas bidragsgivningen till att omfatta även jordbruket har man anledning att räkna med att detta skulle medföra en önskvärd stimulans för att förbättra tillståndet i detta avseende inom de jordbruksbetonade landsbygdsområdena. Det synes oss också angeläget att jordbrukets kostnader för bl. a. vattenvårdande åtgärder kan bli avdragsgilla vid beskattning i överensstämmelse med vad som gäller för industrin. Någon anledning att utskilja jordbruket från dessa möjligheter föreligger enligt vår mening inte. Med hänsyn till att särskild motion härom väckes till årets riksdag vill vi här nöja oss med att understryka frågans angelägenhetsgrad. Med stöd av ovanstående hemställes att måtte besluta att statsbidrag enligt de grunder som gäller för vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin jämväl skall utgå till jordbruksföretag. N. () i Trobro PER () i Gäddvik
mot · FU0242 · 1971-01-14 00:00:00 — av herrar i och om höjt sjukpenningtillägg inom den frivilliga sjukpenningförsäkringen. Lagen om frivillig sjukpenningförsäkring hos allmän försäkringskassa (SFS 1962:402) trädde i kraft . Sjukpenning kunde enligt 3 § denna lag bestämmas till mellan fem och per dag. Sjukpenningtillägget kunde bestämmas till mellan en och per dag, dock högst till det belopp som motsvarade skillnaden mellan och den sjukpenning vartill den försäkrade hemmafrun var berättigad enligt lagen om allmän försäkring (). Den nuvarande försäkringssumman regleras enligt Kungl. Maj:ts kungörelse angående ändrad lydelse av 2 och 3 §§ av ovan nämnda lag (SFS 1966:352). Denna kungörelse trädde i kraft och innebär möjlighet till förhöjning av det frivilliga sjukpenningtillägget med . Tillägget får tillsammans med den obligatoriska sjukpenningen () ej överstiga per dag. Enligt kungörelsen 1970:145 gäller den frivilliga sjukpenningförsäkringen jämväl för hemmavarande make från . Med hänsyn till de kostnadsfördyringar som inträffat efter det den kungl, kungörelsen trätt i kraft hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om förslag till nästa års riksdag om högre frivilligt sjukpenningtillägg inom den frivilliga sjukpenningförsäkringen hos allmän försäkringskassa, samt att nu frivilligt försäkrad äger övergå till det nya högre sjuk- penningtillägget. HANS () i
mot · FU02421 · 1971-01-25 00:00:00 — om tillsynen över oljelagringen, m. m. Den ständigt ökande användningen av petroleumprodukter har skapat ett allvarligt miljöproblem. Debatten har främst rört sig om de risker som uppkommer vid oljeutsläpp till sjöss. Inom landet lagras en stor del av eldningsoljan i cisterner som ligger under jord. Antalet sådana cisterner har beräknats till mellan 300 000 och 400 000. De flesta av dessa cisterner installerades och börjar nu bli så gamla att man måste räkna med att de när som helst kan gå sönder. Följderna av ett läckage, t. ex. en förstörd vattentäkt, kan knappast värderas ekonomiskt, och i de fall då en sanering kan utföras blir ofta kostnaderna 100 . har i miljövårdande syfte utfärdat nya bestämmelser om förvaring av olja, som gäller fr. o. m. Det åligger bveenadsnämnderna att kontrollera efterlevnaden och tillse att landets cisternbestånd anpassas till vad som föreskrives i dessa bestämmelser. Kommunernas möjlighet härtill är alltför begränsade. Det har bl. a. framkommit att ansökningar som ingivits vid tillkomsten av tidigare bestämmelser på många håll icke blivit behandlade. För att få åsyftad verkan krävs alltså att de kommunala resurserna på detta område snabbt upprustas. En stor del av kostnaden för sanering av inträffade oljeskador betalas genom oljelagrarens försäkring. Det ökade antalet skador och de stora kostnader med vilka en sanering är förknippade har gjort att försäkringsbolagen tagit en begränsning av försäkringsskyddet för oljeskador under övervägande. Kommunernas bristande resurser att kontrollera cisternerna och vid inträffad skada ta hand om oljespill och oljeförorenade jordmassor har därvid bl. a. åberopats. Som ett exempel på sistnämnda förhållande kan nämnas en oljeskada, som inträffat inom : oljeförorenade jordmassor måste avlägsnas för att undvika allvarliga grundvattenskador. Bristen på mottagningscentraler gjorde att jordmassorna fick köras till en privat företagare från skadeplatsen, där jorden omhändertogs till en kostnad av . per m^ vartill kom kostnaden för transporten. Då risk föreligger att den mindre nogräknade gör sig av med oljeavfall på en plats där nya skador kan uppstå, bör det ligga i kommunernas intresse att iordningställa platser där oljeinfekterade jordmassor kan läggas upp utan att åstadkomma skador. Kostnaden för sådana mottagningscentraler behöver inte bli betungande och torde kunna täckas genom en rimligt avpassad tippavgift. Med hänvisning till ovanstående hemställer undertecknad att måtte hos Kungl. anhålla att Kungl. måtte låta utreda hur en effektiv kontroll av gällande oljelagringsbestämmelser lämpligen bör ordnas - frågan om tillskapande av en särskild besiktningsorganisation för oljecisterner bör därvid beaktas samt anmoda länsstyrelserna att tillsammans med kommunerna förbereda mottagningscentraler för oljeförorenade jordmassor och annat fast oljeavfall.
mot · FU02424 · 1971-01-22 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om förbud mot spridning av gift i växtbekämpande syfte. Genom giftbesprutning dödas viss växtlighet vid vägarna i vårt land. Lövträd och buskar bringas att vissna. En resa längs svenska vägar förvandlas från en skönhetsupplevelse till motsatsen. Även i den vackraste bygd möter ögat först vägkanternas bruna ränder. En beklämmande atmosfär av död och förfulning tränger sig på vägfararen. En turist på färd genom vårt land för med sig hem en samlad minnesbild av vissnad grönska, en oförklarligt förfulad genomfart. För den som bor och vistas i en bygd och måste färdas på vägar med besprutade dikesrenar är bilden lika skrämmande. Man måste därtill lägga giftets negativa verkan för vårt lands djurliv. Det kan innebära oöverskådliga skador för faunan. Det är inte heller utrett om giftet verkar skadligt på människor. har alltså tillstånd att sprida den giftiga lösningen utan att dess resultat är helt kända. En mångsidig forskning måste ske, innan ytterligare besprutning får äga rum. Detta är ett av de många områden där vår generation utan att känna till skadeverkningarna för framtiden i syfte att öka bekvämligheten och sin egen säkerhet vidtagit åtgärder utan föregående forskning. Vårt ansvar för miljön kräver att gift inte får spridas på detta sätt. I många bygder skulle i stället sysselsättning kunna ordnas åt äldre arbetskraft eller övriga som behöver deltidsarbete genom röjning vid vägarna i stället för besprutning. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om förbud mot spridning av gift i växtbekämpande syfte vid vägarna. () () () ()
mot · FU02425 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar i och om sänkning av åldersgränsen för innehav och bruk av jaktstudsare. Enligt nuvarande bestämmelser i vapenförordningens tillämpningsföreskrifter krävs som regel att för innehav av jaktstudsare vederbörande skall ha uppnått . Med hänsyn till sänkningen av rösträtts- och myndighetsåldern m. m. framstår denna åldersgräns som omotiverat hög. De manliga ungdomarna inkallas till militärtjänst ofta långt och ges därvid utbildning i kulvapnens bruk. Ålägges dessa ungdomar att bruka kulvapen i militärtjänst, bör de rimligtvis ges förtroende att bruka kulvapen vid jakt. För att inneha kulvapen för jakt fordras självklart omdöme och ansvar samt insikt i de förhållanden som gäller för jaktens utövande. Den som önskar erhålla tillstånd att inneha jaktstudsare och bruka den måste numera avlägga prov oavsett ålder. Dessa prov omfattar både skjutskickligheten och insikterna i jaktens utövning. De som ej kan fylla dessa krav slås ut och får ej tillstånd att äga eller bruka dessa vapen. En betryggande kontroll av lämpligheten föreligger således . Med stöd av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att åldersgränsen i vapenförordningens tillämpningsföreskrifter ändras från 21 till för innehav och bruk av jaktstudsare klass 1, 2 och 3.