mot · FU02368 · 1971-01-26 00:00:00 — om tillvaratagande av industrins arkivmaterial. Inom såväl forskningen som undervisningen har intresset för de ekonomiska och sociala aspekterna på vårt lands historia ökat markant. Detta är i och för sig naturligt med tanke på den utveckling vårt samhälle genomgått under detta århundrade och något i hög grad glädjande. Eftersom förändringens vind sveper fram med stor snabbhet och styrka föreligger dock risk för att historikerna inte hinner med i utvecklingen och att värdefullt källmaterial blir tillspillogivet. Situationen har relativt diskuterats av ett par historiker, professor och fil. De pekar visserligen på de väsentliga forskningsinsatser som redan gjorts men understryker att åtskilliga problem väntar på sin lösning och att nya frågeställningar aktualiserats: Men ingen skall förledas att tro att den svenska industrins historia är ett ganska väl avbetat fält. Vad som har gjorts är bara en mindre del av vad som borde göras. har mest export-, finansierings- och produktionsfrågor behandlats. står andra på tur. Det ligger nära till hands att tänka på vad industrin har betytt för att bereda sysselsättning åt ett stort antal människor i sin bygd och för att driva fram regional ekonomisk tillväxt. Publicerade årsredogörelser ger bara utgångspunkter för bedömningen av sådana frågor. De offentliga arkiven fylls i allra största utsträckning med den statliga och kommunala förvaltningens papper. När industrin förekommer i dessa ses de alltså från det offentligas utgångspunkter. Industrins bakgrund och resultatet speglas både ofullständigt och snett i sådant material. Företagens egna samlingar måste därför användas som central källa för att bilden skall bli rättvisande. För över kunde påstå att historia var dess konungars. skulle man på goda grunder kunna säga att vår historia har varit vår industris. En mycket stor del av det arkivmaterial som skulle ha kunnat ge ingående kunskap om hur det överbefolkade, agrara blev ett av världens framträdande industriländer har redan gått till spillo. (Industria 1969:2) Den pågående strukturrationaliseringen inom näringslivet leder ofta till företagsnedläggelser. Det är angeläget att det material som tillhör företaget och som speglar dess utveckling inte försvinner i samband med nedläggelsen. Det föreligger vidare risker för att företagen i sin i och för sig naturliga strävan att så långt möjligt begränsa utgifterna underlåter att bevara och vårda arkivmaterial i den utsträckning som forskningen skulle vara betjänt av. Problemet gäller således inte endast det arkivmaterial som hotas i samband med företagsnedläggelser. Goda insatser har emellertid gjorts för att upprätta och bevara värdefullt arkivmaterial, men i de fall företagen läggs ned måste självfallet någon annan ansvarig än ifrågavarande företag gripa in. Det upprättade samarbetet mellan länsarbetsnämnder och landsarkiv utgör en viss garanti för att ingenting förfares helt i tysthet, men det krävs utrymmen och personal för att räddningsaktionen verkligen skall bli en realitet. Det bör måhända framhållas att frågan om historieforskningens villkor i det avseende som här berörts ingalunda är någon exklusiv fråga för en liten krets av forskare. Det är en angelägenhet för oss alla inte minst för aktivt verksamma politiker och opinionsbildare att få en så riktig bild som möjligt av det samhälle som ytligt sett tillhör gårdagen men som djupast sett är en levande realitet även i . Det bör därför vara en statens uppgift att sörja för att det källmaterial som belyser vårt lands utveckling bevaras och kommer till nytta. I samband med behandlingen av en i det närmaste identisk motion vid riksdag underströk i remissutlåtande kraftigt behovet av den begärda utredningen. a. följande. Trots att mycket gjorts från både statligt och enskilt håll för att rädda företagsarkiven, är läget på området alltjämt mycket otillfredsställande. Härtill torde framför allt tre faktorer ha bidragit. Företagen inriktar sig som bekant f. n. på stark rationalisering av verksamheten och hård inriktning på den egentliga, inkomstbringande produktionen. Det ligger nära till hands, att den kulturvårdande uppgift, som var självklar vid många företag, härvid får kraftigt eller helt träda tillbaka. För det andra hotas, som i motionen framhålles, företagsarkiven till sin existens vid nedläggelser. Den tredje och kanske allvarligaste faktor som f. n. hindrar omhändertagande av företagsarkiv i farozonen är deras ofta mycket stora omfattning. Medan det tidigare som regel gällde att rädda bruks- eller firmaarkiv på 25, , är det nu ej sällan fråga om att rädda storföretags arkiv på tusentals hyllmeter. Intet av de nuvarande landsarkiven utom möjligen det utvidgade landsarkivet i kan motta arkivalier i den omfattning som kan bli aktuellt. Det måste också här understrykas, att alla dessa arkivmassor ingalunda behöver sparas för framtiden. Åtskilligt kan utgallras men ett gallringsarbete, som tillfredställer den moderna forskningens stränga krav, fordrar ett grannlaga utredningsarbete, som landsarkiven med nuvarande otillräckliga personalresurser ej kan åtaga sig att genomföra inom rimlig tid. har i de senare årens anslagsäskanden understrukit landsarkivens ökade behov av arbetskraft för att kunna bemästra bl. a. företagsarkivens problem. Riksarkivarien har under hand diskuterat hela det här aktuella problemkomplexet med representanter för . Behovet av en utredning med företrädare för arkiwäsen och forskning har därvid konstaterats. får mot bakgrund av det ovan anförda kraftigt understryka behovet av att den utredning, varom motionären anhåller, beträffande åtgärder för räddandet och bevarandet av arkivmaterial i samband med företagsnedläggelser kommer till stånd. En utredning bör dock enligt mening även avse arkiven hos sådana företag, som fortlever men som av olika skäl ej själva vill eller kan behålla sina äldre handlingar. Med stöd av vad som ovan framförts får jag härmed hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning beträffande åtgärder för räddandet och bevarandet av arkivmaterial. G. ()