mot · FU02446 · 1971-01-26 00:00:00 — av m. fl. En samordnad regional planering är nödvändig för att nå effekt i regionalpolitiken. En näringspolitisk plan med preciserad målsättning måste snabbt komma till stånd. Samhället måste bestämma sig och klart ange vilka åtgärder som skall sättas in och vart dessa åtgärder skall syfta. Innan detta skett kommer osäkerheten om framtiden att bestå i avfolkningsbygdema. Ovissheten är ett gissel för glesbygdernas människor och förstärker de negativa dragen i utvecklingen. Såväl enskilda, som står i valet mellan att flytta eller att satsa sin framtid på den ort där han eller hon vuxit upp, som den som planerar någon form av rörelse ställer frågan: Hur kommer ortens framtid att bli? Måste man vänta sig en fortsatt befolkningsuttunning, försämrad och annan service, ökade svårigheter på arbetsmarknaden eller finns det några garantier för en fortsatt rimlig standard i dessa avseenden? Det räcker inte att ge stöd till företagsetableringar och företagsvidgningar på en ort om järnvägen dras in eller hotas av indragning. Det räcker inte att vilja stödja industrietableringar i ett område om vägnätet inte upprustas, om teletaxorna rakar i höjden och utformas på ett sätt som drabbar glesbygdsområdena. Det räcker inte med möjligheter till industriell expansion i t. ex. en tätort i det norrländska inlandet om samhället inte kan tillhandahålla bostäder i tillräcklig omfattning. Det räcker inte att skapa nya arbetstillfällen om inte ungdomen ges utbildningsmöjligheter inom rimligt avstånd och med sådan utformning att de ges möjligheter att stanna i sin bygd. Beslut bör fattas om prioriteringsorter i . Härutöver bör staten garantera att samhällsservicen kommer att upprätthållas i ett större antal serviceorter såväl i inland som i övriga glesbygdsområden. Genom att så långt möjligt inkludera faktorer som saknar pris för den enskilda företagsamheten kan den företagsekonomiska kalkyleringen närmas till den önskade samhällsekonomiska. F. n. är mätmetoderna att utföra samhällsekonomiska kalkyler inte tillräckligt Vi föreslår att medel anslås till sådan forskning. Direkta ingrepp från samhällets sida kommer trots allt att bli nödvändiga genom att betydande skillnader mellan företagsekonomiska och samhällsekonomiska kalkyler kommer att kvarstå. Stödet till näringslivet bör i större utsträckning utformas så att det gynnar hela näringslivet i de regioner som anses i behov av stöd. Frågan om särskilda skattelättnader för företag i stödområdet bör bli föremål för en allsidig utredning. Investeringsfonderna bör frisläppas för investeringar utanför de expansiva storstadsområdena. Väsentliga statliga förvaltningsuppgifter bör kunna decentraliseras till regional och lokal nivå. Kommunikationerna är också en viktig sektor, där generella åtgärder kan få lokaliseringspolitiskt gynnsamma effekter. Minskade transportkostnader, ökade hastigheter och lägre taxor är viktiga åtgärder. I en bred samhällsekonomisk bedömning är bl. a. regionalpolitiska effekter av trafikpolitiken av stor betydelse. Minst en ny socialhögskola bör lokaliseras till . Bostadsbristen i storstäderna får inte leda till att bostadsbehoven i andra orter inte tillräckligt beaktas. Försök bör inledas genom etablerande av ett antal industricentra. Verksamheten torde förutsätta statlig medverkan. Lokaliseringsstöd bör även kunna utgå till serviceanläggningar och serviceföretag i de fall service av berört slag saknas i ett område. Samhället som helhet måste ta på sig ett större ansvar för att samhällsservicen bibehålles på rimlig nivå även för glesbygdens befolkning. En lånefond för butiks- och hantverks- m. fl. lokaler i dessa orter bör inrättas. bör få i uppdrag att till kommande riksdag framlägga ett förslag till minimistandard beträffande service i glesbygdsregionerna liksom förslag till organisation av transportservicen. Glesbygdskonsulentemas försöksverksamhet bör snabbt utvärderas. Den näringsgeografiska utvecklingen i har i allt högre grad kommit att innebära en fortgående koncentration av människor, företag, statlig förvaltning, samhällelig service och kulturutbud till storstadsområdena liksom en fortgående utarmning i glesbygdsområdena. Denna utveckling medför svårlösta problem inte bara i avfolkningsområdena, utan innebär också svårigheter i de expansiva regionerna. De negativa verkningarna i stockningsområdena har inte tillräckligt uppmärksammats, trots de omfattande samhällskostnader, som blivit följden i form av exempelvis miljöförstöring, trängsel, köbildningar och sociala problem i allför snabbt växande storstadsområden. Undersökningar visar, att många människor flyttar till storstadsom rådena, inte därför att de skulle anse dessa städer ge någon mänskligare eller mer berikande tillvaro, utan därför att de av omständigheterna främst bristen på arbete tvingas till det. Maj:t åt länsstyrelserna att utarbeta konkreta regionalpolitiska handlingsprogram för länen. Avsikten är att fullfölja länsplanering 1967 bl. a. i det avseendet att den nya planeringsomgången skall belysa vilka åtgärder i form av offentliga investeringar och andra insatser som fordras för att den regionala utvecklingen skall följa den angivna målsättningen. Länsprogrammen skall remissbehandlas i kommunerna /mars varefter länsstyrelserna/ planeringsråden skall redovisa programmen till . Ett regionalt program omfattande hela riket och byggt på länsprogram 70 skall föreläggas riksdag. fortsätter lokaliseringsutredningen sitt arbete med utformningen av en regionalpolitisk målsättning, nya regionalpolitiska medel och regionalpolitikens organisation. Då länsprogrammen utarbetats inom de olika länen var för sig och remissbehandlats i kommunerna inom resp. län, kommer de av allt att döma främst att ha uppställt regionala mål. Inom avses uppenbarligen därefter ske en sammanvägning av de regionala målen och nationella mål innan planen föreläggs . Enligt vår mening får statsmakternas beslut om det regionala programmet inte ges en sådan utformning att den kommunala självbestämmanderätten inskränkes. Då en regionalpolitisk plan skall utarbetas, borde den fysiska riksplanen föreligga. Den är avsedd att främst anvisa mark till läge och storlek för olika verksamheter i kombination med restriktioner för användande av olika områden. Riksplanen är alltså ett viktigt underlag för regionalpolitisk verksamhet. En grundförutsättning för att uppnå valfrihet och regional jämlikhet är målmedvetna insatser från samhällets sida. En näringspolitisk plan med preciserad målsättning måste snabbt komma till stånd. Samhället måste bestämma sig och klart ange vilka åtgärder som skall sättas in på olika orter och vart dessa åtgärder skall syfta. Först genom en planmässig samordning av insatserna kan man räkna med att större resultat nås. Innan detta skett kommer osäkerheten om framtiden att bestå i avfolkningsbygdema. Ovissheten är ett gissel för glesbygdens människor och förstärker de nagativa dragen i utvecklingen. Såväl enskilda individer, som står i valet mellan att flytta eller att satsa sin framtid på den ort där han eller hon vuxit upp, som den som planerar någon form av rörelse ställer frågan: Hur kommer ortens framtid att bli? Måste man vänta sig en fortsatt befolkningsuttunning, försämrad och annan service, ökade svårigheter på arbetsmarknaden eller finns det några garantier för en fortsatt rimlig standard i dessa avseenden? De som oroas av sådana frågor får vänta på svar. De har rätt att efter två decenniers utredande och ett decenniums försöksverksamhet utan klara mål få besked om ortens framtid. Just den nuvarande ovissheten är sannolikt en av de kraftigast bidragande orsakerna till den nuvarande negativa utvecklingen och lokaliseringspolitikens måttliga resultat. Här liksom i andra sammanhang är den politiska viljeinriktningen avgörande för utformningen av det framtida samhället. har i många områden negativa prognoser fått bestämma utformningen av insatserna och ansträngningarna att bryta den pågående utvecklingen har varit otillräckliga. Den fortgående koncentrationsutvecklingen är i praktiken knappast önskad av några människor i samhället och medför negativa konsekvenser i såväl glesbygdsområden som storstadsområden. Detta bör leda till åtminstone två slutsatser: regionalpolitiken bör omfatta hela landet; den bör grundas på ett mera mångfasetterat mått på välfärd än det som används. Regionalpolitiken gäller inte enbart eller avfolkningsområdena. Även de problem som är aktuella i de expanderande tätortsregionema liksom de förhållanden, som kan råda i områden med vikande befolkningsunderlag utanför stödområdet, måste behandlas inom regionalpolitiken. Sett ur ett helhetsperspektiv är regionalpolitiken en alltmer central fråga för storstadsregionerna. Ett av dess mål är ju regional utjämning, att reducera de växande storstädernas problem i fråga om bostäder, trafik etc. Att balansera utvecklingen mellan regioner att söka lugna tillväxttakten i storstäderna är viktigt inte minst för storstädernas invånare. Vi behöver ett mått på »välfärd» Vi använder oss av synnerligen bristfälliga och ibland rent felaktiga metoder för att mäta välfärden. Ofta har man använt ökad bruttonationalprodukt som synonymt med ekonomisk utveckling, framåtskridande och ökat välstånd, trots att bruttonationalproduktbegreppet inte täcker in värden som fritid, trygghet och valfrihet i arbetet, miljö, hälsotillstånd etc. Ovan nämnda faktorer utövar ett stort inflytande på välfärdsupplevelsen men kommer inte till uttryck i bruttonationalproduktbegreppet. Självklart leder denna brist lätt till beslut på bristfälliga grunder ur samhällsekonomisk synvinkel. Orsaken till de bristfälliga måtten på välfärd ligger naturligtvis till stor del i svårigheten att mäta faktorer som t. ex. miljö, arbetsförhållanden, bostadssituation osv. Det som inte har kunnat uttryckas i siffror har ansetts mindre viktigt. Även om det är svårt att få helt användbara siffermässiga ingångsvärden för mätning av bl. a. ovan nämnda faktorer och även om det alltid kommer att fordras kompletterande kvalitativa analyser, så finns bearbetningsmetoderna. Det begränsade synsättet att ökad bruttonationalprodukt är synonymt med ökad välfärd har säkert bidragit till att fördröja samhällsinsatser mot strukturrationaliseringens negativa sidoeffekter. Valfrihet och regional utjämning Valfriheten bör innebära en strävan att ge ökade möjligheter för människorna att bo kvar och finna utkomstmöjligheterna där de önskar. Regional utjämning betyder en strävan att skapa ökad jämlikhet i ekonomiskt, socialt och kulturellt avseende mellan människor i olika regioner. Som vi i tidigare motioner har framfört, måste detta ansvarstagande leda till, att staten garanterar servicen i vissa orter. Regional utjämning betyder dock inte en strävan efter exakt lika förhållanden i olika regioner. Glesbygden kan inte erbjuda ett lika differentierat utbud kulturaktiviteter och varierande sysselsättningsmöjligheter som de stora tätortsregionerna, under det att glesbygdsområden har andra företräden t. ex. mindre stress, renare luft, friskare vatten och större möjligheter till fritidsaktiviteter med anknytning till naturen. Ingen kan begära fullständig tätortsstandard och glesbygdsstandard på samma plats. Ökad kunskap om sociala kostnader Även om kravet på regional utjämning ställer stora krav på direkta statliga insatser, bör huvuddelen av samhällets åtgärder ske med utnyttjande av generellt verkande ekonomisk-politiska medel. Den marknadsekonomiska prissättningsmekanismen har därvidlag fördelar som i ökande utsträckning bör komma till användning. Genom att åsätta priser på prestationer och uppoffringar möjliggörs ett decentraliserat beslutsfattande. Vidare får man genom en utbyggd prismekanism vägledande mått för fördelningen av knappa resurser. Det senare är av stor betydelse i en utvecklad ekonomi med obetydliga icke-utnyttjade resurser. Så långt möjligt bör man mot bl. a. denna bakgrund försöka utnyttja prismekanismens fördel i regionalpolitiken. Genom att med bl. a. skuggpriser få till stånd samhällsekonomiskt korrektare kostnadsrelationer, där också kostnader inkluderas för faktorer som saknar pris för den enskilda företagsamheten, kan den företagsekonomiska kalkyleringen närmas till den önskade samhällsekonomiska. F. n. är möjligheterna att utföra totala samhällsekonomiska kalkyler mycket små. För att med större säkerhet kunna utföra sådana kalkyler behöver mätmetoderna utvecklas. Vi anser det angeläget att medel anslås till sådan forskning. Projekt av denna karaktär torde också kunna erhålla forskningsstöd genom jubileumsfond. kommer dessa frågor att kräva stort intresse från samhället. Direkta ingrepp kommer trots allt att bli nödvändiga genom att betydande skillnader mellan företagsekonomiska och samhällsekonomiska kalkyler kommer att kvarstå. Frågan om vilka åtgärder, som här kan bli nödvändiga, måste avgöras genom en bedömning från fall till fall. F ö r e t a g s v ä n 1 i g t klimat Som vi framhöll i motioner till riksdag (I: 1142) är ett väsentligt regionalpolitiskt medel sådana åtgärder som gynnar hela näringslivet i de regioner som anses i behov av stöd. Målet bör vara att skapa ett företagsvänligt klimat i skogslänen, som dels kan stimulera till företagsetablering, dels ge företagen expansionsmöjligheter också på . Ett företagsvänligt klimat skapar goda förutsättningar för att näringslivet får en utvecklingsfrämjande utformning. Generella åtgärder minskar riskerna för rubbade konkurrensförhållanden och felsatsningar. I flera utpräglade industriländer används vissa skattelättnader för att främja de regionalpolitiska målsättningarna. Skattelättnaderna kan beröra företagsbeskattning av vinster eller fastigheter, speciella avskrivningsregler, befrielse från energi- och transportskatter etc. ansåg att frågan om särskilda skattelättnader för företag i stödområdet genom de av 1969 beslutade nya bestämmelserna på detta område hade kommit i ett annat läge och att behov av särlagstiftning för stödområdet inte längre ansågs föreligga. För företag i andra delar av landet som har intresse av att förlägga filialföretag till inlandet kan särskilda skatteförmåner enligt vår mening spela en avsevärd roll vid lokaliseringspolitiska avgöranden. Det är därför motiverat, att frågan om skattesystemets användning som regionalpolitiskt instrument blir föremål för en allsidig utredning. har tidigare i flera sammanhang framfört tanken på att använda arbetsgivaravgiften som medel för regional utjämning. Regeringen har avvisat tanken med motiveringen att det skulle vara administrativt besvärligt att dra en geografisk gräns för differentierad avgift. Motiveringen är inte övertygande. Vi föreslår att företagsbeskattningsutredningen genom tilläggsdirektiv får i uppdrag att genomföra en allsidig utredning om skattesystemets användning som regionalpolitiskt instrument. Investeringsfondernas användning i regionalpolitiken För att framgångsrikt kunna utjämna skillnaderna mellan regioner med olika snabb ekonomisk utveckling måste samhället till sitt förfogande ha medel både av generellt stimulerande natur och för direktstyrning av investeringsverksamheten. Det som framförts i denna motion siktar till att generellt stimulera tillkomsten av nya och expansion av redan befintliga företag. För den mera direkta styrningen av investeringsverksamheten krävs i viss mån andra medel. Staten förfogar över ett sådant medel investeringsfonderna. Syftet bakom skapandet av investeringsfonderna var att utjämna skillnader i konjunkturerna från tid till annan för landet som helhet. Denna uppgift anser vi fortfarande viktig. Från sida har påtalats behovet av att frisläppa investeringsfonderna för investeringar utanför storstadsområdena. Vi utgår då från att investeringar kommer att ske i större utsträckning i regioner, som har sysselsättningssvårigheter. Vår bedömning är därför att investeringsfonderna skall frisläppas för investeringar utanför de expansiva storstadsområdena. beslutade under höstriksdagen 1970 att samråd mellan företag och lokaliseringsmyndighet skall ske innan utbyggnad eller nylokalisering får ske inom storstadsregionerna. Förslaget stämmer väl överens med vad framfört i motioner senast till riksdag. Som ett komplement till den tidigare utvidgningen av arsenalen av regionalpolitiska medel är samrådet motiverat. Effektiviteten av de använda medlen bör genom detta tillfälle till obligatorisk information bli större. För att informationen skall bli konsistent och meningsfull krävs emellertid att lokaliseringsmyndigheten vid samråden kan presentera av statsmakterna preciserade mål för olika regioner. Det måste därför klart sägas ut vilka orter, som kan påräkna statligt stöd. Det bör i det sammanhanget understrykas, att statliga inrättningar inte utan synnerliga skäl bör flytta från mindre expansiva regioner innan mål för regionens utveckling preciserats. För det fortsatta regionalpolitiska arbetet är det av stor betydelse att samrådsförfarandets effekter noggrant utvärderas. De verksamheter i , som expanderar, är offentlig förvaltning och övriga tjänster. Till stor del är det fråga om utbyggnad av den kommunala servicen för medborgarna i området samt kontaktintensiv verksamhet, medan antalet industrisysselsatta minskar. Ett stort antal större industriföretag har flyttat från . Någon etablering av större industrier förekommer knappast. Vad som däremot borde kunna minskas, är tillväxten av den statliga förvaltningen i området. Denna har i en betydande expansionskraft mätt i antal sysselsatta. Det är dock svårt att tänka sig något system med tillståndstvång i fråga om den statliga förvaltningen. Lokaliseringen av statliga myndigheter bestäms av statsmakterna. Vad som krävs för att begränsa statsförvaltningens expansion i är beslut i riksdag och regering. En viss begränsad utflyttning av statliga myndigheter har kommit till stånd, men fler myndigheter bör dock kunna lokaliseras till andra delar av landet. Statliga förvaltningsuppgifter bör i större utsträckning kunna decentraliseras till regional och lokal nivå. Huvudkontoret för statliga företag bör i princip lokalisera där företaget har sin huvudsakliga verksamhet. Exempelvis bör flyttas från till . Kommunikationerna är också en viktig sektor där generella åtgärder kan få lokaliseringspolitiskt gynnsamma effekter. Minskade transportkostnader och lägre taxor är kanske den viktigaste åtgärden. Vid sidan av kostnaderna är även transporternas snabbhet av stor betydelse. Erfarenheterna av genomförandet av det trafikpolitiska programmet är inte entydiga. Där finns klara positiva drag, men också negativa. Indragningar av tåg, nedläggning av stationer och bandelar samt indragning av busslinjer har medfört och medför alltjämt en successivt försämrad trafikservice för vissa grupper i stora delar av landet. I en bred samhällsekonomisk bedömning är bl. a. regionalpolitikens effekter av stor betydelse i trafikpolitiken. Trafikpolitikens väsentligaste uppgift måste vara att trygga en tillfredsställande transportförsörjning för landets olika delar. Beträffande vissa godstransporter har införts ett särskilt stöd för transporter inom och från stödområdet. Denna verksamhet ligger i linje med vad som föreslogs i Norrlandsmotion 1970 (I: 47). Stödets utformning har emellertid inte blivit helt tillfredsställande. Stöd utgår inte för transporter i riktning mot . Begränsningarna i fråga om transportsträcka och vikt motverkar delvis stödets syfte. Även persontaxoma har lokaliseringspolitiska effekter. Kostnaderna och pengar för transport av människor är en viktig faktor. Det framstår som angeläget att skapa högklassiga och snabba persontransportmedel och större rabattering av långa resor. Vilken lösning som skall väljas för att reducera persontransportkostnaderna måste närmare övervägas. Bland de spörsmål som bör prövas är frågorna om maximitariffer, en taxemässig samordning mellan buss- och järnvägsresor samt speciella taxor för resor inom stödområdet. Även telekommunikationerna spelar en mycket stor roll för möjligheterna att trots långa avstånd upprätthålla ett modernt näringsliv i hela landet. Vad angår trafikproblemen i glesbygden har i regi en modellplanering utförts avseende lokal trafikservice. a. ett flertal Norrlandskommuner pågår en försöksverksamhet enligt riktlinjerna i modellplanen. Avsikten är att planeringen och erfarenheterna från försöksverksamheten skall vara vägledande för andra kommuner med liknande trafikförsörjningsproblem. Kostnaderna härför bör beaktas välvilligt vid prövningen av framställningar om extra skatteutjämningsbidrag. Det är angeläget att arbetsgruppens arbete med modellplanen bedrives skyndsamt. Den högre utbildningen är i huvudsak koncentrerad till södra och . Denna koncentration är inte motiverad om man ser till befolkningens geografiska koncentration och bidrar till att skapa en bristande regional jämlikhet i utbildningsmässigt hänseende. Detta är särskilt markant vad gäller utbildningsförhållandena i . Studerandeantalet på de stora universitets- och högskoleorterna har nått en sådan storlek att det kan ifrågasättas om inte den fortsatta expansionen beträffande den högre utbildningen bör komma till stånd genom en utbyggnad av i första hand universitetsfilialerna och den decentraliserade universitetsutbildningen. Beträffande försöksverksamheten med systematiserad decentraliserad universitetsutbildning, vilken f.n. äger rum i , och , är det angeläget, att denna byggs ut såväl ämnesmässigt som vad avser antalet försöksorter. Högre utbildad arbetskraft önskar ofta arbete på eller i närheten av utbildningsorten. En utbyggnad av den högre utbildningen i är därför i hög grad ägnad att skapa underlag för det allsidiga arbetskraftsutbud som är en förutsättning för en utveckling av samhällsservice och näringsliv i . En snabb utbyggnad av högre teknisk utbildning i är starkt önskvärd. De planer rörande den högre utbildningens och forskningens utbyggnad som framlagts är otillräckliga. Den tekniska forskningen bör få större resurser genom tekniska forskningsinstitut. Den allmänna bristen på arbetskraft med socionomutbildning gör sig naturligtvis gällande även i stödområdet, inte minst med tanke på de speciella uppgifter som strukturomvandlingen för med sig just här. Detta faktum och de skäl som kan anföras för decentralisering av högre utbildning över huvud taget är skäl för lokalisering av minst en ny socialhögskola till . En plan för den fortsatta utbyggnaden av den högre utbildningen och forskningen i bör utarbetas. Även möjligheterna till utbildning på gymnasienivå är av stor betydelse för utveckling. De långa avstånden gör det i vissa fall nödvändigt att för del acceptera ett något mindre underlag för Gymnasieskolornas fortbestånd ingår också som en viktig del i den statsgaranti som krävs för de norrländska serviceorterna. I storstadsområdena är bostadsbristen kvantitativt stor och erfordrar kraftiga produktionsinsatser. Detta får inte leda till att de numerärt mindre bostadsbehoven och behovet av bostadsförnyelse i andra orter än de statistiskt expansiva inte tillräckligt beaktas. Ansträngningar bör göras för att minska efterfrågetrycket på storstadsområdena genom en aktiv regionalpolitik. Det är otillfredsställande att vissa kommuner kan bli helt utan tilldelning av bostadslån. Som vi upprepade gånger i bostadspolitiska motioner framhållit bör bostadsbyggandets regionala fördelning samordnas med regionalpolitikens målsättning att skapa bättre balans mellan olika orter och regioner. Det bör betonas att befolkningsomflyttningar även inom en region eller en kommun skapar ett inte oväsentligt bostadsbyggnadsbehov. Turistnäringen kan självfallet ha stor betydelse för en bygd men kan inte ensam medföra en önskvärd ekonomisk utveckling. Den säsongbetonade turistverksamhet som förekommer i medför att antalet helårssysselsatta inom turistnäringen blir förhållandevis begränsat. Däremot är turismens betydelse som deltids- eller kompletterande sysselsättning mycket stor.