mot · FU021192 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. angående sexualundervisningen för vuxna. Sexuallivet är för de flesta människor ett mycket väsentligt inslag i tillvaron. Det rymmer många positiva möjligheter men också stora problem. I synnerhet är detta fallet för människor med otillräckliga kunskaper om sexuallivet. Vi vet att vanföreställningar och missuppfattningar på detta område kan vara en viktig orsak till hämningar och samlevnadssvårigheter på det sexuella området. Det är därför angeläget att samhället tillhandahåller en saklig, lättillgänglig och pedagogiskt upplagd sexualundervisning. Sexualundervisningen i skolorna har länge varit otillfredsställande, trots att säkerligen hör till föregångsländerna på området. Där bör nu finnas goda förutsättningar för en successiv förbättring på grundval av det arbete som utförts av utredningen rörande sexual- och samlevnadsfrågor i undervisnings- och upplysningsarbetet (USSU). Denna utrednings uppdrag är emellertid inskränkt till sexualundervisning och -upplysning inom skolväsendet och motsvarande åldersstadier. Emellertid behövs också sexualundervisning för vuxna. Det stora flertalet vuxna har varken i skolan eller i hemmet fått en tillfredsställande sexualundervisning. Behovet av bättre sexualkunskap är väl dokumenterat, t. ex. i utredningen om sexuallivet i (SOU 1969:2). Bristen på kunskaper om såväl sexuallivets anatomi och fysiologi som de psykologiska sidorna av samlivet är påtaglig liksom beträffande preventivtekniken och könssjukdomarna. Vanföreställningar är ofta förekommande. En undersökning av ett urval av besökarna vid () rådgivningsklinik i visar klart att behovet av sexuell rådgivning är stort. Omkring två tredjedelar av besökarna uppger att de haft besvär före den aktuella konsultationen. Mer än en tredjedel har haft sina besvär . Det påpekas i undersökningen att besvärstiden ofta sammanfaller med den hjälpsökandes hela sexuellt aktiva period. uppgav att uppväxtmiljön varit sexualfientlig och att de hade växt upp i en miljö med en öppen och naturlig inställning till sexualiteten. Bristen på grundläggande sexuell information i fråga om det egna och det motsatta könets anatomiska och fysiologiska förhållanden är påtaglig hos alla grupper i undersökningen, oberoende av utbildningsnivå. Den starka tillströmningen och väntetiderna vid de rådgivningskliniker som finns (i och och landstings i ) är också tecken på att behovet av upplysning och rådgivning är stort. Förfrågningarna hos t. ex. rör ofta rent elementära fakta. Totalt har man på Stockholmskliniken haft ca 8 500 besök och på Göteborgskliniken ca 5 700. Den starka ökningen av könssjukdomar är ett annat tecken på bristande sexualkunskap. Trots de ansträngningar som görs för att förhindra könssjukdomarnas spridning är ökningen kraftig. har antalet fall av gonorré mer än fördubblats (från ca 15 1959 till 34 1969). Det finns givetvis flera skäl till detta, varav brist på kunskap om hur man skyddar sig mot smitta är ett. Även det stora antalet oplanerade graviditeter tyder på att det behövs mer upplysning om sexuallivet. Samhällets sexualupplysning måste vidgas till att omfatta också vuxna. Sexualundervisningen bör därför beredas utrymme som ett särskilt ämne i den kommunala vuxenutbildningen. Sådana moment bör också finnas med i en kommande utbyggd föräldrautbildning. bör utfärda anvisningar för denna sexualundervisning för vuxna. Radio och TV är självfallet viktiga instrument för spridning av information i sexuella frågor och andra samlevnadsfrågor, vilket till en del redan påbörjats. Erfarenheterna från befintliga sexualrådgivningskliniker visar att dessa fyller ett angeläget behov. Sexualrådgivningskliniker bör därför finnas inom varje landstingsområde. Man bör emellertid överväga att samordna dessa med familjerådgivningsbyråema och med mödravårdscentralerna. Sexuella problem är ofta en del av ett större komplex av samlevnadsproblem. I anslutning till besök vid mödravårdscentraler finns en naturlig anledning att meddela rådgivning i sexuella frågor, framför allt preventivrådgivning. Landstingen bör stimuleras att i den pågående försöksverksamheten med familjerådgivningen ta med sexualrådgivning, och anvisningar härför bör utarbetas. Utbildning av sexualrådgivare, vårdpersonal, lärare m. fl. Bristen på sexualkunskap är stor även hos vårdpersonal, ungdomsledare, lärare och andra kategorier som i vid mening har människovårdande arbete. Sexualkunskap bör därför bli ett väsentligt inslag såväl i samhällets grundutbildning för dessa kategorier som i fortbildningsverksamheten. Den enda mer omfattande utbildningsverksamheten i sexologi för vuxna och för ovannämnda människovårdande kategorier har meddelats av . är det givetvis inte tillfredsställande att ansvaret för detta skall ligga på en enskild organisation. Sexualkunskapen måste få sin välmotiverade plats inom olika grenar av samhällets utbildningsverksamhet. Men kommer att inta en nyckelställning, både på grund av sin erfarenhet och på grund av sin möjlighet att vara föregångare. Samhället bör därför ge förbundets upplysningsverksamhet ökat stöd. Att ge bidrag till klinikverksamheten är närmast en uppgift för landsting och andra sjukvårdshuvudmän. Så sker också redan. För upplysningsverksamheten utgår statsbidrag med under anslaget för Bidrag till särskilda kulturella ändamål. Det synes motiverat att ges en egen anslagspost under . För innevarande budgetår hade ansökt om ett bidrag för upplysningsverksamheten på . En höjning från nuvarande anslaget på är, som framgår av det föregående, starkt motiverad. Med hänsyn härtill föreslår vi att för /72 ges ett särskilt anslag med under . Motsvarande besparing bör därvid kunna göras under punkten B 13, Bidrag till särskilda kulturella ändamål, som föreslås höjt med totalt nära . Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om utredning och förslag angående formerna för samhällets sexualundervisning för vuxna, och att därvid särskilt uppmärksammas behovet av utbildning i sexologi för olika kategorier vårdpersonal, lärare, ungdomsledare m. fl. () ()