bet · FU01JoU37 · 1971-12-31 00:00:00 — Sameby utgör såledesenligt lagförslaget en obligatorisk sanunanslutning för renskötare, vilka, påsätt framgår av bestämmelserna om förskottsskyldighet (43 §), skall ha ettobegränsat ansvar för dess skulder. Att låta en på detta sätt uppbyggdföretagsform bedriva annan ekonomisk verksamhet än den för vilken den är avseddmåste enligt utskottets mening anses mindre lämpligt. Utskottet finner medhänsyn till det anförda väl motiverat att samebys ändamål begränsas så somföreslagits i propositionen. Utskottetvill emellertid understryka att utskottet genom detta ställningstagandesjälvfallet inte avser att samerna skall hindras att ägna sig åt andrasysselsättningar vid sidan av renskötseln. Såsom utskottet i det föregåendeframhållit, anser utskottet det angeläget att alternativa etablerings- och sysselsättningsmöjligheteri erforderlig omfattning kan beredas dem för vilka renskötseln är otillräckligsom försörjningsunderlag, önskar medlemmar i sameby bedriva sådansidoverksamhet i samverkan står det, såsom departementschefen framhållit,givetvis medlemmarna fritt att bilda bolag, ekonomisk förening eller annanlämplig företagsform för verksamheten i fråga. Påanförda skäl bör med bifall till Kungl. Maj :ts förslag i nu berörda hänseendenifrågavarande yrkanden i motionerna 1971:1367 och 1971:1370 avslås. Samerna har enligt renbeteslagenrätt att med sina renar fljtta mellan de områden, där de äger uppehålla sig medrenarna, och att därvid använda sig av de flyttningsvägar som av ålder nyttjasför detta ändamål. I händelse av tvist skall bestämmaflyttningsvägs sträckning. kan också under vissa omständigheterförordna om ändring av vägens sträckning. Motsvarandebestämmelser upptas i 24 § i föreliggande lagförslag, dock med vissa ändringar,nämhgen att själva flyttningsrätten knutits till samebyn i stället för tillden enskilde renägaren, och att som prövningsinstans ersatts medlantbruksnämnden. Vidare föreskrivs att sameby, även om tvist inte föreligger,skall kunna begära fastställelse av flyttningsvägs sträckning. JoU1971: 37 42 I motionen 1971: 1367 anförts att samernas rätttill flyttningsvägar vdlar på gammal hävd och att talan väckts vid domstol ifråga som rör flyttningsväg. Det är därför enligt motionärernas mening intelämpligt att fastställel-serätten läggs på lantbruksnämnden. Motionärerna yrkardärför att stadgandet ges den innebörden att samerna skall ha rätt att förafrågan om rätt till flyttningsväg inför domstol. Utskottetdelar för sin del departementschefens uppfattning att fråga om flyttningsvägssträckning liksom f. n. bör avgöras av administrativ myndighet. Utskottetanser det också lämpligt att prövningen av hithörande ärenden i fortsättningenfår handhas av lantbruksnämnden. Som närmare behandlas i det följande avseslantbruksnämnds beslut i rennäringsärenden böra fattas av en särskildrennäringsdelegation med representanter för bl. a. rennäringsutövarna. När detgäller frågor om intrång i flyttningsrätten t. ex. avstängning av flyttningväg,står det, såsom departementschefen påpekat, givetvis sameby fritt att viddomstol väcka talan mot den som vidtagit åtgärden med yrkanden omåterställande av vad som rubbats och om ersättning för skadan. Ienlighet med det anförda föreslår utskottet att motionen 1971: 1367 i denna delavslås. Upphävande av renskötselrätt, m. m. Förslaget tillrennäringslag innehåller i 26 § första meningen en bestämmelse om att Kungl.Maj :t kan förordna om upphävande av renskötselrätten för visst markområde,när området behövs för ändamål som avses i 1 § expropriationslagen eller förannat ändamål av väsentlig betydelse från allmän synpunkt. Den föreslagna bestämmelsenmotsvarar i huvudsak 5 § i renbeteslagen. I de sålunda angivna förutsättningarnaför upphävande av renskötselrätten görs i andra meningen i 26 § en vissmodifikation beträffande område som väsentligen är utan betydelse förrenskötseln. I motsats till gällande rätt får för sådant område förordnande omupphävande av renskötselrätten meddelas när området behövs för allmäntändamål. Imotionen 1971: 1367 framhålls att frågan om inskränkningar i renskötselrättenär en kärnfråga i det nya lagförslaget. Motionärerna anser att det förupphävande av renskötselrätt bör gälla samma förutsättningar som videxpropriation av rättighet till mark. De yrkar därför att orden "eller förannat ändamål av väsentlig betydelse från allmän synpunkt" utgår ur lagtexten.Även i motionen 1971: 1370 uttrycks tveksamhet om i föregående mening citeradeord bör tas med i lagtexten. Motionärerna nöjer sig dock med att yrka attriksdagen skall uttala att de citerade orden ges en snäv tolkning. I fråga omområde, som är väsentligen utan betydelse för rennäringen, framhålls imotionen 1971: 1367 att förordnande om upphävande av renskötselrätten endastbör kunna meddelas efter samernas medgivande. Motionärerna hemställer attlagtexten utformas i enlighet härmed. Utskottet vill till enbörjan framhålla att renskötselrätten är ett slags JoU1971: 37 43 nyttjanderättsom får anses som en sådan särskild rätt som avses i 1 § andra stycketexpropriationslagen. Den i propositionen föreslagna bestämmelsen i 26 § förstameningen innebär emellertid att renskötselrätten likväl skall kunna tvångsvisbringas att upphöra för tillgodoseende av ändamål som eljest inte kan åberopassom grund för expropriation. I likhet med två av ledamöterna i lagrådet anserutskottet att det inte föreligger några bärande motiv för att låta renskötselrättenvara på detta sätt underkastad mindre restriktiva regler i fråga omförutsättningarna för tvångsingripande än annan rätt till fast egendom. mening kan inte med fog påstås att de allmänna intressen som kan ståmot samernas skulle vara av sådan särskild beskaffenhet att andra materiellaregler för ett tvångsingripande är påkallade än de som finns upptagna i eljestgällande lagstiftning. Utskottet anser med hänsyn till det anförda attupphävande av renskötselrätten bör få ske endast för ändamål som kantillgodoses genom expropriation. Därest det skulle visa sig angeläget frånallmän synpunkt med undantagande av mark från samernas begagnande för ändamål,som inte täcks av bestämmelserna i expropriationslagen, bör enligt utskottetsförmenande en komplettering av expropriationsändamålen ske. Utskottet erinrarom att expropriationslagen är föremål för översyn inom Kungl.Maj :ts kansli. Päanförda skäl tillstyrker utskottet bifall till motionsyrkandet att orden"eller för annat ändamål av väsentlig betydelse från allmän synpunkt"ej medtages i 26 § i lagförslaget. Utskottets ställningstagande innebär att yrkandeti motionen 1971: 1370 om visst uttalande angående tillämpningen av förevarandestadgande enligt Kungl. Maj :ts förslag inte påkallar någon vidareåtgärd. Vaddärefter beträffar frågan om upphävande av renskötselrätten för område som ärväsentligen utan betydelse för renskötseln vill utskottet till en börjanframhålla att de renskötande samerna inte med bindande verkan kan träffa avtalom att avstå från rätten till renskötsel. Även om området är utan betydelse förrenskötsein måste således ett upphävande av rättigheten ske genom Kungl.Maj:ts förordnande. De marker det här är fråga om är sådana som på grund av sinbeskaffenhet har dåligt renbete eller som endast sporadiskt besöks av renar.Sistnämnda fall avser framför allt vinterbetesområden som nyttjas endast vidspeciellt svåra vintrar. I detta sammanhang bör anmärkas att enligt 1960 årsRenbetesmarksutrednings uppgifter (SOU 1966: 12) renbetesmarkerna omfattar ensammanlagd bruttoareal av ca 165 000 km-, större sjöar ej inräknade, och attnettoarealen av de mer regelbundet utnyttjade betesområdena är i runt tal 137000 km-. Det torde således finnas omfattande arealer som inte är av väsentligbetydelse för renskötseln. Enligt utskottets mening måste det anses rimligtatt man i fråga om sådan mark inte i första hand ser till bevarandet av renskötselrättenutan gör en mera förutsättningslös avvägning av de motstående intressenasinbördes betjdelse. Utskottet delar departementschefens upp- JoU 1971: 37 44 fattningatt i sådana fall, då marken inte fyller något verkligt behov för renskötseln,intresset av ett från andra synpunkter ändamålsenligt nyttjande av marken börkunna ta överhanden. Med hänsyn härtill och då, såsom nämnts ovan, samerna intekan träffa avtal om avstående av renskötselrätten bör för ifrågavarande fallen modifikation av huvudregeln om upphävande om renskötselrätten, på sättföreslagits i propositionen, intas i lagtexten. Att såsom yrkats i motionen1971:1367 göra ett förordnande om upphävande av renskötselrätten beroende avsamernas medgivande, vilket skulle innebära vetorätt för samerna i dessafrågor, kan enligt utskottets mening inte vara lämpligt. Även om det tordekunna förutsättas att sameby i förevarande fall i regel kommer att medgebegärt förordnande, skulle en sådan vetorätt likväl i vissa fall kunnaförhindra ett ändamålsenligt utnyttjande av mark och även kunna ge upphov tilltvister och missförstånd. Påanförda skäl avstyrker utskottet den i motionen föreslagna ändringen av andrameningen i 26 § i lagförslaget. Dei 28 § i förslaget till rennäringslag intagna reglerna om ersättning på grundav upphävande av renskötselrätt innebär ett väsentligt stärkande av samernasrätt. Sålunda försvinner nu gällande begränsningar i rätten till ersättning förskada eller olägenhet som upphävandet medför för renskötseln, jakten ellerfisket. Vidare skall ersättningar, som enligt gällande lag helt tillfallerlappfonden, i fortsättningen om skada eller olägenhet ej drabbar bestämdperson tillfalla till hälften berörd sameby och till hälften samefonden somi förslaget träder i stället för lappfonden. Imotionen 1971: 1367 anförs att det inte bör ifrågakomma att lagstiftarenbegränsar domstolarnas fria prövningsrätt beträffande ersättningsfrågor. Dettai synnerhet när flera principmål mot kronan pågår för att närmare klargöra omfattningenav samernas rätt till land och vatten. Motionärerna yrkar därför att 28 §kompletteras så att ersättning kan utgå för skada eller olägenhet förutom förrenskötsel, jakt och fiske även för annan rättighet som tillkommer sameby ellermedlem därav. Såsomframgår av det föregående bygger förslaget till rennäringslag på gällanderenbeteslags innehåll rörande samernas rättigheter i förhållande till kronanoch andra rättsinnehavare. Någon anledning att utforma vissa bestämmelser i denblivande rennäringslagen så att de täcker ett förhållande innebärande attsamerna kan ha en starkare rätt till land och vatten än som följer avrenbeteslagen anser utskottet inte förefinnas. Därest domstolarna skullebifalla samernas talan om bättre rätt än kronan till vissa områden fårsjälvfallet lagen ändras. Motionsyrkandet bör med hänsyn till det anfördaavslås. mån förfarandet vid upphävande av renskötselrätt inte regleras genombestämmelser i förslaget till rennäringslag skall enligt 29 § i sagda lag de iexpropriationslagen intagna allmänna bestämmelserna om expropriation avsärskild rätt till fast egendom gälla i tillämpliga delar. JoU 1971: 37 45 bäratt expropriationslagens regler om ansökan om expropriation, omex-propriationsersättning och dess fastställande, om förhandstillträde och omrättegångskostnader får tillämpning i förevarande fall. Att ersättningsprövningenflyttas över från Kungl. Maj :t till domstol anser utskottet utgöra enbetydelsefull förstärkning av samernas rättsskydd. Inte minst med hänsyn tillatt kronan är den störste markägaren inom renskötselområdet och därför i regelär engagerad i de företag för vilkas räkning undantagande av mark behövs ärdet, såsom rennäringssakkunniga framhållit, av värde att fastställande aversättning ankommer på organ utan anknytning till administrativ myndighet. Endomstolsprövning innebär visserligen, såsom understrukits i motionen 1971:1368, viss risk för tidsutdräkt och väsenthgt ökade kostnader. Utskottet anserdock i likhet med de sakkunniga och departementschefen, att värdet av attrennäringen blir jämställd med andra av tvångsingripanden hotade intressen ärså stort att man får bortse från nämnda nackdelar. Utskottet tillstyrker därförpropositionen i denna del. Utskottetvill emellertid i detta sammanhang erinra om att i propositionen 1971: 106föreslagits att de till varje tingsrätt knutna expropriations-domstolarnaavskaffas och att deras uppgifter övertas av fastighetsdomstol. Enhgt propositionenskall det i regel finnas en fastighetsdomstol i varje län. Genom attexpropriationsmålen och därmed närbesläktade mål koncentreras tilljämförelsevis få domstolar, vars domare därigenom på ett helt annat sätt äntidigare kan bli förtrogna med ämnesområdet, torde en snabbare handläggning avmålen och därmed också minskade rättegångskostnader kunna uppnås. framhållit i det föregående är expropriationslagen även i övrigtföremål för en översyn i Kungl. Maj :ts kansli. Enligt vad utskottet erfaritövervägs därvid olika möjligheter att införa bestämmelser som skall förenklaförfarandet och leda till minskade rättegångskostnader, Enhgt utskottetsmening torde härigenom de i motionen 1971: 1368 framförda önskemålen atträttegångsförfarande, som avser bestämmande av ersättning på grund av beslutom upphävande av renskötselrätt, inte skall ådra sökanden oskäliga kostnadereller onödig tidsspillan kunna bli tillgodosedda. Med hänsyn till det anfördaanser utskottet det inte vara erforderligt med någon särskild åtgärd frånriksdagens sida i anledning av det i motionen framställda yrkandet i dennadel. I30 § i lagförslaget har efter förslag av rennäringssakkunniga införts bestämmelserom förbud mot ändrad markanvändning, något som utgör en nyhet i förhållandetill gällande rätt. I renbeteslagen saknas nämligen bestämmelser som hindrarmarkägare att genom ensidigt handlande vidta åtgärder som gör värdefullrenbetesmark oanvändbar som renbete. Såsom de sakkunniga påpekat kan detta ipraktiken leda till samma resultat som om marken undantagits från renskötselutan att sådan ersättning utgår som skall erläggas på grund av beslut omupphävande av renskötselrätten. Detta förhållande är givetvis intetillfredsställande. Genom den nu föreslagna förbudsregeln torde emellertidenligt utskottets mening nämnda brist JoU1971: 37 46 För att tillgodose markägarens berättigade anspråk på attfå disponera sin egendom har förbudsregeln dock försetts med vissabegränsningar. Den gäller sålunda endast mark där renskötsel får bedrivas helaåret och där renskötsel därtill faktiskt idkas. Bestämmelsen avser vidare inteändrad markanvändning som medför mindre väsentliga olägenheter förrenskötseln. Slutligen hindrar förbudsregeln inte att mark används i enhghetmed fastställd stadsplan eller byggnadsplan eller för företag vars tillåtlighetskall prövas i särskild ordning, t. ex. enligt vattenlagen eller gruvlagen. Deföreslagna begränsningarna synes utskottet väl motiverade. Utskottettillstyrker med hänsyn härtill den föreslagna utformningen av bestämmelsen. Vadsom är avsevärd olägenhet för renägarna kan naturligtvis lätt bli föremål fördelade meningar. De sakkunniga har framhållit att smärre ändringar ianvändningssättet, t. ex. införande av modernare metoder vid skogsavverkning,inte skulle behöva drabbas av förbudsregeln. Under hänvisning till dettauttalande framhålls i motionen 1971:1367 att dagens moderna skogsbruk kan medförabetydande ingrepp i renskötseln och att framför allt stora kalhyggen,hyggesbränning och giftbesprutning har gett upphov till avsevärdainskränkningar i t. ex. vinterbetesmarkerna. Utskottet anser för sin del attdet är svårt att generellt fastslå att en viss form av markanvändning innebäravsevärd olägenhet för renskötseln. Enligt utskottets mening måste frågan vadsom är sådan olägenhet avgöras från fall till fall. Utskottet avstyrker därfördet i motionen 1971: 1367 framställda yrkanuet att skall uttala attkalhuggning, hyggesbränning och växtbekämpning av större omfattning skallomfattas av förbudsregeln. Upplåtelse av nyttjanderätt. I 32 § förslaget tillrennäringslag föreskrivs att på sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som stårunder statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nyttjanderättupplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln.Avser upplåtelse rätt till jakt och fiske krävs dessutom att upplåtelsen ärförenlig med god jaktvård eller fiskevård och kan ske utan besvärande intrång iden till samebyarnas medlemmar hörande rätten till jakt och fiske. Beträffandeupplåtelse av fiske gäller vidare den begränsningen att upplåtelse av helafisket i visst vatten får ske endast om samebyn medger detta. Detföreslagna stadgandet berörs i två motioner. I motionen 1971: 1367 framhållsatt skäl kan anföras för att samernas rätt bör ges en djupare innebörd än vadsom anges i propositionen. Enligt motionärernas mening bör därför nyttjanderättfå upplåtas endast om sameby medger detta. I motionen 1971: 1368 anförs atthinder inte bör läggas i vägen för fjällkommunernas strävan att utvecklasådana aktiviteter, som främjar fjällturismen och annan utvecklingsbarföretagsamhet. Enligt motionärerna ger gällande renbeteslag inte utrymme föratt tillgodose intresset hos befolkningen i de stora gruvsamhällena i Lapplandatt kunna utnyttja fjällvärlden med dess JoU1971: 37 47 exklusivafiskevatten och andra begivenheter. Sträng tolkning av lagbestämmelserna ochslentrian vid bedömningen av de förmodade vådorna för renskötseln liar, ansermotionärerna, inverkat och försvårat en objektiv prövning avupplåtelsefrågorna. Motionärerna menar att starka skäl talar för att enliberalare tillämpning av upplåtelsebestämmelsen bör komma till stånd. De yrkarmot bakgrund av det anförda att måtte hemställa att blivandetillämpningsföreskrifter till den nya rennäringslagen bör utformas så attfjällkommunerna blir delaktiga av jakt och fiske genom generösa upplåtelser. framhållit i det föregående är avvägningen mellan intresset attanvända renbetesmarkerna för andra ändamål än renskötsel och de renskötandesamernas berättigade anspråk på trygghet i sin näring en ömtålig fråga. Dettasammanhänger inte bara med att dessa intressen ofta bryts utan även med deskiftande förhållanden som råder inom olika renbetesområden. De motståendeintressena när det gäller nyttjanderättsupplåtelser på renbetesmarkenavspeglas i det förhållandet att man från SSR:s sida hävdar mot bakgrund avuppfattningen att samerna har en starkare rätt till renbetesmarken än somframgår av renbeteslagen att samebyarna själva bör få svara för allaupplåtelser av nyttjanderätter medan bl. a. en ledamot i rennäringssakkunnigaoch vissa remissinstanser framfört önskemål om att bestämmelserna utformas såatt de främjar en från samhällsekonomisk synpunkt optimal användning avmarken. Departementschefenhar vid avvägning mellan här ifrågavarande intressen funnit sig saknaanledning att frångå de principer som ligger bakom nu gällande bestämmelser omnyttjanderättsupplåtelser. De föreslagna bestämmelserna innebär att även ifortsättningen upplåtelser av nyttjanderätter inom de områden som är anvisadetill samernas uteslutande begagnande endast får avse mindre omfattandeupplåtelser som inte medför skada för renskötseln. Förnyttjanderättsupplåtelser av större omfattning får man falla tillbaka på de idet föregående redovisade bestämmelserna om upphävande av rätten tillrenskötsel. Liksom gäller f. n. blir samerna dock skyldiga att tåla smärreolägenheter som en upplåtelse kan innebära. Utskottet\'\U erinra om att genom uppdragandet av odlingsgränsen avsågs att skapa ett åtsamerna förbehållet område som de skulle få använda till underhåll för sig ochrenarna. Vid bedömandet av om upplåtelse åt andra än de renskötande samernaskall få ske på kronomark ovanför odlingsgränsen bör med hänsyn härtill enligtutskottets mening rennäringens intressen komma i första hand. Utskottet delardärför departementschefens uppfattning att anledning saknas att nu utformabestämmelser som medger en mer optimal användning av marken. Å andra sidan kanutskottet inte biträda yrkandet i motionen 1971: 1367 att möjhgheterna tillnyttjanderättsupplåtelser skall vara beroende av berörd samebjs medgivandedärtill. En sådan vetorätt skulle kunna medföra att övriga befolkningsgruppersintressen inte blir tillgodosedda i skälig omfattning. För ett fall har dock ilagfor- JoU 1971: 37 48 slageträtten till upplåtelse gjorts beroende av samebys medgivande, nämligen när detgäller upplåtelse av hela fisket i visst vatten. Den föreslagna begränsningeni rätten att upplåta fiske finner utskottet väl motiverad och utskottettillstyrker förslaget i denna del. Samernas berättigade intresse av attupplåtelser inte sker som skadar rennäringen synes enhgt utskottets mening iövrigt kunna väl tillgodoses genom att såsom förordats i propositionen, beslutom upplåtelser skall fattas av lantbruksnämndens rennäringsdelegation i vilkenskall ingå tre samerepresentanter. Utskottet vill i detta sammanhangunderstryka vikten av att, innan beslut fattas om upplåtelse av nyttjanderätt,därav berörd sameby bereds tillfälle att yttra sig i ärendet. Utskottetförutsätter emellertid att så kommer att ske utan att särskild bestämmelsedärom behöver infogas i lagtexen. nu tillstyrker den föreslagna utformningen av 32 § i lagförslagetinnebär inte att utskottet anser att nytjanderättsupplåtelser även ifortsättningen bör ske i samma begränsade omfattning som f. n. är fallet. Såsomframhållits i motionen 1971: 1368 torde nuvarande bestämmelser tillämpas välrestriktivt. Vandringsstugor i fjällen, begränsade upplåtelser av fiske ochenstaka fritidsstugor synes inte behöva innebära några egentliga hinder förrenskötseln. Enligt utskottets mening omfattar renbelesmarkerna i fjällområdetså betydande arealer att det torde finnas utrymme för ett större antalupplåtelser, t. ex. av fiske, utan att samernas rätt träds för nära. Medhänsyn till det anförda avstyrker utskottet det i motionen 1971: 1367, såvittnu är i fråga, framställda yrkandet. Genom vad utskottet anfört får vidaremotionen 1971: 1368 i förevarande avseende anses besvarad. Någon särskildåtgärd från sida i anledning av sistnämnda motion anser utskottetinte erforderlig. I34 § i lagförslaget föreskrivs att upplåtelse enligt 32 § i regel skall ske motavgift som skall fördelas mellan samefonden och sameby, som berörs avupplåtelsen, enligt de bestämmelser som meddelas av Kungl. Maj :t. Departementschefenanför i propositionen att han förordar att i fråga om andranyttjanderättsupplåtelser än fiske en hälftendelning av inkomsterna bör skemellan fond och by. När det gäller inkomster vid fiskeupplåtelser förordas ienlighet med rennäringssakkunnigas förslag att i inledningsskedet dessafördelas pä fonden och på berörd by. Utskottethar inget att erinra mot den i propositionen föreslagna fördelningen. Såsomdepartementschefen framhållit bör av inkomsterna av fiskeupplåtelser en inteoväsentlig del avsättas för fiskevårdande åtgärder. Enhgt utskottets mening ärdet i inledningsskedet erforderligt med en genomgripande och kostsamupprustning av aktuella fiskevatten. Utskottet godtar därför att till en börjanmerparten av inkomsterna från fiskeupplåtelser tilläggs samefonden. mening torde en upprustning av aktuella fiskevatten vara enförutsättning för att upplåtelser i framliden skall kunna ge samerna godainkomster. Det torde således ligga i samernas JoU 1971: 37 49 egetintresse att samefonden får tillräckliga medel till sitt förfogande. Hur stordel av inkomsterna som skall tillfalla samefonden resp. berörd by bör såsomdepartementschefen framhållit, omprövas från tid till annan. Utskottet vill idetta sammanhang framhålla att inkomster från jaktupplåtelser bör påmotsvarande sätt användas till viltvårdande åtgärder. Medhänsyn till det anförda bör i motionen 1971: 1370 framställt yrkande om attsameby skall erhålla lägst av inkomsterna från fiskeupplåtelser avslås.Genom vad utskottet anfört får vidare yrkandet i motionen 1971: 1368 om attriksdagen skall uttala att inkomsterna från jakt- och fiskeupplåtelse skallkunna tas i anspråk för viltvård och fiskevård anses besvarat. Renarnas skötsel m. m.