bet · FU01UU2 · 1971-12-31 00:00:00 — Av särskilt värde fråndenna synpunkt är även att genom sin sammansättning ärförankrad i såväl folkrörelser som näringsliv och politiska partier och attvärdefulla impulser och sakkunskap från dessa olika håll, som är av storbetydelse för biståndsverksamhetens utformning, på så sätt kommer verket direkttill godo. Utskottet fann mot denna bakgnmd inte motiverat atttillstyrka föreliggande motionsyrkanden om tillsättande av en parlamentariskberedning för översyn av det svenska biståndsarbetets inriktning. Måletför den långtidsplan som statsmakterna antog 1968 är att anslagen tillbiståndsändamål på statens budget skall motsvara 1 o/o av BNP budgetåret1974/75. Ett väsentligt element i långtidsplanen är systemet medplaneringsramar för det samlade biståndsprogrammet under tre budgetår.Planeringsramarna kommer statsverksproposition att avse budgetåren1972/731974/75, dvs. långtidsplanens sista treårsperiod, överväganden rörandeutvecklingsbiståndets långsiktiga utformning och inriktning kommer därför attaktualiseras 1972. Vissa viktiga frågor är föremål för utredningeller kom- En utredning om meritvärdet av anställninginom biståndsverksamheten i m. m. pågår inomfinansdepartementet. Utredningen rörande och arbetsformerväntas resultera i att ett ramförslag till ny SiDA-organisatioQ kan framläggasunder . Den fyraårsplan för informationsverksamhetens framtidaomfattning och innehåll, som utarbetas inom SIDA, väntas kimna framläggas iSIDA:s anslagsframställning . Sakkunniga kommer att under dennärmaste tiden tillkallas för att studera frågor som rör inriktningen och organisationenav forskning med anknytning till de fattiga ländernas utveckling.Utrikesdepartementets kapacitet för utredningar beträffandeu-landsproblematiken har avsevärt ökats genom den genomfördaförstärkningen av departementets avdelning för internationelltutvecklingssamarbete. FN:sutvecklingsprogram (UNDP) har varit föremål för granskning iJackson-utredningen. Arbetet inriktas nu på genomförandet av de reformer sombeslutats av FN-systemets biståndsverksamhet. Även inom internationellautvecklingsfonden () diskuteras vissa reformförslag. Utskottetfömtsätter att de utredningar som sålunda pågår beträffande vissa frågorrörande det svenska utvecklingsbiståndet slutföres möjligt. Dessautredningar liksom reformarbetet inom de internationellabiståndsorganisationerna kan väntas ge material av betydelse för riksdagensbedömning av hithörande frågor. På gmndval därav bör kunnata ställning till frågan om tillsättandet av en utredning av det svenskautvecklingsbiståndets inriktning och utformning efter /75. Utskottetkan mot deima bakgrund inte finna motiverat att tillstyrka yrkandena imotionerna 1971: 175, 1971: 472 och 1971: 665 om att skallbegära en utredning med parlamentarisk sammansättning om biståndspolitikensinriktning och utformning. Utskottet hemställer att avslårmotionerna 1971:175, 1971:472 och 1971: 665 i vad avser översyn av riktlinjernaför det svenska biståndsarbetet. Det måste anses väsentligt att samarbetet mellangivare och mottagare på utvecklingsområdet kan baseras på en grandläggandesamstämmighet i fråga om värderingar och målsättning. effektivitetsskältalar för detta. När givarlandets mål för utvecklingssamarbetet står i samklangmed de resultat mottagarlandet eftersträvar i sin praktiska politik ökar UU 1971: 2 12 föratsättningarnaför att de enskilda biståndsinsatserna skall bU meningsfulla delar av ensammanhållen utveckling. Strategin innebär ett framsteg genom att den bekräftarnödvändigheten av detta samspel mellan i- och åtgärder. Motdenna bakgrand kan man se frågan om de svenska utvecklingsinsatsernasinriktning på såväl ämnesområden som länder. För att pröva i vilkenutsträckning våra insatser stimulerar mottagarländernas egnautvecklingsansträngningar och bidrar till ekonomisk och social utjämningfordras en bedömning av dessa länders utvecklingspolitik. Den precisering avprinciperna för ländervalet i den bilaterala svenska biståndsverksamheten somgjordes i föregående års statsverksproposition och som vann anslutning iriksdagens beslut är således en konsekvens av våra allmänna mål förutvecklingssamarbetet med de fattiga länderna. Vidsamma tillfälle betonades, och detta underströks ytterligare av (SU1970: 84, rskr. 191), att den förskjutning i det direkta biståndetsinriktning, som följer av att nya insatser görs i första hand i länder som isin egen politik eftersträvar ekonomisk och social utjämning, bör ske gradvisoch att principen om en långsiktig planering av biståndet ligger fast. Dettaföljer f. ö. redan av den planeringsteknik med fastställda flerårsplaner somtillämpas. Den inriktning av biståndsverksamheten som följer av de redovisaderiktlinjerna kommer således att först ge mer bestämda utslag isiffrorna för resursöverföringar till olika länder. Idetta sammanhang har utskottet behandlat delsmotionen 1971: 175 av m. fl. (m) i vad avser hemställan attriksdagen måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att svenskt biståndsarbeteframför allt bör inrikta sig på de särskilt fattiga u-ländema och attföljaktligen ökat bistånd till icke bör komma i fråga (punkt 2) samtuttala att den föreslagna hjälpen till skall omfatta såväl Nord- somSydvietnam (punkt 3), delsmotionen 1971: 472 av herrar () och () i vad avser att vad somanförts i motionen beträffande ländervalet, bl. a. innebärande att Sverigeinte bör avbryta biståndssamarbetet med de nuvarande mottagarländerna gesKungl. Maj:t till känna (punkt 2) samt att SIDA får i uppdrag att på sätt somanges i motionen lägga fram förslag till ökade svenska biståndsinsatser iZambia och (punkt 9), delsmotionen 1971: 473 av m. fl. (m, s, c), vari hemställes attriksdagen vid behandlingen av de föreslagna riktlinjerna för bilateraltutvecklingssamarbete ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts, delsmotionen 1971: 664 av m. fl. (fp), vari yrkas att iskrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att SIDA får i uppdrag UU 1971: 2 13 attgöra upp en plan för väsentiigt ökat bistånd till och , utöverde planeringsramar som angivits i SIDA:s petita, delsmotionen 1971: 670 av m. fl. (s), vari hemställes att riksdageni skrivelse till Kungl. Maj:t ger till känna vad i motionen anförts beträffandehumanitärt bistånd till de av den provisoriska revolutionära regeringen i Sydvietnamadministrerade områdena, delsmotionen 1971: 672 av i m. fl. (vpk), vari föreslåsatt med bifall till förslaget i propositionen 1 om anslag under 3:ehuvudtiteln (bil. 5, s. 42) på sammanlagt 75 milj. kr. för bidrag tillDemokratiska republiken måtte besluta att detta i sin helhet skallkunna utgå under /72 samt att ingen ränta elleråterbetalningsskyldighet skall förekomma, att på samma villkor såsomförslagsanslag anvisar 75 milj. kr. till republiken provisoriskarevolutionära regering, delsmotionen 1971: 675 av i m. fl. (vpk), vari föreslåsatt såsom förslagsanslag anvisar sammanlagt 20 milj. kr. Principerna för länderinriktningen togs upp i 1970års statsverksproposition och behandlades i statsutskottets utlåtande : 84som enhälligt godkänt. Ur detta utlåtande må följande citeras: I propositionen uttalas att den ledande principen,då tillfälle ges till en utvidgning eller förnyelse av den länderkrets tillvilken det direkta biståndet koncentreras, och vid fördelningen av biståndetmellan dessa länder bör vara att främja uppnåendet av det dubbla mål somuppställts för vårt utvecklingssamarbete med . Det är därförnaturligt att i första hand söker samarbeta med länder, vilkasregeringar i sin ekonomiska och sociala politik strävar efter att genomförasådana strukturförändringar som skapar föratsättningar för en utveckling prägladav ekonomisk och social utjämning. Vid utbyggandet av vårt direkta bistånd börvi därför enligt propositionen gradvis åstadkomma en för-»Kjutning, så att nyainsatser i första hand kommer i fråga i sådana länder. Utskottetär medvetet om att såväl ländervalet som utformningen av de enskildabiståndsinsatserna har betydelse för möjligheterna att förverkliga deuppställda målen för svensk biståndspolitik och att erhålla största möjligaeffekt av de enskilda insatserna. En långsiktig planering av biståndsinsatsernaär under alla förhållanden nödvändig. Vad som i propositionen särskilt anförsom ländervalet innebär inte heller ett övergivande av principen om enlångsiktig planering av det bilaterala biståndet. Som konsekvens härav kan deti praktiken endast bli fråga om en gradvis förskjutning av biståndsinsatsernasfördelning mellan mottagarländerna. Propositionen aktualiserar inte heller ettavbrytande av biståndssamarbetet med något av de nuvarande mottagarländerna. Utskottetutgår från att den svenska biståndspolitikens målsättningar är möjliga attuppnå i länder med olika politiska och ekonomiska system. Utskottet kan motbakgrund härav och med beaktande av de synpunkter somutskottet anfört ge sin anslutning till propositionens uttalande vad avserländerval och förskjutning vid utbyggandet av direkta bistånd. Utskottetkan i detta sammanhang även ansluta sig till SIDA:s bedömning av hur biståndfrån skall komma de breda befolkningslagren i de fattiga länderna tillgodo och medverka till social och ekonomisk utjämning i mottagarländerna.Biståndsinsatser inom jordbruk, vattenförsörjning, hälsovård ochfamiljeplanering, skolbyggande och yrkesutbildning bör, såsom styrelsenframhåller i sin senaste anslagsframställning, utformas så att de direkt nårgemene man i samhället. Varje överföring av finansiella resurser förutsätterinsyn i medlens användning i enlighet med de avtal som överenskommits mellanparterna. Genom en sådan utformning bör även den kulturella och politiska utvecklingeni de fattiga länderna påverkas på det sätt som är önskvärt. Densamhällsutveckling i demokratisk riktning, som de svenska insatserna inomutvecklingssamarbetet enligt statsmakternas uttalanden skall medverka till,befordras genom att möjligheter skapas till utveckling och arbete och genomatt befolkningstillväxten hålls tillbaka så att en snabbare standardhöjningmöjliggörs. Utskottetsställningstagande överensstämmer med uttalandet i motionerna I: 450 och II: 497 att våra projekt naturligtvis rriåste få en inriktning, som göratt insatsen bidrar till en bred ekonomisk och social utveckling till gagn förden stora massan av folket. Som framhålls i de nämnda motionerna varierarmöjligheterna att bedöma resultatet beroende på vilken typ av projekt detgäller. Det är också klart att utsikterna till goda resultat kan vara beroendeav i vilket land insatsen görs. Det finns länder vilkas regimer inte i förstahand är inriktade på att utnyttja biståndssamarbetet för att höja folketssociala och ekonomiska standard. I andra fall kan en bristfällig förvaltninggöra att mottagarlandet inte uppfyller sin del av ett ingånget avtal och attinsatsen av det skälet inte når avsett resultat. Återigen i andra fall kanregimen ha en klart uttalad vilja att åstadkomma sociala effekter, mensvårigheter av annan art gör att resultaten ändå blir dåliga. Exempel på länderdär det råder i alla avseenden ideala förhållanden finns knappast. Utskottetkan på samtliga ovan angivna punkter instämma i motionernas uttalanden. Tilldessa i motionerna I: 450 och II:497 anförda synpunkter vill utskottetlägga, att omfattningen och varaktigheten av svenskt bilateralt utvecklingsbiståndgivetvis måste betingas av i vilken mån biståndet kan väntas bidra till deuppställda målsättningarnas förverkligande. Det ställer sig ofta svårt att påett tidigt stadium föratsäga att så blir fallet. U-landsregimer som betecknarsig själva som progressiva och inleder ambitiösa utvecklingsprogram kan drivasatt revidera sin politik eller störtas av grapper med mindre tilltalandemålsättningar. Eftersom biståndspolitiken måste arbeta på lång sikt, kan ettprojekt inte lämpligen avbrytas på grand av sådana förändringar. Omvänt kanregimer, som framstår som föga framstegsvänliga, genom kontakt med olika biståndsgivareförmås att inleda program som på lång sikt kan ha positiva effekter. Enschematisk uppdelning av under olika etiketter är sålunda vansklig. Ävenom man beaktar ovan anförda reservationer och nyanseringar, synes det dockmöjligt att uppställa vissa principer för ett lämpligt länderval, då enutvidgning av mottagarkretsen blir aktuell. I de fall då ettu-Iand har behärskats av en regim som har visat sig ointresseradav en både ekonomisk och social utveckling finns det skäl att visaåterhållsamhet i fråga om nya svenska biståndsinsatser. I de fall då starkaindicier talar för att en u-landsregim allvarligt strävar till ekonomisk ochsocial utjämning och har realistiska förutsättningar att öka denallmärma utvecklingstakten, om den får bistånd utifrån, kan det vara särskiltbefogat för vårt land att underlätta dess strävanden. Sammanfattningsvis villutskottet betona riskerna med att döma interna politik efterdagslägets växlingar. Det svenska utvecklingssamarbetet skall syfta tillreformer på lång sikt i en riktning, som är förenlig med våra ideal om social ochekonomisk rättvisa och om allas delaktighet i kulturen och i samhälletsstyrelse. När statsmakterna har att ta ställning till en utvidgning avmottagarkretsen för bilateralt bistånd, bör de främst välja länder som förenarfattigdomens och underutvecklingens behov med framstegsvilja ochutvecklingskraft. Från allmän utjämningssynpunkt ställer det sig naturligt attutvälja särskilt fattiga länder som mottagare av svenskt bistånd, men dettainnebär inte att sådant bistånd endast skall vara förbehållet de allrafattigaste länderna. En liknande tankegång synes i sinanslagsframställning ha velat ge uttryck åt. Den syn på utvecklingssamarbetet som ligger tillgrand för de av 1970 fastställda principerna för länderinriktningensynes stå i samklang med FN-strategin för det andra utvecklingsårtiondet,vilken antogs av vid dess senaste möte. I strategin understryksatt utvecklingens yttersta mål måste vara att åstadkomma en fortgående förbättringav individens levnadsförhållanden och att låta framstegen komma alla till godo.Därför är det nödvändigt att få till stånd en rättvisare fördelning avinkomster och förmögenheter i syfte att främja såväl social rättvisa someffektiv produktion, att avsevärt höja sysselsättningen, att nå ett större måttav inkomsttrygghet samt att vidga och förbättra möjligheterna till utbildning,hälsovård, näringstillförsel, bostäder och social välfärd, liksom att skyddamiljön. Kvalitativa och strukturella samhällsförändringar måste således gå handi hand med snabb ekonomisk tillväxt och existerande skillnader regionala,sektorala och sociala bör minskas avsevärt. Dessa mål är på samma gångavgörande förutsättningar för utvecklingen och dennas slutresultat. De bördärför ses som integrerade delar i samma dynamiska process och kräver ettenhetligt synsätt. Strategin betonar vidare nödvändigheten av attutvecklingssamarbetet genomförs i en anda av konstruktivt samförstånd ochsamarbete mellan regeringarna, baserad på ömsesidigt beroende av varandrasintressen och ägnad att främja ett rationellt system för internationellarbetsfördelning samt återspeglande deras politiska vilja och gemensammaföresats att uppnå dessa syften och målsättningar. Demotionsyrkanden som tidigare nämnts avser dels principerna förländerinriktningen, dels biståndsinsatser i enskilda länder bl. a. nya mottagarländer,dvs. sådana som inte mottagit svenskt bistånd annat än i relativtringa omfattning. I motionen 472 framhålles beträffande principernaför länderinriktningen att motiv inte finns för någon systematisk nedtrappningav de svenska biståndsinsatserna i nuvarande mottagarländer. En sådan avvecklingskulle inte bara utgöra ett svek mot de människor som genom de svenskainsatserna börjar uppnå drägligare levnadsbetingelser utan också mot deframstegsvänliga krafter för vilka de svenska insatserna inneburit stöd ochinspiration. Motionen utmynnar, såvitt nu är i fråga, i en hemställan att vadsom anförts i motionen beträffande ländervalet bl. a. innebärande att Sverigeicke bör avbryta biståndssamarbetet med de nuvarande mottagarländerna gesKungl. Maj:t till känna. Utskotteterinrar om att de principer för biståndets länderinriktning som riksdagenfastställt 1970 enligt ovan citerade utskottsutlåtande ger grund för fortsattbiståndssamarbete med nuvarande mottagarländer. Något förslag av annan innebördhar ej förelagts . Utskottet finner att det sålunda ej föreliggeranledning att ge Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen 472 anförtsbeträffande ländervalet, varför motionen avstyrkes. Imotionen 473 anföres bl. a. att de speciellt gynnsamma föratsättningar förgoda resultat som föreligger i fråga om länder där hos myndigheter ochbefolkning blivit ett välkänt begrepp bör beaktas vid överväganden kringutvecklingshjälpens länderinriktning. Motionen hemställer att vidbehandling av de föreslagna riktlinjerna för bilateralt utvecklingssamarbeteger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts. Utskottetfinner det självklart att biståndsinsatser underlättas av att nära ochvänskapliga förbindelser råder mellan och mottagarlandet. Det äremellertid inte förenligt med de av fastställda kriterierna för valetav mottagarländer att fästa avgörande vikt vid existensen av bilateralavänskapsband, de må sammanhänga med traditionella handelsförbindelser, turismeller andra gemensamma intressen. Inte heller skulle en sådan praxis ligga ilinje med FN;s strategi för det andra utvecklingsårtiondet, vilken betonarutvecklingssamarbetets globala aspekter och syftar till att nå fram till ettrationellt system för internationell arbetsfördelning. Det får dessutomförutsättas, att biståndsinsatser i många fall är särskilt ägnade att främjavänskapliga förbindelser mellan givare och mottagare samt att åstadkomma ettnärmande dem emellan i fråga om värderingar och målsättning. Med hänvisninghärtill avstyrkes motionen 1971: 473. Ovanrefererade yrkanden i motionerna 175, 670, 672 och 675 berör planeringen avbiståndsinsatser i nya mottagarländer. Denlångtidsplan som statsmakterna antog 1968 bygger på principen om koncentrationi det svenska biståndets länderinriktning. Enligt långtidsplanen kanemellertid, när ökningen av biståndsresurser efter hand UU 1971: 2 17 blir mera betydande, en försiktig utvidgning av kretsen avsådana länder bli möjlig utan att effektiviteten fördenskull eftersatts. Utan att huvudprincipen om biståndets koncentrationåsidosätts, kan de växande planeringsramarna för det svenskautvecklingsbiståndet redan nu aktualisera frågan om biståndsinsatser i nyamottagarländer. har tidigare förordat (SU 1969: 82) att en pragmatiskhandlingslinje därvid bör följas, så att biståndsmyndigheten till en börjanförsöksvis engagerar sig i nya länder i samarbete med FN-organ som redan ärverksamma där. kan därigenom successivt vinna erfarenheterav lämpligheten av direkta svenska insatser i större skala, utan att manfördenskull hos vederbörande regering väcker förväntningar om att skallbinda sig för ett omfattande långsiktigt bistånd. Ett sådant engagemang måstenödvändigtvis föregås av grundliga utredningar och analyser som i praktikenendast kan utföras av statliga myndigheter. Det är emellertid angeläget att i lämpligaformer delges en helhetsbild av den planering som pågår för att, medtillämpning av de tidigare fastställda principerna, utvidga kretsen av ländersom mottar svenskt bistånd. På grundval av en sådan redovisning av planeringenkommer att kunna ta ställning till konkreta förslag om utvidgning avmottagarkretsen. sålunda anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. Motionerna 175, 472, 664, 670, 672 och 675 berörbiståndsinsatser i enskilda länder. I motion 175 hemställes, under åberopande av principen attsvenskt bistånd framför allt bör inrikta sig på de särskilt fattiga länderna, attökat bistånd till inte bör komma i fråga. har 1970 uttalat, såsom framgår av ovan citeradeutskottsutlåtande, att det från allmän utjämningssynpunkt ställer signaturligt att utvälja särskilt fattiga länder som mottagare av svenskt biståndmen att detta inte innebär att biståndet skall vara förbehållet endast dessaländer. Utskottet finner att inte heller FN-strategin har en så snäv syftning.Med hänvisning till vad som anförts och av de principiella skäl somtidigare nämnts avstyrkes motionen 175, i vad den avser biståndet till . I motionen 675 föreslås att såsom förslagsanslaganvisar sammanlagt 20 milj. kr. 1970 uttalade statsutskottet (SU:84)' i sitt av godkända utiåtande, att utskottet ingalunda uteslutitatt ett väsentligt större utvecklingssamarbete med under kommande årkunde bli möjligt och motiverat. Utskottet förutsatte dock att frågan i förstahand bedömdes av SIDA och Kungl. Av statsverkspropositionen framgår att det svenska stödettill bl. a. innefattar ett projekt i samverkan med , för vilket det UU 1971: 2 18 svenskastödet beräknas till drygt 10 milj. kr. Biståndsmyndighetenplanerar vissa ytterligare biståndsinsatser i landet. Mot dennabakgrund och av de principiella skäl som tidigare nämnts avstyrker utskottetmotionen 675. Imotionen 175 hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:tuttala att den föreslagna hjälpen till skall omfatta såväl Nord- somSydvietnam. Imotionen 670 pläderas för större humanitära insatser i de områden i ,som kontrolleras av den provisoriska revolutionära regeringen. Imotionen 672 föreslås att under /72 anvisar 75 milj.kr. för bidrag.till Demokratiska republiken på i motionen angivnavillkor samt 75 milj. kr. till Republiken provisoriskarevolutionära regering på samma villkor. Istatsverkspropositionen meddelas beträffande bistånd till Demokratiskarepubliken att för /72 beräknas motsvarande belopp somför föregående budgetår, då 25 milj. kr. anvisades för humanitärt bistånd attutgå under budgetåret och 50 milj. kr. att utnyttjas för återuppbyggnadsarbeteefter krigets slut. Dessa anslagsberäkningar utgör en tillämpning avriksdagens beslut om hjälpen till . Beträffandebiståndsverksamheten i meddelas i statsverkspropositionen bl. a.att möjligheterna att förmedla humanitärt bistånd begränsas av det rådandestridsläget. Några belopp har ej angivits för insatser i Sydvietnam.Utskottet, som erinrar om beslut att biståndet skall avsebåde Nord- och , har erfarit att utrymme för nya humanitärahjälpinsatser i avseende både de av Republiken regeringoch de av den provisoriska revolutionära regeringen kontrollerade områdenafinns inom vederbörande anslag och att frågan om nya och ökade insatser aktualiseratsi biståndsmyndighetens planering. Vid fördelningen av insatser mellan olikaområden bör beaktas såväl det akuta biståndsbehovet som de insatser vilka andraländer gör i ifrågavarande områden. Medhänvisning till vad som anförts avstyrker utskottet motionen 175, såvitt nuär i fråga, samt motionerna 670 och 672. Imotionen 472 hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär attSIDA får i uppdrag att på sätt som anges i motionen lägga fram förslag tillökade svenska biståndsinsatser i och . I motionen 664 yrkas attriksdagen i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att SIDA får i uppdrag attgöra upp en plan för väsentiigt ökat bistånd till och . Imotiveringarna åberopas bl. a. politiska skäl för de föreslagna insatserna,nämligen följdverkningarna av , närheten tillapartheid-regimerna i södra och beroende av . UU 1971: 2 19 Frågan om biståndsinsatser i Zambiabehandlades i statsutskottets utlåtanden och 1970, som godkänt.1970 uttalade statsutskottet bl. a. följande: Utskottet är väl medvetet omZambias utsatta position i södra liksom om de svårigheter av ekonomiskoch annan natur som motionärerna riktat uppmärksamheten på. har snabbtkommit att inta en plats bland de länder till vilka koncentrerar sinabilaterala biståndsinsatser. Det svenska biståndet dit har t. v. så gott somhelt utgått i form av förvaltnings- och annan expertis och avfredskårsper-sonal, och en avsevärd utvidgning av sådant personellt bistånd harförutsetts . Enligt vad utskottet erfarit har viddiskussioner och förfrågningar om bistånd från klart prioriterat personalbiståndframför andra biståndsformer.