mot · FU02211 · 1971-01-21 00:00:00 — Motioner nr 211 1971 1971 211 - 212 av m. fl. angående miljövårdens organisation, m. m. har förts en intensiv miljövårdsdebatt, som obestridligen gett till resultat en bred opinion för miljövårdens krav. Enighet föreligger om målet: en livsvänlig miljö med bl. a. ren luft, friskt vatten, icke förorenade livsmedel och en levande och oförstörd landsbygd. En av grundförutsättningarna för en kraftfull och målmedveten miljövård i vårt land är alltså för handen. Det är statsmakterna som bär det yttersta ansvaret för miljövården och som skall göra avvägningarna mellan olika intressen och ange ramar för enskildas och företags handlande. Samhället har, på grund av att miljöproblemen så sent uppmärksammades, ställts inför stora svårigheter. Den politiska bedömningen försvåras av frågornas komplexitet. Det omfattande och brådskande behovet av miljöskyddsåtgärder ställer stora krav på faktaunderlag, på planering och på en effektiv användning av relativt begränsade resurser. Den snabba tekniska utvecklingen och den koncentration av nya stora industriella enheter som i samband därmed och under inverkan av den internationella konkurrensen växt fram i vårt land, liksom i andra länder, är ägnad att leda till konflikter med den aktiva miljövårdens krav. Vissa industriella företag är av sådan storlek och art, att de kan utsätta miljön i dess helhet för så stora påfrestningar, att deras lokalisering helt enkelt måste förutsätta en föregående översiktlig planering, där behovet av industriell utveckling vägs mot angelägna miljövårdsintressen. En kartläggning av vårt lands resurser erfordras alltså, syftande i första hand till att redovisa de områden till vilka ifrågavarande miljökrävande anläggningar lämpligen bör förläggas med hänsyn till både miljön och företagsekonomiska effektivitetskrav. En dylik planeringsverksamhet kan självfallet komma i konflikt med regionala och lokala önskemål. Även enskilda intressen berörs. Planeringsverksamheten måste därför bedrivas i kontakt med ifrågavarande intressen och samtliga därvid aktualiserade ekonomiska och rättsliga problem uppmärksammas och analyseras. Inte minst betydelsefullt är det att planeringsverksamheten sker på sådant sätt, att en meningsfylld, öppen demokratisk debatt kan stimuleras och bidra till en riktig avvägning mellan effektivitetens krav och det långsiktiga, omistliga värdet av en bevarad miljö. Att i denna avvägning behovet av för ingrepp helt fredade naturområden måste särskilt beaktas, behöver icke särskilt understrykas. Den planering som pågår under benämningen riksplanering bör under beaktande av här anförda synpunkter fullföljas och redovisas inför . 3 sami Nr 211 - 212 Det är också angeläget att i samband med här berörda utredningsverksamhet både kommuner och regioner stimuleras att planera för markanvändningen och lokaliseringen inom berörda områden. I alltför hög grad har kommunerna underlåtit att vidta aktiva åtgärder för att tillgodose miljövårdens intressen i vidsträckt bemärkelse. Utgångspunkten för effektiva miljövårdsinsatser är goda kunskaper om vilka effekter den ena eller andra förändringen av vår miljö kan få. Man måste veta vilka åtgärder som är tänkbara och möjliga och verkningarna av dessa åtgärder. Miljövårdsforskningen får inte vara enbart inriktad på att frambringa underlag för restriktioner och förbud utan måste också svara för grundfakta och hur naturen påverkas av det moderna samhällslivet. Miljövårdsforskningen i vårt land uppfyller knappast dessa krav. påpekade i sitt betänkande: Miljöforskningen: Organisation och resurser (SOU 1967:44) att en helhetsbild av föroreningssituationen saknades och att behovet av datainsamling och databearbetning var mycket stort. Situationen har inte nämnvärt förändrats. Vidare är det uppenbart att kännedom om risk- och toleransnivåer i stor utsträckning saknas. Endast inom begränsade sektorer av det totala föroreningsfältet kan man med någorlunda säkerhet uttala sig om var riskgränsen går. Det förtjänar också att understrykas att de riskgränser som går att fastställa i flertalet fall gäller ett ämne isolerat från andra föroreningar. Vad som händer hur riskgränsen förskjuts då ett antal föroreningar förekommer tillsammans är i än högre grad ett okänt kapitel. Miljövårdsarbetet måste täcka hela fältet. Uppenbar risk finns eljest att man alltför hårt prioriterar vissa områden på bekostnad av andra, i objektiv belysning kanske än viktigare områden. Bristande täckning uppstår lätt då forskningen erhåller alltför knapp tilldelning av de totala medel som står till miljövårdens förfogande. Risken ökar i detta läge för att beslut fattas mera på grundval av en högljudd opinion än på vetenskapliga fakta. Följderna av felsatsningar eller uteblivna satsningar på grund av bristfällig kartläggning, inventering, planläggning och forskning kan bli utomordentligt dyrbara. Viktiga miljöproblem riskerar att försummas. Inom miljövårdsforskningen har man i princip att göra med två skilda grenar. Den ena svarar för forskningen kring de förändringar som inträder i naturen och hos människan på grund av samhällets fortgående utveckling. Det är alltså fråga om grundforskning av framför allt ekologisk natur. Den andra forskningsgrenen svarar för utarbetande av mera konkreta lösningar och underlag för politiska beslut när en förorenings existens och skadeverkan väl har konstaterats. Båda dessa grenar är självfallet oundgängliga för att politiska beslut skall kunna fattas på något så när säkra grunder. Den tillämpade forskningen förefaller att ha prioriterats av statsmakterna till förfång rörande de mera grundläggande förändringarna av vår omgivning. Denna prioritering har emellertid skett inom ramen för ett totalt forskningsanslag som varit väsentligt lägre än det som föreslagits av den ovannämnda naturresursutredningen (utredningens experter gick för övrigt ännu längre i sina kostnadsberäkningar). Det bör påpekas att utredningen i sina beräkningar inte medtog löneökningar, ATP eller förvaltningskostnader. En rationalisering av organisationen för miljövården skulle troligen leda till besparingar som gör det möjligt att öka de för miljövårdsforskning tillgängliga resurserna. måste den hittillsvarande prioriteringen av anslagen mellan forskningsgrenarna tas under omprövning. Den mest rimliga ordningen för åtgärder i miljövårdsfrågor måste vara att forskningen pekar ut de områden som ur ekologisk eller annan synvinkel är angelägna att lösa. Den tillämpade forskningens uppgift är sedan att presentera alternativa lösningar. Först därefter kan den politiska bedömningen, avvägningen och prioriteringen göras. Mot denna bakgrund ter sig den nuvarande ordningen för arbetet inom forskningsnämnd diskutabel. Trots att den tidigare citerade naturresursutredningen klart rekommenderade en forskningsnämnd, fristående från , föredrog regeringen en organisationsform med en forskningsnämnd inom ram. Erfarenheterna torde tala för att detta beslut omprövas. Ett väsentligt argument för en fristående forskningsnämnd är att nämnden då bättre skulle kunna fylla den viktiga uppgiften att kontrollera myndigheternas verksamhet på vetenskaplig grund. Riskerna för kortsiktiga, av politisk taktik betingade, aktioner skulle avsevärt minskas. Förändringar av forskningens organisation och inriktning på det nationella planet får emellertid inte genomföras isolerat utan måste bedömas i ett vidare perspektiv. På många områden är en ökad internationell planering av forskningsinsatserna nödvändig för att på kortaste möjliga tid ställa erforderligt bakgrundsmaterial till de politiskt ansvarigas förfogande. Trots en ymnig flora av internationella projekt verkar en internationell forskningsplanering och arbetsfördelning värd namnet vara långt borta. Initiativ bör tas från svensk sida så att i anslutning till den internationella miljövårdskonferensen förslag till riktlinjer om forskningsplanering, arbetsfördelning och samordning kan föreligga. Den svenska forskningsorganisationen måste utformas så att det internationella samarbetet underlättas. Forskningsresultaten måste samordnas för att kunna tjäna samhällsplanerare och producenter. Detta sker lämpligast genom upprättandet av en databank. En sådan kan senare kopplas ihop med liknande informationscentraler i andra länder där sådana databanker redan finns. Dröjsmål med samordningen kommer att innebära att åtskilligt material kommer att ligga outnyttjat. Avsnittet Miljövård långtidsutrednings huvudrapport visar att underlaget för en uppskattning av behovet av miljövårdsinsatser, för planering av dessa och prioritering av dem och för bedömning av effekten av miljöskyddsåtgärder är utomordentligt bristfälligt. Dock anser man sig kunna konstatera, att man redan vid en undre gräns för ekonomiska uppoffringar måste ta i anspråk en icke oväsentlig del av resurstillskotten i ekonomin. Att fortsättningsvis bedriva en miljövårdspolitik på så lösa grunder är icke rimligt. Inventeringsarbetet bör påskyndas och ingående beräkningar av kostnaderna för olika miljövårdande åtgärder göras. bör kostnadsintäktsanalyser beträffande miljöfrågorna kunna åstadkommas. En kommitté inom skall detta år påbörja ett sådant arbete, där man även skall söka uppskatta värdet av en ofördärvad miljö. Samarbete bör självfallet sökas med denna kommitté. Prioriteringen av olika samhällsbehov bestäms av de mål samhället uppställer. Ännu har ingen preciserad målsättning för miljövårdsarbetet utarbetats. Miljöpolitiken innebär i mycket ett val, och ett felaktigt val kan få allvarliga konsekvenser. En parlamentarisk utredning bör tillsättas för att utarbeta en målsättning och en långtidsbudget för miljövården. Våra handlingsmöjligheter är begränsade, så länge vi inte lyckats finna en princip för hur kostnaderna för miljövårdsinsatserna skall fördelas. Det är självfallet så, att vi alla får bära kostnaderna, i form av skatter, höjda priser - eller förstörd miljö. Ändå är det nödvändigt att finna en ändamålsenlig och rättvis fördelning på olika intressenter. Vid överväganden om hur en fördelning skall göras måste beaktas på vilket sätt en mera miljövänlig teknik skall kunna främjas. Likaså måste, jämsides med arbetet att få till stånd internationella överenskommelser för en harmonisering av bestämmelserna, vår exportindustris situation beaktas. Flera instrument såsom beskattning, differentierade avdrag och bidrag samt särskilda miljöavgifter torde kunna användas vid sidan av rena förbud från vilka ändå ofta dispenser måste medges. Även denna fråga bör behandlas av utredningen. Behovet av ett samlat grepp över all miljövårdande verksamhet gäller inte minst de rent organisatoriska förhållandena. Organisationen måste vara rationell och överskådlig och ansvarsfördelningen entydig. Dagens situation lämnar mycket övrigt att önska: miljövården är spridd på ett otal organ, vilket självfallet medför försämrad effektivitet, resursspill och dålig service till allmänheten. Inrättandet av har inte inneburit tillräcklig samordning. behandlas t. ex. vattenvårdsfrågor förutom av av kommerskollegium, statens planverk, , och av statens pris- och kartellnämnd. Bullerproblemen handläggs av en sektion inom , av statens planverk, av folkhälsan och av trafiksäkerhetsverket. anför i sin årsbok från att behandlingen av frågor om oljehantering och oljeskydd är splittrad på ett tjugotal myndigheter. Dessa förhållanden bör bli föremål för en översyn. Det är väsentligt att översynen göres med utgångspunkt i de erfarenheter som vunnits framför allt då inrättades. Länsstyrelsernas verksamhet på det mera praktiska miljövårdsfältet är av utomordentligt stor betydelse. Allteftersom kraven på insatser succesivt skärpts har emellertid länsstyrelsernas planerings- men framför allt kontrolluppgifter blivit orimligt betungande i förhållande till ekonomiska och personella resurser. För att den regionala kontrollen skall kunna upprätthållas torde avsevärda resursförstärkningar utöver vad som föreslås i årets statsverksproposition vara nödvändiga. Med en utbyggd miljövårdsverksamhet på länsnivå torde det också vara möjligt att i stor utsträckning ge kommuner och företag råd och upplysningar. Sådan hjälp borde kunna resultera i en planmässig utbyggnad av framför allt reningsanläggningar av skilda slag och förhindra hoppande miljövårdsinsatser av mera tvivielaktigt värde. Landstingens roll i en framtida miljövårdsorganisation bör vidare beaktas, inte minst mot bakgrund av den försöksverksamhet som vissa landsting på eget initiativ igångsatt. Länsstyrelsernas åligganden beträffande miljövård är icke klart avgränsade. Detta gäller såväl i förhållande till de statliga organen som i förhållande till primärkommunerna. Dessa frågor bör granskas vid den ovan nämnda översynen av miljövårdens organisation. Många kommuner upplever bristen på samordning, planläggning och klara besked om åligganden som besvärande. Stora olikheter mellan landets kommuner i miljövårdshänseende har uppstått. Föga har gjorts för att precisera kommunens uppgifter och för att förstärka den kommunala organisationen i miljövårdshänseende. Bristen på samordning och avsaknaden av en totalbedömning har flerfaldiga gånger påtalats, t. ex. av i yttrande över motioner till riksdag. Miljövården ombesöijes i kommunerna av en rad nämnder och styrelser, bl. a. kommunstyrelsen, och hälsovårdsnämnden. Motioner i syfte att skapa bättre samordning och förstärka hälsovårdsnämndernas befogenheter då det gäller miljövården har av tidigare avvisats med hänvisning till de skiftande lokala förhållandena och till den kommunala självstyrelsen. har dock i remissvar betonat vikten av att samarbetsfrågoma löses och att kommunens styrelse inlemmas i samarbetet, inte minst med hänsyn till de ekonomiska aspekterna på miljövårdsinsatsema. långtidsutredning har i sin huvudrapport redovisat material från kommunenkäten (KELP 69), som enligt dess mening tyder på att kommunerna underskattat behovet av miljövårdsinvesteringar. Enligt enkäten kommer dessa att minska . I rapporten uttalas farhågor för att finansieringssvårigheter kan komma att påverka kommunernas miljövårdspolitik. En säker bedömning är ej möjlig på grund av ett ofullständigt enkätmaterial, vars ofullkomlighet torde förstärkas av bristfälliga beräkningar och otillräcklig överblick hos kommunerna själva. En väg att skaffa ett mera tillförlitligt underlag för bedömning av behovet av insatser, såväl för kommunerna som för statsmakterna, och åvägabringa en förankring hos kommunstyrelsen och kommunfullmäktige och framtvinga en samordning och klar kompetensfördelning olika nämnder emellan, vore att ålägga vaije kommun att utifrån sina lokala förhållanden upprätta ett miljövårdsprogram för det tekniskhygieniska området. Däri skulle redovisas resultatet av en inventering av de nuvarande förhållandena och förslag till åtgärder med en kostnadsberäkning för en första prioriteringsperiod. Detta miljövårdsprogram bör antagas av kommunfullmäktige på sätt som sker med bostadsbyggnadsprogrammen. bör bistå kommunerna med råd och information om lämpligt tillvägagångssätt vid upprättandet av sådana planer. Under åberopande av ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t måtte anhålla a) att en utredning tillsättes med uppgift att granska miljövårdsforskningens organisation, planläggning och prioritering med särskild hänsyn tagen till behovet av internationellt samarbete, b) om en översyn av miljövårdens organisation, ansvarsfördelning mellan olika organ och kontrollmöjligheter av att bestämmelserna c) om förslag till sådana ändringar av den kommunala lagstiftningen att kommunerna kan åläggas att upprätta teknisk-hygieniska miljövårdsprogram i enlighet med vad i motionen anförts, samt d) att en parlamentarisk utredning tillsättes med uppgift att översiktligt beräkna miljövårdens olika kostnader samt överse dess målsättning, prioritering mellan olika sektorer och kostnadsfördelningen mellan skilda intressenter. () () () () () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()