bet · FU01JoU55 · 1971-12-31 00:00:00 — Vi finner därför att man bör söka finna en lämphg fast form för nära kontakter mellan institutionen och . Institutionen får i uppgift att håUa kontakt med denavfallsforsk ning som kan antas ske inom industrin, dels för att undvika dubbelforsk ning, dels för att möjUggöra snabb omsättning av forskningsresultat i utvecklingsarbete och produktion. Sammanfattningsvis finner vi förslaget om inrättande avnämnda forskningsinstitution motiverat fömtsatt att verksamheten ges en sådanform att forskningen kan sättas in i ett samhäUsekonomiskt perspektiv och attnära kontakter med beirörda mUjövårdande myndigheter och med annanavfaUsforskning kan garanteras. Punkt 11 i motionen 1971:76 Denna punkt är så knapphändigt utvecklad att någotegentligt yttrande inte kan komma ifråga. Beträffande det här nämnda behovet avavfallsforskning o. d. hänvisar vi till ovanstående yttrande. Tanken påUppsamUngssystem för industri- och hushåUsavfaU o. d. tiUåter så många olikatolkningar att vi avstår ifrån att kommentera den. Avsnittet "Välståndsavfallet...." i motion1971:77 Här kan vi endast konstatera att vi finner beskrivningen iangivna avsnitt korrekt och att vi finner motionens hemställan om utarbetandeav riktlinjer för samhäUets åtgärder i berörda avseenden motiverad. För attåterknyta tiU punkt I ovan menar vi att specifika åtgärder för avfallsforskningoch avfallsbehandling måste vidtas med utgångspunkt från sådana riktlinjer församhäUets miljövårdspoUtik i dess helhet. Avsnittet "Nedskräpning" i motion 1971:28 Vi finner beskrivningen av miljövårdsproblemen i dettaavsnitt helt riktig och de angivna uppgifterna för miljövårdsarbetet angelägna.Det kan tilläggas att man här använder något av det synsätt som vi efterlysteunder punkt 1 ovan. Yttranden över motionen 1971:1046 (21.4.1971) anför. Enligt 2 § 36 mom.mUjöskyddskungörelsen krävs tiUstånd eller dispens för anläggning för behandhngeller deponering av avfaU, om den tiUförda avfaUsmängden överstiger omåret. Frågan om dispens från skyldighet att söka tiUstånd prövas av statensnaturvårdsverk för arUäggningar överstigande , i övrigt av länsstyrelse(1 resp. 12 §). Yrkandet i föreliggande motion innebär således ett krav påtUlståndsprövning även för anläggningar under . Beträffande detta yrkande väl erinra omatt gränsen satts av praktiska skäl och kan sägas motsvara en Uknandegräns avseende rening av avloppsvatten, 200 personekvivalenter. Med hänsyn till kommunernas renhållningsmonopol och tUlbestämmelserna i den nya kommunala renhåUningslagen finner verketsannoUk-helen av att anläggningar av anfört slag skaU tillkomma mycket Uten, ivarje faU i tätorter av någon storlek. SkuUe behov förehgga att ingripa motbefintlig anläggning av denna typ, torde hälsovårdsnämnden med stöd avhälsovårdsstadgan ha fuU möjlighet att göra detta. Vid fall av störandeinverkan på landskapsbilden är 20 § naturvårdslagen tUlämpUg. Det förhållandetatt antalet anläggningar på mindre än 50 årslön kan väntas bU Utet skuUe i ochför sig kunna göra en ändring av mUjöskyddskimgörelsen i enUghet med motionenmöjlig. Avsaknaden av nedre begränsning kan emellertid ge upphov tUlsvårigheter. Den smidigaste lösningen synes vara att beträffande sådanaanläggningar prövningsbestämmelser las in i hälsovårdsstadgan. Lokaliseringen av större avfaUsanläggningar utgör enligtnaturvårdsverkets uppfattning en regional fråga om än en mycket betydelsefullsådan. Som en angelägenhet pä riksplanet kan möjligen behandling avspecialavfaU uppfattas, dock ej av den storleksordningen att det är befogat attden tas in i den fysiska riksplaneringen. För att få tUl stånd en lärnpUg regionindelning föravfallshantering beslöt att enöversiktUg planläggning skulle göras länsvis för hela landet. Denna förstaetapp har genomförts. En andra och tredje etapp, som går mera i detalj har påbörjatsi vissa län. Slutligen har ett bolag, , nyUgen bUdats medhuvuduppgift att verka för interkommunalt samarbete i fråga om avfaUshantering. (3,5.1971)anför. Enligt koncessionsnämndens erfarenhetpågår i regi ett intensivt arbete ofta initierat ochlett av länsstyrelserna och skapa från bl. a.mUjövårdssynpunkt tUlfredsstäUande lösningar av avfaUsproblemen. I många faUprövas härvid lösningar som förutsätter samarbete över kommungränserna. senare år skärpta mUjövårdskraven torde av bl. a.kostnadsskäl leda tUl att deponeringsplatserna kommer att betjäna stora områden.Det är under dessa omständigheter svårt att se fördelama med att dettaplaneringsarbete lyfts upp på riksnivå. Problemlösningarna kräver nämUgen (bl.a. från mUjövårdssynpunkt) ingående kännedom om lokala förhåUanden vad gällerbedömningar av riskerna för vatten- och luftförorening och andra störningar.Bestämmelserna i 4 § mUjöskyddslagen får anses innefatta fuUt tiUräckUgagarantier mot feUokaUsering av anläggningar av ifrågavarande slag.Koncessionsnärrmden kan därför inte tUlstyrka bifaU tUl motionärernas yrkandeni denna del. Ingripanden mot befintliga soptippar som orsakar olägenhet avnågon betydelse kan ske med stöd av gällande lagstiftning. Beträffande föreslagen skärpning av 12 §mUjöskyddskungörelsen vill nämnden anföra följande. Bestämmelserna i mUjöskyddskungörelsen innebär enomfattande förprövningspUkt ifråga om anläggningar för behandhng, deponeringoch uppsamUng av avfaU. Enhgt 2 § punkt 36 förehgger prövningsskyldighet föranläggningar för behandhng eller deponering av avfaU, om den tiUfördaavfaUsmängden överstiger samt för anläggningar för behandhng avoljeavfaU eUer annat specialavfall. EiUigt 8 § punkt 25 kungörelsen föreUggervidare anmälningsskyldighet till beträffande uppförande avanläggning för central uppsamUng av oljeavfall eller annat specialavfall. Medanläggning för central uppsamUng av oljeavfaU eller specialavfaU avsesanläggning som betjänar ett flertal industrier och/eUer samhällen. Vidare harutfärdats särskilda bestämmelser tUl skydd mot förorening av ytvatten genomutsläppande eller uppläggande av fast avfaU eUer fast ämne. EnUgt 7 §mUjöskyddskungörelsen får sådant avfaU oavsett vUken mängd det är fråga om ej släppas ut eUer uppläggas utan tillstånd eller dispens, om det ej äruppenbart att det kan ske utan olägenhet. De nu nämnda bestämmelserna omfattar emeUertid inte mindretippar för vanUgt avfaU. Den som har ansvaret för en sådan tipp skaU dockförvissa sig om att risk för ytvattenförorening ej föreUgger. En skärpning av förprövningspUkten i den omfattning somföreslagits i motionen skuUe enUgt koncessionsnämndens mening icke varapraktiskt genomförbar eller sakligt motiverad med hänsyn tiU att detta skulleinnebära att aU form av tippning av avfaU även sådan som är betydelselös ellerrelativt harmlös ur mUjöskyddssynpunkt, ex. kompostering av trädgårdsavfaU,löv m. m. skulle kräva tiUstånd eller dispens. Endast när det gäUer oljeavfaUeUer annat specialavfaU synes en längre gående förprövningspUkt f. n. kunnaövervägas. Prövningsskyldigheten i 2 § 36 mUjöskyddskungörelsen beträffandeoljeavfall och specialavfall kunde i så faU vidgas att avse även deponering avsådant avfaU. I fråga om oUka slag av specialavfaU kan måhända finnasskäl att överväga en lagändring som innebär att den som på grund av sinproduktion eller verksamhet handhar avfaU som inte utan särskUdaförsiktighetsmått kan destmeras eUer deponeras, bör åläggas ansvaret för attsådana försiktighetsmått iakttas. En bestämmelse med denna innebörd kan väntasbidraga tUl att oljeavfaU och annat mUjöskadUgt avfall inte sprids på olämpUgastäUen eller dumpas. () anför. viU tUl en börjanframhålla att det synes lämpUgt att anordnandet av avfaUsanläggningar har stödi faststäUd detaljplan, särskilt om det finns bebyggelse i närheten. Svåraolägenheter av immissionska-raktär kan uppkomma för närboende såsom lukt,förekomst av råttor, vattenföroreningar, kringflygande avfall m. m. I förstahand ankommer det på kommunens hälsovårdsnämnd att bevaka hithörande frågor menäven kan ha anledning att ta befattning med dessa. Skyldighet att söka byggnadslov föreUgger enUgt 54 § 1 mombyggnadsstadgan då fråga är om upplag av större omfattning och varaktighet, somändrar markens normala användningssätt, vUket ju är faUet med de flestasoptippar. Om tiU upplaget hör skötselbyggnader erfordras givetvis lov även fördessa. I byggnadsstadgans 52 § föreskrives även att upplag ej må anordnas så,att det orsakar brandfara eller risk för olycksfall, skymmer sikten förtrafiken eUer för närboende, vanpryder omgivningen eller eljest våUar olägenhetav betydelse. Det ankommer på att ingripa om dessa regler ej följs. kan således vitsorda motionäremas uppfattningatt avfaUshantering i kommunerna utgör ett problem och det av sådanstorleksordning att frågan bör tas upp i den översiktUga kommunplaneringen.Även vid interkommunal planering bör problemen behandlas. Så har även skett,bl. a. vid den regionala planeringen inom sydvästra ochGöteborgsregionen. Däremot torde tUls vidare frågorna ej behöva behandlas i denstalUga fysiska riksplaneringen, då hanteringen i fråga i första hand är enkommunal angelägenhet och det därför måste anses lämpUgast att frågan närmastbeaktas i planering, 1 detta sammanhang kan även pekas på problemetmed slamupplag, som bUr allt vanUgare med den ökade utbyggnaden för kemiskrening av landets avloppsreningsverk. Även denna fråga bör beaktas vid denÖversiktUga planeringen. Det synes även angeläget att de oUka kommunala nämndernatidigt uppmärksammar hithörande frågor och därvid samråder med varandra. Vad beträffar den föreslagna ändringen av 12 § i miljöskyddskungörelsenom dispensskyldighet även för mindre upplag anser planverket det angeläget attrationell kontroU kan ernås på ett tidigt stadium även av avfallsaiUäggningarmindre än 50 t/år. Var den undre storleksgränsen bör sättas måste dock närmarebedömas med hänsyn till tänkbara olägenheter av anläggningar av ohka storlekoch myndighetemas kontroUmöjligheter.