mot · FU02847 · 1971-01-27 00:00:00 — av iröken och i Lane-Herrestad om en översyn av behovet av sjukgymnaster och arbetsterapeuter. Inom sjukvårdssektorn får den rehabiliterande vården en allt större betydelse i uppgiften att återföra människor med olika slags funktionsnedsättningar till en aktiv tillvaro. Inom såväl kroppssjukvården som den psykiatriska vården är behovet av rehabilitering stort, vilket bl. a. får ses mot bakgrund av antalet trafikskador och nerslitningen i arbetslivet. En väsentlig faktor för att utbyggnaden av rehabiliteringsverksamheten skall kunna ske i den takt och i den omfattning som behoven påkallar är tillgången på sjukgymnaster och arbetsterapeuter. Bristen på sjukgymnaster och arbetsterapeuter är emellertid stor och väntas öka ytterligare. Enligt den kartläggning som gjorde med en enkät till landstingen om utbyggnadsplanerna inom hälso- och sjukvården, RUPRO 1969, uppgick antalet sjukgymnasttjänster till ca 1 550. Uppgifter om vakanser föreligger endast för kroppssjukvården, där av totalt 1 138 tjänster 129 var vakanta utan vikarie per . Av de ca 1 700 arbetsterapeuttjänsterna fanns 690 inom kroppssjukvården, och av dessa var 79 vakanta. Några uppgifter om det totala antalet vakanser och det faktiska behovet av sjukgymnaster och arbetsterapeuter finns inte redovisade. Enligt planerna i RUPRO 1969 kommer arbetskraftsbehovet att öka betydligt . Antalet sjukgymnasttjänster väntas stiga med 400, och ökningen av arbetsterapeuttjänster beräknas till 460. Även uppgifter från pekar på bristande tillgång på sjukgymnaster och arbetsterapeuter och stegrad efterfrågan. Till sjukgymnastutbildningen tas ca 135 elever in per termin. Antalet sökande är avsevärt större, exempelvis fanns 1 275 sökande. 156 elever antas per termin till arbetsterapeututbildning, och även till denna utbildning finns det gott om sökande. Sjukgymnastutbildningen är förlagd till , och . Framställningar har gjorts om inrättande av sjukgymnastutbildning i , , och . som yttrat sig över framställningarna hävdade att tillgången på sjukgymnaster bromsat vårdutbyggnaden och att den obetydligt ökade utbildningskapaciteten inte motsvarat det behov av sjuk gymnaster som uppstått inom den psykiatriska vården, långtidsvården och den öppna vården som en följd av den förda vårdpolitiken. Till detta kommer att bristsituationen inom den slutna kroppssjukvården i övrigt i stort sett inte förändrats. Förbundet krävde en snabb utbyggnad av utbildningskapaciteten genom att sjukgymnastutbildning skulle lokaliseras till ytterligare minst två orter. Denna utbyggnad borde ske på nya orter för att motverka den starkt varierande tillgången på sjukgymnaster i olika delar av landet. Särskilt pekade på behovet av sjukgymnastutbildning i . En mer spridd geografisk fördelning har skett av arbetsterapeututbildningen, som är lokaliserad till sex platser i landet, nämligen , , , , och . Mot bakgrund av den ovan grovt skisserade bristen på sjukgymnaster och arbetsterapeuter är det med hänsyn till de stora rehabiliteringsbehoven angeläget att åtgärder vidtas för att avhjälpa en akut bristsituation. De reella behoven av sjukgymnaster och arbetsterapeuter bör därför närmare utredas och utbildningskapaciteten ökas, varvid särskild vikt bör tillmätas den regionalt starkt varierande bristsituationen. Möjligheterna att utnyttja för detta ändamål utbildad birädande personal för att avlasta sjukgymnasterna mindre kvalificerade arbetsuppgifter kan även behöva prövas i detta sammanhang. Med stöd av det ovan anförda hemställes att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa om en samlad översyn och långsiktig planering av behovet av sjukgymnaster och arbetsterapeuter i syfte att åstadkomma en utvidgad, regionalt jämnare fördelad utbildningskapacitet. () ()