bet · FU01JoU37 · 1971-12-31 00:00:00 — Sedan det såsmåningom visat sig att upptagandet av nybyggen i de ÖATC fjällmarkstrakternamedfört vissa olägenheter för samerna samt i åtskilliga fall även förnybyggarna själva förordnade Kungl. Maj :t att, för att skydda samernasoch nybyggarnas ömsesidiga rättigheter och för att förebygga tvister mellandem, en gräns skulle bestämmas mellan den egentliga fjällbygden och den tillodling tjänliga delen av och lappmarker. Genomsärskilda beslut av Kungl. Maj :t blev denna gräns, odlingsgränsen, sedermerafastställd. Odlingsgränsen är nu upphuggen i terrängen som en rågång frånKaresuando i norr till i söder. Avsikten med odlingsgränsensbestämmande var att trakterna ovanför densamma skulle utgöra ett åt samernaförbehållet område. Några ytterligare nybyggen skulle inte få anläggas där.Denna princip har dock inte helt kunnat upprätthållas. Sålunda har storabebyggelsecentra vuxit upp bl. a. i anslutning till gruvfyndigheterna. Å andrasidan innebar odlingsgränsens tillkomst inte att samerna utestängdes från debeten som de av ålder utnyttjat nedom odlingsgränsen. Inom , därnågon territoriellt bestämd inte funnits, avsattes i samband medav-vittringarna vissa s. k. renbetesfjäll för samernasbegagnande. har därefter utvidgats genom att ett antal avkronan inköpta hemman och lägenheter upplåtits för renskötsel. Vid sidan omrenbetesfjällen har inom och nordvästra delen av länvissa kronoparker upplåtits för renbete. Omfattningenav samernas betesrätt reglerades närmare första gången i 1873 årsawittringsstadga. Denna reglering, som i stort sett utgjorde en konfirmering avbestående förhållanden, innebar att betesrätten skulle få utövas såväl påkronans som enskildas marker. Dock begränsades betesrätten på enskild marknedom odlingsgränsen . Vidare skulle samerna i viss utsträckningäga rätt att till husbehov ta virke från skogen och även vara berättigade attpå utmark jaga och fiska. För den bofasta befolkningen däremot innebaravvittringarna att de olika skifteslagen i fortsättningen var hänvisade tilljakt och fiske inom byns egna genom a\'vitt-ringen gränsbestämda områden ochatt de gick förlustiga den rätt till jakt och fiske som de av sedvana hadeåtnjutit i ungefär samma omfattning som samerna. 3 1971.16 saml. JoU 1971: 37 34 utfärdades den första renbeteslagen som år1898 ersattes av en ny. I båda upptogs i princip samma bestämmelser som varitgällande i avseende på samernas rätt att uppehålla sig med sina renar på vissatrakter. Nugällande renbeteslag bygger på de tidigare renbeteslagai--na.Enligt lagen utgör renskötseln en såväl monopoliserad som privilegierad näring.Den är monopoliserad såtillvida att renskötsel med utnyttjande av annans markendast får utövas av samer. Renskötselrätten innefattar i första handbefogenhet för same att på de trakter, där han äger uppehålla sig med sinarenar, begagna sig av land och vatten till underhåll för sig och renarna. Lageninnehåller bestämmelser om vilka områden samerna får nyttja för renbeten samtbestämmelser om rätt för samer att uppföra byggnader och stängsel, om rätt fördem att ta virke till husbehov samt om samernas rätt till jakt och fiske. Förrenskötselns bedrivande är samerna indelade i lappbyar. Renskötselområdetomfattar totalt mer än . Den allra största delen av renbetesmarkernautgörs av kronomark. Antalet i renskötsel sysselsatta personer har minskatsuccessivt . Den renskötande befolkningen uppgårtill omkring 2 500, fördelade på ca 700 familjer, varav fyra femtedelar finnsi . Såsom framgår av den föregående redogörelsen (s. 30 f.) ärrennäringens lönsamhet dålig inom stora delar av renskötselområdet. Många avrennäringens utövare har påfallande låga inkomster och är i betydandeomfattning undersysselsatta. En av anledningarna härtill är att näringen intekunnat tillgodogöra sig rationaliseringsvinster i samma utsträckning somexempelvis jordbruket. Ipropositionen framhålls att det är ett angeläget intresse från såväl rennäringenssom samhällets synpunkt att genom rationaliseringsåtgärder av olika slag skapaförutsättningar för en effektivare och mera lönsam renskötsel. Det betonas attdet är ett samhällsintresse, inte bara från näringspolitiska synpunkter, attrennäringens lönsamhet förbättras. Rennäringen torde nämligen utgöra enförutsättning för bevarande av den samiska kulturen. Det allmänna bör därförenligt departementschefen genom olika åtgärder medverka till att förbättraförutsättningarna för renskötseln. Departementschefen anför att det därvid ärav största vikt att rennäringsutövarna själva ges möjlighet att aktivt delta irationaliseringssträvandena. Enligt departementschefens uppfattning krävs detåtgärder av administrativ, ekonomisk och rättslig art för att komma till rättamed rennäringens bekymmersamma ekonomiska läge. Deförslag som i nämnda syfte framläggs innebär i korthet att en ny organisationsformtillskapas för renskötseln som gör det möjligt att indela renhjordarna i störrerationella driftsenheter än . De renskötande samernas egnalokala organ förstärks så att de från lappväsendet och andra myndigheter kanöverta huvudansvaret för rennäringens utveckling. Genom ökat ekonomiskt stödenligt i huvudsak samma principer och villkor som gäller för jordbruketsrationalisering bör rennäringens rationali- JoU 1971: 37 35 renbeteslag föreslås ersatt med en ny lag i ämnet,rennäringslagen. Imotionen 1971:1369 hävdas att rennäringen ej bör vara förbehållen samerna utanstå öppen för alla svenska medborgare. Enligt motionären kan det inte vararimligt att längre bibehålla en undantagslagstiftning för samerna. Motionärenanser att sysselsättnings- och inkomstsvårigheter för samer och andra som bor iNorrland är gemensamma och måste bedömas som en enhet. Rennäringen bör enligtmotionären självfallet få utnj'ttja renbetesmarkerna så länge dess utövare kanfå en rimlig försörjning därav. Därefter bör vederbörande länsstyrelser haansvaret för det lämpliga utnyttjandet av markerna. Mot bakgrund av detanförda yrkas i motionen avslag å propositionen och upphävande av gällanderenbeteslag. Det länsmässiga ansvaret för rennäringen, fisket, jakten och kronomarkernasnyttjande bör enligt motionärens mening läggas på länsstyrelserna, som bör fådisponera hittillsvarande fonder. Vidare anses att fiske och jakt bör upplåtasåt samtliga inom renskötselområdet boende och att som riktlinjer förrennäringen i fortsättningen bör gälla vad som förordas i 3 och 65 §§ iförslaget till rennäringslag. Utskottetanser för sin del att mycket talar för att, såsom även anförs i propositionen,det endast i begränsad omfattning torde vara möjligt för samerna att, om renskötselnskulle upphöra, hålla sitt språk, sin slöjd och övriga kulturyttringar levandenågon . Rennäringen är därför, såsom departementschefen framhållit,en förutsättning för bevarande av den samiska kulturen. Med hänsyn härtill börrenskötselrätten enligt utskottets mening även i fortsättningen varaförbehållen samerna. Motionen 1971: 1369 bör följakthgen avslås. Idet följande tar utskottet upp till närmare behandling de delar av propositionensom berörts i de i anledning av propositionen väckta motionerna samt behandlardärjämte vissa frågor som har samband därmed och som aktualiserats i några vidriksdagens början väckta motioner. Samernas rättsliga ställning m. m. I de vidriksdagens början väckta motionerna 1971:990 och 1971:1034 erinras om samernasurgamla rätt att nyttja fjällområdena för renskötsel och till jakt och fiske.Genom framväxten av det moderna samhället utsätts de för en rad ingrepp isamband med tillskapandet av gruvor, kraftverk, vägar m. m. Enligtmotionärernas mening kan samernas intressen i rättsliga sammanhang inte ansesbehörigen tillvaratagna med nu rådande ordning i organisatoriskt hänseende.Det påpekas sålunda att samerna inte äger föra sin egen talan t. ex. vidintrång i renskötseln, utan att talan i stället förs av statliga myndigheter,något som motionärerna finner från rättssäkerhetssynpunkt otillfredsställande.Mot bakgrund av angivna förhållanden yrkas i de båda motionerna att riksdagenbegär tillsättande av en utredning angående samernas rättsliga ställning. () har i remissyttrande över rennä- JoU 1971: 37 36 ringssakkunnigasbetänkande kritiserat att de sakkunnigas förslag saknar samepolitiskmålsättning. SSR gör vidare gällande att samerna har en mera omfattande rätttill renbetesområdena än som framgår av renbeteslagen. Denna uppfattninggrundar SSR framför allt på historiska skäl. Samernas rätt till marken börenligt SSR karakteriseras som en medäganderätt eller ständig besittningsrätt.SSR anser att i den nya lagen samernas rätt till i vart fall jakt och fiske börklart erkännas som en samebyarnas tillhörighet. Såsomframgår av det anförda synes samerna inte godta själva den principiellagrundvalen för den nu föreslagna lagstiftningen. Lagrådet anser att dettaförhållande inte är tillfredsställande. Utskottet ill emellertid understrykaatt det inte ingått i de rennäringssakkunnigas uppgift att ta ställning tillfrågan om vilken rätt till land och vatten som samerna kan grunda på hävd elleräldre rättsordning. I direktiven anfördes nämligen att syftet med utredningenborde vara att med utgångspunkt från att rennäringen alltjämt skulle varaförbehållen samerna och från renbeteslagens huvudsakliga innehåll rörandesamernas särskilda rättigheter i förhållande till kronan och andrarättsinnehavare samerna borde i all den utsträckning som var möjlig ägasjälva bestämma rörande rennäringens rationella organisation. Erinras må attvissa lappbyar och enskilda samer väckt talan mot Kungl. Maj :t och kronan om iförsta hand bättre rätt än kronan till renbetesfjällen i samt attytterligare processer är att vänta. En slutlig domstolsprövning avföreliggande tvistefrågor torde dock dröja åtskilliga år. En lösning av rationaliseringsproblemenoch en förbättring av rennäringens lönsamhet kan emellertid inte anstå. anfört synes i rådande läge och i avbidan på att föreliggandetvistefrågor prövas av domstol få godtas att den nya lagstiftningen byggs upppå samma grund som gällande renbeteslag. I likhet med departementschefen ärutskottet inte berett att nu i hela dess vidd förorda en omprövning av fråganom samernas rätt till mark och vatten inom renskötselområdet. Utskottet villdock understryka att ett antagande av den föreslagna rennäringslagen inteinnefattar något ställningstagande i föreliggande tvistefrågor. Nuifrågavarande lagförslag innebär en genomgripande förstärkning av samernassjälvbestämmanderätt i fråga om renskötselns organisation och deras egnaekonomiska angelägenheter. För gemensam drift av renskötseln inom lappbysområde bildas en ny typ av juridisk person, kallad sameby, som i sina huvuddragär uppbyggd enligt de principer som gäller för ekonomisk förening. Utmärkandeför samebyn är vidare att samtliga renägare inom lappbyn är skyldiga att varamedlemmar i samebyn. Förslaget innebär att samebyarna övertar huvudansvaret förrennäringens utveckling från lapjjväsendet, som upplöses. Enligt 10 § ilagförslaget skall sameby företräda medlemmarna i frågor som rörrenskötselrätten eller medlemmarnas gemensamma intressen inom rennäringen iövrigt. Här åsyftas inte bara vad som rör den egentliga renskötselrätten utanäven t. ex. frågor om jakt eller fiske, vilka rättigheter ingår sombirättigheter i renskötselrätten. JoU 1971: 37 37 granskningen av denna paragraf framhållit att det inte torde få ansesföreligga hinder mot att sameby för medlemmarnas räkning för talan ävenangående sådana rättigheter i avseende å renbetesområdena som har samband medrenskötseln och som de anser sig ha på annan grund än förevarande lag. Utskottetfinner mot bakgrund av det anförda inte motiverat att nu påkalla en utredningom samernas rättsliga ställning. Utskottet avstyrker därför motionerna1971:990 och 1971: 1034. vid början väckta motionen 1971: 1048 yrkas att skallbegära att de regionala handlingsprogrammen för det norrländska inlandetöverarbetas med särskilt hänsynstagande till samebefolkningens fortsattaexistens som etnisk minoritet. Till stöd för yrkandet anförs att det är av viktatt allt görs för att säkerställa ett mångsidigt näringsliv för samerna. Vidareframhåller motionärerna betydelsen av att en snabb och omfattande satsning skerpå samtliga de tätorter där samefamiljer är bosatta. Enligt motionärerna är enutveckling nödvändig även av sådana orter där samer är bosatta menbefolkningsunderlaget i övrigt bedöms vara för litet för särskildaregionalpolitiska åtgärder. Motionärerna anser att de regionalahandlingsprogrammen bör kompletteras utifrån dessa synpunkter om inte särskildahänsyn redan tagits till samerna som etnisk minoritet. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att det är angeläget att alternativ sysselsättningkan beredas inom renskötselområdet för de samer som inte får tillräckligsysselsättning inom själva renskötseln. I propositionen framläggs också förslagi syfte att främja sådan sysselsättning. Sålunda framhålls det att man vidupplåtelser av renbetesmark för turiständamål bör eftersträva att samernabereds arbetstillfällen. Vidare framstår det enligt departementschefen som enväsentlig uppgift för lantbruksnämnderna att efter samråd med bl. a. samernasjälva och arbetsmarknadsmyndigheterna inom renskötselområdet skapa nyaarbetstillfällen för samerna. Utskottet förutsätter i likhet medrennäringssakkunniga att arbetsmarknadsorganen liksom kommer att görabetydande insatser inom förevarande område. Utskottet anser det även angelägetatt effektiva åtgärder vidtas i syfte att skapa möjligheter för den övrigabofasta befolkningen att stanna kvar inom området. Därest de befolkningscentrasom där finns avfolkas och såväl kommersiella som samhälleligaservicefunktioner till följd härav upphör torde renskötseln komma attallvarligt äventyras. De regionala handlingsprogram, som är underutarbetande, är emellertid avsedda att skapa klarhet i vilka åtgärder som iangivet hänseende är möjliga att vidta. Utskottet förutsätter att i berördalänsprogram även sameorternas speciella problem beaktas. Medhänsyn till det anförda anser utskottet det inte vara erforderligt med någonsärskild åtgärd från sida i anledning av motionen 1971: 1048. Likaså finner utskottetvad i det föregående anförts ge vid handen att syf- JoU 1971: 37 38 tetmed motionen 1971: 1033 bör kunna tillgodoses utan något särskilt riksdagensuttalande. Iförevarande sammanhang vill utskottet understryka att det är av vikt attskyddet för rennäringen inte utformas så att den övriga bofasta befolkningensmöjligheter att förbättra sin ekonomi försvåras. Såsom framhålls i motionen1971: 1368 skulle ett alltför ensidigt tillgodoseende av de renskötandesamernas intressen kunna motverka en utveckling av tätorterna. Detta skulle påsikt kunna få en negativ inverkan även på de renskötande samernasförhållanden. Avvägningen mellan renskötselns intressen och andra intressen ärdock en ömtålig fråga. Utskottet återkommer till detta spörsmål i det följande. I förslaget till rennäringslagföresltrivs i 1 § att rätt att enligt lagen begagna mark och vatten tillunderhåll för sig och sina renar (renskötselrätt) tillkommer den som är avsamisk härkomst om hans föräldrar eller någon av hans far- eller morföräldrarhaft renskötsel som stadigvarande yrke. kan vidare om särskildaskäl föreligger även i andra fall medge person med samisk härkomstrenskötselrätt. I 3 § finns intagna bestämmelser om inom vilka områdenrenskötsel får bedrivas, dels , och dels den 1 oktoberden30 april. Imotionen 1971: 1367 yrkas att till 3 § skall fogas en bestämmelse av innehållatt "till samernas uteslutande begagnande ligger kronomark under allmän dispositionovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen". Till stöd för j'rkandetanförs att lagstiftningen i avvaktan på slutförandet av pågåendedomstolsförhandlingar inte bör utformas så att inskränkningar sker i derättigheter samerna har eller söker få fastlagda genom rättsligprövning. Uttrycket"områden som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade"förekommer i lagtext första gången i 31 § renbeteslag. I nu gällanderenbeteslag, återfinns uttrycket i 56 §, som behandlarnyttjande-rättsupplåtelser på nämnda områden. Det bör observeras att med lappavses i gällande lag (1 §) var och en, som enligt vad i lagen anförs äger.rätttill renskötsel. 56 § berör således endast områden som blivit för derenskötande lapparnas uteslutande begagnande anvisade. Med denna beskrivningavses enligt renbeteslagens förarbeten (prop. 1928:43 s. 171) renbetesfjällen iJämtlands län samt de delar av lappmarkerna ovan odlingsgränsen som ej är underenskild disposition. I förslaget till rennäringslag återfinns motsvarandebestämmelser om nyttjanderättsupplåtelser i 32 §. De berörda områdena har ienlighet med rennäringssakkunnigas förslag beskrivits som "kronomarkovanför odlingsgränsen som står imder statens omedelbara disposition och pårenbetesfjällen". Enligt de sakkunniga åsyftas med denna beskrivningingen ändring i förhållande till nuvarande definition. Avdet nu anförda torde framgå att den i föreliggande lagförslag användaformuleringen inle, såsom motionärerna ifrågasatt, är avsedd att inskränka JoU1971: 37 39 derättigheter som samerna f. n. har. Enligt utskottets mening kan det dock inteförnekas att bytet av beskrivning på områdena kan komma att framstå som eninskränkning i förhållande till gällande rätt. För undvikande av sådantmissförstånd bör den i två renbeteslagar använda definitionen återfinnas äveni den nya rennäringslagen. Den av motionärerna föreslagna utformningen innebäremellertid en utvidgning i förhållande till gällande rätt och bör därför inteanvändas. Ett infogande av den äldre definitionen i 3 eller 32 §§ låter sig avlagtekniska skäl svårligen göra. Enligt utskottets mening bör i stället genomen övergångsbestämmelse göras klart att beskrivningen i 32 § på berörda områdenstår i full överensstämmelse med den tidigare använda definitionen. Att ensådan övergångsbestämmelse införs i lagförslaget anser utskottet vara motiveratäven från den synpunkten att uttrycket "område anvisat till lapparnasuteslutande begagnande" återfinns jämväl i annan lagstiftning, t. ex.lagen om fiskevårdsområden och kungörelsen den 8 juni 1951angående förvaltningen av kronans fisken. Genomförsden av utskottet föreslagna lagändringen bör motionen 1971: 1367 kunna anses idenna del besvarad. 4§ i lagförslaget innehåller bestämmelser om förlängning av tiden för vinterbetet.Sådan förlängning kan av lantbruksnämnden medges såvitt avser kronomark, om detbehövs på grund av ogynnsamma väderleks- eller betesförhållanden eller avannat särskilt skäl. I fråga om aiinan mark får tiden förlängas med ägarenssamtycke. Imotionen 1971: 1367 hemställs att paragrafen ändras så att vinterbetes-tidskall förlängas om otjänliga väderleks- och betesförhållanden tvingar tilltidigare flyttning om hösten eller hindrar återflyttning om våren. Begränsningentill kronomark har således borttagits i motionärernas förslag. Någon närmaremotivering till ändringsförslaget finns inte angiven i hiotio-nen. Frånsamernas sida har dock framhållits betydelsen av att jämväl beträffandeenskild mark en förlängning av betestiden skall kunna komma' i fråga, även ommarkägaren motsätter sig detta. Derenskötande samerna har även i gällande lag rätt till förlängning av vinterbetestiden, dock endast om otjänliga väderleks- eller betesförhållandeii tvingar till tidigare flyttning om hösten eller hindrar återflyttning om vå ren. I förhållande till gällaride lag innebär således propositionen en för stärkning av samernas rätt därigenom att inte endast väderleks- eller be tesförhållanden utan även annat särskilt skäl skall kunna ligga till grund för en förlängning av betestiden. Å andra sidan innebär lagförslaget en in skränkning i nu gällande rätt genom att samerna, när det gäller enskild mark, i fortsättningen skall vara beroende av,markägarens samtycke till förlängningen. mening medför den i propositionen föreslagna möjligheten attförlänga betestiden även av annat särskilt skäl än ogynnsamma väderleks- ellerbetesförhållanden betydande fördelar för samebyarna. Utskottet tillstyrkerdärför propositionen i denna del. JoU 1971: 37 40 intebiträda förslaget att inskränka rätten till förlängning av. betestiden till attavse endast kronomark. En sådan begränsning synes kunna medföra inteoväsentliga nackdelar för samebyarna. Motionsyrkandet om att all renbetesmarkbör kunna bU föremål för en förlängning av betestiden bör därför enligtutskottets mening bifallas. Den av motionärerna föreslagna lagtexten kan dockutskottet inte godta i oförändrad form. Av lagstadgandet bör nämligen bl. a.klart framgå vdlken myndighet som är tillståndsmyndighet och vidare skall, ienlighet med utskottets uttalande i det föregående, förlängning av betestidenkunna medges av "annat särskilt skäl". Enhgt utskottets mening börlantbruksnämnden vara nyssnämnda tillståndsmyndighet. Medhänvisning till det anförda förordar utskottet att 4 § får den lydelse som iutskottets hemställan betecknas som utskottets förslag. Rennäringens lokala organisation. Såsom utskottet idet föregående anfört har i förslaget till rennäringslag tillskapats en ny typav juridisk person, sameby, som har till ändamål att enligt sagda lag förmedlemmarnas gemensamma bästa ombesörja renskötseln inom byns betesområde.Enligt 9 § andra stycket åligger det sameby särskilt att svara för attrenskötseln drivs på ekonomiskt bästa sätt och att utföra, underhålla och drivaanläggningar som behövs för renskötseln. I tredje stycket i samma paragrafföreskrivs vidare att sameby inte får bedriva annan ekonomisk verksamhet än renskötsel. Imotionerna 1971: 1367 och 1971: 1370 hemställs att sistnämnda stycke skall utgånr lagtexten. Vidare yrkas vissa därav föranledda följdändringar i 16, 38 och59 §§. Till stöd för yrkandena anförs i motionerna att det är önskvärt attsameby får bedriva all slags ekonomisk verksamhet som är ägnad att stärka bynsställning. Särskilt angeläget är enligt motionärerna att samerna får möjlighetatt bedriva s. k. kombinationsnäringsfång under de tider , dårenskötseln endast kräver arbetskraft i begränsad omfattning. Utskottetvill till en början framhålla att benämningen sameby enligt utskottets meninginte är en helt träffande beskrivning på ifrågavarande organisationsform.Rennäringssakkunniga föreslog i sitt betänkande att den nya lokalaorganisationen skulle kallas renby och anförde som motivering härför att detvar önskvärt att redan av namnet framgick den huvuduppgift att svara förrenskötseln inom ett visst område som ansågs skola tillkomma den nyaorganisationen. Benämningen renby har sedan i propositionen ändrats tillsameby efter hemställan av SSR. Även om enhgt utskottets mening en meraklargörande benämning hade varit renskötar- eller renskötselförening villutskottet inte motsätta sig propositionens förslag på denna punkt. Deassociationsrättsliga reglerna i lagförslaget har utformats för att kunnatillgodose samebyns förut angivna ändamål. Sålunda föreslås rösträtten påbystämma i flertalet frågor bli avhängig av del antal renar som den JoU1971: 37 41 Vidare skall enligt förslaget kostnaderna för renskötseln fördelasmellan de renskötande medlemmarna efter reninnehavet. Dessutom finnsbestämmelser om skyldighet för de renskötande medlemmarna att förskotteraerforderliga medel för renskötseln samt om slutlig fördelning av kostnadernaför denna, varvid renskötande medlem skall gottskrivas erlagt förskott ochvärdet av arbete som han och hans husfolk utfört för byn. Av det anfördaframgår att ett bifall till motionsyrkandena skulle kräva en betydligt meragenomgripande omarbetning av lagförslaget än vad som förutsatts i motionerna. Utskottetvill i detta sammanhang vidare understryka att det i 11 § i lagförslaget haruppställts krav på medlemsskap i sameby såsom förutsättning för utövandet avrenskötselrätten och de därmed förenade rättigheterna.