bet · FU01JuU18 · 1971-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1971 JuU 1971:18 betänkande i anledning av motionangående föredragningen av personundersökning och rättspsykiatriskt utlåtandevid huvudförhandling i brottmål. 1 motionen 1971:92 av () hemställes, "att i skrivelse till Kungl. Maj:tpåkaUar åtgärder som skapar klar möjlighet för åtalad att på egen begäranslippa närvara, dä personundersökning och rättspsykiatriskt utlåtande föredrasinför rätten". Redogörelseför motionsskälen lämnas nedan. Ett viktigt inslag i den modernabrottmålsprocessen utgör det skede av huvudförhandlingen dä i syfte att fåunderlag för bestämmande av den lämpligaste påföljden för den tUltalade utredning förebringas rörande straff, som tidigare ådömts honom, samt angåendehans levnadsomständigheter och de personhga förhållanden, som kan antas varaav betydelse. Enhgt 46 kap. 9 § (RB) skaU sådan utredningförebringas, när det åtaladet brottet är sådant att annan påföljd än bötersynes kunna ifrågakomma eUer eljest särskild anledning därtill förekommer. Åtskilligt material kan ligga tUl grund för dennautredning. Före huvudförhandlingen skaU domstolen regelmässigt ha fått utdragur aUmänna kriminalregistret och i vissa fall ur kontrollstyrelsens straffregister.Enhgt förundersökningskungörelsen skall i regel uppgift rörande den misstänkteslevnadsomständigheter infordras från vederbörande pastorsämbete samt, dä detanses erforderligt, utdrag av körkortsregister. lag ompersonundersökning i brottmål föreskriver att ingen må dömas tUl fängelse i sexmånader eUer däröver, vUlkorlig dom, skyddstUlsyn, ungdomsfängelse ellerinternering eller överlämnas tUl särskUd värd utan att personundersökning ägtmm. Enhgt samma lag må rätten, när skäl är därtiU, förordna läkare att avgeläkarintyg angående misstänkt (s. k. § 7-intyg). Enhgt särskilt stadgande i1964 års lag med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare får ej den somär dömas till fängelse, skyddstUlsyn eller ungdomsfängelse utan att densom har vårdnaden om honom bhvit hörd i målet, där så lämpligen kunnat ske.Enligt lag om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål äger rättenbesluta om undersökning av den misstänktes sinnesbeskaffenhet då sådanundersökning kan antas få betydelse för bestämmande av brottspåföljd eller iannat hänseende för målets avgörande. Rätten får icke förordna att någon skaUöverlämnas tUl sluten psykiatrisk vård eUer tUl vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda utan att rättspsykiatrisk undersökning företagits.Ofta har domstolen vidare inhämtat yttranden av skUda slag, exempelvis frånövervakare, skyddskonsulent, , nykterhetsnämnd elleranstaltsstyrelse. Vid huvudförhandhngen förebringas utredningen i nuifrågavarande avseende genom föredragning av det skriftliga material sominskaffats samt genom frågor till den tUltalade och andra som kan lämnaupplysningar (vårdnadshavare, personundersökare m. fl.). Utredningen framläggesi regel först efter det att bevisupptagningen rörande brottet avslutats.Härigenom vinnes, som processlagberedningen uttalat, att bevisupptagningen iviss mån frigöres från det för den tUltalade ofördelaktiga intryck, som ensådan utredning kan göra. Ofta torde berättelse över personundersökning,läkarintyg, utlåtande över rätts-psykiatrisk undersökning och dylika handlingarredan före huvudförhandlingen ha delgivits den tUltalade och hans försvararesamt åklagaren. SärskUt om så skett kan fuUständig föredragning vara obehövUg. Enhgt 5 kap. 1 § RB kan domstolen förordna att förhandlingsom angår personundersökning, sinnesundersökning eUer annan utredning rörandeden tUltalades levnadsomständigheter och personliga förhåUan-den i övrigt,skall äga rum inom stängda dörrar. Stadgandet infördes på förslag avstrafflagberedningen, som anförde att dyUk personutredning ofta berörförhåUanden av högst personUg art, vUkas yppande i en offentlig rättegång kaninnebära synnerligt lidande och obehag såväl för den tUltalade själv som förandra personer. I lagtexten anges ej närmare förutsättningarna för attdomstolen skall kunna förordna om handläggning inom stängda dörrar. Vidstadgandets införande uttalade departementschefen, att avvägningen meUan offentlighetsintressetoch den misstänktes eUer andras intressen av skydd mot insyn i enskildaangelägenheter torde kunna anförtros domstolen utan att detaljerade anvisningarskuUe behöva ges (prop. 1964: 10 s. 126). Rörande den tUltalades personliga närvaro under det skedeav huvudförhandhngen då redovisningen av hans levnadsomständigheter äger mmsaknas uttryckligt stadgande. Särskild möjlighet för domstol att låta tiUtaladavträda från visst skede av huvudförhandlingen har givits endast för det faU att anledning förekommer att annan part,vittne eUer sakkunnig i den tilltalades närvaro av rädsla eller annan orsak ejfritt utsäger sanningen eller därest den tilltalade hindrar den som skaU hörasi dennes berättelse genom att falla honom i talet eller annorledes. 1 dylikafaU äger rätten förordna att den tiUtalade ej får vara tiUstädes underförhöret. När den som ej varit tUlstädes återkommit, skaU han få kännedom omvad som förekommit i hans frånvaro. En aUmän reglering av den tUltalades skyldighet att i målom allmänt åtal infinna sig personligen ges i 21 kap. 2 § RB. Sålunda ärtUltalad skyldig att instäUa sig personUgen vid huvudförhandling i underrätt,dock ej om anledning saknas att ådöma annan brottspåföljd än böter och hansnärvaro tiUika kan antas vara utan betydelse för utredningen. I hovrätt skaUden misstänkte infinna sig personUgen om han av underrätten dömts tiU fängelsei eller internering eUer anledning förekommer att ådöma sådanpåföljd samt även eljest om hans närvaro ej kan antas sakna betydelse förutredningen. Vid huvudförhandling i högsta domstolen är han skyldig att infinnasig personligen, om hans närvaro finnes erforderlig för utredningen. 2 § RB medför den tUltalades utevaro från huvudförhandling i princip attförhandlingen skall instäUas, 1 motionen uppges att det kanfinnas inslag i brottmålsprocessen som vållar den tUltalade onödigt lidande.Det har enligt motionären bl. a. pekats pä den pinsamma erfarenhet uppläsningeninför rätten av personundersökning och handhng med rättspsykiatriskabedömningar i en del faU kan innebära för den tUltalade. Självfallet skall dentiUtalade och hans försvarare ha del av dyhka handlingar. Emellertid bordeenligt motionären en tiUtalad, som inte önskar närvara under själva uppläsandetav handlingarna, av humanitära skäl beredas möjlighet att slippa varanärvarande, särskUt som i dessa dokument omständigheter frän den tUltaladestidigare liv, som han själv naturligen velat glömma och som han hoppats andrahar glömt, ofta sammanstäUts, varigenom dokumenten får karaktären av tungaanklagelseakter. I motioner tiU riksdagangående offentlighet för personundersökning i brottmål framhöUs bl.a. attmöjhgheten för domstol att håUa förhandhng som angår personundersökning och annanpersonutredning inom stängda dörrar inte aUtid utnyttjades. Motionernautmynnade i yrkande om en översyn av ifrågavarande bestämmelser irättegångsbalken och sekretesslagen. I sitt av godkända utlåtande ianledning av motionerna hänvisade (KU 1969:9) tUl attdet behandlade sekretessproblemet torde komma under övervägande avoffenthghets- och sekretesslagstiftningskommittén. Med hänsyn härtiU saknadesenhgt utskottet anledning tUl någon åtgärd till följd av motionerna. Offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén () Den är 1969 tiUsatta offentlighets-och sekretesslagstiftningskommittén kommer enligt vad utskottet inhämtat attunder sitt arbete på utredning av frågor om offentlighet och sekretessbeträffande allmänna handlingar m.m. att behandla spörsmålen om sekretess,tystnadspUkt och handläggning inom stängda dörrar vid domstol men däremot ickedet i förevarande motion upptagna ämnet rörande tUltalads närvaro vidföredragning av personalia under huvudförhandling i brottmål. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från riksåklagaren, hovrätten över och , FöreningenSveriges tingsrättsdomare (domareföreningen) och . Riksåklagaren, hovrätten och domareföreningen avstyrkermotionen medan tiUstyrker motionen. Riksåklagaren konstaterar att denmisstänkte normalt torde vara skyldig att närvara personligen vidhuvudförhandling i mål av den art och svårighetsgrad att personundersökning,läkarundersökning eller rätts-psykiatrisk undersökning ägt rum. Han uttalar attdet vid valet av påföljd i sådana mål regelmässigt är av betydelse fördomstolen att få tUlfäUe att göra egna iakttagelser av den misstänktes person. Efter att ha redogjort för de särbestämmelser, enligt vUkarätten äger förordna att part inte får vara närvarande under förhör med annanpart, vittne eUer sakkunnig, anför riksåklagaren att den omständigheten att manuttryckligen reglerat bara de faU då den misstänkte kan åläggas att lämnaförhandlingen inte berättigar tUl något motsatsslut beträffande fall där denmisstänkte själv önskar slippa att närvara. Såvitt gäUer det avsnitt avförhandlingen där den misstänktes levnadsomständigheter och person- liga förhållanden genomgås och bl. a. förekommandeundersökningsutlåtanden föredras synes det riksåklagaren normalt vara önskvärtatt den misstänkte är personligen närvarande för att i mån av behov kunnakorrigera felaktiga uppgifter och lämna kompletterande upplysningar.Riksåklagaren omnämner härefter möjligheten att håUa förhandlingen i dettaavsnitt inom stängda dörrar för att skona den misstänkte, men konstaterar attfall givetvis kan förekomma då det skuUe vara aUtför pressande för denmisstänkte att, trots frånvaron av allmänhet, närvara vid genomgången av personaUaoch kanske särskUt föredragningen av utlåtanden över personundersökning ochrättspsykiatrisk undersökning. Det torde enligt riksåklagaren inte strida motde syften, som ligger bakom berörda bestämmelser om närvaroplikt för denmisstänkte, att rätten i sådana faU på begäran av den misstänkte befriar honomfrån skyldigheten att vara närvarande under ifrågavarande avsnitt av förhandlingen.Riksåklagaren anser detta i synnerhet gäUa när den tUltalade som regelmässigttorde vara fallet i dessa mål biträdes av offentlig försvarare som kantillvarata hans intressen och göra de beriktiganden eller lämna dekompletteringar som kan vara erforderliga. Det finns enligt riksåklagarenanledning anta att den misstänktes önskemål i regel beaktas men det är tänkbartatt särskilda omständigheter kan anses böra föranleda avslag på hansbegäran. RUcsåklagaren finner därför att någon ovUlkorlig rätt för denmisstänkte att slippa närvara då personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande föredras inför rätten icke bör införas. Hovrätten över och Blekingeuttalar inledningsvis att den närvaroplikt i grövre brottmål som med fäundantag föreligger för den tiUtalade är en viktig princip i rättegångsbalken.Denna princip bör enligt hovrättens uppfattning icke utan tungt vägande skälfrängås. Beträffande den utredning som förekommer under det i motionen berördaskedet av huvudförhandhngen nämner hovrätten också att det ofta händer attförsvararen kompletterar personutredningen i olika hänseenden samt att dentUltalade har påpekanden eUer tillrättalägganden att göra med anledning avinnehåUet i föredragna skrifter. Det sägs att personutredningen avslutningsvisbmkar kompletteras med att den tiUtalade höres om sina förhåUanden. Enhgt hovrättens uppfattning medförrättegängsförfarandet ofta att den tUltalade utsattes för psykiskapåfrestningar. innehåUer, såsom motionären påpekat, inslagsom kan vara pinsamma för den tUltalade och som kan åsamka denne lidande. Dessainslag kan förekomma i nästan samtliga typer av handlingar. Det låter sigdärför knappast göra att ur denna synvinkel utvälja vissa handlingar och sägaatt den tilltalade på grund av innehållet i dessa bör på egenbegäran få slippa närvara vid uppläsningen. Det bör heUer icke ifrågakomma atthela den skriftliga personutredningen framlägges i den tilltalades utevaro.Skrifterna innehåller nämligen ofta uppgifter som behöver kompletteras av dentUltalade. Det förekommer även att riktigheten av vissa uppgifter bestrideseller att försvararen söker belysa att negativa omdömen om den tUltalade ärensidiga och icke stämmer med vad andra personer uttalat. Vidare sker förhöretav den tUltalade om hans personliga förhåUanden mot bakgrund av vad denskriftliga utredningen innehåUer. Även praktiska skäl talar därför för att dentUltalade åhör uppläsningen. Hovrätten uppfattar den tUltalades roll underpersonutredningen som viktig och anser dennes närvaro vara en garanti för attutredningen blir allsidig. Med hänsyn tUl det anförda anserhovrätten det knappast möjligt att genom bestämmelser i lag berättiga dentUltalade att slippa närvara under den del av huvudförhandhng, dåpersonutredningen eUer del därav föredrages. I viss utsträckning synes dethovrätten dock vara möjligt att tUlgodose motionens syfte genom attdomstolarna, då personutredning framlägges genom domstolens försorg, nogabegränsar föredragningen till vad som är behövligt för det föreliggande måletsavgörande. Hovrättenanför härtiU ytterligare. Uppgifter om tidigare brott, äldrepersonutredningar eUer sinnesundersökningar kan ofta förbigås eUer endast ikorthet anmärkas. Även vid föredragning av en handling kan stundom vissapartier som icke har någon betydelse men som kan vara sårande, t. ex. negativaomdömen om föräldrar, överhoppas. Domstolarna torde i sådana hänseenden förfaraolika. Ett motivuttalande, vUket godkänner, torde kunna få betydelsesom vägledande för tiUämpningen av gäUande lag. Hovrätten anser sig däremoticke kunna tUlstyrka motionärens yrkande. Föreningen uttalar, att kravet på personlig närvaro följer av degrundläggande regler om omedelbarhet, koncentration och muntlighet, varpårättegångsbalken bygger, samt påpekar att det också är avsett att tUlgodose dentUltalades egna intressen. Föreningen uttalar rörande det avsnitt avhuvudförhandlingen, varunder den tUltalades personliga förhåUanden genomgås,att det torde vara så att den tUltalade mycket noga önskar ta deljust av detta material och också få möjlighet att uttala sin mening om det.Föreningen anför också att det enhgt sakens natur ofta bara är den tilltaladesom här har möjhghet att påtala felaktigheter eller missvisande uppgifter. Föreningen anser att en formell föreskrift, som skulletUlgodose motionens syfte, från såväl principieU som praktisk synpunkt ärolämplig. Trots de upprivande eUer sårande omdömen och uttalanden som oftaförekommer under personutredningen om både den tUltalade och hans anhöriga, anser föreningen att det liksom för närvarandebör ankomma på rättens ordförande eventueUt efter samråd med försvararen ochåklagaren - att tUlse att utredningen i dessa delar framlägges på ett sådantsätt, att det i görhgaste mån besparar den tUltalade onödigt hdande. uttalar isitt tUlstyrkande yttrande att föredragningen av personundersökning, § 7-intygoch rättspsykiatriskt utlåtande för den tUltalade ibland innebär en plågsamupplevelse samt att därför starka humanitära skäl talar för att möjlighetberedes tilltalad att, då han själv begär det, shppa närvara vid sådanföredragning. anser icke att några mera påtagligaprincipiella skäl mot införande av sådan möjlighet torde kunna uppstäUas,eftersom den tiUtalade i mål varom här är fråga normalt är biträdd av enförsvarare som åhör föredragningen. I motionen uttalas att föredragningenav personundersökning och rättspsykiatriskt utlåtande inför rätten vidhuvudförhandling i brottmål kan innebära en pinsam upplevelse för dentUltalade, som därför av humanitära skäl borde beredas möjlighet att slippanärvara under detta skede av förhandlingen. Med hänsyn härtUl hemstäUermotionären att hos Kungl. Maj:t påkallar åtgärder som skaparotvetydig möjlighet för tUltalad att på egen begäran slippa närvara dåpersonundersökning och rättspsykiatriskt utiåtande föredras inför rätten. Enligt gällande rätt är den tUltalade i princip skyldigatt vara personligen närvarande vid huvudförhandhng i brottmål av den art ochsvårighetsgrad att personundersökning, läkamndersökning eUer rättspsykiatriskundersökning ägt rum. Detta gäUer även det skede av förhandlingen då utredningförebringas rörande den tilltalades levnadsomständigheter och övrigapersonliga förhåUanden. Motivet för närvaroplikten är framför allt attdomstolen skaU få tillfäUe att höra den tiUtalade och bUda sig en egen uppfattningom hans person. Möjlighet för domstolen att låta tUltalad vara borta från visstskede av huvudförhandlingen har uttryckligen stadgats enbart för det faU attdet finns anledning antaga att annan part, vittne eUer sakkunnig i dentUltalades närvaro ej fritt utsäger sanningen eUer hindras i sin berättelse avden tiUtalade. Om den tUltalade varit frånvarande av sådan anledning, skall hanvid återkomsten få kännedom om vad som förekommit i hans frånvaro. ofta berör förhållanden av högst personlig art, vUkas yppande i offentlig rättegång kaninnebära stort lidande och obehag för både den tUltalade och andra personer,finns vid sidan av nu berörda regler bestämmelser som ger domstolen möjlighetatt låta förebringandet av personalia ske inom stängda dörrar. Den närmareavvägningen mellan offentlighetsintresset och intresset av skydd mot insyn ienskUda angelägenheter har anförtrotts domstolarna. Med hänsyn tUl vikten av att ett tUlfredsställandeunderlag föreligger i påföljdsfrågan utgör enligt utskottets meningförebringandet av utredning rörande den tilltalades levnadsomständigheter enbetydelsefuU del av den moderna brottmålsprocessen. Att den tUltalade ärnärvarande i detta skede av rättegängen framstår som särskilt angelägeteftersom han bör ha tUlfälle att korrigera felaktiga uppgifter och kunna lämnadomstolen kompletterande upplysningar. Utskottet delar motionärens uppfattningatt uppläsandet av de i målet föreliggande handlingarna angåendesinnesbeskaffenhet, tidigare brottslighet m. m. kan vara besvärande för dentUltalade även i sådana fall då förhandlingen äger rum inom stängda dörrar. Ettstadgande som genereUt ger den tUltalade rätt att lämna rättssalen är emeUertidenligt utskottets mening inte lämpligt med hänsyn tUl vikten av att nå såfullständig utredning som möjligt. Den lämpligaste lösningen torde i ställetvara att domstolarna, såsom regelmässigt torde ske i praxis, vid avgörandet avformerna för utredningens förebringande i tUlbörlig män beaktar den tilltaladesintresse av att icke onödigtvis utsättas för lidande och obehag av den art somåhörandet av aUa detaljer i utredningsmaterialet kan medföra. Undantagsvis kanockså enligt utskottets mening omständigheterna i det särskilda fallet varasådana att en begäran från den tilltalade att slippa närvara underföredragningen av personalia framstår som så befogad att hinder enligt gällanderätt inte bör anses föreligga för domstolen att villfara densamma. Detta gällerframför aUt om den tUltalade biträdes av försvarare, vilket som regel är falleti mål där den i motionen upptagna problematiken aktualiseras. Då sålunda motionens syfte i praktiken synes kunna blitUlgodosett inom ramen för nuvarande ordning, saknas enligt utskottets meninganledning tUl någon åtgärd tUl följd av motionen. attriksdagen avslår motionen 1971:92 Närvarande: (), fröken (),fröken (), herrar (), (), (), Larfors (s),i (c), i (s), i (fp), (), (vpk), () och (). av herrarWestberg i (fp) och (). Den fråga som tagits upp i motionen 1971:92 inrymmer fleraproblem, dels frågan om att icke utsätta den tilltalade för onödigt hdande ochobehag i samband med personutredningens presentation, dels grundprincipen attden tUltalade skaU ha möjlighet att kommentera och tUlrättalägga eventuellafelaktigheter eller ofuUständigheter i materialet. Vi finner det svårt attbiträda motionens förslag främst mot bakgrund av det värdefulla i att dentUltalade skaU ha möjlighet att kommentera personutredningen. Detta skulleavsevärt försvåras om den tilltalade gavs generell rätt att lämna rättegångslokalenunder personutredningens presentation. Utskottets utlåtande bygger också pådenna tankegång. Även om vi delar denna utskottets uppfattning anser vi attutskottet bort anvisa någon ytterligare utväg än den som anges i utlåtandet. Vifinner icke problemet löst i och med en uppmaning tUl domstolarna att i praxisi största möjliga utsträckning söka undvika att utsätta den tUltalade föronödigt obehag och lidande. En möjlighet som borde kunna övervägas är attpersonutredningen sammanfattades i stencU som utdelades tUl samtliga i rättenoch därefter tUl sin huvudsakliga del icke föredrogs muntligt. Detta skuUe geden tUltalade möjlighet att kommentera respektive tiUrättalägga olikauppgifter i personutredningen men förskona vederbörande från endetaljrik muntlig föredragning. Vi är medvetna om att införandet av en regelmed denna innebörd skuUe innebära ett avsteg från principen om muntlighet irättegångsförfarandet. Vi anser dock att förslaget har sådana fördelar, attinskränkningen i den muntliga framställningen på denna punkt icke skulle behövainnebära någon risk för rättssäkerheten. Då vi är medvetna om att förslagetskulle få relativt genomgripande konsekvenser för rättegångsordningen vUl vi idetta sammanhang nöja oss med att framföra det i denna form.