mot · FU02329 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av skadeståndsrätten, m. m. I statsverkspropositionens justitiehuvudtitel har departementschefen föreslagit inrättande av ett system med ersättning för personskador på grund av brott. Enligt förslaget skall den som drabbas av personskada på grund av brott och som inte fått ersättning av gärningsmannen efter behovsprövning kunna få ersättning av allmänna medel. Normalt skall endast ekonomisk skada såsom kostnader för sjukvård, tandvård eller inkomstförlust ersättas. För ideella skador, dvs. sveda och värk, skall ersättning utgå endast i undantagsfall om skada förorsakat lyte eller stadigvarande men. Frågan om ersättning till brottsoffer liksom skadeståndsfrågan över huvud taget har under åtskilligt antal år varit föremål för diskussioner och olika förslag har framförts, bl. a. i motioner till . I den promemoria som ligger till grund för propositionen sägs att de framställningar som gjorts från olika håll om förbättringar i skadeståndsrätten har föranlett departementet att försöka sig på en samlad bedömning av ersättningsfrågorna över huvud taget i samhället. Man påpekar att detta varit ett tidsödande arbete och att det först , då dessa överväganden lett fram till vissa allmänna och grundläggande riktlinjer för det framtida reformarbetet i stort vilka dessa är anges ingenstans - varit möjligt att ta ställning till frågan om behandlingen av enskilda delproblem i ett så omfattande problemkomplex som skadeersättningsfrågorna i samhället. Departementschefens förslag kan inte såsom påståtts i promemorian anses som en dellösning inom det stora skadeståndsrättsliga problemkomplexet. Möjligen kan det anses vara en dellösning inom den sektor av skadeståndsrätten som rör ersättning till brottsoffer. Även som sådan måste dock förslaget anses vara otillfredsställande. Flertalet remissinstanser anser att förslaget är alltför begränsat för att kunna erbjuda en trygghet för personer som drabbas av brott. LO ifrågasätter i sitt remissyttrande om förslaget verkligen fyller något egentligt syfte. LO förordar väsentligt liberalare regler och avstyrker förslaget så som det presenteras i promemorian samt förordar en ytterligare översyn. anser också att förslaget är alltför begränsat. Man pekar bl. a. på det förhållandet att ersättning inte utgår vid egendoms skada samt att den föreslagna begränsningen av möjligheter att erhålla ersättning för ideell skada är alltför snäv. Hovrätten finner det också angeläget att ersättningssystemet ges en närmare författningsreglering. Förslaget att skadeersättningen skall vara behovsprövad kommenteras av sålunda: »Starka skäl talar för att alla personskador i anledning av brott behandlas lika. Det är visserligen riktigt att människor med fasta anställningar och i högre inkomstklasser i större utsträckning än andra har eller förutsätts ha försäkringsskydd för skador mot såväl person som egendom. Ur rent sociala synpunkter kan det därför finnas motiv för den i promemorian intagna ståndpunkten. Det är då att beakta att bedömningen skett uteslutande med hänsyn till brottsoffret och inte med hänsyn till den brottslige. Det måste anses som en egendomlig följd av systemet att den brottslige för det fall han utsatt en mindre bemedlad person för ett övergrepp genom statens ingripande skall kunna få skadeståndet avskrivet, medan han för det fall han misshandlar en förmögen person kanske aldrig kan bli av med denna skuld. Sådana synpunkter i förening med att i princip var och en bör kunna ställa kravet att staten garanterar medborgarna säkerhet till liv och lem eller - om detta brister - svarar för den ekonomiska gottgörelse som var och en har rätt till, talar för att staten tar på sig ett generellt ansvar för alla skadestånd i samband med brottsliga angrepp mot enskilds person. Med ett system som det här ovan skisserade skulle man också kunna undgå de svårigheter som uppstår vid varje behovsprövning. Tämligen likartade fall kan, med hänsyn till mycket små men principiellt avgörande skillnader, tänkas bli behandlade helt olika. T. o. m. slumpartade faktorer kan komma att spela in i beslut som grundas på behovsprövade avgöranden. Skall beslutet fattas på departementsnivå kommer det heller inte att finnas någon möjlighet att anföra besvär över beslutet. Den som söker ersättning och som p. g. a. behovsregeln får avslag kommer säkerligen att fatta detta som en brist i rättssäkerheten. Med ett generellt verkande system kommer sådana olägenheter att undvikas.» har dessutom en rad andra invändningar av principiell och praktisk natur mot förslaget. Trots den starka kritik mot promemorians förslag som framförts av remissinstanserna har inte departementschefen ansett skäl föreligga för en omprövning av förslagets utformning. Den enda justering som skett i förhållande till ursprungsförslaget är att nedre gränsen för att erhålla ersättning sänkts . Det föreliggande förslaget kan med sin starkt begränsade omfattning inte anses vara en acceptabel lösning på frågan om ersättning av allmänna medel till brottsoffer. Med hänsyn till det starka behov som föreligger av att åtgärder vidtas på detta område är vi dock beredda att acceptera departementschefens förslag som en temporär lösning intill dess att ett mera omfattande ersättningssystem utarbetats. I detta syfte bör en parlamentarisk kommitté tillsättas. Denna kommitté bör få i uppdrag att göra en översyn av skadeståndsproblematiken i sin helhet. Frågor om ersättning vid felbehandling inom sjukvården, ersättning till polismän som skadas i tjänsten, ersättning vid skador på grund av olyckshändelser och naturkatastrofer, vid skador på arbetsplatsen är exempel på områden som behöver ses över. För att frågan om ersättning av allmänna medel åt brottsoffer snabbt skall få en tillfredsställande lösning bör den parlamentariska kommittén få i uppdrag att skyndsamt framlägga förslag i denna fråga. Med hänsyn till att frågan redan varit föremål för utredning inom departementet bör det vara möjligt att på utarbeta ett förslag. Huvudprincipen för ersättning vid brott skall enligt vår mening vara att ersättning från det allmänna skall utgå till alla vid alla typer av brott. Man bör i detta sammanhang också överväga hur regressrätten skall konstrueras för att möjliggöra avskrivning av skadeståndskrav mot personer som begått brott, eftersom ett sådant förfarande ofta är befogat i rehabiliteringssyfte. Med hänvisning till det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. 1. att en parlamentarisk kommitté tillsätts för att göra en översyn av hela det skadeståndsrättsliga problemkomplexet i syfte att åstadkomma ett fullgott skydd för alla, 2. att kommittén får i uppdrag att skyndsamt framlägga nytt förslag i fråga om ersättning av allmänna medel vid skada på grund av brott. () () . () i Skegrie () i Bäckmora () i () i () i Luttra () i Glömminge