bet · FU01LU9 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligt 47 § första stycket 6 bostadsrättslagen ärnyttjanderätten förverkad, om stadgarna föreskriver att medlem skall tillhöraviss sammanslutning eller inneha anställning i visst företag eller uppfyllaannat villkor av liknande beskaffenhet och bostadsrättshavaren inte längreuppfyller villkoret. Kommittén föreslår att underlåtenhet att uppfylla villkorrörande arbetsanställning inte längre skall få föranleda förverkande. Det fårnämligen enligt kommittén anses strida mot bostadsrättens idé att innehavet avbostadsrätt skall bero på hur ett anställningsförhållande utvecklar sig. Denosäkerhet som kan bli följden härav synes inte förenlig med det ansvar sombostadsrättshavarna har för föreningen och dess hus. För att förhindrakringgående föreslår kommittén att inte heller villkor att bostadsrättshavarenskall tillhöra viss yrkessammanslutning skall få åberopas som grund förförverkande. Kommitténsförslag tillstyrks uttryckligen av konimerskollegium, bostadsstyrelsen.Hyresgästernas Riksförbund, Näringslivets Byggnadsdelegation, TCO och . Hovrätten för Nedre delar uppfattningenatt sammanbindning av arbetsanställning och rätt till viss bostad börundvikas. Det synes dock inte helt kunna uteslutas att i enstaka fall bostadssökandei syfte att komma LU 1971: 9 29 ibesittning av lägenhet tar viss anställning som han lämnar sedan han har blivitmedlem i föreningen. Hovrätten ifrågasätter därför om möjlighet tillförverkande inte bör finnas i uppenbara fall av missbruk frånbostadsrättshavarens sida. Handelskamrarna i , och anseratt det i speciella fall kan finnas legitim anledning till en sammankoppling avbostadsrätt med anställning i visst företag. Inte minst för företag belägna iglesbygder och något utanför större centra har det visat sig mycket svårt attfå lämplig arbetskraft, om företagen Inte själva medverkar till att skaffabostäder åt de anställda. Föregen del delar jag kommitténs uppfattning att nyttjanderätten till lägenhet somhar upplåtits med bostadsrätt inte bör kunna förverkas på den grund attanställning upphör. Det måste i regel bedömas som klart olämpligt attsammankoppla arbetsanställning och bostadsrätt. Sådan sammankoppling har f. ö.hittills förekommit i mycket begränsad omfattning. Om en arbetsgivare önskardisponera över ett eget lägenhetsbestånd för att fortlöpande kunna erbjudabostäder åt arbetssökande synes det lämpligare att han utnyttjar demöjligheter som hyreslagstiftningen ger. Av hänsyn till bostadsrättshavarensbehov av trygghet i besittningen till lägenheten bör enligt min mening inteheller det förhållandet att bostadsrättshavaren inte längre uppfyller stadgevillkorom medlemskap i viss sammanslutning automatiskt medföra nyttjanderättensförverkande. Jag vill erinra om att enligt 11 § bostadsrättshavarens makeefter övertagande av bostadsrätten skall kunna få rätt till inträde iföreningen även om han inte uppfyller sådan stadgebestämmelse. Med hänsyn tilldet nu anförda har i departementsförslaget inte tagits upp någon direktmotsvarighet till 47 § första stycket 6 bostadsrättslagen. Frågor omförverkande av sådan anledning som anges där får i stället prövas enligt deregler som i övrigt skall gälla när bostadsrättshavaren åsidosätterförpliktelse som inte grundas på lagen. /första stycket 7 föreskrivs i överensstämmelse med gällande lag (47 § förstastycket 7) och kommitténs förslag att nyttjanderätten är förverkad, ombostadsrättshavaren åsidosätter förpliktelse som går utöver vad som föreskrivsi lagen och det måste anses vara av synnerlig vikt för föreningen attskyldigheten fullgörs. Sådan förpliktelse kan följa av stadgarna eller avsärskilt avtal. Under denna punkt är att hänföra bl. a. stadgevillkor förmedlemskap. Innehåller stadgarna t. ex. föreskrift om att medlem skalltillhöra viss sammanslutning, kan förverkande sålunda ske, om det är avsynnerlig vikt för föreningen att bostadsrättshavaren tillhörsammanslutningen. Av angivna skäl har emellertid här tagits upp ettuttryckligt förbud mot förverkande på grund av att bostadsrättshavaren inteinnehar viss anställning eller uppfyller liknande villkor. Däremot saknasmotsvarighet till bestämmelsen i kommitténs förslag att villkor som innebär attdet fortsatta nyttjandet av lägenheten görs beroende av att bostadsrättshavarentillhör viss yrkes- LU 1971: 9 30 sammanslutningeller uppfyller annat liknande villkor inte får åberopas som grund för förverkande.För den händelse ett sådant villkor inte innebär skyldighet att innehaanställning i visst företag eller liknande synes något absolut förbud mot attåberopa villkoret knappast behövas. Det torde f. ö. endast i undantagsfallkunna göras gällande att det är av synnerlig vikt för föreningen att ettvillkor av detta slag uppfylls. Som jag påpekade innebär reglerna i 11 §om rätt för bostadsrättshavarens make att få inträde i föreningen attföreningen kan vara skyldig att godta maken som medlem även om han inteuppfyller i stadgarna föreskrivet villkor för medlemskap. I ett sådant fall kandet givetvis inte komma i fråga att förklara bostadsrätten förverkad på grundav att maken inte heller i fortsättningen uppfyller villkoret, oavsett vilkenbetydelse detta kan anses ha för föreningen. Imotionen 7977.-1214 anförs i denna del följande. I nuvarande lag om bostadsrättsföreningar gällerenligt 47 § punkt 6 att nyttjanderätten förverkas om medlemmen inte längreuppfyller stadgevillkor om medlemskap i viss sammanslutning. I nu föreliggandeförslag till ny bostadsrättslag har inte tagits upp någon direkt motsvarighettill 47 § punkt 6 bostadsrättslagen. Frågor om förverkande av sådan anledningsom där anges får i stället prövas enligt de regler som i övrigt skall gällanär bostadsrättshavaren åsidosätter förpliktelse som inte grundas på lagen (33§ 1 st. punkt 7). Huruvida härmed någon saklig ändring beträffande exempelvismedlemskap i rikskooperativ organisation har avsetts framgår inte av förslaget.För undvikande av rättsovisshet bör i detta avseende göras erforderligakompletteringar i förslaget. Det må här anmärkas att HSB i sin skrivelse tillutskottet gjort liknande framställning. I specialmotiveringen till 47 §, i vilken paragrafföreskrivs skyldighet för styrelsen att föra medlems- och lägenhetsförteckning,anför departementschefen att anledning saknas att ställa upp krav på attlägenhetsförteckningen skall omfatta lägenhet som hyres ut av föreningen. Departementschefenanför vidare i specialmotiveringen till 49 §, som innehåller bestämmelser omlägenhetsförteckning och som motsvarar 22 § kommittéförslaget, följande. Enligt gällande rätt skall så snart det kan skegenom styrelsens försorg läggas upp en förteckning över samtliga lägenheter. LU 1971: 9 31 en skall i enlighet med den ekonomiska planen anges husetsbeteckning samt varje lägenhets nummer, belägenhet, rumsantal, övriga utrymmenoch andelsvärde. När bostadsrätt har upplåtits skall bostadsrättshavarens namnofördröjligen föras in i förteckningen. skall det antecknas vilkenekonomisk plan som ligger till grund för upplåtelsen samt när denna plan togsemot av . Övergår bostadsrätten till ny innehavare eller ändrasannan uppgift i förteckningen skall detta antecknas. Dagen för anteckning skallanges. Kommitténs förslag stämmer i stort sett överens medgällande rätt. Förslaget innehåller en uttrycklig regel om att anmälan tillföreningen att bostadsrätt har pantsatts skall antecknas i förteckningen. De ändrade regler om ekonomisk plan och upplåtelse avbostadsrätt som jag föreslår har gjort det nödvändigt att företa vissomarbetning av bestämmelserna om lägenhetsförteckning. I första stycket av paragrafenanges vilka uppgifter som alltid skall tas in i förteckningen beträffande deolika lägenheterna. Avgörande för vad som skall föras in blir härvid innehålleti det avtal om upplåtelse av bostadsrätt som har träffats rnellan parterna. Närdet gäller frågan om vilka uppgifter som skall finnas i förteckningen stämmerförslaget i stort sett överens med gällande rätt. Eftersom grundavgiften förbostadsrätt inte längre skall framgå av den ekonomiska planen föreskrivs attden alltid skall anges i lägenhetsförteckningen. Av andra stycket framgår attlägenheterna skall föras in i förteckningen successivt allteftersom bindandeavtal om upplåtelse av bostadsrätt kommer till stånd. Innan upplåtelse harskett behöver lägenheten alltså inte ingå i förteckningen. I överensstämmelsemed kommittéförslaget föreskrivs vidare i tredje stycket att föreningen skallgöra anteckning i förteckningen om att bostadsrätt har pantsatts så snartföreningen har fått underrättelse om det. Ändras uppgift som har förts in ilägenhetsförteckningen skall detta genast anrnärkas där. Enligt paragrafenssista stycke skall vid varje anteckning i förteckningen anges när dennaskedde. Paragrafen innehåller inte någon föreskrift om att lägenhetsförteckningenskall hållas tillgänglig för den som vill ta del av den. Detta överensstämmermed kommitténs förslag. Med hänsyn till att förteckningen skall innehållavissa uppgifter som rör enskild medlems ekonomiska förhållanden bör någonsådan regel inte gälla. Det får dock anses följa av styrelsens allmänna pliktatt tillhandahålla medemmarna upplysningar om föreningens angelägenheter attstyrelsen på begäran av medlem skall upplysa exempelvis om de grundavgifter somgäller för övriga bostadsrätter. I specialmotiveringen till 50 §, som bygger på 23 § ikommittéförslaget, förklarar departementschefen att han inte ansett detpåkallat att i lagen ta upp den av kommittén (i 23 § andra stycket) föreslagnaregeln om rätt för bostadsrättshavaren att få skriftlig uppgift om be- LU 1971: 9 32 loppsom har erlagts i grundavgift eller upplåtelseavgift eller tillgodoförtslägenheten genom avsättning till fond. Om medlemmen har behov av sådana ochandra liknande uppgifter från föreningen torde man kunna utgå från attstyrelsen även utan uttrycklig föreskrift i lagen tillhandahåller dem. I motionen 1971:1213 av m. fl.framhålls att när det gäller bestämmelserna om medlems- och lägenhetsförteckninghar dessa fått en bättre utformning i kommittéförslaget än ipropositionsförslaget. Motionärenanser sålunda att i de fall där antalet direktuthyrda lägenheter är stort iförhållande till totala antalet lägenheter torde den av kommittén förordadefullständiga lägenhetsförteckningen vara nödvändig om önskvärd överblick skallkunna erhållas. Närdet gäller reglerna i 23 § andra stycket i kommittéförslaget, ansermotionärerna att det även om departementschefens motivering till att utelämnadessa regler i propositionsförslaget i flertalet fall skulle vara hållbar är en avgjord fördel om medlemmen genom att hänvisatill en paragraf i bostadsrättslagen kan begära de önskade uppgifterna. Om handäremot i en muntlig eller skriftlig framställning till styrelsen skall räknaupp vilka upplysningar han önskar, så förutsätter detta sakliga ochterminologiska insikter hos medlemmen, vilka inte alltid är för handen. Avdessa skäl anser motionärerna att 50 § i lagförslaget bör omarbetas så att denöverensstämmer med 23 § i kommitténs förslag. Förbudmot upplåtelse av annan andelsrätt än bostadsrätt allmänna motiveringen anför departementschefen följande. Upplåtelseav bostadslägenhet sker i regel i form av hyra eller bostadsrätt. Andra formerkan emellertid också tänkas. Sålunda kan innehav av andelsrätt i föreningeller aktiebolag vara förenad med rätt att för begränsad tid nyttja lägenhet. Föratt hindra kringgående av priskontrollen på hyresmarknaden infördes ikontrollagen förbud för annan förening än bostadsrättsförening och föraktiebolag att utan tillstånd av hyresnämnd upplåta andelsrätt med vilkenföljde rätt att besitta eller hyra lägenhet. Förbudet gällde bara påhyresreglerade orter. I samband med bostadsrättskontrollens avskaffande togsförbudet mot andelsrättsupplåtelser in i förskottslagen. Bestämmelsen gjordestillämplig för hela landet och möjligheten till dispens slopades. Samtidigtbegränsades förbudet till att gälla upplåtelse av bostadslägenhet. Enligt kommitténs meningföreligger det inget verkligt behov på bo- LU 1971: 9 33 stadsmarknaden av att låta förening eller aktiebolagupplåta andel förenad med rätt till bostadslägenhet för begränsad tid. Kommitténföreslår därför att nu gällande förbud bibehålls. Förslaget lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. Ända har statsmakterna intagitden principiella ståndpunkten att upplåtelse av bostadslägenheter skall ske genomhyresavtal mellan fastighetsägare och hyresgäst eller i form av bostadsrätt.Härigenom har en önskvärd enhetlighet på bostadsmarknaden uppnåtts. Någotverkligt behov av andra upplåtelseformer torde inte heller föreligga. Enligtmin mening bör därför förbudet för förening eller aktiebolag att upplåtaandelsrätt med vilken följer rätt att för begränsad tid besitta eller hyrabostadslägenhet bibehålls. Som kommittén har föreslagit bör äldre föreningaroch aktiebolag dock få fortsätta sin verksamhet. Bestämmelserna härom börutformas i överensstämmelse med vad som skedde vid tillkomsten avförskottslagen. Kommittén har också övervägt frågan om behovet avsärskilda regler för handelsbolags, närmast kommanditbolags, verksamhet i nuaktuella avseenden samt för överlåtelse av ideell andel i fastighet.Förhållandena har emellertid bedömts vara sådana att några regler av detta slaginte behövs. I fråga om handelsbolags verksamhet motiverar kommitténsitt ställningstagande bl. a. med att de upplåtelser som har skett idenna form såvitt känt uteslutande avsett lokaler. Av framgår emellertid att handelsbolagsformen har kommit tillanvändning också vid upplåtelse av bostadslägenheter. Detta synes ha skett iden formen att nyttjanderätten kopplats till innehavet av en andel ikommanditbolag. Enligt min mening kan de skäl som jag har åberopat för ettbibehållande av den nuvarande förbudsbestämmelsen beträffandeandelsupplåtelser av föreningar och aktiebolag i lika hög grad anföras tillstöd för att ett motsvarande förbud införs i fråga om andel i handelsbolag. Motdenna bakgrund anser jag att det nuvarande förbudet bör utvidgas till attomfatta också sådana fall då andel i handelsbolag är sammankopplad med rätten attnyttja bostadslägenhet. Äldre handelsbolag bör dock få rätt att i vissutsträckning fortsätta sin verksamhet. Vad angår överlåtelse av ideell andel i fastighet ansluterjag mig till kommitténs bedömning att det f. n. inte föreligger något behov avsärskilda förbudsbestämmelser. I den fristående motionen 1971: 332av m. fl. anförs att det förekommit ett ökandeantal fall av fastighetsöverlåtelser till kommanditbolag, som däreftererbjudit hyresgästerna att "köpa" sina lägenheter genom att förvärvakommanditlotter som LU 1971: 9 34 förenats med rätten att disponera viss lägenhet motdeltagande i fastighetsomkostnaderna. Principiellt finns det frånkonsumentsynpunkt i och för sig inte mycket att invända emot att hyresgästernablir delägare i huset och befrias från beroendet av en privat hyresvärd. Frånförvaltningssynpunkt kan det dock ifrågasättas, om det inte vore lämpligareatt bilda bostadsrättsförening. Vad som enligt motionärerna ger anledning till oro är atthyresgäster av rädsla att förlora sina lägenheter kan förmås att blikommanditdelägare i en fastighet som ägaren sålt till det av honom självbildade kommanditbolaget för ett pris som är oskäligt högt och kanske inte tarhänsyn till fastighetens dåliga skick. I de fall där hyresgästerna vägrat teckna kommanditlotterhar dessa ibland sålts till andra personer, som givetvis förväntar sig att såsnart som möjligt få ta ifrågavarande lägenhet i besittning. Detta skapar givetvisen känsla av otrygghet hos den hyresgäst som bebor lägenheten. Som regelanmodas han att i fortsättningen erlägga hyra till kommanditdel-ägaren. Depraktiska konsekvenserna därav har emellertid enligt motionärerna mildrats avatt länshyresnämnden och rådhusrätten i uppsägningssituationer likställt dettasenare hyresförhållande med en förhyrning direkt från fastighetens ägare ochgivit hyresgästen ett däremot svarande besittningsskydd. På samma sätt har manbedömt den situationen att ett hyreshus övertagits av en bostadsrättsföreningoch bostadsrätt upplåtits till annan än hyresgästen. Motionärerna anser att, om den praxis som börjattillämpas kunde kodifieras genom en lagändring, detta skulle säkerligen verkaåterhållande på intresset att begagna sig av ovan beskrivna förfaranden, sommåste betraktas som osunda och oförenliga med en socialt inriktadbostadspolitik. Kommittén redovisar inledningsvisresultatet av en undersökning som kommittén har verkställt angående utmätningoch exekutiv försäljning av bostadsrätter. Undersökningen avsåg åren 19631966och omfattade 21 kronofogdedistrikt, däribland de tio största städerna, med omkring60 o/o av landets samtliga bostadsrättslägenheter. Av totalt 346 utmätningarskedde ungefär 1/3 för uttagande av skatter, böter eller andra på indrivningberoende medel, dvs. i allmänna mål, och omkring 2/3 i enskilda mål.Utmätningsfordringen hade i 15 fall uppkommit i samband med anskaffande avrhedel till grundavgift eller årsavgift för bostadsrätten. I 11 fall varbostadsrätten pantsatt. Av totalt 32 exekutiva försäljningar ägde likaledesungefär 1/3 rum i allmänna och 2/3 i enskilda mål. Det helt övervägande antaletförsäljningar i enskilda mål LU 1971: 9 35 skeddepå begäran av annan än bostadsrättsförening. I övrigt får utskottetbeträffande resultatet av undersökningen hänvisa till betänkandet (s. 187190samt bilagorna 8 och 9). Kommitténframhåller att frågan om utmätningsfrihet för bostadsrätt är svårlöst och intekan avgöras med beaktande enbart av skäl som kan göras gällande frånbostadsrättssynpunkt. Hänsyn måste tas också till omfattningen och utformningenav utmätningsfriheten i övrigt. I fråga om de skäl som frånbostadsrättssynpunkt förtjänar särskilt beaktande är att märka attbostadsrättsinstitutet har ett mycket omfattande användningsområde. Fastän detövervägande antalet bostadsrätter avser bostadslägenheter förekommer det ocksåatt bostadsrätt upplåts för affärs- och kontorsändamål eller för andra syften.För normala bostadslägenheter uppgår kapitalinsatserna numera till betydandebelopp. En del av dessa belopp torde anskaffas medelst lån, för vilkabostadsrätterna ligger som säkerhet. Redan dessa förhållanden utesluter enligtkommitténs mening att en generell utmätningsfrihet för bostadsrättergenomförs. Ävenom en absolut utmätningsfrihet inte kan komma i fråga, kan möjligen ettbegränsat utmätningsskydd ges. Ett sådant skydd kan utformas antingen på detsättet att skyddet begränsas till vissa bostadsrätter eller så attbostadsrätter undantas från utmätning för fordringar av visst slag. Med hänsyntill att bostadsrätter ofta ligger som säkerhet för lån är det enligtkommitténs mening inte möjligt att från utmätning helt undanta något visst slagav bostadsrätter. Frågan är då om det är möjligt att t. ex. föreskriva förbudmot utmätning av bostadsrätt för andra fordringar än sådana som har samband medanskaffandet av bostadsrätten eller nyttjandet av lägenheten. Begränsningen kaneventuellt modifieras på det sättet att skyddet skall gälla endast bostadsrättavseende lägenhet som tjänar som stadigvarande bostad för gäldenären eller sombehövs för hans förvärvsverksamhet. En sådan utformning av utmätningsskyddetskulle emellertid bryta mot den princip på vilken reglerna om utmätningsfriheti utsökningslagen har byggts upp, nämligen att man inte skall göra någonskillnad mellan olika fordringsanspråk. Vidare erinras om att enligt 67 §utsökningslagen pant alltid kan utmätas för pantfordringen. Dessa invändningarhar sådan tyngd att kommittén inte anser sig kunna föreslå ens ett begränsatutmätningsskydd för bostadsrätt. Medhänsyn till de socialt sett mycket allvarliga följderna av utmätning ochexekutiv försäljning av bostadsrätt ifrågasätter kommittén avslutningsvis ominte bostadsrätt avseende lägenhet som tjänar till stadigvarande bostad åtgäldenären eller som behövs för hans förvärvsverksamhet kan helt undantas vidutmätning i allmänna mål. Kommittén anser emellertid att denna fråga bör prövasi samband med en översyn av de exekutionsrättsliga reglerna. LU 1971: 9 36 Skilda meningar gjorde sig under remissbehandlingengällande beträffande frågan om utmätningsfrihet för bostadsrätt.Bostadsgaranti ansåg det rimligt att förbud mot utmätning inte införs, eftersomdet är angeläget att möjligheterna till pantsättning av bostadsrätt inte begränsas.Enligt borde generell utmätningsfrihet inte komma i fråga. Visstskydd för gäldenär som stadigvarande bor i bostadslägenhet borde emellertidövervägas. Skyddet skulle kunna ges den formen att gäldenären får möjlighet attmot hyra bo kvar i lägenheten . Hyresgästernas Riksförbundoch TCO fann det beklagligt att kommittén inte hade ansett sig kunna föreslåens ett begränsat utmätningsskydd. Att detta skulle strida mot hittillsgällande principer för utmätningsfrihet i utsökningslagen borde inte utgöranågot hinder mot att för denna del av bostadssektorn skapa någon form av skyddför hemmen. Hyresnämnderna i samt och länförordade att det nuvarande förbudet mot utmätning av nödig bostad utvidgastill att gälla alla allmänna mål. och biträdde reservantens uppfattning att ett förbud mot utmätningbör avse både allmänna och enskilda mål. Lagberedningenlade i ett utförligt yttrande fram förslag till regler om visst skydd motutmätning av bostadsrätt. Beredningen avvisade inledningsvis tanken på attbostadsrätt tas undan från utmätning endast för det allmännas krav. Följden aven sådan bestämmelse skulle nämligen bli att det allmänna hänvisas till att tai anspråk andra tillgångar medan enskilda fordringsägare kan få utmätning ibostadsrätt. Att fordran tillkommer det allmänna syntes inte i och för sigvara något bärande skäl att ge den sämre ställning än enskildas krav. Även ombostadsrätter kan representera mycket stora ekonomiska värden ansåg beredningendet inte uteslutet att bostadsrätt under vissa villkor av sociala skäl tasundan från utmätning. Ett utmätningsskydd borde begränsas till bostadslägenhetsom tillhör och brukas av fysisk person eller som tillhör dödsbo och brukas avden dödes efterlevande familj. Lägenheten skall faktiskt tjäna gäldenären ellerhans familj till bostad. Vidare borde krävas att gäldenären inte genom sittförvärv av bostadsrätten eller senare gjorda insatser åsidosatt tillbörlighänsyn mot sina borgenärer. Innebörden härav är att successiva inbetalningar,som framstår som ett uttryck för en normal strävan av gäldenären att ordnabostadsfrågan för sig och sin familj på lämpligt sätt, borde godtas och attförvärv eller insats som lojalt görs medan gäldenären är solvent inte hellerkan angripas, om gäldenären senare blivit insolvent. Däremot borde inte godtasatt en insolvent gäldenär skyddar kapital genom att köpa en bostadsrätt ellergöra en stor insats hos bostadsrättsföreningen. Slutligen borde som krav förutmätningsfrihet uppställas att bostaden inte får vara onödigt LU 1971: 9 37 dyr.Utan hinder av det utmäfningsskydd som sålunda föreslås skall bostadsrätt sompantsatts kuima utmätas för panthavarens fordran (67 § 1 mom. utsökningslagen).Det borde enligt beredningen övervägas om utmätning av en värdefull bostadsrättskall kunna ske med förbehåll att gäldenären får viss del av valutan för attskaffa annan bostad. Det kan dock befaras att en sådan regel skulle bli svåratt tillämpa, bl. a. med hänsyn till det osannolika i att en annan ochbilligare bostadsrätt skulle stå till buds . Detutmätningsskydd som föreslås för bostadsrätt bör gälla också för annan därmedjämförlig rättighet med vilken är förenad nyttjanderätt till bostadslägenhet. I den allmänna motiveringen (s. 88 ff.) anfördepartementschefen följande. Enligt min mening kan starka sociala skäl anförasför utmätningsfrihet beträffande vissa slag av bostadsrätter. Detta gällerframför allt i de fall lägenheten utgör bostad för gäldenären och hans familj.Bostadsrättshavaren har i sådana fall lika stort behov av skydd som enhyresgäst, och utmätning av bostadsrätten framstår oftast som en frånbostadssocial synpunkt klart olämplig åtgärd.