bet · FU01KU34 · 1971-12-31 00:00:00 — Det förekommer dock ej sällan att väntetiden nedsätts under 1 år.Som "synnerliga skäl" för sådan åtgärd har i praxis ansetts bl. a.att förflutit efter begången förseelse, att återkallelsen medför svåraekonomiska konsekvenser eller att det ur nykterhetsvårdande synpunkt ärönskvärt att underlätta klientens återförande till nyktert levnadssätt. (SOU 1968: 55 s. 375;a. a. s. 80 o. f.) I fråga om enstaka fall av vårdslöshet i trafik somåterkallelsegrund må erinras att som förutsättning gäller att föraren skallgenom sitt förfarande ha "i något för trafiksäkerheten väsentligthänseende grovt åsidosatt honom såsom förare åliggande förpliktelser".Trafiksäkerhetsut- redningen framhöll i detta sammanhang (s. 336 o. f.) attvarje anmärkning mot en förare givetvis inte skulle leda till att hanslämplighet upptogs till prövning. Även den mest ansvarsfulle och i övrigtfullt kvalificerade förare kunde genom ett ögonblicks slappnande uppmärksamheteller av annan tillfällig anledning göra sig skyldig till brott mot trafikföreskrifternautan att det var påkallat att närmare pröva hans allmänna lämplighet. Det kundeenligt utredningen inte betraktas som i och för sig onormalt att en förare vidett enstaka tillfälle av oaktsamhet eller tillfälligt förbiseende gjorde sig skyldigtill en mindre förseelse eller blev invecklad i en trafikolycka. Så snart detemellertid fanns anledning att anta förekomsten av en brist i förarenskvalifikationer borde omprövning ske. I sammanhanget må vidare erinras om ett uttalande avtrafiksäkerhetsutredningen rörande sådana fall av vårdslöshet i trafik därstraffmätningen delvis sker med hänsyn till svårhetsgraden i själva olyckan.Utredningen framhöll sålunda (s. 333) att om en person dödats eller svårtskadats vid en trafikolycka, brukade straffet bli högre än vad trafikförseelseni och för sig skulle ge anledning till. Vilka följderna blev av entrafikförseelse berodde ofta av en mängd oberäkneliga och slumpmässigafaktorer. Fall kunde därför förekomma där domstolarna tillämpade en ganskasträng bedömning och utmätte höga straff men där det ur allmäntrafiksäkerhetssynpunkt inte fanns anledning för körkortsmyndigheten attingripa mot föraren med motsvarande grad av stränghet. Som typfall av vårdslöshet i trafiksom i praxis ansetts innefatta återkallelsegrund kan nämnas omkörning avfordon vid skymd sikt, hög hastighet i kurva eller vid halt väglag,ouppmärksamhet eller hög hastighet vid passerande av övergångsställe samtkörning i uttröttat tillstånd (rattsömn). I dessa fall meddelas, redan vid enenstaka föreseelse, varning eller återkallelse. Valet av åtgärd beror givetvispå omständigheterna i de olika fallen som kan starkt skifta varför det ärsvårt att i detta hänseende tala om någon fast praxis. Domstolarnas straffmätningsynes i varje fall ej längre tilläggas avgörande betydelse för körkortsfrågansbedömning. Om två förseelser förekommer inom relativt närliggande tid synespåföljden, även om ingen av föreseelserna är mera svårartad, som regel bliåterkallalse. Väntetiden efter återkallelse synes i rätt storutsträckning nedsättas under (310 mån.). I många fall torde härvidinverka att körkortsingripandet i avbidan på domstolsprövningen sker förstlångt tid efter förseelsens begående. a. s. 75 o. f., 103) KU1971: 34 43 Återkallelse av körkort betraktas ipraxis ej som en straffpåföljd. Eftergivande eller mildring avåterkallelsebeslut kan därför inte ske genom tillämpning av det i § 26 , som avser påföljder av straffkaraktär. Enligt allmänt erkänd rättsgrundsats äger emellertidKungl. Maj:t i statsrådet under vissa förutsättningar befogenhet att, utanpositivt författningsstöd, medge undantag från bestämmelse i författning som,med eller utan hörande, utfärdats av Kungl. Dennadispensrätt anses ha sin grund i det förhållandet att riksstyrelsen tillkommerKungl. Maj:t allena och kan utövas genom såväl normgivning som individuellaavgöranden (jfr t. ex. : Konungens dispensmakt s. 90). Ienlighet härmed kan i ett körkortsärende dispens ges från de materiellaföreskrifterna i vägtrafikförordningen, t. ex. bestämmelser om vissaminimifrister för erhållande av körkort efter återkallelse eller om att nyttkörkort efter återkallelse ej får utfärdas utan förnyad prövning av förarensfärdigheter och lämplighet i övrigt. Hinder torde vidare i princip inte föreligga för Kungl.Maj:t att i fråga om tillämpningen av gällande föreskrifter omkörkortsåterkallelse (avseende t. ex. frågan om visst förfarande över huvudtaget kan anses utgöra återkallelsegrund eller om väntetiden bör nedsättas)anlägga en mildare bedömning än vad som skett i ett av körkortsmyndigheternameddelat lagakraftvunnet beslut. Denna befogenhet har ansetts kunna grundas pådet allmänna subordinationsförhållande som enligt § 47 RF råder inomstatsförvaltningen och som anses ge Kungl. Maj:t viss möjlighet att utom ramenför det vanliga besvärsförfarandet ändra underordnad myndighets beslut. Denomständigheten att RegR som liksom andra domstolar ej är underkastadlydnadsplikt fungerar som besvärsinstans i återkallelseärenden har inteansetts bryta subordinations-förhållandet melan Kungl. Maj:t ochlänsstyrelserna, vilka är första instans i dessa ärenden; ett utslag av RegR ibesvärsmål anses därför principiellt inte ha annan rättslig valör änlänsstyrelsens överklagade beslut (jfr a. a. s. 186 o. f.). Enligtdet anförda kan alltså Kungl. Maj:t inom ramen för föreskrifterna ivägtrafikförordningen finna att det aktuella förfarandet inte innefattaråterkallelsegrund och därför förklara föraren berättigad att återfå körkortet.Eller också kan Kungl. Maj:t, om återkallelsegrund befinns föreligga, förordnat. ex. att varning skall meddelas i stället för av körkortsmyndighet beslutadåterkallelse eller att tiden för utfärdande av nytt körkort efter återkallelsemå nedsättas i förhållande till vad myndigheten angett i återkallelsebeslutet.I sådana fal är det följaktligen inte fråga om dispens från någon ivägtrafikförordningen meddelad, för körkortsmyndig- KU 1971: 34 44 heternabindande föreskrift, utan i stället om en omprövning av och ett avsteg imildrande riktning från den bedömning av det aktuella fallet som enligtgällande bestämmelser och kompetensregler anförtrotts dessa myndigheter. Ävenbeslut av denna innebörd beslut som kan karaktäriseras som"rättelse" av körkortsmyndigheternas avgöranden brukar betecknassom dispens (eller ändring i dispensväg). I det följande hänförs också dylikaärenden till vad som benämns dispensärenden (den vanliga formuleringen iansökningarna är att man "av nåd" anhåller om viss mildring av återkallelsebeslutet). Beträffandeförfarandet i dispensärenden, varom här är fråga, saknas bestämmelser i vidaremån än vad som stadgas i 4 § regeringsrättslagen. Om besvär kombineras medansökan om dispens, gäller sålunda enligt berörda lagrum att sådan ansökan ejutgör hinder mot besvärens prövning; dock skall RegR, sedan besvären avgjorts,avge utlåtande över dispensansökningen. Vidare sägs att RegR, om den vidhandläggning av besvärsmål finner att något undantag skäligen bör medges frångällande stadganden, skall underställa målet Kungl. Maj:ts prövning efter detbesvären avgjorts. För de fall då dispensansökan inges utan samband medbesvär finns sålunda ingen motsvarighet till den för nådeärenden gällandeföreskriften att yttrande från RegR eller HD alltid skall inhämtas, såvida ejskäl till bifall uppenbarligen saknas (§ 26 RF). Frågan om Kungl. Maj:ts dispensgivning har tidigarevid vissa tillfällen varit föremål för behandling i . Av vad härvidförekommit må i detta sammanhang anföras följande. Vid1924 års riksdag framställdes anmälan mot vederbörande statsråd jämlikt § 57riksdagsordningen, vilken anmälan avsåg att regeringen i ett visst fallmeddelat dispens från en bestämmelse i folkskolestadgan om viss minimiålderför barns avgång från folkskolan. Enligt anmälaren () ingick dennabestämmelse för vilkenriksdagen i anledning av framlagd proposition uttalat sig i de konstitutivadelar av folkskolestadgan som var av lags natur, ehuru stadgan utfärdats i formav administrativ författning. Anmälaren hävdade att i fråga om nämnda delar avstadgan hade, där gjort ett bestämt uttalande, detta betraktats somen till sitt innehåll lika klar bestämmelse, som om den varit underställdriksdagen i lagform. I dittillsvarande konstitutionell praxis hade därförenligt anmälaren regeringen inte ansetts kunna, sedan uttalat sig påsätt som skett, ensidigt i administrativ väg dispensera från den aktuellaföreskriften. 1sitt memorial i anledning av den gjorda anmälan uttalade konstitutionsutskotteti principfrågan följande (KU 1924: 34 s. 4): Maj:t är otvivelaktigt befogad att meddeladispens från bestämmelser, som tillkommit i den ordning § 89 regeringsformenangiver, så framt ej därigenom anslagsbeviljande myndighet ellergrundlagsenliga rätt i övrigt eller ock enskild rätt trades för nära. KU1971: 34 45 gälleräven i det fall, att i en eller annan form uttalat sig förifrågavarande bestämmelser. Det lärer icke med fog kunna göras gällande, attdenna Kungl. Maj:t befogenhet skulle blivit upphävd genom konstitutionellpraxis. Den omständigheten, att Kungl. Maj:t i allmänhet torde hava undvikitatt meddela dispens från bestämmelser, som tillkommit i anslutning tilluttalanden av , kan icke tolkas så, att den grundlagsenligabefogenheten för Kungl. Då uttalat sig för att ettvisst stadgande bhr i administrativ väg utfärdat, måste det förusättas, att riksdagenavsett, att stadgandet skall tillämpas enligt de för administrativaförfattningar i allmänhet gällande regler och sålunda även under vissaförutsättningar kunna bliva föremål för dispens. Medvad nu anförts om Kungl. Maj:ts befogenhet att, oavsett förutgångnauttalanden, dispensera från författningar, vilka utfärdats i den ordning § 89regeringsformen angiver, har utskottet ingalunda velat giva uttryck åt denuppfattningen, att Kungl. Maj:t vid handläggningen av hithörande dispensärendenskulle kunna fatta beslut utan avseende på den mening, som från sidauttalats. Det torde fastmera få anses ligga i sakens natur, att, där en dylikmening på ett otvetydigt sätt kommit till uttryck, Kungl. Maj:t också, med hänsyntill ställning i vårt statsliv, bör så lång ske kan ställa sigdensamma till efterrättelse. Maj:ts dispensrätt torde i sådana fall börakomma till användning allenast då särskilda skäl föreligga. Utskottet framhöll vidare att berörda grundsats förmeddelande av dispens borde gälla även vid tillämpningen av den aktuellabestämmelsen i folkskolestadgan och att rätt till avgång från skolan endastborde medges i sådana fall där bestämmelsens undantagslösa tillämpning skulleleda till obilliga konsekvenser. Emellertid hade utskottet kommit till detresultatet att regeringen i det anmälda fallet inte kunde anses ha överskriditde gränser som borde gälla för befogenheten att meddela dispens, varförutskottet fann den gjorda anmälan inte föranleda någon utskottets åtgärd. beslöt efter debatt (AK 1924: 44 s. 54 o. f.) att lägga memorialettill handlingarna. interpellationsdebatt vid riksdag diskuterades regeringensdispenspraxis i anslutning till ett visst körkortsärende (EK 1939: 40 s. 1 o.f.). I det aktuella fallet hade en persons körkort återkallats i anledning avatt han ådömts frihetsstraff för vissa brott. Sedan han efter att ha avtjänatviss strafftid villkorligt frigetts, hade han hos polismyndigheten anhållit oms. k. nykterhetsintyg, ett intyg som enligt då gällande bestämmelser skullebifogas ansökan till KB för erhållande av körkort. Då polismyndigheten ej fannsig kunna utfärda det begärda intyget, anhöll personen i fråga hos regeringenom dispens från kravet på företeende av nykterhetsintyg. Efter det KB yttratsig över ansökningen, förklarade regeringen att den omständigheten attsökanden av polismyndigheten förvägrats berörda intyg ej utgjorde hinder för KBatt för honom utfärda körkort. I interpellationen (avherr ) efterfrågades de grunder som föranlett vederbörande statsråd att tillstyrka den gjordadispensansökningen. I interpellationssvaret framhölls att sökandensnykterhetsförhållanden skäligen inte bort utgöra hinder för erhållande avkörkort samt att körkortsinnehav utgjorde en av förutsättningarna för att sökandenskulle infria de förhoppningar om att hederligen försörja sig, på grund varavhan villkorligt frigetts. Det framhölls att grunderna för dispensen i principvarit desamma som då regeringen i vissa andra fall av körkortsåterkallelserförklarat hinder ej möta för den sökande att få körkortsfrågan prövad föreutgången av den tid, för vilken körkort återkallats, nämligen hänsynen till densökandes möjlighet att försörja sig. I den följande debatten diskuterades bl. a. frågan om deti dispensfallet förelegat tillräckliga skäl att med tanke påtrafiksäkerhetsintresset anförtro sökanden körkort med hänsyn till dennes nykterhetsförhållanden.Interpellanten hävdade att så inte var fallet, att dispensen avvek frånbedömningen i rättspraxis och att dispenser sådana som den ifrågavarandemotverkade samhällets strävanden att uppnå hög standard inom trafikväsendet.Vidare diskuterades frågan angående förfarandet i det aktuella dispensärendet.Det erinrades i debatten att den normala vägen för sökanden att fåpolismyndighetens beslut omprövat var att först vända sig till KB och, om handär fick avslag, anföra besvär hos RegR. Enligt en talare () bordedispensinstitutet tillgripas endast då mycket starka skäl förelåg och ej förränden normala instansordningen prövats; den reella betydelsen härav var att dispensfrågankunde bedömas på ett mycket fylligare material och på mycket mognareöverväganden. I varje fall borde enligt talaren utlåtande från RegR inhämtasså att man till grund för avgörandet kunde lägga de erfarenheter och principersom denna instans som skulle vara ett värn mot godtycke inom förvaltningen hade till sitt förfogande, låt vara att regeringen inte var skyldig att följautlåtandet. Och om det förhöll sig så att gällande bestämmelser rörandeavvägningen mellan trafiksäkerhetsintresset och bilförarnas enskilda intressen,sådana de tillämpades i RegR:s praxis, inte ansågs tillfredsställande, bordeman enligt talaren föranstalta om ändring av bestämmelserna och inte ingripapå måfå i fall, som mera tillfälligtvis kom under regeringens prövning. Rörande frågan om förfarandet i dispensärenden framhöllsfrån regeringens sida (statsrådet ) att det från formell och förvaltningsrättsligsynpunkt kanske var en riktig väg att den normala instansordningen förstprövades. Men det förekom ständigt fall, där man med förbigående avunderinstanserna gick direkt till Kungl. Maj:t och i sådana fall ersattesmyndighetens beslut av yttrande från denna instans. Att yttrande från RegR, ienlighet med praxis, inte inhämtats i det aktuella dispensfallet hade berottpå att det var uppenbart att ansökning- KU 1971: 34 47 enskulle bifallas; en remiss hade endast medfört att ärendets avgörandeonödigtvis dragit ut . Med anledning härav framhölls ()att det vore beklagligt att en viss praxis tillämpades hos Kungl. Maj:t istatsrådet och en annan hos regeringsrätten i det mycket större flertalet fall.Det vore äventyrligt för rättsordningen, för likformigheten och rättvisan iförvaltningen att två myndigheter på det viset tillämpade lagen i olika anda;i ett sådant läge borde lagändring genomföras. Statistiskauppgifter om dispensärenden och dispensgivning m. m. På grundval av förteckningar, som inomkommunikationsdepartementet förs över förekommande ansökningsärenden, harframräknats antalet avgjorda ärenden som avsett ansökningarom ändring av meddelade beslut om slutlig återkallelse av körkort (iåtskilliga fall avser ärendena jämväl återkallelse av trafikkort, något som ifortsättningen dock ej särskilt anmärks). Ansökningarna har genomgåendeinneburit begäran att möjligt återfå det återkallade körkortet elleratt få ansöka om nytt körkort än vad som angetts iåterkallelsebeslutet. Antaletsådana ärenden samt regeringsbeslutens fördelning mellan avslag och bifall,helt eller delvis, framgår av följande tabell (där ärendenas och beslutensfördelning mellan och angetts ). Antal ärenden Antal avslag Antal bifall Bifall i % (runda tal) Antal ärenden Antal avslag Antal bifall Bifall i % (runda tal) Tabellen ger vid handen att antalet årligenavgjorda ansökningar visat en starkt stigande tendens. Från att under deförsta åren av perio- den ha utgjort mindre än 40 har antalet de sistatvå åren överstigit 100. I fråga om antalet meddelade dispenser framgår attutvecklingen varit mera oenhetlig. har sålunda dispensernavarierat mellan 15 och mellan 917, varefter en mycketmarkant nedgång skett (under gavs sålunda endast 5 dispenseroch under ingen enda dispens). I såväl absoluta som relativa talutvisar åren 19671969 de högsta siffrorna (1518 o/o av antalet ansökningar). Den närmare granskningen av praxis har avsettdispensärenden som avgjorts . Härvid har till enbörjan undersökts hur de meddelade dispenserna (31 st.)fördelat sig med avseende på återkallelsegrunderna. Fördelningen framgår av följandetabell. Återkallelsegrunder betr. dispenser 19681970 Brott utan samband med bilkörning Undersökningen har i fortsättningenbegränsats till sådana dispensärenden där återkallelsegrunden utgjorts avtraflknykterhetsbrott (rattfylleri och rattonykterhet), annan onykterhet samtvårdslöshet i trafik. Som framgår av föregående tabell har nämligen detövervägande flertalet dispenser avsett körkortsåterkallelse på någon av nyssangivna grunder. Samma återkallelsegrunder synes också vara de vanligaste ifråga om dispensansökningar som lämnats utan bifall. Beträffande samtliga här avsedda dispenser som meddelatsunder (24 st.) har genomgång skett av handlingarna i såväl återkallelseärendetsom dispensärendet. Motsvarande genomgång har därjämte företagits i fråga omett antal uttagna dispensärenden där ansökningarna lämnats utanbifall. Av de 24 fall då dispens lämnats har besluten i ett fallinnehållit att sökanden förklarats efter det väntetiden för erhållande avnytt körkort gått till ända berättigad att återfå det återkallade körkortetutan ny prövning i vanlig ordning, om ej annat ligger honom till last än vadsom utgjort återkallelsegrund. I 20 fall har besluten innehållit att sökanden förklarats efter kortare återkallelsetid än vad som enligt författningen, enligtkörkortsmyndighetens beslut eller eljest enligt dess praxis utgör väntetid förerhållande av nytt körkort berättigad att återfå det återkallade körkortet under samma förutsättning som sagts (alltså utan nykörkortsprövning i vanlig ordning). I de återstående 3 fallen hardispensbesluten innehållit att vad som utgjort återkallelsegrund förklarats efter kortare återkallelsetid än vad som angetts här ovan ej utgöra hinderför KB att utfärda nytt körkort (alltså efter ny körkortsprövning i vanligordning). Innehålleti dispensbesluten framgår närmare av följande tabell. Innehållet i dispensbeslut 19681970 däråterkallelsegrunden utgjorts av traflknykterhetsbrott, annan onykterhet samtvårdslöshet i trafik Efter återkallelsetid av: 1011 1416 mån. a) återfår kör kortet b) nytt körkort a) återfår kör kortet b) nytt körkort Annan onykterhet': Vårdslöshet i tra-fik: a) återfår kör kortet b) nytt körkort > Normal väntetid synes i praxis vara . 2 Normalväntedd synes i praxis vara . »Väntetiden har i de aktuella återkallelsefallen ej nedsatts under . *Väntetiden har i de aktuella återkallelsefallen nedsatts till 46 mån. De i tab. 3 angivna 24dispensfallen har analyserats från olika synpunkter. Vad först angårdispensernas fördelning på olika yrkeskategorier med visst uppgivet behov avkörkort framgår fördelningen av följande tabell. Dispenser enligt tab. 3: fördelning påyrkeskategorier och körkortsbehov Anställda,såsom chaufförer, försäljare o. d., med uppgivet behov av körkort för att kunnabehålla eller återgå till anställningen 12 Egna rörelseidkaremed uppgivet behov av körkort för att kunna fortsätta rörelsen 9 3. övriga meduppgivet behov av körkort för speciella ändamål (sjuklighet m. Beträffande frågan i vilkenutsträckning sökandena i dispensfallen först begagnat ordinarie rättsmedel (ochalltså först anfört besvär över återkallelsebesluten hos RegR) eller anhållitom dispens direkt efter KB:s beslut har det visat sig, att den ordinariebesvärsvägen anlitats endast i 7 av de 24 dispensfallen. Förhållandet framgårnärmare av följande tabell. Dispenser enligt tab. 3: återkallelsebeslutet överklagat resp. ej överklagathos RegR Rattfylleri Rattonykterhet Annan onykterhet Vårdslöshet itrafik När det gällerkörkortsmyndigheternas ställningstaganden i dispensfallen kan först framhållasatt RegR yttrat sig i endast ett fall, avseende dispens som alternativt yrkadesredan i samband med besvär över ett återkallelsebeslut på grund av rattfylleri.I alla övriga 23 fall ingavs separata dispensansökningar efter det attåterkallelseärendet avgjorts av KB resp. RegR. I samthga dessa fall inhämtadesyttrande av KB. Däremot inhämtades icke i något av fallen yttrande av RegR. I körkortsmyndigheternas yttranden har dispens avstyrkts i20 av de 24 fallen. I återstående 4 fall har erinran ej framställts mot attåterkallat körkort återställdes eller att väntetiden för sökande av nyttkörkort nedsattes. Förhållandet framgår närmare av följande tabell. Dispenser enligt tab. 3: körkortsmyndigheternas yttranden Ej erinranav KB mot körkortets återlämnande Ej erinranav KB mot nedsättning av väntetiden Rattfylleri Rattonykterhet Annan onykterhet Vårdslöshet itrafik I fråga om handläggningstiden fördispensärenden av här avsett slag kan slutligen nämnas, att remissyttrandenfrån KB i allmänhet synes avges redan efter någon eller (variationer från någon dag upp till ca 4 mån.). Prövningstiden i departementetefter avslutad remissbehandling synes som regel uppgå till omkring en månad(variationer från någon dag upp till ca 2 mån.). Den totala handläggningstidenfrån dispensärendets anhängiggörande fram till beslut har i ett antal närmareundersökta fall något understigit 2 månader. KU 1971: 34 51 V.Redogörelse för dispensärenden 19681970 I syfte att belysa regeringens dispenspraxis imateriellt hänseende kommer redogörelse i det följande att lämnas dels försådana meddelade dispenser där återkallelsegrundenutgjorts av rattfylleri, rattonykterhet, annan onykterhet samt vårdslöshet itrafik (jfr tab. 36 i föregående avsnitt), dels för ett antal dispensärendenav enahanda beskaffenhet där ansökningarna lämnats utan bifall. Ärendenahar grupperats efter de olika återkallelsegrunderna. I varje grupp redovisasförst ärenden där ansökningarna helt eller delvis bifallits och därefterärenden där ansökningarna avslagits. I fråga om ansökningar som bifallitsupptas i förekommande fall under skilda rubriker dels ärenden där erinran motvisst bifall ej framställts i körkortsmyndighetens yttrande, dels ärenden däransökningarna avstyrkts. Vidare skiljs mellan dels dispenser enligt vilkasökanden återfår det återkallade körkortet (således utan att behöva undergå nyprövning i föreskriven ordning), dels dispenser enligt vilka väntetiden för nyprövning nedsätts. 1 övrigt redovisas ärendena under respektive rubriker kronologisktefter beslutsdatum. Beträffandereferaten av de olika ärendena bör nämnas att uppgifter om tidigareanmärkningar i körkortshänseende som regel ej medtagits i fall dåanmärkningarna ligger längre tillbaka i tiden än , liksom ej heller då detär fråga om enstaka förseelser av till synes mera bagatellartad natur (olaga parkeringo. I den mån körkortsmyndigheterna lämnat någon motivering för sina till-eller av-styrkanden har denna motivering angetts. Undervarje exempel har gjorts vissa noteringar, bl. a. avseende de "särskildaomständigheter" som åberopats eller eljest synes föreligga och someventuellt kan anses medföra att ärendet i nämnvärd grad skiljer sig frånåterkallelseärenden i allmänhet. Det vanligaste skälet som föraren i sådanaärenden åberopar är att han behöver körkortet för sitt arbete och därmed försin och sin familjs försörjning.