mot · FU021602 · 1971-11-23 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 166 med förslag till lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, m. m. I propositionen 1971:166 begär Kungl. bemyndigande att medgiva befrielse från skyldighet att erlägga statlig och inkomstskatt samt utskiftningsskatt, då ett bankaktiebolag överlåter hela sin rörelse till ett annat bankaktiebolag och i samband därmed upplöses. Dessutom föreslås ändring i lagen om bankrörelse, som medger ökat antal ledamöter i bankaktiebolags styrelse totalt och däri ingående offentliga styrelseledamöter. Enligt förslaget öppnas också möjligheten att utse verkställande direktör bland styrelsesuppleanterna i bankaktiebolag. Samtliga förslag aktualiseras med anledning av det preliminära avtal om samgående som träffats mellan Skandinaviska banken och enskilda bank. Affärsbankerna har tilldelats väsentliga uppgifter som mer eller mindre exekutiva organ för statens politik, understryker departementschefen i propositionen. Det gäller verksamheten inom ramen för valutaregleringen, kontrollen av obligationsemissioner och särskilt reglerade kreditområden, främst bostadsbyggandet. Dessutom har affärsbankernas roll i den näringspolitiska utvecklingen successivt ökat . Allt oftare medverkar de genom sin kreditgivning i beslut som har återverkningar på sysselsättning, produktion, struktur- och branschutveckling samt regionala förhållanden, enligt departementschefens uppfattning. Det finns anledning att starkt understryka denna. Affärsbankerna har med andra ord uppgifter, som har betydande allmänt intresse och därmed är en angelägenhet för samhällsorganen. Från allmän synpunkt måste det också vara väsentligt att slå vakt om konkurrensen på kreditmarknadens olika sektorer och mellan dess olika företagstyper. Av detta skäl och från allmän demokratisk synpunkt finns det därför anledning att se allvarligt på den koncentration av makt som, beroende på ökade uppgifter för bankerna och ökad koncentrationsgrad i näringslivet, strålar samman i affärsbankernas styrelser och direktioner. har kartlagt och analyserat ägande- och inflytandeförhållandena på kreditmarknaden och då särskilt inom affärsbanksväsendet i Kreditmarknadens struktur och funktionssätt (SOU 1968:3). Undersökningen visar att bankerna närstående ägarintressen berörde företag, vilkas industriella förädlingsvärde uppgick till drygt en fjärdedel av industrins totala förädlingsvärde. Bland bankerna närstående större ägarintressen återfinns sammanlagt 260 företag, varav 44 börsnoterade (inkl. resp. investmentbolag). undersökning bygger på förhållandena . Därefter har koncentrationen gått vidare, t. o. m. i snabbare tempo. Från maktkoncentrationssynpunkt har naturligtvis ägandet i bankerna, ägandesamband mellan banker och övrigt näringsliv, gemensamma styrelseledamöter och andra personalunioner, gemensamma bankförbindelser osv. ett betydande intresse. I diskussionen om bankkoncentrationens orsaker framhåller koncentrationsutredningen, att de växande industriföretagen ställer kreditkrav, som är omöjliga att motsvara för en mindre bank. Storbanken har ett övertag i konkurrensen om de stora och attraktiva kreditkunderna. Erfarenheterna av kreditåtstramningsperioder i den svenska ekonomin talar sitt tydliga språk om de samtidiga nackdelarna för de mindre och medelstora företagen, som inte är lika attraktiva och därför får stå tillbaka på en kreditknapp marknad för dem som är större. I den svenska kreditmarknadens sätt att fungera på denna punkt ligger starka krafter till koncentration och strukturomvandling inom olika branscher. Särskilt olyckligt har varit, att den ekonomiska politiken från samhällets sida på detta sätt har förstärkts i koncentrationsfrämjande riktning utan att samhället haft en egentlig kontroll över utvecklingen. Strukturomvandlingen har därmed kommit att innebära också förändringar, som inte har någon rationell grund utan bygger på att kreditmarknaden fungerar på ett otillfredsställande sätt förutom att den ekonomiska politiken varit för ensidigt inriktad på penningpolitik. Stora företag inom näringslivet främjar uppkomsten av stora banker, och stora banker främjar i första hand stora företag. Konsekvenserna för hela den svenska arbetsmarknaden, den regionala balansen, de mindre orterna osv. behöver inte här särskilt beskrivas. Näringslivets internationalisering innebär naturligtvis krav på att bankerna skall kunna motsvara allt större anspråk. Det är i och för sig viktigt för ett litet land med stor utrikeshandel att kunna utnyttja de egna bankerna också utanför landets gränser. I varje fall måste ett beroendeförhållande för svenska export- och importföretag till utländska bankintressen undvikas. Det är därmed inte sagt att detta bör ske genom fusion av svenska affärsbanker, med de nackdelar detta kan ha från konkurrenssynpunkt och i form av ökad maktkoncentration på hemmamarknaden. Däremot borde det vara naturligt att svenska bankföretag samarbetar på den internationella marknaden för att kunna stå emot den utländska konkurrensen. Vid omfattande bankfusioner finns det också risker för kedjereaktioner som snabbt kan ytterligare öka koncentrationsgraden på kreditmarknaden. Konkurrenter uppfattar ofta fusioner som ett hot mot den egna existensen och möjligheterna att behålla sin marknadsandel. En fusion som är motiverad utifrån existerande krav från allt större företag som inte bör betraktas som tillräckligt skäl kan således leda till en fusionsvåg som vida överträffar vad som kan vara rimligt ens med utgångspunkt från nämnda snäva grunder. har också gällt en frivillig överenskommelse mellan bankinspektionen och storbankerna att inte expandera genom uppköp av andra mindre banker bland provinsbankerna. antyder i och för sig en viss välvilja till koncentration bland affärsbankerna, men då inom provinsbankgruppen, och med det uttalade syftet att öka konkurrensen gentemot de nuvarande storbankerna. tycks det på vissa håll inom banker och försäkringsväsende finnas en ökad lyhördhet för den kritik som förs fram mot maktoch företagskoncentrationen i samhället. Det är väl inte heller osannolikt att banker, t. ex. jordbrukskasserörelsen och sparbankerna, som haft särskilt stora framgångar på marknaden haft dessa i kraft av sin decentraliserade uppbyggnad med närmare kontakt med den breda kundkretsen än vad som är fallet inom affärsbanksgruppen. Från samhällets synpunkt borde det vara av stort värde om man inom bankerna och de stora försäkringsbolagen försökte att finna en mera decentraliserad struktur, som också medger kanalisering av lokalt och regionalt inflytande från kundkretsen och samhällsorganen, för att i någon mån kompensera de koncentrationsnackdelar som finns i stor omfattning. En sådan utveckling i riktning mot en decentralisering borde vara det naturliga i dagens situation i stället för ytterligare fusioner och ökad maktkoncentration. För att undvika denna bör samhället också i mån av behov underlätta för bankerna att samarbeta på utlandsmarknaden. Vi vill mot denna bakgrund föreslå att uttalar sitt stöd för en mera decentraliserad struktur inom såväl kredit- som försäkringsväsendet med en starkare förankring av dessa företag lokalt och i regionerna. Ökade möjligheter till representation för samhället i bankernas styrelser vill vi givetvis inte motsätta oss, men det löser inte maktkoncentrationens grundproblem. I framställning till Kungl. Maj:t anhåller Skandinaviska banken och enskilda bank om befrielse från skattskyldighet till inkomstskatt och utskiftningsskatt efter bemyndigande samt att Kungl. Maj:t utnyttjar gällande dispensbestämmelser för att medge befrielse från skatt för realisationsvinst, som kan uppstå då aktieägarna överlåter sina innehavda aktier till respektive bankbolag. Som motiv anförs behovet av att skapa en mera rationell bankenhet som bättre än de båda bankerna var för sig kan möta de ökade krav på finansiella tjänster inom och utom (kurs. här) landet. I det föregående har vi redogjort för vår allmänna inställning till dessa grunder för fusionen. Departementschefen uttalar sig för att de två affärsbankerna skall få begärd skattebefrielse med hänvisning till principen om likabehandling med banker som inte är aktiebolag. Principen om likabehandling av olika bankinstitut också vid fusioner har även uttalats av bevillningsutskottet i betänkandet 1969:58. Mot denna bakgrund begär således Kungl. Maj:t bemyndigande men anser det lämpligast att erforderlig skattelättnad medges efter prövning från fall till fall vid framtida banksammanslagningar. uttalande bör enligt vår mening ses mot bakgrund av frågans skattepolitiska innebörd och syftet att uppnå lika konkurrens mellan olika bankinstitut, men innebar självfallet ingen bedömning i övrigt av maktkoncentrationens ökning vid fusioner, vilket dessutom kan direkt strida mot syftet att uppnå bättre konkurrens mellan bankerna. Skattebefrielse har i de båda affärsbankernas framställning angetts som förutsättning för fusionsavtalets giltighet. Däremot har det inte angetts huruvida fusionen som sådan är beroende av skattebefrielsen. beslut måste emellertid ses som en viljeyttring i den sistnämnda frågan och allvarligt beaktas av berörda parter. Vi förutsätter därvid också att Kungl. ej utnyttjar dispensmöjligheten för befrielse från realisationsvinstbeskattning. Enligt vår mening utgör den fortgående maktkoncentrationen i samhället som helhet ett hot mot den demokratiska beslutsprocess som vi vill slå vakt om och förstärka. Maktfördelningen i samhället får inte ses som en angelägenhet begränsad till samhällets organ. Det måste alltmer bli en fråga för hela samhället, dess institutioner och företag. Näringslivets anställda måste få ett direkt inflytande. En ökad öppenhet måste eftersträvas i beslutsprocessen. Demokratiska värden får inte offras för snäva och osäkra ekonomiska fördelar. Affärsbankernas nyckelposition i det svenska näringslivet måste bevakas särskilt noggrant. För att minska maktkoncentrationen räcker det inte med kontrollfunktioner, t. ex. bankinspektionen, eller offentliga styrelseledamöter i bankerna. Det krävs också en förändring som tar sikte på att göra beslutsprocessen mera demokratisk och decentraliserad inom företagen. Åtgärder för en mera decentraliserad struktur inom banker och försäkringsbolag och för en mera decentraliserad struktur i dessa branscher är mycket angelägna. Mot denna bakgrund yrkar vi avslag på propositionen 1971:166 i den del den avser riksdagsbemyndigande angående skattebefrielse. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Majits proposition 1971:166 beslutar 1.att i skrivelse till Kungl. som sin mening uttala, att näringspolitiken och den ekonomiska politiken ges sådan inriktning att en decentraliserad företagsstruktur främjas inom bank- och försäkringsväsendet samt 2. att avslå propositionen i vad avser hemställan om bemyndigande för Kungl. att medge befrielse från skyldighet att erlägga inkomst- och utskiftningsskatt i samband med att ett bankaktiebolag överlåter hela sin rörelse till annat bankaktiebolag och i samband därmed upplöses. H. () () i Ulfsbyn