bet · FU01JoU48 · 1971-12-31 00:00:00 — Jordbruksutskottetsbetänkande nr 1971 JoU 1971:48 betänkande i anledning av motion angåendefisket med parryssjor vid . I motionen 1971:1021 av herrKarlsson i m. fl. (s, c, fp och m) har yrkats att hos Kungl.Maj:t hemställer om sådan ändring lag om rätt till fiske att s. k.parryssjor blir hänförda till rörliga redskap, samt att 11 § lag fårföljande lydelse: "Med nät och parryssjor, som är att hänföra till rörligtredskap, samt med långrev och tobisnot är fisket fritt ända in tillstranden," Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från , i och . Se bilaga till detta betänkande. Syftet' med förevarandemotion är att parryssjan dels genomgående skall betraktas som rörligt redskapoch dels jämställas med nät, dvs. att fiske med parryssja på enskilt vattenskall vara fritt för envar svensk medborgare ända-m till stranden av . Utskottet vill framhållaiatt parryssja som inte står kvari vattnet mer än högst i följd enligt lagen om rätt till fiske fårbetraktas som rörligt redskap, vilket innéBär. att den får användas bl. a,för fiske på enskiltvatten vid 'intill ett visst i lagen angivet avståndfrån strand. Utskottetj..finner i likhet med flertalet remissinstanser atttillräckliga skäl inte förebragts för en sådan vidgning av rätten att användaparryssjor som avses med motionen. attriksdagen lämnar motionen 1971 :102l utan åtgärd. Vid detta ärendes slutbehandlinghar närvarit: herrar i Skegrie (c), Mossberger (s), i (s), i (s), (), (), i (s), Krönmark (m), (), herrar i (c). (vpk),i (fp), (), () och (). Bilaga Yttranden över motionen1971:1021 (18.3,1971)anför. Motionen utmynnar i två förslag,nämligen 1) att hos Kungl. Maj;t hemställer om sådan ändring i 1950års lag om rätt till fiske att s. k, parryssjor blir hänförda till rörligaredskap; samt 2) att, (sista satsen i) 11 § lag får följande lydelse:"Med nät och parryssjor, som är att hänföra till rörligt redskap, samt medlångrev och tobisnot är fisket fritt ända in till stranden". Lagen (nr 596) om rätt till fiskeskiljer mellan fast och rörligt fiskredskap. Definitionen på fast fiskredskapåterfinnes i 1 § nämnda lag men har sedermera i oförändrat skick överförts till2 §, tredje stycket (SFS 1967:164). Vad som icke är fast fiskredskap är rörligtredskap. Definitionenpå fast fiskredskap har i fiskerättslagen följande lydelse. "Med fast fiskeredskap förstås i denna lagfiskebyggnad, så ock med ledarm försett fiskeredskap, vilket medelst pålareller tyngder eller annorledes fästes vid bottnen eller stranden och avsesskola kvarstå än i följd". I motionen avsett slag avparryssja har ledarm och är som regel genom tyngder el. dyl. fäst vid bottnen.Beroende på om en ryssja är avsedd att kvarstå på samma plats kortare eller längretid än kan den därför bli antingen rörligt eller fast redskap. Bådadessa två tidsmässigt olika utsättningar av ryssjor förekommer i svenskt fiske. Ett omfattande fiske med småryssjor använda främst somrörligt redskap för fångst av s, k. gulål (uppväxande ål, vilken som regel ärmer eller mindre gulfärgad) har förekommit på västkustenioch iÖresund. I har sålunda dyhkt fiske med parryssjor förekommit ända sedan1920-talet. Sedan omkring ett par årtionden tillbaka'har det blivit vanligtäven vid . har fiske med parryssjor iÖresund och vid mångenstädes starkt intensifierats ochåtskilliga klagomål över detsamma och önskemål om reglering därav harframkommit, kanske främst från . Fisket ifråga skall tidigarevanligen ha skett med ryssjor använda såsom rörligt redskap enligt ovanståendedefinition. särskilt sedan man fått de mot rötamotståndskraftiga konstfibrerna har en betydande mängd personer, som intetillhör den egentliga yrkesfiskarbefolkningen börjat nyttja parryssjor, varvidryssjorna ofta sättes t. ex. ena lördagen och tas upp och därför idylikt fall måste betraktas som fast redskap, Parryssjor användes både på enskiltoch allmänt vatten. För att utsätta fast redskap på allmänt vatten krävestillstånd av länsstyrelse. Det är emellertid tämligen svårt att bevisa attredskapen verkligen stått ute en sammanhängande tid längre än ochdärför svårt att stävja överträdelser. Styrelsen har åtskillig tid haft sinuppmärksamhet riktad på problemet ifråga. Detta har emellertid, såsom av femtestycket i motionen framgår ett visst samband med bestämmelserna i konventionenden med angående fiskeriförhållandena i de tillSverige och gränsande farvattnen. Denna konvention är nu underomarbetning och torde snart föreligga i reviderat skick, 1 avvaktan härpå harstyrelsen icke velat ta upp problemet med parryssjefisket, vilket kanske iförsta hand torde behöva överses ifråga om men tydligen även föråtminstone delar av Styrelsen finnerdet därför mindre lämpligt att nu i fiskerättslagen införa en föreskrift omatt parryssjor generellt skall anses som rörligt fiskredskap. En sådan åtgärdtorde för övrigt pä sina håll på landets sydkust dra med sig anspråk omersättning för mistad fiskerätt från ägare av enskild fiskerätt. Styrelsenfår därför avstyrka motionen i denna del, 1 fråga om det andra av de önskemål vari motionen utmynnarmå följande sägas. I 11 § fiskerättslagen (jfr SFS 1956:214) föreskrivesföljande: "Vid (väster om udde) må varjesvensk medborgare med rörligt redskap fiska i enskilt vatten på ett avstånd ejunderstigande från fastlandet eller från ö av minst etthundrameters längd eller, där den stranden följande kurvan för högst tre metersdjup går längre ut, utanför denna djupkurva Med nät, som är atthänföra till rörligt redskap samt med långrev och tobisnot är fisket fritt ändain till stranden". Fiske med här åsyftat slag av parryssjor vid är därför enligt denna paragraf fritt för varie svenskmedborgare på enskilt vatten först på ett avstånd ej understigande 300 meterfrån fastlandet etc. Och detta gäller vare sig parryssjor användes som fasteller rörligt redskap. Däremot får fiske med nät, som är att hänföra tillrörligt redskap, samt långrev och tobisnot fritt bedrivas ända in tillstranden, Ryssja är ett instängningsredskap och kan därför i lagens mening intehänföras till "nät" (jfrs. 78 samt 121 i SOU 1947:47Fiskerättskommitténs betänkande). Ifråga om fiske med parryssja vid södra kusthar i varje fall i de i motionen åberopade domarna 15 § fiskerättslagen ickeansetts kunna åberopas. Styrelsen uppfattar det andra förslaget i motionensslutkläm så att motionärerna önskar att icke blott fiske med nät som är att hänföratill röriigt redskap samt långrev och tobisnot utan även fiske med parryssjasom är att hänföra till rörligt redskap skall vara fritt ända in till strandenvid . Ett bifall härtill medför både fördelar ochnackdelar. Det torde icke råda någon tvekan om att för enyrkesfiskare som vid nu fiskar ål med parryssjor ochnu enligt huvudregeln i fiskerättslagen måste hålla sig på minst 300 metersavstånd från fastlandet, eller från ö av minst etthundra meters längd. Detskulle bli en påtaglig fördel att överallt få fiska fritt ända in tillstranden. Fördelen består inte bara direkt däri att han till sitt förfogandefår tillgång till betydligt större vatten än nu (utan att eventuellt betalaarrende) utan också däri att fiske med parryssjor får anses meraarbetsbesparande än om han skall använda t, ex, långrev. A andra sidan råder det ingen tvekan om att ett bifalltill förevarande framställning kommer att dra med sig anspråk på ersättning förintrång från de nuvarande innehavarna av den enskilda fiskerätten. Erfarenheternafrån de ersättningar som utgick i anslutning till lagen om ersättning förmistad fiskerätt (SFS 1950:599) gör det sannolikt att dessa anspråk kan kommaatt bli mycket betydande. Såvitt styrelsen har sig bekant har allaframställningar avseende Blekinge-kusten om sådan ersättning i anledning avintrång m. m. genom lag om rätt till fiske redan slutbehandlats ochhar tiden för ingivande av ansökan om sådan ersättning för länge sedan gått ut. Det kring mitten av stora ålbottengarnsfisketvid syd- och ostkust har gått alltmer tillbaka.Nedgången för del framgår av efterföljande P. M, Möjligt är attdärvid flera orsaker medverkar. Med största sannolikhet måste emellertid det till / *-1971. sedan ett tjugotal år bedrivnaålfisket med parryssjor ha spelat en väsentlig roll härvidlag. I ochflera län på ostkusten har man redan till skydd för ålbeståndet införtsärskilda minimimåttsbestämmelser. Många klagomål har till styrelsen inkommitöver den stora omfattning fisket med parryssjor fått på kuststräckan ifråga.Ett frisläppande intill stranden av ålfiske med parryssjor måste därföravsevärt öka trycket på det tydligen redan hårt belastade ålbeståndet iBlekinge, något som förmodligen kommer att märkas i ålbottengarn-fisket. Såsomav tabellen framgår har i antalet ålbottengarn under perioden1950-1969 sjunkit till hälften medan totala älfångsten 1969gått ned till av fångst. Den vid våra kuster uppväxandeålen ("gulålen") går efter kanske över i ett utvandringsfärdigtstadium ("blankål"). () togs i somtabellen visar allra största delen ålfångsten i ålbottengarn, som är storafasta redskap, Älfångsten i sistnämnda redskap utgöres i regel till alldelesövervägande del av blankål, men även en del gulål kan ingå, ofta olika på olikaplatser. Priset på gulålen ligger vanligen avsevärt under priset på blankålen,variämte den i parryssjorna fångade ålen i genomsnitt brukar vara avsevärtmindre (och alltså yngre) än ålbottengarnsålen. Sett ur national-ekonomisksynpunkt blir det därför värdefullare om ålen tas upp som blankål än som gulål. Erfarenheterna av de frigivanden av fiske, som skeddegenom fiskerättslag, visar att såsom framgår av talrika klagomålfrån särskilt ostkusten - det på litet ofta blivit deltidsfiskaremen inte yrkesfiskarbefolkningen som främst dragit den verkliga nyttan av frigivandenav fiske. Något behov av att i förevarande sammanhang gynnasistnämnda grupper genom att frige parryssjefiske intill stranden kannäppeligen anses föreligga. Fiskelagstiftningen ger tyvärr icke möjlighet attendast medge yrkesfiskare rätten att fiska med parryssjor ända in till land. Styrelsen får därför avstyrka att vid fiske med parryssja, brukad såsom rörligt redskap, får utövas av varjesvensk medborgare ända in till stranden. P, M, ang. ålfisket i (uppg. från SOS Fisketab. M, N och 3 enl. uppställning) fångst (ton) fångst än i ål- tengarn (ton) garn (ton) bottengarn (ton) I 1 Kvantiteterna i denna kolumn torde i varje fall vad gäller senare år till övervägande delenutgöras av ål fångad i parryssjor. , som inhämtatyttranden i ärendet från lantbruksnämnden i länet, avRLF och , finner i likhet medlantbruksnämnden att gällande fiskelagstiftning bör göras till föremål föröversyn och anser sig i överensstämmelse med vad fiskerinämnden i länet uttalatinte kunna tillstyrka bifall till motionen. Av tillgänglig fiskeristatistikframgår, att ålfångsten i länet gått kraftigt tillbaka. Är 1969 beräknasfångsterna ha uppgått till något över , vilket innebär en minskning med130 ton jämfört med . Fångstminskningen beror på minskad ålförekomstutefter . Även andra kuststräckor i landet synes ha drabbats avvikande fångster. Ålfisket inom länet måste dock tillmätas ekonomisk betydelse.Det sammanlagda värdet av ålfångsten för beräknas ha uppgått till ca 2milj. och utgjorde något mera än av sammanlagda värdet av allt fiskeinom länet. Det viktigaste ålfisket bedrives med ålbottengarn och är istort sett koncentrerat till länets samt Listerlandet. 1ålbottengarnsfisket fångas så gott som enbart blankål dvs, ål, som är påvandring ut ur , Utöverbottengarn fiskas ål med älhommor, parryssjor, långrev, ljuster De största fångsterna av ål i de sistuppräknade redskapen göres med parryssjor. 1 dessa fångas i stort sett endastgulål, dvs, mindre ål, som ännu ej utvecklats till blankål, Parryssjefisket efter gulål bedrives delsyrkesmässigt och dels som fritidsfiske. Det kan framhållas, att fritidsfiskemed detta redskap fått en allt större omfattning. Då fisketefter den mindre ålen, dvs, gulålen, uppenbarligen orsakat en för kraftigbeskattning av ålbeståndet vid kusten, infördes i länsfiskestadgan under år1970 ett fångstminimimått om . Ett alltför omfattande fiske avgulål innebär minskade fångster av blankål i ålbottengarnen och gulålfisketutgör därför en mindre lämplig inriktning av ålfisket, lag om rätt till fiske tillåter varie svenskmedborgare att fiska vid (väster om udde) medrörligt redskap på enskilt vatten intill från land eller intillkurvan för där denna går längre ut. Detta gäller ävenparryssjor om de nyttjas såsom rörligt redskap, dvs, om de tagas upp ur vattnetinom . På är dessutom fiske med nät, långrev och tobisnottillåtet ända in till stranden. På enskilt vatten längs är fisket medskotar, sillnät och tobisnot tillåtet. Vidare är långrevsfiske tillåtet i vissutsträckning i vatten, som är minst tjugo meter djupt. Fiske med ålhommor med högst är fritt påallmänt vatten. Bestämmelserna om det fria nätfisket vid länets södra kusthar medfört ett ohämmat fritidsfiske med 10 000-tals nät intill land, samtidigtsom den stora allmänheten ej kan bedriva fiske med exempelvis mete och spinnfrån land. Dessa förhållanden framstår därför såsom helt otillfredsställandeoch är till förfång för såväl yrkesfisket som den breda allmänhet, som önskarbedriva fiske med handredskap i sport-och rekreationssyfte. Ett generellt frigivande av parryssjefisket på enskiltvatten skulle medföra en situation, som föreligger beträffandenätfisket. Enligt' nämndens mening bör ett frigivande icke tillåtas eftersomålbeståndet kan komma att beskattas i en omfattning, som skulle medföra faraför utfiskning och därmed vara till skada för det yrkesmässiga ålfisket. Debefarade följderna framstår som särskilt allvarliga, då trenden beträffandeålbeståndet signalerar behov av begränsning i fisket efter gulål. De gällande fiskerättsliga bestämmelserna finnerlantbruksnämnden inte vara särskilt väl avvägda med hänsyn tillberättigade krav såväl från yrkesfisket som från andra intressen inom berördaområde. Därvid bör även företagsenheter med kombinationen jordbruk och fiskebeaktas. Införandet av syntetiskt material i fiskeredskapen har rubbat självagrundförutsättningarna för fiskets bedrivande på ett sätt, som uppenbarligeninte kunde förutses vid antagandet av nu gällande fiskerilagstiftning. Denberörda lagstiftningen bör därför enligt nämndens uppfattning bli föremål föröversyn. Vid sådan översyn bör särskilt övervägas möjligheterna attbereda yrkesfiskarna rätt till parryssjefiske, exempelvis genom särskildatillstånd av . Sådana tillstånd skulle kunna ges i begränsadomfattning och ha formen av försöksverksamhet samt omfattavissa bestämda områden längs kusten. Möjligheter bör också finnas att tillskydd för ålbeståndet bestämma maximalt antal ryssjor som får användas inom ettvisst område samt att införa bestämmelser om maskstorlekar i ålryssjor.Ifrågavarande tillstånd skulle vara motiverade av sociala skäl, då äldrefiskare ofta ej orkar med det fysiskt mycket ansträngande fisket ute Därför är dessa fiskare i hög grad beroende avatt kunna bedriva ett inomskärsfiske, som ger dem möjlighet till inkomst. Ärendet har även behandlats inomlantbruksnämndens fiskerinämnd, som anför. Fisket med parryssjor vid länetskust har stor omfattning. 1 dessa redskap fångas i huvudsak mindre ål s, k,gulål. Fisket bedrives av såväl yrkes- som fritidsfiskare. Någon särskildfiskestatistik om fångsterna i parryssjor finns icke, dock torde man kunna fåen någorlunda uppfattning om fångsternas storlek ifall man närmare studerarden årliga totala ålfångsten inom länet och jämför denna med den årligaålfångsten i bottengarnsfisket enligt följande: År Ålfångst totalt Därav ålfångst i bottengarn 277 270 258 174 223 170 238 185 196 174 199 164 136 167110 123 117 Jämföres ålfångsten från år 1953med den , finner man att fångsten i bottengarn har minskat från 277 tonår , medan totalfångsten av ål fångad med samtliga ålfiskeredskap(bottengarn, parryssjor, långrev och ljuster m, m,) har minskat från år1953 till , Av fångst kan ca beräknas härrörafrån parryssjefisket, ålfiskestatistik är f. n. ej helt klar men fångsteni bottengarn har enl. inkomna uppgifter gått tillbaka ytterligare ochkan beräknas till ca . Även ålfångsten i parryssjor har gåttkraftigt riilbaka. Ett generellt frigivande av ålfisket med parryssjor vidlänets på det sätt motionärerna avser, skulle otvivelaktigt kommaatt öka fiskeintensiteten med dessa redskap, och detta skulle då inträffa närtillgången på ål minskar. Ett mycket stort antal fritidsfiskare skulle på så sätt fåmöjlighet att göra fångster, inte minst av gulål, i en betydande omfattning. Deyrkesfiskare, som bedriver detta fiske, skulle på längre siktknappast kunna fortsätta härmed, eftersom tillgången på ål ej skulle medge ettrationellt och lönsamt bedrivet yrkesfiske. Gulålsfisket med parryssjor har ekonomisk betydelse isynnerhet för de äldre yrkesfiskare som ej orkar med det betydhgt meransträngande fisket uthavs. Motionenåsyftar skapandet av regler med generell effekt för både yrkesfiskare och fritidsfiskare m, fl. Detta anser dockfiskerinämnden inte böra komma ifråga. Däremot talar många skäl för attåtgärder vidtages på avsett sätt i vad gäller enbart yrkesfiskarna. Nämnden äremellertid inte beredd att på nuvarande stadium tillstyrka ett system -särskilti beaktande av ärendets stora räckvidd - där en kategoriklyvning skulle kommaifråga då det gäller olika slag av fiskare. Nämnden får därför avstyrka bifalltill motionen. Avvikande mening anmäldes av viceordf. , som uttalade att motionen borde tillstyrkas, av RLFföreslår att i sitt remissvar avstyrker i motionen framfördayrkanden och förslag till lagändringar och framhåller därvid. Då styrelsen sedan ett antal årtillbaka haft vetskap om den irritation - bland såväl medlemmar somyrkesfiskare som blivit följden av de alltmer tilltagande försöken till olagafiske med parryssjor, har synpunkter inhämtats från förtroendemän ochmedlemmar i de RLF-avdelningar inom länet som gränsar till havet. Av framförda synpunkter framgår med all tydlighet att enlagändring enl, motionens förslag ej kan accepteras av organisationensmedlemskår. I en del fall har istället krav framförts att provinsförbundetskall medverka till att all användning av parryssjor förbjudes i alla vatten,såväl enskilt som samfällt och allmänt. I andra fall har önskemål framförts, att nu gällande lagskall kompletteras med restriktiv tidsangivelse för fiske med ifrågavarandefångstredskap. Såsom skäl för avslagsyrkandet, framförda krav ochuttalade önskemål angives, att ett fiske intill stranden även med parryssjoroundvikligt skulle leda till en ytterligare försämring av fångstmöjligheternaoch avkastningen såväl för det egentliga yrkesfisket som förkombinationsföretagen jordbruk fiske (ålfiske). Den genom tillgänglig statistisk bevisbara försämringen avi synnerhet ålfisket bedöms vara en följd av det hitintills bedrivna fisket(rovfisket) med parryssjor, I motionen framfört påstående, att parryssjorna hela tidenansetts som rörligt redskap, är felaktigt. Kustbefolkningen har på grund avparryssjans konstruktion och användningssätt ansett denna som ett fast redskap,Ansvarskännande fritids- och sportfiskare har haft samma uppfattning. Däremot har,såsom inledningsvis angivits, mindre ansvarskännande fritidsfiskare gjortgällande motsatsen. I motionen framförd uppfattning och slutsats:"Eftersom fisket med ålrev är betydligt mera arbetskrävande har man pågrund av avfolkningen vid kustområdena övergått till att fiska medparryssjor" är också felaktig och avsikthgt missvisande. Den faktiska ochenda anledningen till att parryssjan kommit att ersätta ålreven är att ryssjan- på grund av konstruktion och material kan stå utsatt . tillstyrker motionen och anför följande. Som framgår av motionen har fråganom denna tolkning av fast och rörligt redskap genom dom avgjorts i Blekingelän. Att denna dom skulle följas av ett förslag om lagändring torde väl ingensvävat i okunnighet om, särskilt mot den bakgrund som föregått den rättsligaprocessen. Att en sportfiskeorganisation, som har fiske som rekreation ochavkoppling. beslagtar yrkesfiskarnas redskap och därmed fråntager demsina försörjningsmöjligheter skapade utan tvekan en irriterad stämning långtutöver länets gränser. Dessutom kan framhållas, att ett sådant förfarandestrider mot den anda och mening, som dåvarande statsrådet deklarerat ianslutning till förarbetena av lag. Han hävdade därvid med skärpaenligt tredje lagutskottets utlåtande nr 23 att för dem som bedriveryrkesmässigt fiske annorstädes än på eget vatten, är det ett önskemål att de fårörelsefrihet för sin yrkesutövning och att den enskilda fiskerätten ej skallges sådan omfattning, att den försvårar eller omöjliggör för dem att bedrivasin näring med tillfredsställande resultat. Frågan har dessutom varit föremålför kongressens ställningstagande, som beslutade i enlighet med vad somföreslagits i den framlagda motionen. (23.3.1971) anför. Bruket av s. k. parryssjor vidfiske efter den stationära ålen har , då desamma böriadeanvändas vid den skånska , brett ut sig över stora delar av övrigasvenska kuststräckor. De sättas ofta ut sammankopplade i längder i varie sträcka upp till ett femtiotal. Framförallt inomskärgårdsområden och i skyddade vikar komma de till användning, både avyrkesfiskare och av s. k. tillfällighetsfiskare. lag om rätt till fiske definierar fast redskapsåsom fiskebyggnad, så ock med ledarm försett fiskeredskap, vilket medelstpålar eller tyngder eller annorledes fästes vid botten eller stranden och avsesskola kvarstå än i följd. All annan redskap är rörlig, Parryssjorna är försedda med ledarm och fastade vidbotten, men avses i regel att tagas upp . Enligt styrelsensuppfattning kan det inte anses vara önskvärt med sådan ändring av lagtexten såatt parryssjor alltid skall betraktas som rörligt redskap och oberoende av hurlänge de kommer att vara utsatta i en följd. Om de får kvarstå allt för längeutan tillsyn kan de dels komma att hindra annat fiske och dels kommer den fisk,som fångats däri att bli förstörd eller skadad. Frågan om huruvida parryssjorskall betraktas såsom fast eller rörligt redskap bör därför som är fallet bhberoende av hur fisket bedrives. Förslaget att § 11 i lagen om rätt till fiske skall få deni motionen angivna lydelsen kan styrelsen tillstyrka. I den mån parryssjor ståutsatta än bli de tillåtna att användas intill strandenvid av . , SthIm71,413 S