bet · FU01JuU7 · 1971-12-31 00:00:00 — Defall som kan komma ifråga är resningsfallen och därmed jämförbara mycketsällsynta situationer. Omdet överklagade avgörandet kan göras till föremål för resning eller undanröjaspå grund av domvilla sedan det vunnit laga kraft, bör HD kunna pröva måletockså närmast efter det domen meddelats. För en sådan ordning talarinte minst praktiska skäl. Det skulle i dessa fall innebär en onödig omgång attförst avvakta fullföljdstidens utgång och därefter söka resning. Det är härfråga om de ytterst sällsynta fall då avgörandet kan ha påverkats av brottsligtförfarande av domare eller annan som har deltagit i rättegången, då skriftligabevis varit förfalskade eller då en i målet hörd person har avgett falskutsaga och detta kan ha medverkat till utgången, då det kommit fram nya omständighetereller bevis som sannolikt skulle ha lett till annan utgång, om de åberopats imålet, eller då rättstillämpning som ligger till grund för domen uppenbartstrider mot lag. Sistnämnda gmnd omfattar inte bara det fallet att domen genomförbiseende eller misstag kommit att få ett innehåll som uppenbart strider motlag. Den gäller också då domstolen i annat fall klart misstolkat enlagbestämmelse. Prövningstillståndbör kunna medges i den utsträckning som de extraordinära rättsmedlen kantillämpas. Den närmare innebörd som resnings-och domvillogrunderna i praxisgetts bör vara vägledande också inom den ordinära fullföljdens ram. Ettmed resnings- och domvillofallen närbesläktat fall är när det överklagadeavgörandet kommit till på grund av grovt förbiseende eller grovt misstag. Dettafall har särskilt uppmärksammats i det remitterade förslaget till lag omallmänna förvaltningsdomstolar. Också när det gäller de allmänna domstolarnabör det enligt min mening vara tillåtet för den högsta instansen att i sådanafall gå in i sakprövning, även om det inte gäller någon prejudikatfråga. Det ärhär fråga om sådana fall då grovt förbiseende eller misstag förekommit medavseende på sakmaterialet. Processuella fel däremot beaktas emellertid endast iden mån de utgör domvillogmnd. Som exempel kan nämnas att en för utgången i ettexpropriationsmål avgörande räkneoperation blivit felaktig. I kravet pä attförbiseendet eller misstaget skall vara grovt ligger att det skall ha i väsentliggrad påverkat utgången. Förbiseende och misstag av angivet slag får förutsättasvara utomordentligt sällsynta. Man kan dock inte helt bortse ifrån att sådanagrova förbiseenden och misstag kan inträffa. Om detta har skett och det harlett till att part exempelvis gått miste om ett betydande belopp, vore detotillfredsställande om han endast vore hänvi- JuU 1971: 7 23 sadtill att åberopa brottsligt förfarande som avses i 58 kap. 1 § 1 för att fårättelse. Vidsidan av de nu nämnda fallen kan det finnas andra undantagssituationer, därskälen för att tillåta sakprövning i HD kan anses vara lika starka. Ett sådantfall är då den rättstillämpning som ligger till gmnd för ett överklagat avgörandeuppenbart strider mot lagtolkning eller rattsgrundsats som förut antagits avHD. Som jag har framhållit kan prejudikatdispens meddelas, om detfrån allmän synpunkt är av vikt att ytterligare befästa praxis i vissthänseende. Saknas prejudikatskäl, bör emellertid dispens i vissa fall ändåkunna meddelas. Om den lagtolkning eller rättsgrundsats klaganden åberopar ärklart och entydigt fastlagd genom tidigare praxis, vore det enligt min meningkonstlat att behandla fullföljdsfrågan på aimat sätt än då rättstillämpningenuppenbart strider mot lag. Prövningstillstånd bör dock inte komma, i fråga iandra fall än dä avgörandet är uppenbart rättsstridigt. Samma restriktivitetsom tillämpas vid prövning av ansökan om resning på den gmnd att avgörandetuppenbart strider mot lag bör iakttas i nu angivna fall. Enannan situation av extraordinär natur då dispens bör kunna meddelas oberoendeav prejudikatintresset är dä ett stort antal likartade mål fullföljstill HD men prejudikatintresset endast motiverar att ett eller några få gesdispens. I detta fall föreligger ju samma prejudikat-fråga i samtliga mål. Detär tillfälligheter som avgör vilket mål som tas upp. Starka rättvisekrav talari ett sådant läge för att, om prejudikatdispensen leder till ändring, samtligaavgöranden kan ändras av HD. Utöverde nu angivna fallen kan det tänkas förhållanden av samma extraordinära natur.Det är emellertid uppenbart att fall av här angiven art är sällsynta. Det ärenligt min mening av stor betydelse för att syftet med reformen skall uppnåsatt ifrågavarande dispensgrund ges en sådan utformning att det för parternaklart framgår att möjligheterna till dispens på denna grund är begränsade tillsällsynta undantagsfall. Med hänsyn härtill bör i bestämmelsen anges attprövningstillstånd får meddelas endast om det föreligger synnerliga skäl tillprövning. I lagtexten bör som exempel på synnerliga skäl anges resnings-ochdomvillofallen samt de fall då grovt förbiseende eller misstag föreligger. Detsagda innebär att samma lagtekniska lösning bör väljas som i dét remitteradeförslaget till lag om allmänna förvaltningsdomstolar. n. erfordras prövningstillstånd endast när målet eller ärendetanhängiggjorts vid undertätten. Bestämmelserna om prövningstillstånd gällerinte heller talan som förs av RÅ, JK eller JO i mål om allmäntåtal. Vadjag nu föreslagit i fråga om fullföljd till HD bör ses mot bakgrund av denstora betydelse som jag tillmäter HD:s préjudikatbildande verksamhet. Reformenkan som JO framhållit i sitt remissyttrande ge anledning att överväga enändring av nuvarande principer i fråga om JuU 1971: 7 24 Frågan torde emellertid inte vara av någon större praktiskbetydelse. Det finns uppenbarligen inte någon anledning anta annat än attdomstolarna i sin rättstillämpning också i fortsättningen kommer att följa dei HD:s praxis anvisade lösningarna. Enligtlagen (1946:879) om högsta domstolens sammansättning och tjänstgöring utgörs HDav 24 justitieråd, varav tre tas i anspråk för tjänstgöring i lagrådet. I denmån det behövs på gmnd av justitieråds tjänstgöring på extra avdelning avlagrådet får antalet justitieråd ökas till högst 27. HD är för den dömande verksamhetentre avdelningar med vardera sju ledamöter. har anfört attdet, även om det är svårt att med säkerhet bedöma vilken minskning av HD:sarbete som kommittéförslaget i sin helhet leder till, bör kunna antas attförslaget med den restriktiva tillämpning som kommittén fömtsätter, åtminstoneefter en övergångstid skall på sådant sätt lätta arbetsbelastningen att antaletjustitieråd kan Inte oväsentligt nedbringas. Det får enligt kommittén bero averfarenheterna efter förslagets omsättning i praktiken i vilken omfattningdetta kan ske. Dei departementsförslaget upptagna fullföljdsreglerna innebär en kraftigbegränsning av möjligheterna att få till stånd en prövning i HD. Det ärgivetvis vanskligt att nu ange hur dessa bestänmielser kommer att återverka påfullföljdsfrekvensen. Enligt min mening är det dock befogat att vid enbedömning på utgå frän en betydande nedgång i HD:s arbetsbörda pågmnd av de ändrade fullföljdsreglerna. Ledamotsantalet bör därför i framtidenkuima nedbringas väsentligt. Man bör kimna räkna med att antalet ledamöter fördömande verksamheten skall kunna nedbringas till två tredjedelar av detnuvarande antalet. Vidberäkningen av ledamotsantalet får också beaktas tjänstgöringen i lagrådet. Medhänsyn till den ovisshet som föreligger vid bedömningen av målfrekvensen i HDoch med beaktande av intresset att ålderssammansättningen i HD är lämplig börlagen tills vidare inrymma en viss marginal i fråga om antalet ledamöter. Enbestämmelse som innebär att antalet justitieråd skall vara högst 22 är därförenligt mm mening den lämpligaste lösningen. Utvecklingen kan dock inte nu medsäkerhet bedömas. Övergångsbestämmelsen bör därför innebära att nya ledamöterfår utses även innan antalet ledamöter nedgått till 22, om särskilda skälföreligger. Antaletavdelningar tas inte upp i detta sammanhang utan först i samband med denutredning om som jag förut berört. Denföreslagna reformen av reglerna om fullföljd till HD innebär som jag tidigarehar anfört att parterna i praktiken får åtnöjas med en prövning i tvåinstanser. Jag har också airfört att en sådan ordning får anses godtagbar frän rättssäkerhetssynpunkt med nuvarande rätter JuU 1971: 7 25 gångsordningoch organisation av tingsrätterna och hovrätterna. Frågan om hovrätternasorganisation kommer som jag har nämnt att uppmärksammas i detfortsatta reformarbetet rörande de allmäima domstolarna. Iett avseende bör emellertid redan nu övervägas en organisatorisk förändring.De nuvarande bestämmelserna i arbetsordningen för rikets hovrätter innehållerbl. a. att hovrätts avdelning skall ha sådan sammansättning att av ledamöternaminst fyra, eller på fyrmansavdelning minst tre, är ordinarie domare ellerassessor. Vid förfall för sådan ledamot får dock avdelning änen månad ha annan sammansättning. Domstolskommitténhar konstaterat att icke-ordinarie domare f. n. i alltför stor utsträckningingår i sammansättningen i hovrätt. Kommittén anser det böra krävas att minsttvå av ledamötema är ordinarie och att av de övriga den ene bör vara antingenordinarie domare eller assessor. Mer än en fiskalsadjunkt bör aldrig ingå isammansättningen. Under remissbehandlingen har kommitténs förslag allmänttillstyrkts. Några hovrätter har dock ansett att det uppställda kravet intekan upprätthållas med nuvarande personalsituation. Inomjustitiedepartementet har gjorts en undersökning beträffande hovrättsavdelningarnassammansättning . Undersökningen visar att av 1162 avgjordamål hade 490 avgjorts liied minst tre ordinarie domare, 1 075 med två ellerflera ordinarie domare och 87 med endast en ordinarie domare. Enligt min meningkan det i fortsättningen inte annat än i rena undantagsfall godtas att målen ihovrätt avgörs i en sammansättning med endast en ordinarie domare. Jag avserdärför att ta upp frågan om sådan ändring av arbetsordningen för hov-rättemaatt sammansättning med endast en ordinarie domare skall fömt-sätta medgivandeav presidenten i varje särskilt fall. Jagövergår nu till att behandla de övriga ändringsförslag som kommittén fört frami anslutning till den föreslagna ändringen av 54 kap. 10 § RB. Prövningstillståndskall fömtsätta att vissa, i lagen särskilt angivna dispensskälföreligger. Det räcker inte som att det finns anledning över huvud tagetatt ändra domen. Det kan enligt min mening iute anses vara för strängt mot enklagande som anser sådana särskilda omständigheter föreligga att HD böröverpröva domen, att kräva av honom att han närmare anger vilka omständigheterhan åberopar till stöd för sin fullföljd. En sådan precisering underlättar ihög grad för HD att snabbt nå ett avgörande i tillståndsfrågan ochföredragningen kan i stort sett begränsas till de förhållanden som förts fram iansökningen. Ävenom klaganden bör ange de omständigheter som han åberopar för prövningstillståndbör HD inte under alla omständigheter vara bunden av de skäl klagandenairfört. HD skall sålunda alltid beakta om i målet förekommit rättegångsfel avden art, att det bör medföra undan- JuU 1971: 7 26 röjandeav hovrättens dom. HD skall vidare självmant pröva om skäl föreligger förprejudikatdispens. I brottmål och indispositiva tvistemål står det vidare HDfritt att bevilja dispens, om det vid prövningen upptäcks att annan dispensgmndföreligger än den som klaganden har åberopat. Någon skyldighet att efterforskaom exempelvis resningsskäl föreligger, när sådant inte åberopats, bör däremotinte finnas. På grund av det anförda kan inte generellt föreskrivas påföljdför underlåtenhet att ange dispensgrund. Med hänsyn härtill bör det inte hellerföreskrivas en ovillkorlig skyldighet att ange dispensgrund. Det ligger ipartens eget intresse att tydligt ange de omständigheter som motiverar dispens.Om k'aganden försummar att föra fram någon sådan grund, löper han risk att intefå prövningstillstånd. Somhar nämnts tidigare inskränks f. n. parts möjlighet att fä ändringsdispenseller allmän dispens av de s. k. revisibilisreglerna i 54 kap. 12 § RB. I målav förmögenhetsrättslig art fömtsätts för sådan dispens att värdet av vadparten tappat i hovrätten uppgår till . I brottmål gäller olikaregler allteftersom det är mälsäganden eller den tilltalade som söker dispens.Mälsäganden kan inte få ändringsdispens eller allmän dispens, om inte hanstalan gäller brott för vilket är stadgat fängelse eller avsättning.Tilltalad kan därutöver få dispens i de fall då han dömts till annan påföljdän böter eller också till minst 60 dagsböter eller till andra böter eller vitepä . Ytterligare några få fall finns då tilltalad kan fåsådan dispens. Kommitténhar föreslagit att revisibilisreglerna får utgå sedan ändringsdispensenavskaffats. Vid remissbehandlingen har förslaget allmänt tillstyrkts. Revisibilisreglernahar redan från början framstått som diskutabla utifrån synpunkten om allaslikhet inför lagen. De tillkom under betydande motstånd och accepteradeshuvudsakligen därför att drastiska metoder var nödvändiga för att minska HD:sarbetsbörda. Genom förändringen i penningvärdet har bestämmelsernas praktiskabetydelse senare minskat. De ändrade dispensregler jag här har förordat innebäratt fullföljd till HD vid.sidan ay prejudikatmålen skall bli möjlig endast isällsynta undantagsfall. Som jag har framhållit tidigare finns det anledningräkna med att de föreslagna bestämmelserna skall medföra en påtaglig lättnad iHD:s arbetsbörda. Under sådana omständigheter bortfaller de skäl somursprungligen åberopades för revisibilisbestäm-melserna. I likhet med kommitténoch flertalet remissinstanser föreslår jag därför att dessa bestämmelseravskaffas. Enligt54 kap. 17 § RB skall den som vill fullfölja talan mot hovrätts dom ellerbeslut i allmänhet nedsätta fullföljdsavgift, , och lika stora belopptill säkerhet för den kostnadsersättning som HD kan tilldöma motparten.Kommittén föreslår att bestämmelserna avskaffas och anför till stöd för dettainte bara principiella skäl utan också att JuU 1971: 7 27 detvid nedsättning, redovisning och återbetalning av avgifterna uppkommerkameralt och administrativt arbete, som inte står i rimligt förhållande tillde fördelar som vinns. Alla remissinstanser har tillstyrkt attnedsättningsskyldigheten avskaffas. Ävenenligt min mening är det angeläget att avskaffa nedsättningsskyldigheten.Förutom det betydande arbete som reglerna orsakar innebär de för den enskildeett helt omotiverat riskmoment. Ett obetydligt misstag vid iakttagande avformalia i samband med avgiftens nedsättande kan leda till att revisionstalanavvisas. Enligt3 kap. 7 § RB behövs för prejudikat- eller intressedispens att två av de tre idispensprövningen deltagande ledamöterna är ense. För ändringsdispens ochallmän dispens gäller enligt samma paragraf en för klaganden förmånligareregel. Sådan dispens skall meddelas så snart någon ledamot önskar det. Ansökankan alltså avslås endast om alla tre ledamöterna röstar härför. Närändringsdispensen och den allmänna dispensen avskaffas, bortfaller grunden förden särskilda omröstningsregeln i 3 kap. 7 § RB. Denna bestämmelse bör alltsåupphävas. Kommitténhar föreslagit att prövningstillstånd skall kunna begränsas till att gällaendast viss del av den dom eller det beslut den fullföljda talan gäller. Manframhåller att det förekommer fall då en uppdelning av målet är önskvärd.Dispensskäl saknas kanske i fråga om betydande delar av målet men förekommerbeträffande någon begränsad fråga. Genom en uppdelning skulle parternabesparas kostnader för utförande av talan i de delar av målet där det frånbörjan står klart, att rättegången i HD saknar betydelse. Det blir då möjligtt. ex. att i ett brottmål ta upp endast frågan om skadestånd men låta iansvarsdelen förbli vid hovrättens avgörande eller att meddelaprövningstillstånd i endast ett av flera kumulerade mål. Den fråga som tas uppav HD måste vara klart avskiljbar och oberoende av målets övriga fiillföljdadelar. Även om i t. ex. ett brottmål endast en åtalspunkt av flera är avintresse, måste tillståndet i allmänhet gälla ansvarsfrågan i dess helhet,därför att straff mätningen är avhängig även av övriga åtalspunkter. Vidremissbehandlingen har förslaget i allmänhet tillstyrkts. Hovrätten över Skåneoch har föreslagit att prövningstillstånd i brottmål skall fåbegränsas till enstaka gärningar,.även om påföljden är gemensam för de brottsom tas upp till prövning och övriga brott. En likartad situation uppkommer dätalan fullföljts endast beträffande viss gärning eller då enligt 34 kap. 1 § 3BrB en tidigare ådömd påföljd undanröjs och ny gemensam påföljd beslutas. Enregel som ger möjlighet att begränsa prövningstillstånd är enligt min mening avvärde även om den skulle komma till användning mera sällan. Frågor som frånprejudikatsynpunkt är mindre intressanta;kan därigenom avskiljas från HD:sprövning. HD:s principiella ställning av JuU 1971: 7 28 Regeln medför dessutom processekonomiska fördelar. Ett begränsattillstånd bör till en början kunna förekomma när den prövade frågan kan avgörasutan att HD:s domslut påverkar hovrättens domslut i den kvarstående delen avdomen. Domen i den delen vinner då laga kraft. Partiell dispens bör sålundakunna komma i fråga beträffande ett av flera kumulerade tvistemål. I ettbrottmål kan prövningen begränsas till skadeståndsdelen, medan hovrättens avgörandei ansvarsdelen får stå fast. Likaså bör i ett mål om fullgörelse, där bådeskyldigheten att fullgöra och fullgörelsens storlek är tvistiga,prövningstillståndet kunna begränsas till den senare frågan, om det är den somär av intresse från prejudikatsynpunkt. I ett familjemål som har fullföljts isåväl skillnadsdelen som vårdnads- och underhållsdelama börprövningstillståndet kunna begränsas till vårdnads- och underhållsfrågan ellerenbart till underhållsfrågan, om tvisten i övrigt saknar prejudikatintresse.Tillståndet kan.också tänkas inskränkt till rättegångskostnaderna. Ifråga om brottmål med flera åtalspunkter delar jag den av hovrätten över Skåneoch framförda uppfattningen, att tillståndet bör få begränsas till eneller några åtalspunkter, medan hovrättens saker-förklaring i övrigt står fast.I klarhetens intresse bör i sådant fall partiellt prövningstillstånd angesmnefatta också påföljdsfrågan. Tillstånd bör naturligtvis också kunna läirinasi enbart påföljdsfrågan. Närdet gäller tvistemålen kan man enligt min mening gå något längre i fråga omuppdelning än kommittén har föreslagit. Som jag skall utveckla föreslårjag viss utvidgning av möjligheten att dela upp en tvist genom mellandom. Omdet i ett mål föreligger flera omständigheter som var för sig är av omedelbarbetydelse för utgången skall sålunda enligt förslaget sådan del av målet undervissa fömtsättningar kunna avgöras särskilt. En sådan uppdelning kan ofta varamotiverad av processekonomiska skäl. På motsvarande sätt synes emellanåt processekonomiskafördelar stå att viima genom att begränsa prövningstillstånd, inte bara tillviss särskiljbar del av ett fullföljt mål utan även till en av flera i måletföreliggande omständigheter. För att viss omständighet skall kunna tas upptill separat prövning måste den dock, liksom i mellandomsfallet, vara avomedelbar betydelse för utgången i målet. Nären av flera sidoordnade omständigheter enligt det nu sagda tas fram tillsärskild prövning, beror det av utgången i denna del om anledning förekommeratt meddela prövningstillstånd i fråga om målet i övrigt. I sådant fall måstedärför frågan om eventuell utvidgning av prövningstillståndet till andraomständigheter av betydelse för utgången vila intill dess ställning tagits tillprimärfrågan. Medden här föreslagna ordningen blir det t. ex. möjligt att i ett kravmäl, därinvändning görs om både preskription och betalning och hovrätten ogillatpreskriptionsinvändningen, begränsa prövningstillstån- JuU 1971: 7 29 dettill frågan om preskription, om det är den frågan som är. av prejudikatintresse,medan frågan om prövningstillstånd rörande invändningen att betalning sketttills vidare förklaras vilande. Skulle HD i likhet med hovrätten ogillapreskriptionsinvändningen kan prövningstillstånd rörandebetalningsinvändningen avslås oavsett utgången i hovrätten i denna del. FinnerHD åter att preskription skett, måste prövningstillståndet utvidgas så att HDfår möjUghet att upphäva hovrättens dom i betalningsfrågan, om denna gåttgäldenären emot. På liknande sätt kan det ibland i ett köpmål vara lämpligt attbegränsa prövningstillstånd till en fråga humvida' reklamation skett medandispensfrågan i övrigt får vila. Likaledes kan det emellanåt i skadeståndsmåldär både skadeståndsskyldigheten och skadeståndets storlek är tvistiga finnasbehov att till en början inskränka tillståndet till att avse frågan omskadeståndsskyldigheten. Ävenvid sidan av de nu och tidigare anförda exemplen kan säkerligen tänkas fall dåbegränsning lämpligen kan ske. Det är dock inte möjligt och knappast påkallatatt mer generellt ange när prövningstillstånd skall kunna begränsas till vissomständighet eller del av vad som har fullföljts. Möjligheten att begränsaprövningstillstånd får utformas närmare i rättspraxis under övervägande av dekonsekvenser en tillämpning kan fä i ohka hänseenden. Enfråga som berörts av RÅ under remissbehandUngen är om en be-gränsnmg avfullföljdsmöjlighetema också bör medföra att hovrättemas domar mera generelltkan göras verkställbara utan hinder av att de inte vunnit laga kraft. Defullföljdsmöjligheter som enligt vad jag föreslår skall föreligga vid sidan avprejudikatdispensen är ytterst begränsade. I princip innebär reformeninförandet av ett tvåinstanssystem vid de allmänna domstolarna. Dessaomständigheter talar för att låta hovrätternas icke lagakraftvunna domarverkställas i större utsträckning än f. n. Särskilt när det gäller brottmålenskulle en sådan ordning sannolikt motverka fullföljd av okynne eller i syfteatt uppskjuta verkställigheten. Även kriminalpolitiska överväganden talar fören sådan lösning. En ändring av lagstiftningen i detta avseende bör emellertidinte genomföras förrän erfarenhet vunnits av de ändrade fullföljdsreglerna. Förebringandei överrätt av nya omständigheter eller bevis Enligt gällande rätt föreligger i brottmål intenågot hinder mot att i hovrätt åberopa nya omständigheter och bevis. Itvistemål däremot får detta inte ske, om parten kunnat åberopa omständigheternaeller bevisen redan i underrätten och det kan antas att han underlåtit det iotillbörligt syfte eller av grov vårdslöshet. Bestämmelsen torde mycket sällanha kommit till användning. ,som utgår från att rättegångens tyngdpunkt skall ligga i underrätten, föreslåratt gällande bestämmelser skärps.på JuU 1971: 7 30 såsätt att i dispositiva tvistemål nya omständigheter eller bevis inte får åberopas,om godtagbara skäl saknas för partens underlåtenhet att förebringa detifrågavarande processmaterialet redan vid underrätten. Underremissbehandlingen har flertalet remissinstanser tillstyrkt kommitténs förslag.I några av dessa yttranden har anförts att parterna inte sällan först ihovrätten för in ett fullständigt processmateriel. Några remissinstanser haravstyrkt kommitténs förslag. Som skäl härför anförs bl. a. att den föreslagnaändringen kan leda till materiellt felaktiga avgöranden eller att alltförvidlyftig utredning dras in i målet vid underrätten. Den föreslagna regelnanses också svår att tillämpa. Detär givetvis av stor betydelse att allt relevant processmaterial förebringas iunderrätten. Det är där rättsskipningens tyngdpunkt skall ligga. Överrätternasprövning av målet skall i princip vara en överprövning på gmndval av detmaterial, som har prövats i första instans. Att instansordningen iakttas blirsärskilt viktigt med en ordning som innebär att hovrätterna i långt högre gradän nu blir slutinstans. Ettalltför strikt iakttagande av instansordningen innebär emellertid vissaolägenheter.