bet · FU01JuU21 · 1971-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 21 är 1971 JuU 1971:21 betänkande i anledning av motion omavskaffande av brottspåföljden ungdomsfängelse, m. m. I motionen 1971:55 av i m. fl. (c) yrkasatt uttalar sig för ett avskaffande av ungdomsfängelseinstitutionensamt att i skrivelse tUl Kungl. Maj:t begär utredning om nya formerför vård av unga lagöverträdare. Motionärerna framhåller att kritik motungdomsfängelseinstitutionens sätt att fungera har framförts från ohka håU, bl.a. frän högre kriminalvårdstjänstemän och vårdare. Docenten , säger motionärerna, i en undersökning påvisat att ungdomsfängelse är denpåföljd som ger det sämsta vårdresultatet. De uttalar vidare attåterfaUsfrekvensen är högre vid ungdomsfängelserna än vid andra anstalter ochatt återfaU är en återkommande siffra. BeträffandeförhåUandena på ungdomsanstalterna anför motionärerna: Av de personer som finns iungdomsfängelse är beroende av centralstimulerande narkotika och deflesta är haschrökare. Många kommer frän undermåliga hemmiljöer och derasgrundutbUdning är ofta dåhg. Pä anstalterna blandas olika kategorier avungdomar. Nybörjare träffar avancerade brottslingar, gravt mentalt stördablandas med dem som varit utsatta för anstaltsbehandling.Enligt mångas åsikt- bidrar kUentelets sammansättning tUl att konserverabrottsligt beteende och i mänga faU bidrar rent av anstaltsvistelsen tUlytterligare UtbUdning i brottslig verksamhet. De bristande vårdresurserna för narkomaner och andrapsykiskt störda liksom den psykiska press som är förenad med att påföljden ärtidsobestämd bidrar inte tUl att åstadkomma en utveckling i positiv riktningför den intagne. I stäUet resulterar anstaltsvistelsen ofta i passivisering ochapati som försvårar möjligheten att fungera socialt utanför murarna. I motionen framhäUes vidare att förvuxna användes det tidsobestämda straffet, internering, i mycket begränsadutsträckning och då endast för återfaUsförbrytare med långt brottsregister eUerför personer som begått mycket grova brott. Med tanke härpå är det enligtmotionärema förvånande och otUlfredsstäUande att man när det gäller värden avunga lagbrytare fortfarande använder en påföljd som genom att vara tidsobestämdär en motsvarighet tUl internering. 1 197L 7saml. Avslutningsvis uttalar motionärernaatt ungdomsfängelseinstitutionen som den fungerar inte kan anses ha någotberättigande. Om man vill åstadkomma ett positivt värdresultat, och det måstevara syftet med all vård, är det nödvändigt att finna andra former för vårdenav unga lagöverträdare. Allmänt om påföljderna för unga lagöverträdare Enligt 33 kap. 1 § (BrB) ärstraffbarhetsåldern , dvs. straffrättskipningen ingriper inte vid brottbegångna av dem som inte fyllt . De åtgärder som kan vara erforderligafrån samhäUets sida med anledning av brott av barn och ungdomar i sådan ålderankommer på barnavården. Beträffande brott av den som fyllt 1 har man,särskilt för varje brottspåföljd, övervägt från praktiska och humanitärasynpunkter för vilken åldersgrupp påföljden bör kunna komma i fråga. Beträffande åldersgmppen fullföljer brottsbalkenden utveckling som har pågått under . Lagöverträdare idenna åldersgrupp skaU i princip behandlas inom barnavärdens ram. ÖverlämnandettUl barnavärdens organ sker på tvä vägar, antingen i samband med beslut avåklagaren att inte väcka åtal eller också genom domstols förordnande därom idomen. kan överlämnande ske så snart förutsättningar finns föringripande med förebyggande åtgärder eller omhändertagande enligtbarnavårdslagen. Inom barnavården kan t. ex. anordnas frivård i form avövervakning och särskilda föreskrifter enligt regler som ganska näraöverensstämmer med bestämmelser om skyddstillsyn. Denanstaltsvård som kan komma i fråga inom barnavårdens ram är framför allt vård iungdomsvårdsskola. I stäUet för att överlämna den unge tiU vård enligt barnavårdslagenkan domstolen efter omständigheterna döma tiU annan påföljd. Härvid gällerföljande restriktioner. Skyddstillsyn får ådömas endast om denna påföljd ärlämpligare än vård enligt barnavårdslagen och kan i dessa faU aldrig kombinerasmed anstaltsbehandling. För ådömande av fängelse krävs synnerliga skäl, vilketinnebär en skärpning av förut gällande lag. Ungdomsfängelse förutsätter attpåföljden anses uppenbart lämpligare än annan påföljd. När det gäUer lagöverträdare i åldern kaningripande enligt barnavårdslagen förekomma endast i begränsad utsträckning.Huvudvikten har därför i stäUet lagts pä åtgärder, som vidtas inomkriminalvårdens ram. Endast för påföljder, som innebär frihetsberövande, hardet för ifrågavarande åldersgrupp ansetts motiverat med särbestämmelser. Ungdomsfängelseär tänkt som den normala påföljden när en längre tids omhändertagande ianstalt är päkaUat för den unges tUlrättaförande. Behövs endast en kort tids anstaltsvård, skall i stäUetskyddstillsyn i kombination med anstaltsbehandUng tillgripas. Inte heller skallungdomsfängelse användas, när ett frihetsberövande är påkallat framför allt avallmänpreventiva skäl. Utrymmet för att ingripa mot lagöverträdare, som haruppnått , med åtgärder enhgt bamavårdslagen är som ovan nämntsbegränsat. I den mån barnavårdslagen medger att åtgärder vidtas mot den som harfyUt 18 är, äger domstolen emellertid besluta överlämnande tiU barnavård. Sådantöverlämnande ifrågakommer framför aUt i faU där någon, som på grund av tidigarekriminahtet eller av annan anledning är intagen i ungdomsvårdsskola, blirlagförd för brott. För åldersgmppen innehåUerbrottsbalken i påföljdshänseende den särbestämmelsen att 2122-äringar, liksom15-l7-åringar, kan dömas tUl ungdomsfängelse, om sådan påföljd finnes uppenbartlämphgare än annan påföljd. Förutsättningarna för ådömande av ungdomsfängelse anges i29 kap. 1 § BrB. En första förutsättning för påföljden är att fängelse i ochför sig är stadgat för brottet eUer, om det skaU dömas för flera brott, förnågot av dem. För den som fyUt 18 men ej förutsattes vidare att denfostran och utbUdning som avses med ungdomsfängelse prövas lämplig med hänsyntiU vederbörandes personliga utveckling, vandel och levnadsomständigheter iövrigt. Den som ej fyllt eUer som fyUt 21 men ej 23 är kan dömas tUlungdomsfängelse om sådan påföljd finnes uppenbart lämpligare än annan påföljd. Behandlingen av den som dömts tUl ungdomsfängelse äger mmi och utom anstalt och får pågå i högst fem är, varav högst i anstalt.Femårstiden kan dock förlängas till om den dömde begär nytt brott underdet att behandhngen pågår, vUket medför att maximitiden för behandlingen ianstalt föriänges tiU . Behandlingen börjar i anstalt och skall pågå därså som finnes erforderiig med hänsyn tiU behandlingens syfte, dock somregel . Anstaltsvården skall försiggå i ungdomsanstalt eller, omsärskUda skäl föreligger därför, i annan fångvärdsanstalt. Värden utom anstaltfår i princip inte upphöra förrän den pågått av tväår. Beslut om övergäng tiU värd utom anstalt meddelas avungdomsfängelsenämnden, som dock äger uppdra ät vederbörande övervakningsnämndatt närmare bestämma dag för övergången. Under vården utom anstalt skaU dendömde stå under övervakning av särskUt förordnad övervakare. ansvaret för övervakningen och värden i frihet överhuvud taget. Om dendömde under vården utom anstalt inte iakttar vad som åligger honom enligt eller enligt föreskrift elleranvisning som meddelats honom med stöd därav, äger övervakningsnämnden meddelaföreskrift, tUldela honom varning eUer förelägga honom vid vite att iakttameddelad föreskrift. Om den dömde visar tredska att iaktta vad som åhgger honomeUer om anstaltsvård påkaUas för att förebygga att han begär brott, kanungdomsfängelsenämnden förordna att han skall återintagas i anstalt. Omäterintagning har skett, skaU den dömde ånyo överföras tUl vård utom anstalt,när syftet med behandlingen bäst vinnes därigenom. Om den tiU ungdomsfängelse dömde begår brott innanpåföljden har upphört och blh åtalad härför, står enligt 34 kap. BrB olikamöjligheter tUl buds för domstolen. Den möjlighet som i praktiken har störstbetydelse är att förordna att den fömt ådömda ungdomsfängelsepäfölj-den skaUavse jämväl den nya brottshgheten. Domstolen äger då förlänga maximitiden förungdomsfängelsepåföljden enligt vad ovan nämnts. Om den dömde värdas i anstalt,äger domstolen föreskriva att han icke får överföras tiU vård utom anstaltförrän från domstolens beslut, såvida icke maximitiden föranstaltsvård går tiU ända. Om den dömde vårdas utom anstalt, kandomstolen föreskriva, att han skaU återintagas i anstalt och även att han ejfår överföras till vård utom anstalt förrän frånäterintagningen, såvida ej maximitiden för anstaltsvärd går till ändadessförinnan. Maximitiden får av domstolen förlängas även om den väljer attdöma särskUt tiU påföljd för det nya brottet, varvid aUtsä den dömde underkastasannan påföljd jämte ungdomsfängelsepåföhden. Vid utnyttjande av den tredje möjlighet, som står tUl budsvid nya brottslighet, nämligen att undanröja påföljden ungdomsfängelse och församtliga brott döma tUl påföljd av annan art, upphör ungdomsfängelsepå-foljdeni förtid. Påföljden kan också upphöra genom beslut avungdomsfängelsenämnden. Härför fömtsättes att den dömde vårdas utom anstalt och som regel att vården utom anstalt pågått av tväär. Ovan beskrivna bestämmelser i kompletterasmed regler angående verkställigheten av ungdomsfängelse i lagen (1964:541) ombehandling i fångvärdsanstalt (behandlingslagen), i kungörelsen (1964:630) medvissa föreskrifter rörande tUlämpningen av denna lag (behandlingskungörelsen),i kungörelsen (1964:632) med vissa bestämmelser om vård i frihet av dem somdömts tUl påföljd för brott (frivärdskungörelsen) samt i kriminalvärdscirkulärnr 2/1968 (vårdcirkuläret). 1 vissa hänseenden ges dessutom närmareföreskrifter i andra cirkulär och instmktioner som utfärdas avkriminalvårdsstyrelsen. Behandlingslagen, som avserbehandling i alla slags fängvärdsanstalter, innehåller dels tekniska regler omverkställighetens början och beräkning av strafftid m. m., dels bestämmelsersom mer direkt rör behandlingen av intagna, de egentliga behandlingsreglerna.Dessa bestämmelser reglerar de intagnas fördelning pä olika anstalter, arbeteoch arbetsersättning, rätt tiU brevväxling, besök och permission, bestraffningav disciplinära förseelser m. ni. I 6 kap. ges särskUda bestämmelserbeträffande dem som dömts tUl ungdomsfängelse. Reglerna innebär bl. I ungdomsanstalt skaU, om ej för visst faU medgivesundantag, vårdas endast den som dömts tUl ungdomsfängelse. Genom dennabestämmelse, kompletterad med stadgande att anstaltsvården av densom dömts till ungdomsfängelse som regel skall försiggå i ungdomsanstalt, åstadkommesatt ungdomsfängelseklientelet i huvudsak vårdas avskilt från andraklientelgrupper. De dömdas fördelning meUan öppen och sluten anstaltsvård skallske under iakttagande av grunderna för lagens 25 § som bl. a. föreskriver atthänsyn tas tiU de dömdas ålder, hälsotUlstånd, sinnesbeskaffenhet,karaktärsegenskaper, tidigare vandel, arbetsförmåga, anlag och utbUdning. dömde intagits i sluten anstalt, skaU han så snart det kan ske överförastUl öppen anstalt, om detta inte med hänsyn tUl hans sinnesbeskaffenhet eUer avannan anledning måste anses olämphgt. Den dömde skaU arbeta tiUsammans medandra intagna och får också tUlbringa fritiden tillsammans med dem, aUt såvidainte särskUda skäl föreligger häremot. Lämpligt arbete skaU anvisas den dömde.Arbetet bör vara ägnat att stärka hans förmåga och vilja att försörja sig ochatt bibringa honom utbildning i lämpligt yrke. Vid valet av arbete bör hänsyntas tUl hans håg och fallenhet. Undervisning skaU meddelas i de ämnenkriminalvårdsstyrelsen bestämmer. SärskUd uppmärksamhet skaU ägnas ätfritidssysselsättning samt gymnastik och idrott. Den dömde kan erhållatillstånd att utom anstalten utföra annat arbete eUer delta i annanundervisning än som bedrives inom kriminalvården (frigång). Om det prövas varatiU gagn för behandlingen kan den dömde erhåUa tUlstånd att lämna anstaltenockså och under andra omständigheter än som allmänt gäller förs. k. korttidspermission, dvs. fä åtnjuta långtidspermission. Permissionstideninräknas i anstaltstiden. Beslutanderätten i fråga om långtidspermissiontiUkommer ungdomsfängelsenämnden men har i viss utsträckning delegerats tiUövervakningsnämndema. Som nämnts i det föregående fårenligt den som dömts tUl ungdomsfängelse som regel inte överförastUl värd utom anstalt innan förflutit från det han intogs i anstalt. Förnormalklientelet brukar dock ungdomsfängelsenämnden medge att den dömde, om hanvisar god skötsamhet och tillgodogör sig anstaltsbehandlingen samtdet kan anses sannolikt att han vid frigivningen kommer att erhålla för honomlämpad UtbUdning eUer förmånlig arbetsanstäUning, bevUjas långtidspermissiontUls vidare efter tio månaders anstaltstid. TUl ledning för anstaltsmyndigheterna och av behandlingen under värden i anstalt ochförberedande av vården utom anstalt och övergången därtUl brukarungdomsfängelsenämnden meddela s. k. riktpunkt. Denna anger den tidigaste dag,vid vUken under förutsättning att eleven sköter sig långtidspermissioneller överförande tiU vård utom anstalt enligt nämndens mening kan komma ifråga, såvida inte särskilda omständigheter motiverar annat. För intagna somtiUhör normalklientelet meddelas som regel inte någon dyhk riktpunkt utanlagens huvudregel med den möjlighet till undantag som den anvisar anses utgöratiUräcklig ledning för förberedande av vården i frUiet. För sådana som inte tiUhör den s. k. normalkategorineftersträvar nämnden att nä en viss differentiering. För den kategori av deintagna som är minst belastad frän brottslighetssynpunkt förekommer attlångtidspermission beviljas även tidigare än . Om ä andrasidan den brottshghet som föranlett domen på ungdomsfängelse är särskUtallvarhg den innefattar t. ex. kassaskåpssprängningar, vapenstölder,mordbrand eller rån anser nämnden sig som regel inte kunna medge undantagfrån lagens normala rrUnimitid av anstaltsvärd. har ungdomsfängelsenämnden i ökadutsträckning beslutat s. k. bunden permission, dvs. eleven har bevUjatspermission tiU för honom lämplig sysselsättning, specieUt lämpad yrkesutbUdningeUer tUl vistelse pä bestämd ort m. m. Att permissionen är bunden innebär atteleven får gå tUlbaka om han av någon anledning inte kan eller får fortsättaden anvisade utbildningen eller sysselsättningen. Systemet med bundenpermission har lett till att anstaltsvistelsen i vissa faU kunnat inskränkastiU 78 månader. beslöts bunden permission i 77 faU. Om en elev under långtidspermission gör sig skyldig tUlnya brott, meddelar ungdomsfängelsenämnden ny riktpunkt, som då anges i månaderefter återförandet, vanligen . Kriminalvårdensanstalter är fördelade på åtta räjonger, varav fem är geografiskaoch tre avsedda för specialkhentel, nämligen internerings-, Anstalterna inom ungdomsräjongen är elva. ungdomar som dömes tiU ungdomsfängelse, flertalet också för det numerarelativt obetydliga antal lagöverträdare under 22 är som dömes Sju av anstalterna är slutna och fyraöppna. AtskiUiga av de slutna anstalterna har dock i viss utsträckning ävenöppna platser. Sammanlagt fanns 1970 inom ungdomsräjongen 471 slutna och 202öppna platser. Centralanstalten inom ungdomsräjongen är belägen iUppsala. Den är frän hela landetoch fungerar som klassificeringsanstalt. tUlbaka sker vid dennaanstalt anlagsundersökningar både praktiska och teoretiska - av samtligaungdomsfängelseelever. Undersökningarna sker i samarbete med pedagogiskainstitutionen vid och ligger jämte den psykiatriskaundersökning, som regelmässigt utförs beträffande varje elev, tiU grund för enbedömning av elevens möjlighet att tillgodogöra sig UtbUdning. TiUUppsalaanstalten hör kriminalvårdens studiegärd, som är avsedd förstudieinriktade intagna inom såväl ungdoms- som vuxenklientelet. Roxtunautanför är en komplicerade ungdomsfängelseelever.Skenas och är öppna anstalter för normalfaU och bUdar tiUsammans medde slutna anstalterna HäUby och räjongens mest utprägladeutbildningsanstalter. De senare anstalterna tar emot normalbegävade elever sompå grund av rymningsbenägenhet inte kan vistas pä öppen anstalt. De slutnaanstalterna i och bedriver yrkesutbUdning i begränsad omfattningi produktionsinriktade verkstäder och har även möjlighet tiU terapibetona-desysselsättningar. HUdero intar i viss män en särställning genom att de intagnadär har specieUa möjligheter att ta anstäUning vid olikaföretag i närheten. Specialanstalten i ger eleverna möjlighet tiUterapibetonad verksamhet i enmm eller i mindre gmpper. TiU ungdomsräjongensförfogande står dessutom frigängshemmen Ytter-by och Björkahemmet samt enmindre avdelning för ungdomsfängelseelever på vidfångvårdsanstalten i . Av kriminalvärdens anstaltsklientel (i fängvärdsanstalteroch häkten) är 1970 - i genomsnitt omfattande 5 250 personer - hörde igenomsnitt 452 tUl kategorin ungdomsfängelseelever. Motsvarande siffror för frivårdsklienteletvar 23 078 och 547. Under är 1970 intogs 249 personer i ungdomsfängelse.Dessutom återintogs 120 personer på gmnd av misskötsamhet i olika former.Motsvarande siffror var 270 och 133 är 1969 samt 314 och 1968. Av de år1970 intagna hade tidigare vistats på ungdomsvårdsskola, 27 procenttidigare dömts tUl skyddstUlsyn med anstaltsbehandling och tidigaredömts tUl skyddstUlsyn utan anstaltsbehandling. hade tidigare ickevarit föremål för vare sig institutionsvård eller skyddstUlsyn. De intagnasålder och könstillhörighet samt huvudbrottet i domen framgår av följande tabeU. Dömd Rubrik Ålder Summa enligt 15-17 18-20 21 22-24 3:5 Misshandel - 9 1 - 10 3:6 Grov misshandel - 3 _ _ 3 4:4 Olagatvång - 1 - - 1 4:5 hot - 1 _ _ 1 6:1 Våldtäkt, våldförande - 1 - - 1 Försök eller förberedelse till stöld, grov stöld, rån etc Våld eUer hot mot tjänstertian 20 1 - 21 119' 2 - 128 - - - 2 17 - - 22 1 - - 1 6' - - 6 5 1 - 7 1 - - 2 3 - - 3 1 - - 1 1 - - 2 Notsiffra anger antalet kvinnor därav * varav 21 i åldern 17 är 220 7 - 249 Vid sidan av de ordinärafrihetsstraffen strafflag infördes tvångsuppfostran som ensärskUd behandlingsform för unga lagöverträdare. Tvängsuppfostran var enfrihetsberövande påföljd vars varaktighet inom vissa gränser lämnades obestämdi domen för att bestämmas under behandhngens gång. Behandlingen avsäg att gefostran och UtbUdning. TiU tvångsuppfostran kunde dömas, om den tUltalade vid brottetsbegående fyUt 15 med ej . Behandlingsformen avskaffades , emedanlämplig vård för den ifrågavarande åldersgmppen ansågs bättre kunna beredas ibarnavårdens regi. , genom lag om ungdomsfängelse,hade ungdomsfängelse införts som en mot tvångsuppfostran svarande behandlingsformför något äldre lagöverträdare, nämligen för dem . Detförutsattes även, att å brottet kunde följa fängelse eller straffarbete och attbrottet icke var så svårt att därå lägst kunde följa straffarbete i fyra åreller däröver. Liksom tvångsuppfostran avsåg ungdomsfängelse att ge fostran ochutbUdning. Huruvida tUltalad borde dömas tUl ungdomsfängelse skulle därför beropå om han var i behov av och mottaglig för sådan fostran och utbUdning somavsågs med ungdomsfängelse. Anstaltsvistelsens längd skulle bestämmas under behandlingensgång. Utskrivning från anstalten fick icke ske förrän om intesärskUda skäl var därtUl, och å andra sidan fick den dömde icke kvarhåUas ianstalt längre än . Utskrivning skedde i regel på prov, och denprovutskrivne ställdes under tUlsyn och var underkastad förhållningsregler försin livsföring. Bröt han mot dessa, kunde han återintagas i anstalt. Ungdomsfängelselagen kom efter hand, framför aUt efter1945 års stora straffverkstäUighetsreform, att tUlämpas på ett sätt som ickevar avsett. Tanken var att ungdomsfängelse skulle användas för ungalagöverträdare som ingav goda förhoppningar, s.k. "raske Drenge" medett från hämtat uttryck. 1 den mån man fick tiUgång till flera ochbättre anstalter och därmed möjlighet att differentiera klientelet ansåg mansig emeUertid böra döma även psykiskt undermåliga till ungdomsfängelse. TiU enförsämring av khentelet bidrog även ändringar i 5 kap. 5 § strafflagen och ilagen om vUlkorlig dom, vUka innebar dels att tiU ungdomsfängelse kunde dömasungdomar som tidigare skulle straffriförklarats, dels att lagöverträdare medgod prognos i allt större utsträckning undgick frihetsberövande påföljd. Enligt det förslag av strafflagberedningen (SOU 1956:55),som ligger tUl grund för påföljdssystem, skulle den som ickefyllt 2 1 är kunna dömas till fängelse endast om han fyUt 18 är och om avsärskilda skäl fängelse pä överstigande fanns böra ådömas. 1» 1971. Med detta undantag och med dei; undantag som följde avmöjligheten att kombinera skyddstUlsyn med anstaltsbehandling skulle enligt förslagetden enda frihetsberövande påföljden i kriminalvårdens regi för unga under 21 årvara förslagets motsvarighet till ungdomsfängelse, vilken kaUadesskyddsfostran. Denna påföljd skUde sig från ungdomsfängelse enhgt brottsbalkenbl. a. därigenom att någon legal minimitid för anstaltsbehandhngen ickestadgades. Såsom skäl för förslaget att nästan helt utesluta fängelseför personer i tanke att ungdomsfängelse skulle kunna användas istället anförde beredningen bl.a., att systemet med paraUella tidsbestämda ochtidsobestämda frihetsberövande behandlingsformer för lagöverträdare mellan 18och vore ur skUda synpunkter behäftat med allvarliga olägenheter. Redandetta, att domstolen hade att välja meUan de båda påföljderna, medförde storasvårigheter. En allvarligare olägenhet vore, att valmöjligheten inverkat menhgtpå behandlingen i anstalterna för verkstäUighet av ungdomsfängelse därigenomatt de där intagna hängett sig åt jämförelser med det tidsbestämda straff detrott sig ha kunnat påräkna såsom alternativ till ungdomsfängelse och att dessajämförelser lett till att de ansett sig orättvist behandlade. Denna inställninghos de intagna torde enhgt beredningen ha bidragit till att anstaltsbehandhngenvid ungdomsfängelse icke blivit tUl tiden så individualiserad som lagstiftarenavsett och som behandlingsbehovet i det särskilda fallet påkallade.Anstalstiden vid den första intagningen hade sålunda enligt beredningen ialltför stor utsträckning fixerats tUl den i lagen angivna minimitiden av ettår. Beredningens förslag i denna del blev starkt kritiserat iremissyttrandena, och i propositionen följdes det icke. Departementschefenanförde tUl stöd för uppfattningen att både fängelse och ungdomsfängelse bordeingå i påföljdssystemet för brottslingar i åldern 18-21 är bl. a. följande(prop. C 92): Motsvarigheten i beredningensförslag tUl ungdomsfängelse är liksom detta utformat med tanke på sädana fall,där en längre tids omhändertagande i anstalt är påkallat för den dömdestUlrättaförande. Påföljden är alltså avpassad för att tUlgodoseindividualpreventiva syften. Den omfattning, i vilken beredningen vUl inskränkaanvändningen av fängelse ä lagöverträdare i förevarande åldersgrupp, har emellertidnödvändiggjort för beredningen att tUl den tidsobestämda behandlingsformenhänföra även fall, där frUietsberövandet är motiverat enbart eUer företrädesvisav allmänpreventiva skäl. Ett sådant sammanförande av skilda klientelgrupperinom denna reaktionsform synes icke innebära någon vinst. Visserligenförutsattes att differentiering skaU kunna ske å skUda anstalter. Det tordedock icke kunna bestridas, att olika synpunkter måste läggas på behandhngen medhänsyn tUl de skiftande förutsättningar under vUka påföljden har ådömts, och idetta avseende företer beredningens förslag enligt min åsikt uppenbarasvagheter. Olägenheternamed den nuvarande paralleUismen mellan tidsbestämt straff och ungdomsfängelse synes för övrigt ha givits förstora proportioner av beredningen. Av ungdomsfängelsenämndens remissyttrandeframgår, att anstaltstiden vid ungdomsfängelse är betydligt mer differentieradän vad beredningen synes ha utgått från. Att ännu större skUlnader ianstaltstid icke föreligger mellan de intagna torde tiU stor del bottna i attnågra säkra håUpunkter för en längre gående individualisering av behandlingenför närvarande saknas.