ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FU02257 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. om påskyndande av översyn av teletaxorna. I ett modernt och högindustrialiserat samhälle spelar telekommunikationerna en betydande roll för såväl näringslivet som de enskilda människorna. Råkar landet dessutom vara geografiskt långsträckt ställes särskilda l'. :.ra\ på att taxesättningsr. skapar rättvisa åt landets olika delar. Den statliga regionalpolitiken syftar till att på olika områden minska de kostnadsmässiga olägenheter som följer med långa avstånd. Sålunda har bl. a. beslutat om att statligt transportstöd skall utgå från och med innevarande år. I motioner såväl har föreslagit att liknande utjämning skall genomföras beträffande persontrafiken. På telekommunikationens område kan påvisas regionala skillnader i teletaxan i två avseenden. Den kostnadsmässigt lägre skillnaden gäller regionernas storlek för de s. k. närsamtalen med markering . Det kan påvisas att dessa regioner är mindre till ytvidden i de norra delarna av landet, ofta endast några få mil, medan man i de södra och mer befolkningstäta delarna av landet kan ringa upp till 6 å 7 mil inom ramen för närsamtal. Några exempel: Från till är det . T-elefonområdena gränsar direkt till varandra. Avståndet mellan och är likaså . Dessa områden gränsar inte direkt till varandra. Ett telefonsamtal mellan och kostar , medan ett lika långt samtal mellan och betingar en kostnad av kronor 2:20. Ett minimikrav vore att regiongränserna för närsamtalen utjämnades så att de åtminstone sammanfaller med de nya kommungränserna. En annan och kostnadsmässigt mer betydande skillnad gäller telefonsamtalen på längre avstånd. Med dagens högautomatiserade teleteknik borde tiden vara mogen för en minskning av antalet zoner för rikssamtal. Andra metoder än att minska zonantalet för att åstadkomma en utjämning mellan landets olika delar borde också prövas. Kommuner, näringsliv och enskilda, som har en mångfald dagliga kontaktbehov med södra delarna av landet, drabbas av mycket höga kostnader jämfört med dem som bor i dessa södra delar av landet. En sådan ordning kan från regionalpolitisk synpunkt inte försvaras. Strävan om jämställdhet mellan landets olika delar har tagit sig uttryck i konkreta beslut på andra områden, där kostnadsmässiga skillnader av betydelse förekommer. Motsvarande kostnadsutjämning borde därför genomföras även i fråga om teletaxorna. Det är känt att inom pågår utredningar beträffande ändringar av nuvarande taxesystem. Frågan är emellertid av sådan vikt att arbetet bör bedrivas med största möjliga skyndsamhet. bör därför ge de personella och ekonomiska resurser som erfordras för att utredningstiden kan förkortas och förslag framläggas till nästa års riksdag, utredningstiden skall kunna förkortas och förslag framläggas till nästa års riksdag. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t som sin mening ger till känna vad i motionen avförts beträffande påskyndande av översynen av taxor.
mot · FU02259 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. angående ersättningen till trafikföretag för drift av icke lönsamma busslinjer. Glesbygdens behov av kollektiva trafikmedel är uppenbart. ombesörjes denna trafik genom bussar. Den allmänna kostnadsstegringen såväl på lånesidan som när det gäller kostnader för investeringar och drivmedel har gjort det alltmer olönsamt att upprätthålla dessa trafikföretag. Följden har blivit både en markant uttunning av dessa busslinjer och allt starkare krav på subventioner från berörda kommuner. Särskilt har dessa anspråk blivit synnerligen markanta inte minst från SJ :s sida. För att få denna kollektiva trafik mera lönsam bör i första hand en samordning ske med skoltransporterna inom kommunen. Villkoret för att få utföra skoltransporter borde vara att samma företag åtog sig ansvaret för den övriga kollektiva trafiken på motsvarande vägsträcka. På så sätt skulle en bättre lönsamhet uppstå för företaget och dessutom tillgänglig vagnpark bättre kunna utnyttjas. Även om på en sådan samordning kommer till stånd, är det dock nödvändigt att det statliga ekonomiska tillskottet nu förbättras. I annat fall kommer enligt undertecknades förmenande en fortsatt minskning av bussturerna att ske och pressen på berörda kommuner att lämna allt större subventioner att bli ännu mera markant. Vi vill dessutom i detta sammanhang uttala en förhoppning om att den pågående bussbidragsutredningen snart presenterar sina förslag angående busstrafikens framtida utveckling. Det är en allmän uppfattning att det är en statens skyldighet att upprätthålla en godtagbar standard beträffande den kollektiva trafiken i landets glesbygder. I enlighet med transportnämndens rekommendation bör därför det statliga bidraget höjas till per vagnmil. Dessutom bör villkoret om endast en busstur per dag och sträcka slopas. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte 1. uttala att maximigränsen för bidrag till icke lönsam busstrafik må höjas till per vagnmil bidragsgrundande trafikarbete, 2. till Ersättning till trafikföretag för drift av icke lönsamma busslinjer under sjätte huvudtiteln för /72 anvisa ett reservationsanslag av , att avräknas mot automobilskatteme dien. () ()
mot · FU02262 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. om förläggning till av fraktbidragsnämndens kansli. För handhavande av uppgifter enligt kungörelsen (1970:592) om statligt regionalpolitisk! transportstöd finns från inrättad en fraktbidragsnämnd. finns ett kansli. Nämndens uppgifter utgörs enligt proposition 1970:84 (s. 28) av prövning av inkomna ansökningar och frakthandlingar, utbetalning av fraktrestitutioner, utfärdande av erforderliga anvisningar, utvecklande av handläggningsrutiner, rådgivning till trafikföretag och transportkonsumenter samt medverkan vid uppföljningen och utvärderingen av verksamheten. Transportstödet har tillkommit i syfte att minska de kostnadsmässiga olägenheter som följer med långa avstånd i och i övriga delar av allmänna stödområdet. Den övervägande delen av de transportkonsumenter som är berättigade till stöd torde ha hela sin verksamhet förlagd till orter inom stödområdet. är förlagt till . Med hänsyn till statsmakternas uttalade inriktning att förlägga statliga institutioner utom och till nämndens arbetsuppgifter anser vi att kansliet bör vara placerat å ort inom stödområdet. Vi anser vara lämplig förläggningsort. Med stöd av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att fraktbidragsnämndens kansli bör flyttas till . PER () i Gäddvik () i Agnäs
mot · FU02263 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. angående det statliga transportstödet. Efter proposition av Kungl. Maj:t anvisade medel till kostnader för visst fraktbidragsförfarande. godkände vissa av departementschefen angivna riktlinjer för s. k. transportstöd från . Transportstödet har till syfte att främja de regionalpolitiska strävandena att utveckla näringslivet i och i övriga delar av allmänna stödområdet genom att minska de kostnadsmässiga olägenheter som följer med långa avstånd inom stödområdet. Stödet omfattar vissa transporter från ort inom stödområdet på sträckor . Därest del av transport sker utanför landets gränser är denna del av transporten icke kvalificerande för erhållande av stöd. En avsevärd del av de godstransporter som sker från olika orter i går till norska hamnar. Framför allt är detta fallet med transporter från , där större delen av sågade och hyvlade trävaror exporteras denna väg. Eftersom transportsträckan i inte är kvalificerande för transportstödet, kan de transporter som har sin naturliga väg till norska hamnar i vissa fall bli dyrare än motsvarande transporter som går helt inom . Detta år enligt vår mening ett missförhållande och kan bidra till att förhindra användandet av den naturligaste transportvägen. Även transportsträckan i bör därför i dessa fall ingå i den sträcka som berättigar till stöd. Själva stödet bör dock med hänsyn till sin konstruktion utgå endast för den sträcka av transporten som skett i . Med stöd av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om ändring i kungörelsen (1970:592) om statligt regionalpolitisk! transportstöd så att som kvalifikation för transportstöd även räknas transportsträcka i . () PER () i Gäddvik HANS () () i Agnäs
mot · FU02265 · 1971-01-22 00:00:00 — av herrar Wååg och i angående belysningsanordningarna på traktorer och motorredskap. finns i vägtrafikförordningen ej något obligatoriskt krav på belysningsanordningar på traktorer och motorredskap. Vid färd under mörker på allmän väg, gata eller annan allmän plats skall dessa fordon föra minst två på samma höjd, en på vardera sidan av fordonet, anbragta lyktor, vilka framåt kastar vitt eller gult sken av sådan sammanlagd ljusstyrka att fordonet kan föras på betryggande sätt. Vid färd som sagts skall fordonet dessutom baktill ha två bakljus och två reflexanordningar, symmetriskt placerade. har utfärdat närmare bestämmelser om hur dessa belysnings- och reflexanordningar skall vara placerade på fordonet. Enligt dessa bestämmelser får avståndet från den yttre kanten som anger fordonets bredd till närmaste delen av strålkastarens lysande yta ej överstiga , såvida fordonet ej är försett med särskilda markeringslyktor, placerade så att detta avstånd ej överskrides. Då traktor eller motorredskap framföres under mörker i andra fall än som ovan angivits (t. ex. på enskild väg), erfordras endast en strålkastare och en baklykta, placerade på fordonets vänstra sida, samt två reflexanordningar baktill. Enligt bestämmelserna i 51 § vägtrafikförordningen skall fordon som under mörker föres på väg ha föreskriven lykta tänd. På bil och motorcykel skall sådan lykta hållas tänd även vid färd på väg i tät dimma. Någon motsvarande regel finns ej för traktor och motorredskap som framföres på väg i tät dimma. har det blivit allt vanligare att bilar har belysningen tänd även under körning i dagsljus, särskilt då sikten är nedsatt på grund av regn, dis, dimma eller snöfall. Att detta har en gynnsam effekt på trafiksäkerheten torde vara odiskutabelt. Mycket talar för att traktor och motorredskap alltid skall vara utrustade med de belysningsanordningar som krävs vid färd under mörker på allmän väg. En sådan ändring skulle även vara fördelaktig från kontrollsynpunkt. förekommer ej sällan att belysningsanordningar som ej uppfyller kraven demonteras vid besiktning, eftersom fordonet kan godkännas utan dessa anordningar. monteras belysningsanordningarna, och dessa kan i ogynnsamma fall medföra vissa säkerhetsrisker, t. ex. på grund av olämplig placering. Under åberopande av det anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om skyndsam utredning av frågan om belysningsanordningar på traktorer och motorredskap.
mot · FU02266 · 1971-01-22 00:00:00 — av herrar Wååg och i om utredning angående fordons tillförlitlighet. I 2 § vägtrafikförordningen (VTF) finns de allmänna bestämmelser som gäller för fordons beskaffenhet och utrustning. Enligt dessa får fordon tas i bruk på väg endast om fordonet är tillförlitligt från säkerhetssynpunkt och i övrigt lämpligt för trafik. I 38 §§ VTF har för olika fordonsslag närmare angetts hur fordonen skall vara utrustade och beskaffade. har med stöd av bestämmelserna i 1 § vägtrafikkungörelsen meddelat närmare bestämmelser om flertalet av de anordningar som avses i 38 §§ vägtrafikförordningen. För åtskilliga fordonsdetaljer finns följaktligen preciserade bestämmelser som anger t. ex. hur detaljen skall vara utformad, placerad och hur den skall fungera. I vissa fall finns bestämda gränsvärden för detaljens prestanda, så att man objektivt kan fastställa om bestämmelsernas krav är uppfyllda. I bestämmelsearbetet har man emellertid ej närmare beaktat frågan om hur länge detaljen skall fungera på avsett sätt. En funktionsstörning hos t. ex. körriktningsvisarna på en bil kan bero på flera orsaker. Manöverreglaget, ledningarna, blinkrelät eller glödlamporna är de huvuddelar som ingår i anordningen och som var för sig kan förorsaka en bristfällig eller felaktig funktion. Med dagens teknik är det möjligt att genom prov och beräkningar fastställa såväl detaljernas som den kompletta anordningens sannolika drifttid utan funktionsstörningar. Denna teknik är relativt ny men tillämpas redan nu praktiskt bl. a. inom försvaret och på det teletekniska området. Tillförlitlighetsteknikens uppgift kan enkelt uttryckt sägas innebära att man fastställer statistiska sannolikhetsvärden för att ett tekniskt system fungerar godtagbart under en viss bestämd tid. Kraven på nya, bättre fungerande anordningar hos bilar medför i regel att tidigare använda enkla tekniska lösningar måste utbytas mot komplicerade system, som innehåller en mängd detaljer och som var för sig är av samma kvalitet och med samma tillförlitlighet som . Det nya systemets tillförlitlighet kommer emellertid att vara betydligt lägre än det tidigare använda enkla systemet enbart på grund av det större antalet detaljer som kan störa funktionen. Om man vill undvika en sådan negativ effekt måste man förbättra tillförlitligheten även på de tidigare använda och accepterade detaljerna som ingår i det nya systemet. Redan genom att avkräva fordonstillverkaren en deklaration över de väsentliga säkerhetsanordningarnas tillförlitlighet skulle man kunna få en gynnsam effekt från trafiksäkerhetssynpunkt. Fordonsägaren skulle därmed redan innan driftstörningar uppstått kunna vidta åtgärder för att undvika detta. Det är emellertid önskvärt, bl. a. av trafiksäkerhetsskäl, att tillförlitlighetsaspekten beaktas även vid utformningen av kraven på fordon och fordonsdetaljer. Under åberopande av det anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om att frågan om fordons och fordonskomponenters tillförlitlighet blir föremål för närmare utredning.
mot · FU02269 · 1971-01-22 00:00:00 — Motioner nr 1971 Mot. av i m. fl. om kreditgarantier för deltidsjordbrukare. Alltsedan 1967 års riksdag antog riktlinjer för den framtida jordbrukspolitiken har det stått klart att i och med att deltidsjordbruket utestängdes från möjligheten till rationaliseringsstöd stora negativa följdverkningar uppstått för både enskilda människor och landsbygden i dess helhet. Enligt rationaliseringskungörelsen skall statligt stöd endast avse förvärv och rationalisering av anpassningsbara lantbruksföretag, som har förutsättningar att effektivt utnyttja den bästa, kända tekniken och ge sina innehavare full sysselsättning. Denna jordbrukspolitikens huvudlinje har sitt berättigande men även sin givna begränsning och kommer att bidraga till att många nuvarande odlingsbygder helt kommer att avfolkas. Redan vid jordbruksutrednings utlåtande påpekades förhållandet i en reservation från representant att till den ovan citerade punkten i rationaliseringskungörelsen efter orden full sysselsättning borde fogas eller som på grund av sitt läge och beskaffenhet i övrigt är lämpliga som deltidsjordbruk. Den pågående rationaliseringen med sin negativa inställning till deltidsjordbruket försvårar möjligheterna för dem som fortfarande vill bo kvar i bygderna att erhålla den service som tidigare funnits och allt fortfarande behövs. Den genom deltidsjordbrukets driftsform och storlek lösgjorda arbetskraften kommer som regel alltid till användning för servicearbete inom olika områden, och det är ofta från denna grupp som andra näringar hämtar både sin kvinnliga och sin manliga reservarbetskraft. De som accepterar den livsform som deltidsjordbruket ger, där man vid sidan av gårdens skötsel kan ägna sig åt något annat slag av arbete en kombination som oftast bidrager till familjens trivsel och uppehälle är från hela samhällets synpunkt värda allt stöd och sympati. 1 .Riksdagen 1971. Till detta kommer att många människor i vårt samhälle av olika anledningar trivs med denna livsform med dess lugna miljö och inte kan tänka sig att byta bort den mot tätorternas jäkt och stress. Det är en angelägenhet för hela samhället att kombinationen av arbete i jordbruk och inom annan verksamhet tas till vara i den utsträckning som är praktiskt och ekonomiskt möjlig. Upprätthållandet av deltidsjordbruket innebär även att trycket på bostadsmarknaden avlastas och att möjligheterna att hålla landskapet öppet ökas varigenom landsbygdens rekreations- och trivselvärden bättre kan tillvaratas. Kombinationen jordbruk och skogsbruk samt ett kompletteringsarbete i den utsträckning som de ekonomiska och praktiska möjligheterna medger bör därför tas till vara, och det torde för stora grupper av mindre jordbruk och för landsbygden i dess helhet vara till fördel. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring i bestämmelserna om kreditgarantierna till jordbrukare att även deltidsjordbrukare kan komma i åtnjutande av dessa garantier. () () i () ()
mot · FU02270 · 1971-01-22 00:00:00 — av herrar i Agnäs och i Gäddvik om tryggande av möjligheterna till uppodling av nedlagd över hela landet men särskilt i det s. k. stödområdet läggs jordbruk ned. Utvecklingen sker i allt snabbare tempo, och kulturbygden går mångenstädes sin undergång till mötes. Den gamla åkerarealen växer igen med buskar och ris, i den mån inte skog planteras, och landskapet förvandlas till oigenkännlighet. Stora skönhetsvärden går därvid till spillo, men det allvarligaste är att hävdad mark tages bort från odling. Det innebär risker för vårt lands försörjning i händelse av avspärrning, krig eller annan kris. Skulle ökad odling behövas, tar det innan den nedlagda åkerarealen blir produktiv. Uppodlingen blir därtill ytterst kostsam och planeringen besvärlig. Genom att hålla en viss del av jorden öppen och fri från skog kunde en jordreserv skapas, färdig för snabb uppodling och tillgänglig för spannmåls- och höavkastning. Särskilt i de nordligaste landsändarna med deras risk för isolering i händelse av en avspärrning är det viktigt att inte den för försörjningen nödvändiga åkerarealen helt sätts ur bruk. finns det trakter där så många jordbruk nedlagts att alla färskvaror måste köpas från andra landsändar. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj :t måtte anhålla att Kungl. Maj:t vidtager åtgärder i syfte att i ett avspärrnings- eller annat krisläge trygga möjligheterna till snabb uppodling av tidigare . () i Agnäs PER () i Gäddvik
mot · FU02271 · 1971-01-22 00:00:00 — av herrar i Heden och angående det behovsprövade bidraget inom skördeskade Inom skördeskadeskyddet finns ett behovsprövat bidrag som skall kunna komplettera de generella ersättningarna. Bidraget skall kunna utgå då så betydande skördeskador uppenbarligen föreligger att skadeersättning bör lämnas men inte kan lämnas i den generella formen på grund av systemets allmänna konstruktion eller brister i detsamma. Det belopp, som skall stå till förfogande för ändamålet, skall enligt gällande bestämmelser motsvara en procent av de utgående allmänna kontantersättningama för skördeskador eller, om beräkning enligt enprocentsregeln ger till resultat ett lägre belopp, högst . Erfarenheterna från ett antal skördeår ger vid handen, att det belopp, som enligt gällande regler skall stå till förfogande för individuellt prövade skördeskadebidrag, är helt otillräckligt. I ett stort antal fall har skadedrabbade jordbrukare blivit utan ersättning, trots att de enligt försäkringens principer och syfte borde ha fått ersättning. Anledningen till ersättningens uteblivande är sålunda brister i skördeskadeskyddets system. De individuellt prövade bidragen skulle enligt tankarna bakom försäkringssystemet eliminera sådana brister. Men i praktiken har detta sålunda inte kunnat ske på sätt som avsetts. Många jordbrukare har härigenom åsamkats förluster i strid med försäkringens syfte. Vi finner det därför nödvändigt att ett väsentligt större belopp ställes till förfogande för individuellt prövade bidrag. Vårt förslag är att ramen för de behovsprövade bidragen bestäms till av de utgående allmänna kontanta ersättningarna för skördeskador eller, om beräkning enligt denna regel ger till resultat ett lägre belopp, högst . Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att i fråga om skördeskadeskyddet måtte medge, att ramen för de behovsprövade bidragen fastställes till av de utgående allmänna kontanta ersättningarna för skördeskador eller, om beräkning enligt denna regel ger till resultat ett lägre belopp, högst . () ()
mot · FU02272 · 1971-01-22 00:00:00 — om en särskild miljövårdsavgift. har miljövårdsfrågoma glädjande nog fått stor plats inte bara i den politiska debatten utan också i det praktiska reformarbetet. De vidtagna åtgärderna har varit av i princip två slag. Dels har man genom upplysning försökt sprida kännedom om bl. a. olika miljöfarliga ämnen och deras verkningar, dels har regleringar och i vissa fall direkta förbud införts, när det gäller användningen av speciella naturresurser eller ämnen som kan medföra miljöförstöring. Som exempel på sådan lagstiftning kan i första hand nämnas den nya lagen mot miljöfarlig verksamhet. Det råder stor enighet om behovet av att påskynda insatserna i miljövårdande syfte. Enligt min uppfattning kan det emellertid i många fall ifrågasättas om lagstiftning är den lämpligaste metoden att komma till rätta med problem av det här slaget. a. kan anföras att bestraffning i dessa liksom i många andra sammanhang är en tvivelaktig metod, då det gäller att vinna rättelse, och att juridiska processer ofta är långdragna och ovissa och därigenom motverkar snabba omställningar. Enligt min mening bör därför också andra vägar prövas. Jag syftar därvid främst på avgiftsbeläggning av verksamhet som i något avseende inkräktar på olika miljövärden. Denna metod har prövats mycket litet i vårt land. Fördelen med avgiftsbeläggning är framför allt att företagen får ett direkt intresse av att använda miljövänliga produktionsmetoder. Med avgifter i stället för förbud och regleringar blir det också lönande för vissa företag att specialisera sig på reningsteknik. Att sådana miljövänliga produktionsprocesser kan utvecklas snabbt, när man inför kännbara föroreningsavgifter, finns exempel på bl. a. från . Det kan i vissa fall vara förenat med vissa praktiska svårigheter att genomföra ett avgiftssystem. Som antytts finns det emellertid också exempel på sådana system som fungerar väl. Frågan om en allmän användning av miljövårdsavgifter i stället för regleringar och förbud bör enligt min uppfattning därför tas upp till förutsättningslös prövning. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer jag att i skrivelse till Kungl. Maj :t anhåller om en förutsättningslös utredning och prövning av frågan om införande av ett system med miljövårdsavgifter i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FU02275 · 1971-01-22 00:00:00 — av m. fl. om stöd för försäljning av svenskt konsthantverk, m. m. Med hänvisning till motiveringen i motion nr 249 hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. a) anhålla om utredning och förslag om stöd för utställning och försäljning av svenskt konsthantverk, b) anhålla att tilläggsdirektiv utfärdas till exportfrämjandeutredningen att undersöka möjligheterna att i samband med exportfrämjande åtgärder för industrin göra svensk kultur känd i utlandet. () () () N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()