bet · FU01LU19 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1971 LU 1971:19 betänkande i anledning av motion om översynav bestämmelserna om existensminimum. 1 motionen 1971:655 av (båda s) hemställs att i skrivelse till Kungl,Maj:t begären översyn av a) reglerna omexistensminimum i uppbörds- och utsökningsförfatt-ningarna i syfte att fä tillstånd en sådan samordning av reglerna, att de i motionen påtaladekonsekvenserna av nuvarande regler inte uppstår; b) de bestämmelsersom gäller för verksamhet så att större hänsyn än hittillskommer att tas till de sociala aspekterna vid bestämmande av beloppen ochreglerna för existensminimum vid införsel i lön. Utskottet har inhämtat utlåtande över motionen fränsocialstyrelsen, , i ochexekutionsväsendets organisationsnämnd. På begäran av utskottet har yttrandendärjämte avgivits av Föreningen , Föreningen och social tjänstemannaförbund. i har bifogat yttranden frånde lokala skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna i länet. Bestämmelser om förbehållsbeloppfinns dels i skattelagstiftningen, dels i utsökningslagstiftningen. Bestämmelser om existensminimum i skattelagstiftningenfinns intagna i 50 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370), KL, 9§ 2 mom.förordningen om statlig inkomstskatt (1947:576) och 41 § 2 mom.uppbördsförordningen (1953:272), UF, samt i anvisningarna till 50 § KL och 41 §UF. Vid taxering beslutar taxeringsmyndigheterna enligt bestämmelserna i omextra avdrag i existensminimifallen. Bestämmelserna i tillämpas vidskatteavdrag för preliminär A-skatt och kvarstående skatt och det är den lokalaskattemyndigheten som be.slutar i frågan om vad som skall förbehållas denskattskyldige och som således inte får drabbas av skatteavdrag. Detta beslutöverlämnas till taxeringsnämnden, som enligt 1. sjunde stycket avanvisningarna till 50 § KL har att följa beslutet, såvida icke nyaomständigheter framkommit. Den grundläggande regeln om extra avdrag för nedsattskatteförmåga vid inkomsttaxeringen är intagen i 50 § 2 mom. KL. Enligt 9 § 2mom. 1 KiksctaKcn 1971. förordningen om statlig inkomstskatt gäller motsvaranderegler även vid taxering till sådan skatt. Enligt 50 § 2 mom. andra stycket KL äger taxeringsnämndeller, om bl. a. besvär anförts, skatterätt medge ett - utöver kommunaltgrundavdrag - extra avdrag med högst . i fråga om skattskyldig varsskatteförmåga under beskattningsåret varit "väsentligen nedsatt till följdav långvarig sjukdom, olyckshändelse, ålderdom, underhåll av andra närståendeän barn, för vilka den skattskyldige ägt tillgodonjuta allmänt barnbidrag,eller annan därmed jämförlig omständighet". I regel avvägs avdraget idessa fall med utgångspunkt i de särskilda kostnader som varit förenade med denomständighet som föranlett nedsättningen av skatteförmågan. Enligt 50 § 2 mom. tredje stycket kan extra avdrag medhögst samma belopp, , också beviljas skattskyldig, vars "inkomst,efter avdrag av därå belöpande skatt, på grund av nedsatt arbetsförmåga,långvarig oförvållad arbetslöshet, stor försörjningsbörda eller annan därmedjämförlig omständighet understigit vad han kan anses hava behövt tillunderhäll för sig själv och för make och oförsörjda barn (existensminimum)".Beträffande skattskyldig med oförsörjda barn må dock avdraget för varje sådantbarn ökas med högst I . Beträffande folkpensionärer gäller en särskildpresumtionsregel. Om pensionärens inkomst helt eller till huvudsaklig delutgjorts av folkpension, skall han enligt uttrycklig regel i 50 § 2 mom.fjärde stycket -därest särskilda omständigheter inte till annat föranleder -anses ha haft sådan nedsatt skatteförmåga som berättigar till extra avdragenligt andra Stycket, Avsikten med denna regel är bl. a. att den som för sinförsörjning varit helt beroende av folkpension inte skall behöva betala skatt.Riksskatteverket fastställer grunder för beräkning av avdrag för nedsattskatteförmåga enligt detta stycke. Anvisningarna till 50 § KL innehåller närmare föreskrifterangående avdragets bestämmande i vissa fall, varvid detaljreglerna omexistensminimum tar det största utrymmet. 1 åttonde stycket i punkt 1 avnämnda anvisningar föreskrives att om den skattskyldige inte haft högre inkomstän det för honom beräknade existensminimibeloppet och detta befunnits bero avförhållande, som sägs i 50 § 2 mom. tredje stycket, avdrag för nedsattskatteförmåga bör medges med så stort belopp, dock högst med belopp som inämnda lagrum sägs, att den skattskyldige inte påförs beskattningsbar inkomst.Genom lag (1971:256) om ändring i KL har i nämnda stycke tillagts enbestämmelse som avser att lösa det tekniska tillvägagångssättet vid beräkningenav det extra avdraget, om den skattskyldige är berättigad tillskattereduktion - högst - enligt 2 § 4 mom. UF. I sådant fallskall det extra avdraget beräknas med beaktande härav. Detta innebär alltså attdet extra avdraget för skattskyldig som är berättigad till skattereduktion intei något fall skall beräknas till större belopp än att rätten tillskattereduktion kan utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt. För att befrielse från eller nedsättning av skatteavdragför preliminär skatt skall kunna beviljas kräves jämlikt 41 § 2 mom. UF att denskattskyldiges inkomst understiger existensminimum. Nedsättning av skatteavdragmå dock icke beviljas annat än vid nedsatt arbetsförmåga, långvarig oförvålladarbetslöshet, stor försönningsbörda eller annan därmed jämförlig omständighet.Befrielse från skatteavdrag kan således icke medgivas enbart av den anledningenatt inkomsten är låg. Enligt 41 § 2 mom. andra stycket skall det belopp, sommotsvarar den skattskyldiges existensminimum, beräknas med ledning dels avbestämmelserna i 50 § 2 mom. kommunalskattelagen och anvisningarna till nämndaparagraf om avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga vid existensminimum,dels ock av de normalbelopp för existensminimum, som fastställs jämlikt nämndalagrum (se nedan). Beträffande kvarstående skatt gäller att befrielse fråneller nedsättning av skatteavdrag för sådan skatt kan medges även om nedsattarbetsförmåga, långvarig oförvållad arbetslöshet, stor försörjningsbörda ellerannan därmed jämförlig omständighet -icke föreligger (se andra stycket avanvisningarna till 41 § UF). Enligt 30 § uppbördskungörelsen (1967:626) skall lokalaskattemyndigheten då ansökan om existensminimum helt eller delvis bifallitsunderrätta kronofogdemyndigheten om beslutet. Denna bestämmelse har tillkommitför att uppnå viss samordning i fråga om förbehållsbelopp. beviljat förbehållsbelopp är arbetsgivaren enligt 35 § inämnda kungörelse skyldig att betala till den skattskyldige vad som innehållitsför mycket, om beloppet ej redan betalats in till statsverket. (tidigare centralafolkbokförings- och uppbördsnämnden, CFU) fastställer normalbelopp förolika delar av landet att i det särskilda fallet tjäna till ledning vidbestämmandet av existensminimum enligt 50 § 2 mom. KL och 41 § 2 mom UF. andra stycket av anvisningarna till 50 § KL samt instruktionen förriksskatteverket, 1970:752). Summan av grundavdrag och gällande maximibeloppför avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga utgör den ram, inom vilketverket har att fastställa normalbeloppen. Vid avdrag för preliminär A-skatI är de lokalaskattemyndigheterna inte bundna av normalbeloppen utan dessa kan efterutredning i det enskilda fallet överskridas. Existensminimibeloppet får dockinte överstiga det s. k. taket, dvs. i regel summan av grundavdrag och dethögsta extra avdrag som kan beviljas vid taxering. Som exempel kan nämnas attför ensamstående utan barn är "taket" . (grundavdrag 4 500kr. + högsta extra avdrag ). "Taket" höjdes väsentligt genom1970 års skattereform och utgjorde tidigare för ensamstående utan barn 8 250 (2 250 -I- 6 000). Gränsen för extra avdrag höjdes år1968 efter förslag av CFU . Därvid gjordes detuttalandet att höjningen fick anses tillräcklig för att under de närmaste årentillgodose CFU:s behov av höjning av normalbeloppen för existensminimum (prop.1968:144 s. 15). Som nämnts må det extra avdraget ökas med . för variebarn (var beloppet ). 1970:70 s. 89 uttalades atthöjningen fick ses som ett led i stärkandet av barnfamiljernas ställning. Detmå i sammanhanget nämnas att rekommendation vid interkommunalsocialhjälp lyder på . för varje barn och månad, dvs. Fastställandet av normalbeloppen föregås regelmässigt avatt uppgifter inhämtas från om kostnadsutvecklingenoch från sociala myndigheter om socialvårdspraxis. Från Svenska kommunförbundetinhämtas uppgifter om dess rekommendation angående interkommunal ersättningför utgiven socialhjälp. Remissyttranden inhämtas vidare från socialstyrelsenoch samthga länsstyrelser, vilka i sin tur inhämtar yttranden från de lokalaskattemyndigheterna. Enligt Vad uppgivit uppgick antaletbeslut om existensminimum 1970 till cirka 1 800 i vad avserpreliminär skatt och cirka 13 800 i vad avser kvarstående skatt. 1 utsökningslagstiftningen finns bestämmelser omexistensminimum (beneficium) i införsellagen (1968:621), utsökningslagen(1877:31 s. 1) och lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt. Enligt 10 § införsellagen bestämmer utmätningsmannen delshur mycket som högst får innehållas vid varje avlöningstillfälle (införselbelopp),dels ett belopp som skall förbehållas gäldenären för eget underhåll och familjensbehov samt till fullgörande av betalningsskyldighet till annan, vilken vidinförsel njuter lika rätt som sökanden eller bättre rätt än denne(förbehållsbelopp). Enligt förarbetena till bestämmelsen (lagberedningensbetänkande Utsökningsrätt IM, SOU 1964:57 s. 138 och prop. 1968:130 s, 100) börförbehällsbelopp fastställas i varje införselmål efter erforderlig utredning ifråga om gäldenärens behov. Beloppet bör bestämmas "på ett tidsenligt sättmen kan naturligtvis inte sältas så högt". Enligt 12 § första stycketskall beslut om införsel ändras om anledning förekommer till det. I 14 §föreskrivs att införsel för underhållsbidrag har företräde framförskatteavdrag. Vid annan införsel har skatteavdraget företräde. Är fråga ominförsel för olika slags fordringar, har de enligt 15 § gruppvis företräde iden ordning vari de upptagits i 1 §, nämligen 1. underhållsbidrag enligtgiftermålsbalken eller , 2. kommunala bidragsfordringar, 3.skatter och allmänna avgifter samt 4. böter och viten. Eör utmätning i innestående avlöning finns bestämmelser i67 b § ut.sökningslagen (tillagd genom 1968:623). Löneutmätning får ej motgäldenärens bestridande ske än tre - undantagsvis sex månader under ett och samma kalenderår. Enligt 67 b § fårendast utmätas belopp som uppenbart överstiger vad som åtgår för gäldenärensoch hans familjs försörjning samt till fullgörande av underhällsskyldighet somi övrigt åvilar honom. Innebörden härav sägs i förarbetena (prop. 1968:130 s.107) vara att gäldenären vid löneutmätning skall förbehållas ett beneficium somär avsevärt större än motsvarande vid införsel. I samma paragraf punkt 7föreskrivs att skatteavdrag har företräde framför utmätning. Enligt 17 §införsellagen går vidare införsel före utmätning. Införsel för fordran på böteroch viten skall dock ändras eller hävas, om utmätning därigenom kan äga rum förannan fordran. Av de angivna bestämmelserna om företräde mellan olikaavdrag framgår att följande översiktliga företrädesordning gäller mellaninförsel, skatteavdrag och utmätning. 1 införsel förunderhållsbidrag, 2 skatteavdrag(preliminär A-skatt, sjömansskatt och kvarstående skatt), 3 införsel förkommunala bidragsfordringar. 4 införsel förrestskatter och allmänna avgifter, 5 införsel förböter och viten samt Vid kvittning av arbetsgivaresfordran på arbetstagare mot arbetstagares lönefordran får enligt 4 § lagen omarbetsgivarens kvittningsrätt kvittning ske endast mot den del avlönefordringen som uppenbart överstiger vad som åtgår för arbetstagaren ochhans familjs försörjning samt till fullgörande av underhållsskyldighet som iövrigt åvilar honom. Innan kvittning får ske, skall arbetsgivaren frånutmätningsman inhämta besked om hur stor del av lönefordringen som skall varaskyddad mot kvittning (6 §). I princip gäller här samma regler som vidlöneutmätning, men vissa avvikelser kan förekomma. Sålunda anfördepartementschefen i prop. 1970:94 s. 46 att eftersom kvittningsavdrag imotsats till löneutrnätning kan ske , det kan vara befogatatt fastställa ett något större beneficium än vid löneutmätning, som ju barakan pågå . Av det anförda framgår alt olika regler gäller förfastställande av förbehållsbelopp enligt olika lagstiftning. Vid utformningenav bestämmelserna om existensminimum vid taxering och skatteavdrag har hänsyntagils till skattelagstiftningen i stort. I införsellagen, utsökningslagen ochlagen om arbetsgivares kvittningsrätt har reglerna kunnat utformas någotfriare. Men inte ens här gäller inbördes samma regler. Utsökningslagensbestämmelser om beneficium är betydligt frikostigare än införsellagens (jfrprop. 1968:130 s. 107-115). Sä t. ex. har utmätningsmannen -såsom ovan nämnts -alt faslslälla ett högre förbeliållsbelopp vid löneutmätning än vid Införsel.Del må också framhållas atl utmätningsmannen över huvud laget inte är bunden av normalbelopp som har att fastställa. Inte heller gäller -såsom för skattemyndigheterna - någon begränsning uppåt då utmätningsmanfastställer förbehållsbelopp. Avslutningsvis må anföras att blanketten för ansökan omexistensminimum vid skatteavdrag innehåller utrymme för uppgift huruvidainförsel för underhållsbidrag i sökandens lön beslutats. Den lokalaskattemyndighetens beslut om nedsättning av skatteavdrag med hänsyn tillexistensminimum innehåller bl. a. följande information: Detta beslut upphör att gällaomedelbart om i den skattskyldiges avlöning beviljas införsel förunderhållsbidrag. Den skattskyldige äger därvid göra ny framställning hos denlokala skattemyndigheten. beslut ominförsel i lön innehåller följande text: Beslut om existensminimum vidarbetsgivarens avdrag för preliminär A-skatt och kvarstående skatt meddelas avlokal skattemyndighet efter ansökan av gäldenären. Motionärerna anför att syftet medexistensminimum bl. a. är att i princip ge den enskilde en förmån, det villsäga ett bottenbelopp som vederbörande skall få behålla för egen del i sambandmed införsel i lönen. Tyvärr, fortsätter motionärerna, är bestämmelserna omexistensminimum så utformade, att skilda myndigheter fastställer existensminimumi samband med uttagande av underhållsbidrag och av skatt, vilket ibland får denpraktiska konsekvensen att den enskilde inte erhåller något bottenbelopp försin existens. Visserligen sätts först undan ett belopp för underhällsbidrag,men visar det sig kanske att vederbörande också skall betalakvarskatt. Det kan dä inträffa att vederbörande inte får ut ett öre av sin lön,utan hela summan dras av arbetsgivaren för olika ändamål. Att så sker berorenligt motionärerna på att flertalet löntagare föreställer sig att om de fåttett existensminimum fastställt av kronofogdemyndighet, så gäller detta förhans lön över huvud taget. De känner nämligen i regel inte till att de måste gåtill lokala skattemyndigheten för att få fastställt ett särskilt existensminimumsom gäller skatten. En möjlighet att lösa problemet synes motionärerna vara inför ett existensminimum en gång för alla, sä att arbetstagaren alltidgaranteras ett bottenbelopp för att kunna klara sin existens. Även andralösningar än att fastställa ett enhetligt existensminimum är enligtmotionärerna tänkbara. Det väsentliga är enligt motionärernas mening attreglerna i uppbördsförfattningarna och de regler som finns i utsökningsrättensamordnas, sä att en arbetstagare när existensminimum fastställts för honom dådet gäller en skuld, exempelvis underhällsbidrag, inte skall riskera att på grund av en annan skuld, exempelviskvarskatt, fä avdrag på sin lön utan att hänsyn tas till existensminimum. Motionärerna anser vidare att det också finns skäl prövafrågan om storleken av och metoderna för fastställandet av existensminimum. Deav (tidigare CFU) fastställda beloppen och reglerna förfastställande av existensminimum är mycket stränga och har i många fallförödande inverkan på personer med svär social anpassning, anför motionärerna.Även för den välanpassade sägs de stränga reglerna kunna vara förkrossande.Tristessen för den som lever på existensminimum är mångomvittnad framhållermotionärerna och pekar på att den som har att leva på existensminimum inte kanunna sig mycket av det som andra betraktar som självklarheter, t, ex. en dagligtidning, biobesök, fritidsaktiviteter. Motionärerna framhåller att denna lågalevnadsstandard också verkar som en spiral nedåt för många; man resignerar,mister motivationen för att arbeta och alkoholen blir kanske ett kärttröstemedel. Starka skäl talar enligt motionärerna för en ickeoväsentlig uppräkning av normalbeloppen för existensminimum. Utgångspunkten förbeslut om normalbelopp bör därför vara att uttag av skatt och underhållsbidraginte sker i inkomster som motsvarar eller ligger under de normalbelopp somtillämpas för socialhjälp. Motionärerna påpekar att centrala folkbokförings-och uppbördsnämnden vid beslut om normalbelopp för existensminimum visserijgenhittills tycks ha tagit viss hänsyn till socialhjälpsnivån genom att utgå frånSvenska kommunförbundets aktuella rekommendation angående interkommunalersättning för utgiven socialhjälp. De framhåller dock att nämndens beslutlångt ifrån överensstämmer med rekommendationer. För år 1970överstiger sålunda ersättningsbeloppen de för existensminimum fastställdanormalbeloppen för samtliga kategorier. Motionärerna anför att skillnaderna förexempelvis makar utgör respektive 1 660, 1 460 och . i brtsgrupperna 3,4och 5 samt för barn . i ortsgrupperna 3 och 4 samt . i ortsgrupp 5.Motionärerna anser med hänsyn härtill att större hänsyn än bör tastill de sociala aspekterna vid bestämmande av beloppen och reglerna förexistensminimum vid införsel i lön. Förslag om samordning av beslut om existensminimum ochförbehållsbelopp 1 betänkandet "Utsökningsrätt111, Exekution i lön, beneficium m. (SOU 1964:57), s. 140 f., anfördelagberedningen följande: I motsats till vad som är falletvid införsel beaktas gäldenärens behov av existensminimum icke vid skatteavdragutan atl gäldenären gör ansökan härom. Detta sammanhänger bl, a. med attskatteavdrag förekommer i alla fall då preliminär A-skalt betalas och atl detmed hänsyn till skattetabellernas konstruktion m. m. normalt icke erfordras att särskilt förbehåll görs för att tillgodose gäldenärensbehov av medel för eget och familjens uppehälle. Om emellertid gäldenären haratt vidkännas skatteavdrag och införsel, blir han stundom mycket hårtbetungad. Det i införsel beslutet förbehållna beloppet skyddas, såsom nämnts,icke utan vidare mot skatteavdrag, och gäldenären har icke alltid förstånd atti tid tillvarataga sin rätt genom hänvändelse till lokal skattemyndighet.Missförhållandet bör kunna rättas med jämförelsevis enkla medel. Utmätningsmansynes sålunda böra åläggas att sända ett exemplar av sitt införselbeslut tilllokal skattemyndighet så snart anledning därtill förekommer, ochskattemyndigheten bör i sin tur, när sådant beslut inkommer, ex officio prövaom skatteavdraget bör minskas. För ändamålet erfordras att en instruktoriskföreskrift meddelas för utmätningsmännen och ändring sker i UppbF. Beredningenförordar, att så sker. Vad beredningen förordat har inteföranlett lagändring eller annan åtgärd. har i sitt remissvar kommenteratlagberedningens uttalande (se s. 15). riksdagsbehandling angående bestämmelserna omexistensminimum Höjning av beloppen för existensminimum Frågan om höjning av normalbeloppen har tidigare prövatsav . 1 motion 1966:11:23 av herrar och hemställdessåledes att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t begära en översyn avbestämmelserna om existensminimum i det särskilda fallet för att tillgodose detenligt motionärerna föreliggande behovet av en höjning av normalbeloppen förexistensminimum. anförde härom bl. a. följande (BeU1966:17 s. 16): Utskottet vill särskilt framhållaatt de av centrala folkbokförings-och uppbördsnämnden fastställda normalbeloppenför existensminimum är avsedda att tjäna till ledning vid bestämmande avexistensminimum i varje enskilt fall. 1 praktiken har den lokalaskattemyndigheten med beaktande av nämndens anvisningar rörande avvikelser frånnormalbeloppen möjlighet att fastställa ett existensminimibelopp, som liggerhögre än normalbeloppet men som dock aldrig får överstiga summan av gällandeortsavdrag och maximibelopp för avdrag för nedsatt skatteförmäga. Vid införseli lön för uttagande av underhällsbidrag är utmätningsmannen över huvud tagetinte bunden av centrala folkbokförings- och uppbördsnämndens anvisningar utanhar vidsträckta befogenheter att från fall till fall pröva hur stort belopp,som skall förbehållas den underhällsskyldige. Under hänvisning till det ovananförda avstyrker utskottet bifall till motionen 11:23. Utskottet hemställde att motionenicke måtte föranleda någon åtgärd. Förslag om att förbehällsbelopp vidInförsel skall sammanfalla med socialhjälpsbeloppen behandlades vid . I motionen 1968:11:1244 av i m, fl. i anledningav prop. 1968:130 med förslag till införsellag m, m. uttalade motionärerna attsvåra problem orsakats av att förbehällsbeloppet i den dittillsvarandetillämpningen vida understigit socialhjälpens obligatoriska del, d.v.s. denhjälp som alla har rätt till och som skall täcka uppehälle och eventuellavårdbehov. Motionärerna ansåg att införsellagens förbehållsbelopp och nämndasocialhjälp bör sammanfalla, lämpligen på det sättet att utmätningsmännenföljer den socialhjälpstaxa som antagits som norm för socialnämnderna.Motionsyrkandet innehöll att skulle uttala att förbehållsbeloppet igörligaste mån skall sammanfalla med gällande socialhjälpsnormer. Första lagutskottet anförde i sitt av godkändautlåtande 1968:48. Som framgår av det föregående ärbestämmelsen om förbehållsbeloppet allmänt avfattad, Detta är också nödvändigteftersom vid prövningen hänsyn måste tas till omständigheterna i varje särskiltfall. Avsikten är att förbehållsbelopp skall fastställas i varje införselmål,varvid gäldenärens fasta utgifter för hyra och kostnader som är förenade medarbetet, såsom för arbetsredskap och för resor, skall beaktas. Vidare börsjuklighet och invaliditet inom familjen inverka på bedömningen. Av betydelsekan också vara hur länge införseln kan beräknas pågå. Principen om individuellprövning skall enligt förarbetena till socialhjälpslagen också gälla vidmeddelandet av socialhjälp Tillämpningen av den nämnda principen utesluternaturligtvis inte att det kan vara lämpligt att, såsom sker på många håll hosindrivningsmyndigheterna och socialnämnderna, utnyttja tabeller med normalbeloppför olika familjesituationer till ledning för bedömandet i de särskilda fallen,förutsatt att vederbörande tjänsteman inte känner sig alltför bunden avtabellerna. Vad ovan sagts visar emellertid att det inte är möjligt att uppnåfull överensstämmelse mellan förbehällsbelopp och socialhjälpens obligatoriskadel. - Det kan tilläggas att den taxa motionärerna åsyftar torde vara en avSvenska kommunförbundets socialsektion utarbetad ersättningstaxa i fråga omkommunernas inbördes ersättningsskyldighet, vilken inte är avsedd att användassom norm för utgivande av understöd. Som motionärerna framhåller är det givetvis önskvärt attifrågavarande belopp i huvudsak överensstämmer. Avvikelserna synes också, attdöma av det material utskottet haft till sitt förfogande, i allmänhet varaganska små, varför de påtalade olägenheterna inte torde vara av störrebetydelse. Socialhjälpens belopp synes emellertid f. n., framför allt dåunderhälls-bördan är stor, ligga något över förbehållsbeloppet. I sädana fallkan alltså gäldenären, dä införsel meddelas, tvingas att leva på en lägrestandard än socialhjälpstagare i allmänhet. Frekvensen av dessa fall tordeemellertid komma att bli mindre, om den proposition, nr 144, om höjning avmaximibeloppet för extra avdrag för nedsatt skatteförmåga vidinkomstbcskaKningen, som förelagts , blir bifallen.