bet · FU01LU22 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1971 LU1971: 22 Lagutskottetsbetänkande i anledning av motion angående bevakning av säljaresgarantiutfästelser vid konkurs. I motionen 1971: 661 av i m.fl. (c) hemställs att i skrivelse till Kungl Maj:t begär att Kungl.Maj:t efter erforderlig utredning måtte framlägga förslag om att även konsumenterskall kunna bevaka sina intressen i konkurser. Tillstöd för yrkandet anför motionärerna att konsumenterna, när det gällergarantiutfästelser beträffande konsumentkapitalvaror, såsom bilar,hushållsmaskiner, tv-apparater etc, har små eller inga möjligheter att bevakasina intressen. Detta förhållande understryks av det faktum altföretagsnedläggelser och konkurser tenderar att starkt öka vilket betyderförsämrade möjligheter för konsumenterna att kunna återfå erlagda avgifter förgaranti m. m. Enligt motionäremas mening borde det därför skapas möjligheterför konsumenterna att få gjorda garantiutfästelser bevakade vid konkurs.Motionärerna hävdar att det i fråga om kapitalvaror med lång garantitid måstevara av värde för köparna att få fastslaget att utlovade garantiåtaganden skallkunna i likhet med andra fordringar bevakas i en konkurs. Utskottet har inhämtat utlåtanden över motionenfrån hovrätten för , i ochkonsumentombudsmannen. Till utlåtande har fogats yttrande frånStockholms handelskammare. På begäran av utskottet har yttranden därjämteavgivits av och . I konkurs får enligt 100 § konkurslagen den 13 maj1927 (KL) ej göras gällande andra fordringar än sådana som uppkommit före konkursensbörjan. Ä andra sidan kan utdelning för dylika fordringar erhållas även om deej förfallit till betalning. Vidare kan också fordringar som är beroende avvillkor göras gällande. Den som gått i borgen för någon konkursgäldenärensskuld har alltså rätt att i konkursen bevaka sin eventuella regressfordran.Konkursborgenär, som vill göra fordran gällande i konkurs, skall inom den avkonkursdomaren bestämda bevakningstiden, minst 4 och högst frånkonkursbeslutet, till konkursdomaren insända skriftlig bevakningsinlaga medangivande av fordringens belopp och beskaffenhet (101 § UL). 8 samL Nr 22 påförmånsrätt för fordringen skall han också lämna uppgift om vilken rätt han isådant avseende gör gällande. Försittes bevakningstiden går bevakningsrättendock ej förlorad. Lagen medger nämligen, att bevakning görs även senare underkonkursen, s. k. efterbevakning. Underlåtenheten att iakttaga den ordinariebevakningstiden medför emellertid dels skyldighet för efterbevakaren attvidkännas de särskilda kostnader som föranleds härav, dels risken att då ejåterstår så mycket outdelat att han kan tilldelas sin fulla andel. Fördelningav de medel som influtit vid realiserandet av konkursboets tillgångar skergenom utdelning (125 § UL). Utdelning kan ske i etapper utan att man behöveravvakta att alla tillgångar hunnit förvandlas i penningar (126 § UL). Utdelningfår dock icke ske förrän bevaknings- och anmärkningstid utgått. Då utdelningskall ske har konkursförvaltaren att i samråd med rättens ombudsman upprättaskriftligt utdelningsförslag. I förslaget skall utdelning tilldelas de olikafordringarna efter den för-månsrättsordning som finns upptagen i 17 kap.handelsbalken (fr. o. m. Förmånsrätt iakttas dockendast om yrkande därom med åberopande av laga grund därför framställts ibevakningsinlagan. Har så ej skett behandlas fordringen som en oprioriteradfordran. Beträffande suspensivt villkorade fordringar, dvs. fordringar som ärberoende av sådant villkor att borgenären ej har rätt att uppbära betalning,såvida ej viss omständighet inträffar, finns regler upptagna i 136 § KL.Åtskillnad görs härvid mellan borgensmäns och medgälde-närers eventuellaregressfordringar och andra suspensivt villkorade fordringar. För bådagrupperna skall utdelning avsättas i utdelningsförslag som ej avserslututdelning. Självfallet får dock utdelning ej lyftas förrän villkoretinträffat (141 § andra st.). För eventuell regressfordran avsätts enligt 136 §andra stycket utdelning även i slututdelningsförslag. Andra suspensivtvillkorade fordringar än regressfordringar förlorar däremot enligt första stycketi 136 § all rätt till utdelning i konkursen, om borgenären ej, innankungörelse om framläggande av slututdelningsförslag utfärdas, hos rättensombudsman visar att villkoret uppfyllts. När fordringen sålunda ej skallbeaktas i slututdehiingsförslag, skall vad som i tidigare utdelningsförslagreserverats för densamma gå till fördelning i vanlig ordning mellan övrigaborgenärer. Lagberedningen har 1970 avgivnadelbetänkande "Utsökningsrätt X" (SOU 1970: 75)föreslagit vissa ändringar i konkurslagen, såvitt avser konkursgrundema,gäldenärens legitimation, återvinning, kvittning, solidariska skuldförhållandenm. m., däri inbegripet 136 § KL. Lagberedningenframhåller att i och ej f. n. torde göras någon åtskillnad mellanolika slag av suspensivt villkorade förd- ringar,och man avser inte heller att i förslagen till ny konkurslagstiftning göranågon skillnad dem emellan såvitt nu är i fråga. Beredningen anser, att skälföreligger tUl en sådan förenkling också för vår del. Det har inte vidberedningens överläggningar med sakkunniga anförts något fall då den särskildaregleringen i fråga om andra suspensivt villkorade fordringar än eventuellaregressfordringar har tillämpats. Det praktiska behovet av en specialregleringsynes vara mycket ringa. Att reservera medel försuspensiva fordringar är dock olägligt, eftersom medlen skulle kunna komma atthållas reserverade för.praktiskt taget obegränsad tid i stället för att utdelastill övriga borgenärer. Denna olägenhet kan, anser beredningen, emellertidväsentligen elimineras, orn medel ej behöver avsättas vid slututdelning när detsaknas anledning antaga att villkoret kommer att uppfyllas. Enligtförsta punkten i den föreslagna nya lydelsen av 136 § skall utdelning försupensivt villkorad fordran beräknas i, utdelningsförslag som inte avserslututdelning i konkursen. Detta överensstämmer med gällande rätt. De i Övrigti KL angivna förutsättnmgama för att fordringen skall komma i fråga förutdelning måste självfallet vara för handen. En annan sak är, att lyftning avutdelningen endast får ske om det suspensiva villkoret uppfylls (141 § andrast. Andrapunkten i den föreslagna nya lydelsen av 136 § avser slututdelning. Vid sådanutdelning skall enligt bestämmelsen suspensivt villkorad fordran ej komma ibetraktande, om det saknas anledning antaga att villkoret kommer att uppfyllas.Huvudregeln blir, att medel skall avsättas även vid slututdelning. Det kansålunda knappast tänkas komma i fråga, att förvaltaren och rättens ombudsman,(se 128 § första st. KL) beträffande eventuella regressfordringar annat änmöjligen i rena undantagsfall kommer att finna, att det saknas anledning antagaatt villkoret kommer att uppfyllas. I övrigt bör avsättning ske så snart detinte framstår som mycket osannolikt att villkoret kommer att uppfyllas. Enlämplig riktpunkt för bedömningen synes enligt beredningen vara, huruvidafordringen kan vid tillfället anses ha något förmögenhetsvärde eller ej. Debeslut som fattas i frågan huruvida avsättning skall ske eller ej, kan i vanligordning bringas under rättens prövning genom av utdelningsförslagetenligt 130 § KL. I huvudsaklig överensstämmelse med vad som f. n. gällerstadgas i förslaget, att när en fordran av här aktuellt slag inte skall komma ibeaktande vid slututdelningen, vad som vid tidigare utdelning kan ha beräknatsför fordringen skall gå till fördelning mellan andra borgenärer. Justitieministern har 30.8.1971 tillkallat fyrasakkunniga att verkställa en allmän översyn av konkursförfarandet. I direktiven anges, såvitt nu är i fråga, att det finnsanledning för kommittén att ompröva det nuvarande bevaknings-, anmärknings-och utdelningsförfarandet. Anmärkas bör att kommitténs uppdrag inte omfattarden materiella konkursrätten, beträffande vilken förslag till revision, såsomovan redovisats, framlagts av lagberedningen. De sakkuimiga tillkallades 1962 för att följaarbetet i en i tillsatt kommitté, som hade uppdrag att utarbeta förslagtill lag om köp av lös egendom, samt att överväga om anledning förelåg attföreslå ändringar i den svenska köplagen. till avgiven promemoria framhöll de sakkunniga bl. a.att det kunde finnas skäl att genomföra vissa lagändringar för att bättretillgodose konsiunentemas intressen. De sakkunniga hänvisade till att för konsumentspörsmål föreslagit att frågor rörande t. ex. säljarensmöjligheter att begränsa köparens befogenheter vid fel i godset utreddes isyfte att stärka kon-simientens ställning gentemot den som bedriver yrkesmässigförsäljning. Itilläggsdirektiv (se Ju:30 1968) har desakkunniga fått i uppdrag att göra en begränsad översyn av den svenskaköplagen och lägga fram de förslag till ändringar som utredningsarbetetföranleder. Enligt direktiven bör de frågor som angetts i den ovannämndapromemorian övervägas. De sakkunniga bör vara oförhindrade att ta upp ävenandra frågor och de bör förutsättningslöst pröva behovet av särskilda reglertill skydd för konsumenterna. Om det anses erforderligt att införa särskildaköprättsliga regler till konsumentemas skydd, bör övervägas om reglema börinfogas i köplagen eller tas upp i en särskild lag. anser att en utredning avproblemen att säkerställa konsumentema vid en garantigivares konkurs är frånkonsumentsynpunkt önskvärd och förordar därför en sådan utredning. ansluter sig i princip tUl syftet med motionen men framhålleratt ett verkligt skydd för konsumenterna endast kan komma tiU stånd omavsättning sker till en särskild garantifond. Hovrättenför , i , ochStockholms handelskammare ställer sig avvisande till motionen.Remissmyndigheterna åberopar bl. a. svårigheterna att finna en beräkningsregelsom kan utgöra grund för fastställande av en fordran, ävensom attgarantifordringama blir oprioriterade varför det ekonomiska värdet för konsumenten av en bevakningsrätt skulle bli mycket litet. () anför att för enskildakonsumenter av kapitalvaror representerar säljarens garantiutfästelser ofta etticke obetydligt förmögenhetsvärde. Att garantigivare försätts i konkurs innangarantitiden för varan löpt ut, kan sålunda medföra kännbara ekonomiskaförluster för konsumenterna. KOhänvisar därefter till lagberedningens ovan redovisade förslag att medel iregel skall reserveras vid slututdelning i konkurs för s. k. suspensivtvillkorade fordringar. KO anser att det dock är tveksamt om en ändring avkonkurslagen i enlighet med detta förslag skulle medföra någon reellförbättring för garantihavarna. Sådana fordringar måste nämligen bevakas ikonkursen. Dessutom är fordringarna oprioriterade, vilket innebär att utdelningpå dem bara kommer i fråga i de sällsynta fall, då tillgångama över huvud tageträcker till för ens partiell täckning av sådana fordringar. För attsäkerställa konsumentema av kapitalvaror mot ekonomiska förluster vid engarantigivares konkurs, skulle sålunda ytterligare säkerhet behöva tillskapasför garantihavares rätt. Tänkbart skulle enligt KO:s mening kunna vara attålägga näringsidkare skyldighet att vid lämnande av garantiutfästelsersamtidigt avsätta medel till täckande av de kostnader, som utfästelsen kankomma att föranleda. Vid näringsidkarens konkurs kunde garantihavaren i såfall ges företrädesrätt till de sålunda avsatta medlen. Förluster förkonsumenterna skulle därigenom kunna undvikas. Attta ställning till här berörda problem är dock, framhåller KO, av många skälmycket vanskligt. Till att börja med saknas utredning om problemets praktiskaräckvidd, dvs. en uppskattning av hur ofta det händer att garantitiden ännulöper då näringsidkare försätts i konkurs. Vidare fordras en avvägning mellanprioriterade fordringsägares och garantihavares intressen. Slutligen ter sigenligt KO problemet rättstek-niskt komplicerat. En närmare utredning av deangivna problemen är dock från konsumentsynpunkt önskvärd och förordas därförav KO. meddelar att förbundet iprincip ansluter sig till syftet med motionen. Förbundet framhåller dock ilikhet med KO att en konsument som gör ett av säljaren lämnat garantiåtagandegällande i säljarens konkurs blir med nu gällande ordning att betrakta somoprioriterad fordringsägare, vilket medför betydande risk för att garantin intefår någon praktisk betydelse. Det kan enligt förbundet f. ö. vara svårt attberäkna fordringsbeloppets storlek, dvs. värdet av garantin under resterandegarantitid. Förbundet anser därför att det för att möjliggöra ett effektivtskydd för konsumenten - torde bli nödvändigt att medge säljare avifrågavarande kapitalvaror att verkställa avsättning för att täcka lämnade garantiåtaganden. En sådan ordningförutsätter i sin tur en ändring av skattelagstiftningen så att avdrag föravsättning till en sådan garantifond blir skattefri. Om detta sker skulle,anser förbundet, det skydd som motionärema önskar tillskapa bli en realitet. Hovrätten för anför att köparesförmån med anledning av säljares garantiåtaganden enligt gällande rätt torde kunnahänföras till suspensivt villkorade fordringar, vilka kan bevakas i konkurs menför vilka utdelning icke får äga rum förrän villkoret uppfyllts och om dettaicke skett innan förslag till slututdelning kungörs ej får beaktas vidslututdelningen. Enligt gällande rätt kan sålunda där garanti kan åberopas utdelning ej erhållas för skada eller fel som uppstår sedan förslag tillslututdelning kungjorts. Enligt lagberedningens förslag skulle, framhållerhovrätten, iitdelning kunna ske även senare, nämligen om det vidslututdelningsförslagets upprättande ej saknas anledning antaga att skadakommer att inträffa. Svårigheten är i sådant fall att finna en grund förberäkning av fordringen en värderingsregel. I köpeskillingen ingårgarantikostnad såsom en mindre del. Att låta köparen erhålla utdelning ikonkurs för denna kostnad torde enligt hovrättens mening vara av ringa värde.Och att låta varje köpare erhålla utdelning motsvarande full skada trots attsådan skada ännu ej inträffat anser hovrätten ogörligt. Hovrättenframhåller vidare att för gemene man uppfattas i allmänhet en garanti såsom enförmån jämfört med köplagens regler. I verkligheten medför emellertid garantinofta en begränsning av de förpliktelser som eljest skulle åvila säljaren enligtnämnda regler. Endast undantagsvis förekommer en mera förmånlig garanti, t. ex.vagnskadegarantin på bilar. Om man skulle öka köparnas möjligheter att fåutdelning med anledning av säljarnas garantiutfästelser, vore det enligthovrättens uppfattning följdriktigt att förbättra köparnas ställning även i defall då någon särskild garantiutfästelse icke föreligger. Detta synes hovrättenemellertid uppenbart vara mycket svårgenomförbart. Med tanke på att garantinofta medför en begränsning i förhållande till köplagens regler, att en rättvisvärderingsregel torde vara svår att finna samt att ifrågavarande fordringarsåsom oprioriterade endast kan ge ringa utdelning i konkurs finner hovrättenej skäl föreligga att särskilt utreda frågan om säljares garantiutfästelser ikonkurs. framhåller att den avmotionärema upptagna frågan inte är ett spörsmål som är begränsat tillkonsumentkapitalvaror. Garantiåtaganden av olika slag förekommer bl. a. inomnäringslivet i betydande omfattning och kan vara av avsevärd ekonomiskbetydelse. En fråga om bevakningsrätten i konkurs bör således inte begränsastill attenbart avse i motionen nämnda slag av varor. Samfundet påpekar vidare att enfordran i konkurs måste kunna anges till sitt belopp, i vart fall vid dentidpunkt då slututdelningsförslaget skall framläggas. Den skall vidare grundasig på en betalningsskyldighet, som förelegat vid konkursutbrottet, även ombetalningsskyldigheten understundom inte kan preciseras tillbeloppet. Har fel, som skall avhjälpas på grund av garantin, inte inträffat vidkonkursutbrottet, kan inte något konkret ersättningsanspråk bevakas. Enreservationsvis gjord bevakning av den förlust som skulle kunna drabba vederbörandepå grund av konkursen i och med att en t. ex. under konkursen inträffad skadainte kan ersättas har samfundet veterligt inte varit föremål för någotrefererat avgörande i praxis. Attomarbeta konkurslagens bevakningsregler på ett sådant sätt att man inför enuttrycklig möjlighet att bevaka garantiåtaganden skulle enligt samfundetsäkerligen leda till ganska stora svårigheter såvitt gäller utformningen avlagstiftningen och ha föga praktiskt värde. Samfundet hänvisar därvid tillsvårigheten att finna en beräkningsregel som kan utgöra grund för fastställandeav en fordran, t. ex. i det fall då skada inte inträffat före konkursensavslutande. I likhet med hovrätten framhåller samfundet också att enbevakningsrätt för garantiansvar då det gäller konsumentkapitalvaror nästanundantagslöst torde vara av ringa betydelse. De fordringsbelopp som skullekunna ifrågakomma på grund av bevakningsrätt för garantiåtagande torde nämligeni allmänhet vara relativt små, även om de givetvis för den enskilde kan varabetydelsefulla. Det ekonomiska utbytet av en bevakningsrätt, dvs. utdelningen,skulle enligt samfundets mening i de allra flesta fall vara obefintligt och iåterstoden av fallen mycket obetydligt. Samfundet avstyrker därför motionen. i påpekar attgarantiutfästelsen som sådan endast innefattar ett villkorligt anspråk, som ejkan likställas med fordran i pengar. Det torde därför ej vara juridisktkonsekvent att åstadkomma sådan lagändring att anspråket i fråga skall kunnagöras gällande i säljarens konkurs. Härtill kommer att, innan garantifall inträffat,värdet av utfästelsen måste anses ekonomiskt obestämbart, särskilt somköpeavtalen regelmässigt ej anger om och i så fall till vilket beloppersättning för den lämnade garantin inkluderats i köpeskillingen för varan. Dettorde för övrigt endast i rena undantagsfall vara möjligt för köparen att väljamellan att förvärva varan med eller utan garantiutfästelse. Av rent praktiskaskäl måste det därför enligt mening anses ogörligt att beredaköparen möjlighet att i säljarens konkurs bevaka sitt endast pågarantiutfästelsen som sådan grundade anspråk. Motionärema har inte heller ensantytt på vilket sätt det skulle vara praktiskt genomförbart att bereda köparendylik möjlighet. framför i stort settsamma synpunkter som . Handelskammaren tillägger att problemet ejheller är av den storleken att det motiverar en särskild utredning av denna speciellaföreteelse. Iförevarande motion hemställs att skall begära att Kungl. Maj:t eftererforderlig utredning lägger fram förslag till bestämmelser om rätt förkonsumenter att bevaka garantiutfästelser i konkurs. Köparesförmån med anledning av säljares garantiutfästelser synes kunna hänföras tills.k. suspensivt villkorade fordringar, vilka kan bevakas i konkurs men förvilka utdelning inte får äga rum förrän villkoret uppfyllts, dvs. iförevarande fall att skada inträffat. Om detta inte skett innan förslag tillslututdelning kungjorts förlorar fordringen all rätt till utdelning ikonkursen. Lagberedningenhar såsom framgår av den föregående redogörelsen 1970 avgivetbetänkande med förslag till revision av vissa delar av konkurslagen förordatatt vid slututdelning i konkurs medel skall reserveras för suspensivtvillkorade fordringar. Medel skall dock ej avsättas om det förslututdelningen saknas anledning anta att villkoren kommer att uppfyllas. Deav lagberedningen föreslagna ändringarna torde knappast medföra någon reellförbättring för garantihavare. Svårigheten är nämligen såsom framhälles iremissvaren att finna en grund för beräkning av den fordran som garantihavarenskall bevaka i konkursen. Att låta köparen erhålla utdelning i konkurs endastför den i köpeskillingen ingående garantikostnaden om denna över huvud tagetgår att särskilja från köpeskillingen torde vara av ringa värde för honom.Och att låta varje köpare bevaka belopp motsvarande full skada trots attskada ej inträffat synes ej rimligt. Härtill kommer att garantifordringen äroprioriterad vilket innebär att någon utdelning i konkursen för fordringen ide allra flesta fall inte kommer att äga rum eller att utdelningen i vart fallkommer att bli obetydlig. Utskottetdelar med hänsyn till det anförda remissinstansemas uppfattning att det såvälav rättstekniska som praktiska skäl inte är möjligt att bereda garantihavareökade-möjligheter att bevaka garantiutfästelser i konkurs. Motionsyrkandet bördärför avslås. Frånsåväl säljares som köpares synpunkt är det emellertid av vikt att sådana reglertillskapas att garantiutfästelserna får ett reellt innehåll.Konsumentombudsmannen har i sitt remissvar framhållit att det skulle kunna varatänkbart att ålägga näringsidkare skyldighet att vid lämnande avgarantiutfästelser avsätta medel till täckande av de kostnader som utfästelsenkan komma att föranleda. naförbimdär inne på tanken att säkerställa garantiutfästelser genom avsättning till ensärskild garantifond. anser att en närmare utredning avfrågan är önskvärd från konstmientsyn-punkt. Utskottet anser för sin del attkonsumentombudsmannens förslag förtjänar att övervägas. Såsom framgår av denföregående redogörelsen har köplagssakkunniga 1967 fått iuppdrag att göra en begränsad översyn av köplagen och att därvid pröva behovetav särskilda regler till skydd för konsumenterna. Vid denna prövning har desakkunniga bl. a. att ta ställning till frågor som har samband med säljaresgarantiutfästelser. Enligt vad utskottet erfarit kan de sakkunniga väntaslägga fram förslag till en konsumentköplag . Utskottet anser detlämpligt att de sakkunniga i sitt utredningsarbete även får överväga frågan omtillskapandet av garantifonder. Utskottets betänkande bördärför överlämnas till köplagssakkunniga. 1. att avslår motionen 1971:661; 2. att i skrivelse till Kungl. Maj:tanhåller att detta be- tänkande överlämnas tillköplagssakkunniga för övervägande av frågan om näringsidkare bör åläggas attvid garantiutfästelser avsätta medel till garantifond. Stockhohnden På lagutskottets vägnar Viddetta ärendes behandling har närvarit: herrar i (fp),(). ()*, fröken i (), herrar ().Hammarberg (s), (), (), herrar (), iSödertälje (s), fm Jonäng (c), herrar (vpk), i (s),i (s) och i (c). *Ej närvarande vid betänkandets justering. AB Egnellslia Boktryckeriet, 1971