mot · FU02956 · 1971-01-27 00:00:00 — av herrar Polstam och Glimnér angående vindrutespolnings- och belysningsutrustningen på bil. Blöta och saltade asfaltvägar gör dem svarta och medför smutsbeläggning på bilrutor och strålkastare, vilket minskar sikten till ett minimum. Väglinjemarkeringen täcks med den asfaltblandade modden och medför att bilförare, speciellt under mörker, har svårt för att avgöra var i sidled på vägbanan fordonet förs. Vid möte och omkörning är detta en väsentlig trafiksäkerhetsrisk. Då exempelvis långtradare passeras blir vindrutan helt igensmetad, och trots att vindrutetorkare används försvinner sikten helt för någon eller , vilket kan bli ödesdigert. Detta förhållande är klart bevisat och omvittnat av alla aktiva bilister på våra vägar. Det hjälper föga att stanna och torka rent. Redan vid nästa möte är resultatet detsamma. blev från trafikolyckssynpunkt dubbelt svart, och det är ej uteslutet att en del av olyckorna då kan ha haft sin orsak i de här påtalade förhållandena. Då därtill kommer att alla bilar inte är utrustade med vindrutespolare är förhållandet än mer påtagligt. Endast bilmodeller och senare är vindrutespolare obligatoriska. Vissa äldre bilar har som extrautrustning försetts med spolare, men alltför många saknar fortfarande sådana, vilket givetvis ökar olycksriskerna. Tiden bör nu vara mogen för att alla äldre bilar utrustas med vindrutespolare. En annan bidragande orsak till den dåliga sikten under mörker är att åtskilliga bilar är försedda med extraljus, som icke är kopplade till enbart helljuset. Det är givetvis viktigt att föraren har ett bra strålkastarljus för sin egen sikt, men det får ändock icke vara bländande för mötande trafik. Ett bländande ljus mot en igenmurad vindruta, som ännu icke hunnit bli klar efter spolning, är ett dubbelt riskmoment i trafiken. Extraljusen utgörs som regel av dim- och fjärrljus, av vilka det senare skall vara kopplat så att det automatiskt släcks vid avbländning till halvljus. Dimljusen däremot får, därest de är inställda så att de icke bländar, vara tända då fordonets halvljus är tänt. Ett rätt inställt dimljus måste ställas så lågt att det inte bländar vid möte. Det ger då en intensiv belysning framför fordonet, vilket ljus då i många fall kan vara irriterande för föraren. Det berättigade i att använda sådana dimljus kan därför ifrågasättas, och följden har också blivit att dessa strålkastare, vilka i regel har klena infästningar, böjs upp för högt och blir bländande, men först då har föraren någon nytta av dimljuset. Här erfordras följaktligen en bestämmelse om att även dimljusen skall kopplas över helljuset så att de automatiskt släcks vid avbländning till halvljus i likhet med fjärrljusen. Av allt att döma är detta enda möjligheten för att skapa bättre disciplin vid användande av extraljus, såvitt sådana över huvud taget skall få användas i fortsättningen. Åtskilliga trafikanter klagar över att bländande dimljus förekommer i stor utsträckning i dagens trafik. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att måtte besluta om sådan ändring av vägtrafikförordningen i vad avser fordons utrustning och besiktning a) att registrerad bil skall vara utrustad med fungerande vindrutespolare, samt b) att dim- och fjärrljus, som monteras på registrerad bil, skall kopplas så att de automatiskt släcks vid omkoppling till halvljus.