mot · FU021057 · 1971-01-27 00:00:00 — av m. fl. om en vattenanvändningsplan för riket. Nittonhundratalet har präglats av en alltjämt fortgående urbanisering. Denna har skapat miljöproblem av olika slag. En av de miljöfrågor som är mest svårlöst är vården av vattendragen och sjöarna. Orsaken är de ständigt ökande utsläppen från tätorter och industrier. Insatserna för att motverka vattenföroreningarna har varit otillräckliga och satts in . har betydande belopp satsats på reningsverk, men försämringen av vattendragen och sjöarna i närheten av våra större städer tycks fortskrida med oförminskad takt. I förmår exempelvis inte de ökade reningsåtgärderna att hålla jämna steg med den ökade inflyttningen. limnologiska undersökning (tidigare benämnd Mälarundersökningen) har visat att en betydande försämring har ägt rum då den s. k. Lohammarska utredningen utfördes. Utvecklingen har också medfört problem med färskvattenförsörjningen. Denna kan inte längre tryggas enbart med grundvattentäkter utan man får också i allt högre grad utnyttja renat ytvatten. För att renat ytvatten skall kunna användas för färskvattenförsörjningen är det viktigt att för vattentäkt tjänliga vatten inte genom ytterligare belastning som recipienter blir otjänliga för detta ändamål. Det bör inte få förekomma att en tätort tar sitt färskvatten från samma vatten som en annan använder som recipient för sitt avloppsvatten. Vattenbristen i vissa tätortsregioner medför också att man får gå utanför de egna vattensystemens avrinningsområde. Ett sådant förfarande står i strid med den vattenvårdsstadga som antagits av . Det är dock inte bara vattenfrågan som utgör ett problem. Rötslamproblemet måste exempelvis lösas. Det är svårt att finna avsättning för detta inom jordbruket, vilket beror på att det innehåller giftiga ämnen. De större tätorternas rötslam tycks ha högre halt av sådana ämnen än slammet från mindre orter. En omfattande plan för vattenanvändningen i landet framstår som alltmer angelägen. Färskvattenförsörjningen inom tätortsregionerna och den slutliga destruktionen av avloppsprodukterna bör få en slutlig lösning som är acceptabel från såväl ekonomisk som miljömässig synpunkt inom ramen för en sådan plan. Samordnade lösningar för större regioner måste komma till stånd. Denna samordning får dock inte innebära en koncentration av avloppsutsläpp och vattentäkter. Det finns mycket som talar för att spridning till flera mindre enheter är att föredra. Den av oss föreslagna vattenanvändningsplanen bör ligga till grund för lösningen av vattenförsörjningsfrågoma inom industrin och vid bedömningen av vilka områden i vårt land som bör bli föremål för ytterligare expansion. Enligt vår mening torde en utbyggnad av till 2,5 miljoner innevånare inte vara försvarbar från vattenförsörjningssynpunkt. över huvud taget torde och vissa andra tätortsregioner vara olämpliga för en befolkningsexpansion i den takt som sker. Åtgärder för att styra befolkningsökningen till andra delar av landet måste vidtas. En vattenanvändningsplan bör också vara till god hjälp för kommunerna. Sådana svårigheter som kan komma i fråga då två olika kommuner avser att använda samma vattenområde, kanske för olika ändamål, behöver då inte uppstå. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om att initiativ tages till upprättande av en vattenanvändningsplan för riket. (c) () () () () ()