bet · FU01SkU30 · 1971-12-31 00:00:00 — Tillgrund för mervärdeskatteförordningen låg ett av särskild utredningsmanframlagt betänkande (Stencil Fi 1967:10) i vilket beträffande skatt pådagstidningar anfördes följande (prop. 1968: 100): Utifrån rent skattetekniska bedömningar finnerutredningen, att dagstidningarna bör omfattas av skatteplikten. Därmed ernåsockså en inte oväsentlig ökning av skatteunderlaget. Då emellertid andrasynpunkter än sådana som utredningen haft att beakta kan anföras mot att införaskatteplikt för dagstidningarna tillägger utredningen, att ett beståendeundantag för dagspressen bör utformas som en fullständig skattefrihet.Tidningsföretagen liksom återförsäljarna av dagstidningarna bör således även idetta fall ha rätt till generell avdragsrätt för ingående skatt. Departementschefen förordade att undantaget fördagstidningar överfördes till mervärdeskatten i avvaktan på resultatet av denpågående presstödsutredningen. Imotioner med anledning av mervärdeskatteförslaget anfördes bl. a. att fråntryckfrihetssynpunkt måste ett generellt undantag för tryckta skrifter vara detrimligaste. godkände bevillningsutskottets utlåtande (BeU 1968: 45) ivilket motionerna avstyrktes med hänvisning till vad utskottet anfört i frågaom beskattningens räckvidd, dvs. att skatten så långt möjligt borde varagenerell. Riksdagenhar alltså godkänt att vissa tidningar, dvs. veckotidningar utandagspresskaraktär, beskattas, medan andra tidningar som utkommer minst en gångi veckan och har dagspresskaraktär undantas från beskattning. Beskattningen avvissa tidningar har därmed inte betraktats som ett hinder i TF:s mening förutgivning av dessa, ehuru andra tidningar inte skattebelagts. Närvarande:herrar i (s), (), (). (),(), (), herrar (), i (s),(), (), i (c), i (m),i (s), () och i (c). SkU 1971: 30 22 avherrar (), (), () och (), vilka anfört. Skatteutskottethar begärt ett yttrande från "beträffande detryckfrihetsrättsliga aspekterna på prop. 1971: 27 och 28". Vi finner detnaturligt och nödvändigt att en sådan granskning görs. Därför har vi upprepadegånger föreslagit att begär utlåtanden från experter påtryckfrihetsrätt för att inhämta deras bedömningar. Varje gång vi hemställt omsådana expertutlåtanden i form av utfrågning och/eller skriftliga yttranden harmajoriteten i utskottet med 11 röster mot 4 avvisat våra förslag. Dennahandläggning av väsentliga frågor som berör en av grundlagarna är djuptolustig. De båda partier, som gjort en överenskommelse om annonsskatt ochpresstöd, vill hindra minoriteten i utskottet och allmänheten att fåpropositionerna granskade från tryckfrihetsrättslig synpunkt. För ett antal årsedan skrev (KU 1959: 8) att "en minoritetslegitima krav på sakupplysningar i praxis beaktats av majoriteten" vadgäller utskottsarbetet. Samma inställning har hävdats av författningsutredningen1963 och grundlagberedningen 1969. Ändå har majoriteten ikonstitutionsutskottet i den här frågan nu inte velat medge minoriteten att fåde sakupplysningar och bedömningar som vi anser centrala för att värderapropositionerna 1971: 27 och 28. Resultatethar därför blivit att inte gjort en seriös bedömning avden fråga som skatteutskottet begärt vår uppfattning om. Detta framgår klartav majoritetens skrivelse, som vi finner ytlig och ofullständig. Genom dennahandläggning av ärendet i utskottet har inte heller vi kunnat göra deningående analys som vi hade önskat. Vi finner det ändå uppenbart att denkombination av differentierad annonsskatt och selektivt presstöd, som de bådapropositionerna föreslår, reser allvarliga invändningar fråntryckfrihetssynpunkt. Tryckfrihetsförordningentalar (1 kap. 2 §) om att "ej heller vare tillåtet för myndighet ellerannat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll, genom åtgärd som ickeäger stöd i denna förordning, hindra tryckning eller utgivning av skrifteneller dess spridning bland allmänheten". I "Sverigesgrundlagar" 1969 görs följande kommentar till ordet "hindra": Hindret behöver ej vara absolut; även åtgärd, somverkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande är otillåten.En skatt, lagd å vissa publikationer på grund av deras innehåll, som klartförsvårar utgivningen, kan exempelvis anses som ett hinder. På liknande sätttorde även positiva ingripanden till stöd för vissa publikationer på grund avderas innehåll kunna erhålla den faktiska karaktären av hinder för konkurrerandepublikationer, vilka icke kommit i åtnjutande av stödåtgärderna. SkU 1971: 30 23 I ett yttrande till Vectu(Veckopressektionen inom ) harhovrättspresidenten gjort följande bedömning av problemet omskatt på tryckta skrifter: Även om man alltså med tanke på dettamotivuttalande icke bestämt kan påstå att utformningen av den nuvarandevaruskatten på denna punkt strider mot tryckfrihetsförordningen, är detuppenbart att redan en avsevärd höjning av varuskattens procenttal kan görafrågan mera tveksam. Om man i förväg kan bedöma att denna höjning såsom ensäker och mycket sannolik effekt, får till resultat att vissa publikationermåste nedläggas, kan det icke uteslutas att en uppfattning att detta resultatär önskvärt inverkar på beslutet. Syftet med åtgärden kan vara sammansatt. Etthuvudsyfte att få in mer pengar i statskassan kan vara förenat med ettsekundärt syfte att en del publikationer, som betraktas som icke önskvärda,skall förkvävas av den höjda skatten. Det är härvid icke möjligt att enbartbeakta syftet hos någon bestämd person. Det räcker i detta hänseende icke medsinnets renhet hos t. ex. finansministern för att göra åtgärden oantastlig urtryckfrihetssynpunkt. Redan möjligheten att i åtgärden kan inläggas ettsekundärt syfte att förkväva vissa publikationer gör åtgärden tvivelaktig. Urdessa synpunkter kan det icke nog framhållas att man bör undvika alla åtgärdervilkas förenlighet med grundlagen ens kan ifrågasättas. Varje avsteg från enstrikt och odiskutabel grundlagstolkning utgör en fara för efterföljd. Varjeuppmjukning av skyddet för tryckfriheten är ett farligt exempel, som kanåberopas , då striden måhända icke gäller statens skatteinkomsterutan försvaret för en fri och demokratisk samhällsordning. I sin skrivelse till skatteutskott den31 anförde : att enligt TU:s mening tryckfrihetsfrågorna somicke till någon del analyseras i propositionen genom utskottets försorg måstebli föremål för ingående prövning, eftersom detr>'ckfrihetsrättsliga/tryckfrihets-politiska problem, som är förbundna medvarje form av särbeskattning av tidningar och tidskrifter, får en alldelessärskild vikt när som i förevarande fall ett diskriminatoriskt skatteförslagsammankopplas med ett förslag om stöd åt vissa tidningar och tidskrifter. I en skrivelse till konstitutionsutskottden förklarade vidare : framlägges ett förslag utan något som helstförsök till redovisning av de tryckfrihetsrättsliga/tryckfrihetspolitiskaproblemen. Detta är utomordentligt anmärkningsvärt. Den senastepressutredningen framlade sina rekommendationer om särskilda samhällsinsatserförst sedai. en grundlig tryckfrihetsrättslig analys visat att åtgärderna ickekunde sägas kollidera med gällande rättsregler och praxis. Också andra uttalanden av framstående bedömare avsvensk tryckfrihetsrätt och experter inom tidningsbranschen går i sammariktning. Detkan därför starkt ifrågasättas om de båda propositionerna 1971: 27 och 28 omannonsskatt och presstöd i förening, främst med hänsyn SkU1971: 30 24 tillde däri förekommande diskriminatoriska inslagen, står i överensstämmelse medtryckfrihetsförordningen. Då det som ovan framhållits är väsentligt att man"undviker alla åtgärder vilkas förenlighet med grundlagen ens kanifrågasättas" (hovrättspresident 1965) borde således förslaget omannonsskatt avslås. SkU 1971: 30 25 Bilagatill bilaga beträffande yttrande till skatteutskottet. Tryckfrihetsrättsliga uttalanden i frågor somaktualiseras genom propositionerna om annonsskatt och presstöd I MalmgrenSundbergPetréns utgåva av Sverigesgrundlagar sägs beträffande hinder i 1 kap. 2 § andra stycket TF: Hindret behöver ej vara absolut; även åtgärd, somverkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande är otillåten.En skatt, lagd å vissa publikationer på grund av deras innehåll, som klart försvårarutgivningen, kan exempelvis anses som ett hinder. På liknande sätt torde ävenpositiva ingripanden till stöd för vissa publikationer på grund av derasinnehåll kunna erhålla den faktiska karaktären av hinder för konkurrerandepublikationer, vilka icke kommit i åtnjutande av stödåtgärderna. Beträffande repressiva åtgärder, dvs. åtgärderefter utgivningen, uttalar i att sådana för att vara att betrakta somhinder i TF:s mening måste menligt påverka en skrifts tryckning, utgivningeller spridning. Vidare anför Eek (s. 51) "att åtgärder som särskiltunderlättar en skrifts utgivning, t. ex. ekonomiskt stöd från det allmänna,inte kan angripas såsom otillåtna hinder för utgivningen av andra skrifter äruppenbart". NatanaelGärde avgav på begäran av tidningsutgivareföreningen i samband med föreningensyttrande skatteutrednings förslag om införande av en särskildskatt på tidskrifter av "huvudsaklig förströelsekaraktär" ettutlåtande om förslagets överensstämmelse med tryckfrihetslagstiftningen.Utlåtandet trycktes (1950) med titeln . uttalar om förslaget: Det kan icke råda någon tvekan om att enlagstiftning av detta slag fullföljer samma syfte som censuren. För envar som kommit till insikt om tryckfrihetens betydelse torde det ock utan vidare stå klart till vilka ödesdigra konsekvenser det skulle leda om statsmaktema skulle äga befogenhet att i annan ordning än tryckfrihetsförordningen före skriver såsom grundval för repressiva åtgärder ingå i ett bedömande av tryckta skrifters innehåll.- Motde åsikter som jag i detta utlåtande framfört kommer kanske att invändas attden förutsättning, på vilken dessa åsikter byggts, icke skulle vara för handen.Motiven till beskattningen skulle enligt en sådan uppfattning vara av rentfiskal karaktär; den omständigheten att skatt lägges å vissa tidskrifter men ejå andra, skulle ej innebära någon diskrimination av de skattepliktigatidskrifterna. Enligt min mening är en sådan invändning icke berättigad. SkU 1971: 30 26 Även om statsmakterna vid sin behandling av dennaskattefråga skulle förklara sig helt frånfalla det från dess tidigare behandlingdock klart dokumenterade repressiva syftet med en sådan skatt, kvarstår dockalltjämt i skattens egen uppbyggnad en sådan diskrimination. anför i bokenbeträffande 1 kap. 2 § andra stycket TFföljande: Härmed avses t. ex. ingripande mot tryckerier,vilka framställa ur moralisk eller allmänt kulturell synpunkt förkastligatryckalster, för den härskande regimen politiskt misshagliga skrifter, ellerliknande. Hindret behöver ej vara absolut; även åtgärder, vilka försvåratryckning osv., så att denna blir ekonomiskt förlustbringande (t. ex. genomskatt å vissa publikationer) måste anses förbjudna. De i I: 2, st. 1 och 2avsedda, förbjudna åtgärderna utgöra sålunda ämbetsbrott. Av krisförhållandenframkallade ransoneringsåtgärder ifråga om t. ex. papper, tryckutensilier,osv. äro däremot icke stridande mot TF, försåvitt dessa åtgärder opartisktdrabba alla lika, alltså ej äro riktade mot vissa publikationer på grund avdessas innehåll. Att risk för mannamån eller obehörigt hänsynstagande tillovan berörda intressen kan ligga nära är dock tydligt. framhåller i boken(4:e uppl. 1968) följande: Av betydelse är vidare, att den hindrande åtgärd,som avses med sistnämnda förbud, skall ha sin grund i skriftens innehåll. Omåtgärder vidtagas mot tryckningen av skrift t. ex. i syfte att förhindrabrottsligt förfarande skriften innehåller vilseledande uppgifter och skallnyttjas i bedrägligt syfte blir förbudet icke tillämpligt. Även vid bedömandeav vilka åtgärder som skola betecknas som hindersamma för tryckning ochutgivning måste hänsyn främst tagas till om åtgärden verkligen syftar till attangripa yttrandefriheten. En pappersransonering, som har sin grund allenast iförsörjningshänsyn, har exempelvis av departementschefen vid ansetts strida mot detta stadgande. har å andrasidan ifrågasatt, om icke en ransonering, som genomföres på så vis atttidskrifterna uppdelas i olika klasser med olika tilldelning av papper, voreen sådan otillåten åtgärd, som avses med förbudet. Olika behandling med hänsyntill skriftens innehåll har dock ansetts tillåtlig i skattehänseende. anför i Frihet och ansvar i tryck ochradio (1968) under rubriken frihet mot andra hinder: Även ekonomiska bördor avses, om dessa är så tungaatt "verksamhetens fortsättande icke kan anses ekonomisktberättigat". TF hindrar inte en skatt som drabbar alla skrifter lika.Riksdagen har vidare godtagit att oUka slag av tidningar behandlas olika dådet gäller skyldighet att betala allmän varuskatt. "Allmännanyhetstidningar" har undan-tagits från sådan skatt (10 § 1 mom. 7 iförordningen 1/12 1959 om allmän varuskatt). Enligt anvisningarna gäller dettaundantag "sådana publikationer av dagspresskaraktär, som normalt utkommamed minst ett nummer ". Här görs alltså skillnad mellan sådanaveckotidningar som är av dagspresskaraktär och andra veckotidningar. SkU 1971: 30 27 veckopressenssida har man gjort gällande att statsmakterna här har gjort ett avsteg från förbudet mot hinder "på grund av skrifts inne håll". Skillnaden finns kvar i det riksdag framlagda för slaget till förordning om mervärdesskatt. Hur skaU man bedö ma det fallet att statsmakterna subventionerar tidningar eller andra tryckta skrifter och därigenom påverkar konkurrensförhållandena? Detkan fastslås att generella subventioner inte förbjuds av TF. Vissa selektivasubventioner faller också utanför TF:s förbud mot hinder därför att de delas utoberoende av skrifternas innehåll. Så torde vara fallet med den subvention somkan ligga i att postverket, som det påstås, distribuerar dagstidningar föravgifter som inte täcker kostnaderna. Visserligen anlitas posten mest avtidningar av vissa slag. Men det är i varje fall inte fråga om någoninnehållsmässig diskriminering. Imotiven till stadgandet om hinder (1: 2: 2 TF) sade föredragandedepartementschefen att stadgandet inte åsyftade statliga stödåtgärder tillförmån för vissa opinionsbildande publikationer. 1948: 230 s. 111). Ibetänkandet "Dagstidningamas ekonomiska villkor" (SOU 1965: 22)föreslogs ett statligt stöd åt dagspressen vilket skulle utgå till de politiskapartiema i proportion till dessas styrka och av partierna fördelas tilltidningar. Anordningen kritiserades från juristhåll såsom tvivelaktig fråntryckfrihetsrättslig synpunkt, men justitieministern avfärdade i riksdagendubierna såsom "funderingar". granskade på begäran av 1967 årspressutredning dess förslag som framlades i betänkandet Dagspressens situation(SOU 1968: 48) från tryckfrihetsrättsliga utgångspunkter. Hans synpunkter beträffandeförslaget om samdistributionsrabatt sammanfattas på följande sätt: Det synes osannolikt att samdistributionsrabattennågon gång skulle få en så stark negativ verkan för ett tidningsföretag attden, kvantitativt sett, fyller de krav som måste ställas för att rabattenskulle vara ett hinder i TF:s mening för någon skrift som inte får del avrabatten. Förslaget är vidare så konstruerat att den tidning som skulle få sittläge försämrat av rabatten regelmässigt den största tidningen på orten antingen kan hindra att samdistribution ordnas eller kan få del av stödet. Ibåda fallen blir resultatet att något hinder inte kan anses ha blivit rest fördenna tidning. Iett par hänseenden har jag angivit undantagsfall i vilka en tidning teoretisktskulle kunna råka i svårigheter som följd av att andra tidningar fårdistributionsrabatt. Jag har syftat dels på en tidning som är ensam på ortenoch därför inte kan ingå i någon samdistribution, dels på en- ellertvådagarstidningar som väl kan delta i samdistribution men som inte får del avnågon rabatt. Härvidlag har jag uttalat den uppfattningen att det inte tordeföreligga vad TF syftar på med förbudet mot hinder "på grund av skriftsinnehåll". Emellertid har jag ifrågasatt om man inte möjligen borde ställasträngare krav på en samhällelig stödåtgärd än vad TF bjuder. Med en sådantankegång, som inte kan stödjas på TF, har jag väckt tanken att rabatt bordeutgå även i dessa undantagsfall. SkU 1971: 30 28 I fråga om förslaget att inrätta en pressenslånefond blev slutsats att en lånefond utformad enligtpressutredningens förslag måste anses godtagbar från tryckfrihetsrättsligsynpunkt, i varje fall om det i reglementet för fonden föreskrivs attprövningen av låneansökningar inte får påverkas av sökandetidningens politiskainriktning eller ställningstaganden i särskilda frågor. Iett till Vectu (Veckopressektionen inom ) avgivet yttrande om "Skatt på tidningar,tidskrifter och andra tryckalster" anför bl. a. följande: Om man mot bakgrunden av dessa uttalanden underförarbetena till tryckfrihetsförordningen frågar sig i vad mån en skatt kanutgöra ett hinder som enligt tryckfrihetsförordningen icke får uppställas förtryckning, utgivning eller spridning, kan man väl i de flesta fall anta att enskatt icke kan betecknas som ett sådant hinder. I varje fall synes man heltkunna utesluta en skatt som är ställd i relation till i vad mån verksamhetenär inkomstbringande och blott avser en procentuell andel av vinsten. Är skattendäremot av typen varuskatt beror svaret på skattens omfattning och verkningar.Man kan icke anta att en sådan skatt under alla förhållanden går fri frånanmärkning ur tryckfrihetssynpunkt. I motiven till den nya tryckfrihetsförordningen(betänkande s. 211) har uttryckligen angivits att de ekonomiska verkningarnamåste tilläggas betydelse. Är dessa av så ingripande verkan att verksamhetensfortsättande icke kan anses ekonomiskt berättigat, bör hinder i den meningtryckfrihetsförordningen anger anses föreligga. Enförutsättning för att en skatt, som sålunda skapar ett hinder för tryckning,utgivning och spridning av skriften skall anses stridande mottryckfrihetsförordningen är emellertid också att detta hinder uppställes pågrund av skriftens innehåll. Om beskattningen för att här angiva ett extremtexempel införes i syfte att undertrycka misshagliga publikationer, som endiktatorisk regim vill befria sig från, som andra för regimen meravälbehagliga publikationer subventioneras, är åtgärden klart grundlagsstridig.Det är emellertid uppenbarligen mera vanskligt att i andra mindre extrema fall,som man praktiskt sett kan ha att räkna med, klart angiva var gränsen gårmellan ett lagligt och ett olagligt skattebeslut. Vissa uttalanden ipropositionen angående tillåtligheten av en ur försörjningssynpunkt påkalladpappersransonering, ger vid handen att departementschefen icke var främmandeför tanken att en viss avvägning kunde göras mellan olika grupper av publikationermed hänsyn till deras egenskap av nyhetsorgan, förströelselitteratur ellervetenskapligt arbete, under förutsättning dock att det därvid icke gjordesnågon åtskillnad mellan särskilda publikationer på grund av deras politiskainriktning eller ställningstagande i särskilda frågor. På samma ställe betonadeemellertid departementschefen att dylika åtgärder otvivelaktigt erbjuder storamöjligheter till missbruk och att det är av synnerlig vikt att stadgandetssyfte att skapa ett skydd för yttrandefriheten noga beaktas. Ävenom man alltså med tanke på detta motivuttalande icke bestämt kan påstå attutformningen av den nuvarande varuskatten på denna punkt strider mottryckfrihetsförordningen, är det uppenbart att redan SkU 1971: 30 29 enavsevärd höjning av varuskattens procenttal kan göra frågan mera tveksam. Omman i förväg kan bedöma att denna höjning, såsom en säker och mycket sannolikeffekt, får till resultat att vissa publikationer måste nedläggas, kan det ickeuteslutas att en uppfattning att detta resultat är önskvärt inverkar påbeslutet. Syftet med åtgärden kan vara sammansatt. Ett huvudsyfte att få inmer pengar i statskassan kan vara förenat med ett sekundärt syfte att en delpublikationer, som betraktas som icke önskvärda, skall förkvävas av den höjdaskatten. Det är härvid icke möjligt att enbart beakta syftet hos någon bestämdperson. Det räcker i detta hänseende icke med sinnets renhet hos t. ex.finansministern för att göra åtgärden oantastlig ur tryckfrihetssynpunkt. Redanmöjligheten att i åtgärden kan inläggas ett sekundärt syfte att förkväva vissapublikationer gör åtgärden tvivelaktig. Urdessa synpunkter kan det icke nog framhållas att man bör undvika alla åtgärdervilkas förenlighet med grundlagen ens kan ifrågasättas. Varje avsteg från enstrikt och odiskutabel grundlagstolkning utgör en fara för efterföljd. Varjeuppmjukning av skyddet för tryckfriheten är ett farligt exempel, som kanåberopas , då striden måhända icke gäller statens skatteinkomsterutan försvaret för en fri och demokratisk samhällsordning. Därförär en skatteläggning som icke gör skillnad mellan olika typer eller grupper avpublikationer att förorda. uttalar i PM tillVectu angående beskattning av tryckta skrifter ur tryckfrihetsrättsligsynpunkt bl. Ordet "fritt" i 1 kap. 1 § TF måsteuppenbarligen tolkas mot bak grund av vad----- stadgas om hinder i 1 kap. 2 § TF. För att den frihet, varom talas iförstnämnda paragraf, skall anses vara åsidosatt, måste beskattningen ha nåtten hög intensitet. Varje form av beskattning, som drabbar en rörelse förtryckning och utgivning av skrifter, kan givetvis ej anses såsom ett sådanthinder. Beskattningens intensitet måste vara sådan, att denna vid en objektivbedömning framstår som ett verkligt hinder av i det närmaste prohibitiv art förskriftens utkommande, för att beskattningsreglerna skall vara att betrakta somoförenliga med nu ifrågavarande grundlagsstadgande. Denna gräns kan uppenbarligenicke fastläggas vid ett visst skatteprocenttal. I varje särskilt fall fårbedömas om beskattningsregelns effekt blir den att friheten att ytrra sig itryckt skrift i realiteten eluderas. Där är därvidlag självfallet likgiltigtpå vilket led beskattningen lägges, om på tryckningen, på utgivningen eller påspridningen. I praktiken har grundlagsenligheten av relativt lågprocentigaomsättningsskatter, uttagna i samband med spridning av böcker och andra trycktapublikationer, aldrig på allvar ifrågasatts. Vadhärefter gäller regeln i 1 kap. 2 § andra stycket TF- är denna mera preciserad änöppningsstadgandet i TF. Den gäller emellertid endast för det fall att åtgärdvidtages för att hindra skrifts tryckning, utgivning eller spridning på grundav skriftens innehåll. Hinder, som har sin grund i andra hänsyn, beröres ej avbestämmelsen, t. ex. spridningshinder, föranledda av hänsyn till allmän ordningpå viss plats. Det är här att märka att, därest hinder av sist angivna art fårmera obegränsad räckvidd, regler härom kan komma att strida mot det allmännastadgandet i 1 kap. 1 § TF. SkU 1971: 30 30 En beskattningsåtgärd, som riktar sig mot visstryckt skrift på grund av dess innehåll, blir att bedöma enligt förevarandebestämmelse i 1 kap. 2 § TF. Med hänsyn till stadgandets mera precisa natursynes mig rimligt att hävda, att beskattningsåtgärder, som anknyter tillskriftens innehåll, redan vid en lägre hindersam effekt än då det gällergenerella ingripanden, måste betecknas som enligt 1 kap. 2 § otillåtna hinder.Det för alltför långt att påstå, att varje skatt, som lägges på vissa slag avtryckta skrifter på grund av dessa skrifters innehåll, är att anse såsomgrundlagsstridig. Men så snart skatten får i något avseende hindrande verkan,uppkommer fråga om dess grundlagsenlighet. Hurter sig läget, därest man går den omvända vägen rent tekniskt, dvs. om man avfiskaliska skäl ålägger allt tryck en viss skatt, som icke kan anses utgöra etttryckfrihetsrättsligt hinder enligt 1 kap. 1 § TF, och därefter undantagerstora delar av detta skattelagda område alltefter skrifternas innehåll frånskatt, så att i realiteten den generella skatten kommer att drabba blott enmindre del av området, vilket sålunda diskrimineras på grund av skrifternasmindre önskvärda innehåll?