bet · FU01KU51 · 1971-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1971 KU 1971:51 Konstitutionsutskottetsbetänkande i anledning av motion angående nya grundlagsbestämmelser i ställetför § 90 regeringsformen. I detta betänkande behandlas motionen 1971: 86 avherr m.fl. (fp) i den del som avses med hemställan punkt 4. Hemställani aktuell del avser: »att grundlagberedningen får i uppdrag att vidutarbetandet av grundlagsbestämmelser som skall ersätta nuvarande § 90regeringsformen söka vidga och precisera diskussions-rätten i den svenskariksdagen». Enligt § 90 regeringsformen må under riksdagenseller dess utskotts överläggningar och prövning inte uti något annat fall ellerpå något annat sätt, än grundlagarna bokstavligen föreskriver, komma frågor omämbets- och tjänstemäns till- och avsättande, regerings- och domaremak-temasbeslut, resolutioner och utslag, enskilda medborgares och korporationersförhållanden, eller verkställigheten av någon lag, författning ellerinrättning. har § 90 regeringsformen inteundergått någon saklig ändring. har emellertid inomriksdagen ifrågasatts ändringar i paragrafens materiella innehåll. Imotioner vid 79/7 och riksdagar föreslogs sålunda, att i § 90 skulleuttryckligen utsägas, att det endast var förbjudet att göra de i paragrafennämnda frågorna till föremål för beslut av . (KU 1917: 32 resp. KU 1920: 29) avstyrkte vid båda tUlfällena motionerna, vilkaockså avslogs av . Vidriksdagen 1944 framlades motioner med hemställan om sådan ändring av § 90 regeringsformen,att paragrafen bringades i bättre överensstämmelse med parlamentarisk sed ochmed rimliga krav på överläggningsfrihet. I utlåtande (KU 1944: 15) i anledningav motionerna anförde , att motionärema inte påvisatnågot praktiskt behov av en ändring av § 90. Med den tillämpning paragrafen ipraxis fått utgjorde den enligt utskottets uppfattning ej heller något hinderför en inom tillbörliga gränser hållen överläggningsfrihet inom KU 1971: 51 2 riksdagen.Utskottet hemställde därför, att motionerna inte skulle föranleda någonriksdagens åtgärd. biföll utskottets hemställan. Vid1956 års riksdag väcktes flera motioner som berörde ifrågavarandegrundlagsstadgande, I motionerna 1:52 och 11:81 begärdes sådan ändring attriksdagen bereddes möjlighet att fritt överlägga om regeringsmaktensavgöranden och åtgöranden samt om lagars och författningars tiUämpning. Imotionen II: 215 hemställdes att § 90 skulle uteslutas urregeringsformen. I sitt av godkända utiåtande (KU 1956: 3)över motionerna framhöll att bedömningen, i vad månförevarande grundlagsbestämmelse inskränkte överläggningsfriheten inom ,var avhängig av hur stadgandet tolkades. Rörande tolkningen rådde inomdoktrinen delade meningar. Enligt en strängare uppfattning skulle det iparagrafen meddelade förbudet gälla inte bara beslut i kamrar och utskott utanäven ren diskussion om det konkreta fallet. Från andra håll hade hävdats, attuttrycket »överläggningar och prövning» i § 90 borde tolkas odelat, varförparagrafen skulle förbjuda endast beslut och diskussion i och för beslut; enöverläggning, som inte avsåg att leda till beslut, skulle alltså enligt dennauppfattning vara tillåten. I praxis syntes man inte ha helt accepterat någon avdessa tolkningar utan ha intagit en förmedlande ståndpunkt. I motionerna hadeemellertid anförts exempel på att § 90 hindrat en sådan kritikav regeringens åtgärder som i ett parlamentariskt statsskick borde varatillåten. Även utskottet fann en revision av paragrafen vara påkallad. Stadgandethade emellertid så nära samband med ämnen som skulle behandlas avförfattningsutredningen särskilt med frågorna om det parlamentariskastyrelseskickets inskrivande i vår författning, statsrådens ansvarighet ochinförande av ett dagordningsinstitut att utredningen knappast kunde undgåatt till behandling upptaga frågan om en revision av § 90. Enligt vad utskottetinhämtat hade författningsutredningen också beslutat att behandla denna fråga.Vid sådant förhållande ansåg sig utskottet inte böra föreslå någongrundlagsändring. 7965 avgivna slutbetänkande »Sverigesstatsskick» anförde författningsutredningen till en början vissa synpunkter påtolkningen av § 90 regeringsformen (SOU 1963: 17 s. 461 f.). Den uttalade attparagrafen i praxis inte tillämpades efter sin ordalydelse. Allmänt syntes detkunna sägas att stadgandet upprätthölls, så snart exempelvis ett konkretregeringsbeslut togs upp till debatt som självständig fråga, medan däremot enriksdagsman ansågs oförhindrad att använda ett konkret beslut som belysandeexempel, t. ex. på så sätt att han kritiserade ett visst beslut i motiven motion eller till en framställd interpeUation eller vid remissdebatten. Utredningen som behandlade hithörande problem i samband med sin diskussion avfrågan om rätt för riksdagsledamot att framställa interpellation eller»spörsmål» (en mot- KU 1971: 51 3 svårighettill enkla frågor), hade inte intagit någon motsvarighet till § 90 i sittförslag till ny regeringsform. Den ansåg det vara tillräckligt med ett iförslaget till riksdagsordning (1 kap. 17 §) intaget stadgande, enligt vilketingen skulle vid sammanträde få uttala sig otillbörligt om annan eller tillåtasig personligen förolämpande uttryck eller eljest i ord eller handling uppträdapå sätt som stred mot god ordning. Utöver den begränsning, som innefattades idetta stadgande, hade utredningen även funnit det erforderligt att avgränsa deämnen som fick behandlas i interpeUation eller spörsmål. Dessa institut skulleenligt förslaget inte få begagnas i riksstyrelseärenden som »gäller enskildperson eller enskild sammanslutning» (9 kap. 5 § i förslaget). avsågs härmed konkreta beslut i exempelvis besvärs-, utnämnings-,dispens- och nådeärenden. Det var fråga om sådana ärenden i vilka avgörandettillkom regeringen ensam och där någon inblandning i konkreta faU frånriksdagens sida inte borde få förekomma i annan ordning än i samband medkonstitutionsutskottets granskning av statsrådens tjänsteutövning. Vidareborde enskilda personers och sammanslutningars förhållanden i princip inte fågöras till föremål för någon debatt i . Däremot borde, liksomhittills, riksdagsledamot vara oförhindrad att t. ex. interpellera omregeringens allmänna praxis i ärenden av angiven art. Utredningen tUIade,att interpellation eller spörsmål ej borde få avse konkreta domstolsavgörandenliksom ej heller konkreta beslut av förvaltningsmyndighet. Däremot borderiksdagsledamot liksom vara oförhindrad att, med konkreta fallsom exempel eller under hänvisning till viss praxis, interpellera rörande denlämpliga utformningen av viss lag eUer annan författning. Idirektiven till grundlagberedningen har frågan om behovet av reglermotsvarande nuvarande regeringsform § 90 inte närmare berörts. Det ingåremellertid i beredningens uppdrag att på grundval av författningsutredningensbetänkande och övrigt material överväga frågan om arbetsformer. Vid riksdag begärdes i motionema /. 210av () och II: 380 av iJönköping (fp) en översyn av § 90 regeringsformen i syfte att åstadkomma reglersom klarare angav vilka gränser som borde dras för debatterna av hänsyn tillden enskilde medborgarens integritet. (1968:25) instämdei uttalande av motionärerna att det nuvarande gmndlagsstadgandet inte regleradeöverläggningsrätten i på ett för moderna förhållandentillfredsställande sätt. Det var enligt utskottet otvivelaktigt av vikt attfrågan blev föremål för en allsidig prövning och att en ändamålsenligreglering kom till stånd. Utskottet kunde emellertid inte biträda motionärernasmening att man borde söka lösa detta spörsmål fristående från den pågåendeaUmänna författningsrevisionen. Det borde ankomma på grundlagberedningen attutreda frågan under sitt fortsatta arbete. KU 1971: 51 4 a. avsåg arbetsformer. Utskottet hemställde med hänsynhärtiU om avslag på motionema. Motionärerna erinrar om att § 90 regeringsformen ärett uttryck för den gamla ambitionen att skilja den lagstiftande maktensverksamhetsområde från den styrande maktens och domstolarnas. I praxis upprätthållsstadgandet om någon försöker ta upp ett konkret regeringsbeslut till debatt somsjälvständig fråga. En riksdagsledamot är däremot oförhindrad att använda detbeslut som han vill kritisera som ett belysande exempel. Den oklarhet somlikväl råder om vilka ärenden som kan diskuteras i leder ibland tUlen onödig begränsning av debatten. Regeringsbeslut av stor politisk betydelsekan vara svåra att diskutera fritt och konkret, om riksdagsledamoten kännerosäkerhet om hur § 90 skall tolkas i det enskilda fallet. Det kan lätt inträffaatt problem, som diskuterats med stor intensitet i den allmänna debatten t.ex. statliga myndigheters agerande i olika fall måste behandlas med onödigförsiktighet t. ex. i en interpellationsdebatt. Motionärerna medger att det kanfinnas skäl att förhindra riksdagsdebatter, som direkt inriktas på attdiskutera enskilda regerings- eller förvaltningsärenden av visst slag, t. ex.utnämningsbeslut. De anser dock att det är viktigt att vidga ramarna fördiskussionsrätten i och att denna preciseras tydligare än vad som nuär fallet. En klar avgränsning måste enligt motionärerna ske mot ärenden sombör ligga under JO:s och JK:s prövning. Motionärerna bedömer det som angelägetatt grundlagberedningen får i uppgift att vid omarbetning av § 90 vidga ochprecisera diskussionsrätten i . I förevarande motionsyrkande hemställs om uppdragåt grundlagberedningen att vid utarbetande av nya grundlagsbestämmelser somskall ersätta nuvarande § 90 regeringsformen söka vidga och precisera diskussionsrätteni . Utskottet har inhämtat att grundlagberedningen inte avser attföreslå någon direkt motsvarighet till det nuvarande förbudet i § 90regeringsformen att i diskutera de i stadgandet särskilt angivnafrågorna. Vissa begränsningar av diskussionsrätten avses dock fortfarande skolagälla. Grundlagberedningens arbete har sålunda redan en inriktning somöverensstämmer med motionärernas önskemål i denna del. I detta läge anserutskottet anledning saknas tiU något initiativ med anledning av förevarandemotionsyrkande. KU 1971: 51 5 att förklarar motionen 1971: 86 såvittavser hemställan punkt 4 besvarad med vad utskottet anfört. Närvarande: herrar i (s).Adamsson* (s), (). (), fra Thunvall (s), herrar (). (), i (m), i (s), (). Fiskesjö (c), (), i (c) och Wictorsson* (s). *Ej närvarande vid justeringen. K L 010620'