mot · FU021394 · 1971-04-20 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 30 med förslag till lag om allmänna förvaltningsdomstolar, m. m. I proposition 1971:30 föreslås en genomgripande reform av förvaltningsrättskipningen. Förslagen innebär att kammarrätten förvandlas från en specialdomstol för huvudsakligen skattemål till en allmän förvalningsdomstol närmast under regeringsrätten och att regeringsrätten blir en renodlad prejudikatinstans. Dessutom framläggs förslag till förvaltningsprocesslag och förvaltningslag. Den nya bestämmelsen föreslås, med vissa undantag, träda i kraft . En ovillkorlig förutsättning för den aktuella reformen anser departementschefen vara att mellaninstansen (kammarrätten) får tillräcklig slagkraft för att tillfredsställande kunna svara för den slutliga rättskipningen i det övervägande antalet mål. Det anses därför nödvändigt att den nuvarande kammarrättsorganisationen byggs ut och förstärks såväl i kvantitativt som i kvalitativt hänseende, bl. a. med tanke på alla de nya målgrupper som tillförs kammarrätt genom reformen. Således föreslås att kammarrättsdomamas ställning stärkes. Samtliga ledamöter på en avdelning skall vara ordinarie, och i spetsen för avdelningen skall stå presidenten eller en . kan det dock bli nödvändigt med vissa extra ordinarie tjänster (assessorer). Från allmänt medborgerlig synpunkt är det en mycket betydelsefull reform som har att taga ställning till. Därför är det av synnerlig vikt att reformen genomförs så att målet, en slagkraftig mellaninstans, uppnås genast vid ikraftträdandet. Då reformen skall träda i kraft kommer endast att stå till förfogande för planering, lokalanskaffning, rekrytering av lämpliga jurister, utbildning av nuvarande kammarrättsjurister på de nya målområdena och av andra jurister, främst på skatteområdet. Vi anser inte att man på denna korta tid kan bygga upp en mellaninstans med den slagkraft som departementschefen önskar. bör därför nu fatta beslut om den nya organisationen men skjuta på ikraftträdandet , eller till . Planeringen kan då ske under mindre tidspress. Risken för att rättskipningen inte skall bli fullgod, som man uttryckt farhågor för från vissa håll, skulle också minska. Frågan om hur och varifrån de nya ledamöterna i kammarrätten skall rekryteras har icke närmare behandlats i propositionen. Med hänsyn till de nya målområdenas beskaffenhet får antagas att ledamöterna kommer att hämtas från länsstyrelserna och företrädesvis från de avdelningar inom landskanslierna som handlägger berörda mål. Detta är, som lagrådet framhåller, ägnat att medföra en försvagning av rättskipningen i länsrätt och länsskatterätt samt i i övrigt. Vid en längre övergångstid torde det vara lättare att komma till rätta med dessa problem. I propositionen föreslås att två av Stockholmskammarrättens avdelningar skall vara förlagda till . diskuterade också frågan om att förlägga en särskild kammarrätt till . Kommittén fann emellertid att en särskild kammarrätt för skulle, åtminstone till en början, bli liten och omfatta bara två avdelningar. En så begränsad organisation skulle, enligt kommitténs uppfattning, ej bli lämplig för en mellaninstans, vartill kom att det enligt kommitténs bedömande sannolikt skulle bli svårt att locka lämpliga aspiranter till en norrländsk förvaltningsdomstol med så liten personal som det här skulle bli fråga om. Tanken på att inrätta en filial till Stockholmskammarrätten avvisades också. Under förutsättning att filialen i skall handlägga mål av alla kategorier (skattemål, mål om administrativa frihetsberövanden, byggnadsmål, körkortsmål osv.) ligger det i sakens natur att en organisation, omfattande endast ett relativt begränsat antal ledamöter vilka skall behärska hela målregistret, blir en utomordentligt sårbar organisation. Vid förfall för en ledamot (sjukdom, offentligt uppdrag, militärtjänst, ledighet för beredande av tyngre mål) torde det snart visa sig ofrånkomligt för en tillfredsställande rättskipning att verkligt kompetenta ersättare står till buds. En filial (med dess begränsade personalgrupper) kan omöjligen tänkas inom sin egen personalkader ha ersättare som fyller de krav på erfarenhet och kunnighet vilka måste uppställas på en domstol, som av statsmakterna avsetts bli i realiteten en slutinstans. Det kommer följaktligen förvisso att visa sig nödvändigt om icke rättssäkerheten skall äventyras att i stor utsträckning lita till den till Stockholm förlagda huvudenheten. Vilka olägenheter och ökade statsutgifter som härav uppkommer ligger i öppen dag. För att rättskipningen hos en mellaninstans skall kunna fungera tillfredsställande, när instansen är uppdelad på flera avdelningar, krävs enligt förvalningsdomstolskommittén en rationell och effektiv cirkulation av ledamöter mellan de dömande avdelningarna. Kommittén förordar ledamotsbyte åtminstone en gång för att ernå den jämnhet i avgörandena som är ett huvudmål för reformen från rättssäkerhetssynpunkt. Det förtjänar här understrykas att ledamöterna i den nuvarande kammarrätten byter avdelning i syfte att undvika skiftande praxis avdelningarna emellan. Mot 1971: 1394 bedrivs vid kammarrätten en central utbildning i skatterätt för aspiranter. Det ligger i öppen dag att en på flera orter splittrad utbildning ej kan bli så effektiv som är möjligt. Att låta en Norrlandsfilial bedriva egen utbildning för sina aspiranter ett ringa antal är föga rationellt. Eftersom Norrlandsfilialen endast torde få tillgång till ett begränsat målsortiment, torde utbildningen inte heller av den anledningen kunna bedrivas tillräckligt allsidigt i filialen. Vissa rättvise- och bedömningskrav som måste upprätthållas när det gäller att pröva en aspirants lämplighet för domarbanan talar ävenledes mot ett filialsystem. varnade processkommissionen under förarbetena till den stora rättegångsreformen av (SOU 1926:31, s. 117) för alltför små hovrättsenheter: Den fara för ensidighet och begränsning av synvidden, som ofta följer av tvånget att under små förhållanden ständigt samarbeta med samma lilla krets av kolleger, skulle lätt göra sig gällande. En likformig rättstillämpning är ock svårare att genomföra i ett flertal mindre hovrätter. Hovrätterna skulle jämväl försämras såsom praktiska utbildningsanstalter för domare i vilket hänseende de nu spela en stor roll. Även om på en tänkt filial av kammarrätt skulle handläggas alla målkategorier är det uppenbart att antalet mål inom varje kategori blir så relativt litet att där tjänstgörande ledamöter inte kan få den allsidiga överblick och de fördjupade kunskaper i skilda rättsområden som endast tjänstgöring i en större domstolsenhet kan skänka. Vidare är det tveksamt om Norrlandsfilialen kommer att kunna försörjas helt med mål från denna landsända. En tänkbar lösning att på grund av brist på Norrlandsmål inom vissa målområden ej ge filialen rätt att döma i alla slags mål skulle onekligen ge intrycket av en domstol av lägre dignitet. Tillföres filialen mål även från andra landsändar, måste detta anses strida i vart fall mot ett av skälen för uppdelning av kammarrätten, nämligen att parterna skall ha kortare reseavstånd till domstolen. På här anförda skäl anser vi att filialbildningen i tills vidare bör anstå. Denna inställning, som delas av kammarrättsorganisationskommittén, får icke uppfattas som någon negativism mot den rättssökande allmänheten i . Snarare anser vi att rättskipningen i väsentligt högre grad än som föreslås i propositionen bör aktiveras och breddas i denna del av landet. Detta kan ske genom att kammarrätten håller sammanträden utanför domstolsorten både för muntlig förhandling och för syn. Man bör också prova ett förfarande med fasta ting i exempelvis varje norrländsk residensstad efter visst schema. Skulle ett sådant förfarande visa sig inte fungera tillfredsställande, bör frågan om en filial eller en särskild kammarrätt i åter aktualiseras. Åberopande det anförda hemställes att måtte 1. med bifall till propositionens förslag om ikraftträdandet såvitt angår förfaranderegler för länsrätt, länsskatterätt och mellankommunala skatterätter besluta att lagstiftningen i övrigt skall träda i kraft ; 2. avslå förslaget om att två av Stockholmskammarrättens avdelningar skall förläggas till ; 3. i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att kammarrättsorganisationskommittén får i uppdrag att närmare utröna förutsättningarna för sammanräden med kammarätten på skilda orter i i enlighet med vad i motionen anförts. () () AB Egnellska Boktryckeriet, 1971