bet · FU01KU32 · 1971-12-31 00:00:00 — Det räcker i detta hänseende icke medsinnets renhet hos t. ex. finansministern för att göra åtgärden oantastlig urtryckfrihetssynpunkt. Redan möjligheten att i åtgärden kan inläggas ettsekundärt syfte att förkväva vissa publikationer gör åtgärden tvivelaktig. Ur dessa synpunkter kan det icke nog framhållas att manbör undvika alla åtgärder vilkas förenlighet med grundlagen ens kan ifrågasättas.Varje avsteg från en strikt och odiskutabel grundlagstolkning utgör en fara förefterföljd. Varje uppmjukning av skyddet för tryckfriheten är ett farligtexempel, som kan åberopas , då striden måhända icke gäller statensskatteinkomster utan försvaret för en fri och demokratisk samhällsordning. I sin skrivelse till riksdagensskatteutskott anförde : att enligt TU:s meningtryckfrihetsfrågorna som icke till någon del analyseras i propositionen genom utskottets försorg måste bli föremål för ingående prövning, eftersom detryckfrihetsrättsliga/tryckfrihetspolitiska problem, som är förbundna medvarje form av sarbeskattning av tidningar och tidskrifter, får en alldelessärskild vikt när som i förevarande fall ett diskriminatoriskt skatteförslagsammankopplas med ett förslag om stöd åt vissa tidningar och tidskrifter. 1 en skrivelse till riksdagenskonstitutionsutskott förklarade vidare : framlägges ett förslag utannågot som helst försök till redovisning av de tryckfrihetsrättsliga/tryckfrihetspolitiskaproblemen. Detta är utomordentligt anmärkningsvärt. Den senastepressutredningen framlade sina rekommendationer om särskilda samhällsinsatserförst seda:. en grundlig tryckfrihetsrättslig analys visat att åtgärderna ickekunde sägas kollidera med gällande rättsregler och praxis. Också andra uttalanden avframstående bedömare av svensk tryckfrihetsrätt och experter inomtidningsbranschen går i samma riktning. Det kan därför starkt ifrågasättas om de bådapropositionerna 1971: 27 och 28 om annonsskatt och presstöd i förening, främstmed hänsyn KU 1971: 32 21 tillde däri förekommande diskriminatoriska inslagen, står i överensstämmelse medtryckfrihetsförordningen. Då det som ovan framhållits är väsentligt att man"undviker alla åtgärder vilkas förenlighet med grundlagen ens kanifrågasättas" (hovrättspresident 1965) borde således förslaget omannonsskatt avslås. KU 1971: 32 22 Bilagatill bilaga beträffande yttrande till skatteutskottet. Tryckfrihetsrättsliga uttalanden i frågor somaktualiseras genom propositionerna om annonsskatt och presstöd I MalmgrenSundbergPetréns utgåva av Sverigesgrundlagar sägs beträffande hinder i 1 kap. 2 § andra stycket TF: Hindret behöver ej vara absolut; även åtgärd, somverkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande är otillåten.En skatt, lagd å vissa publikationer på grund av deras innehåll, som klart för-.svårarutgivningen, kan exempelvis anses som ett hinder. På liknande sätt torde ävenpositiva ingripanden till stöd för vissa publikationer på grund av derasinnehåll kunna erhålla den faktiska karaktären av hinder för konkurrerandepublikationer, vilka icke kommit i åtnjutande av stödåtgärderna. Beträffande repressiva åtgärder, dvs. åtgärderefter utgivningen, uttalar i att sådana för att vara att betrakta somhinder i TF:s mening måste menligt påverka en skrifts tryckning, utgivningeller spridning. Vidare anför Eek (s. 51) "att åtgärder som särskiltunderlättar en skrifts utgivning, t. ex. ekonomiskt stöd från det allmänna,inte kan angripas såsom otillåtna hinder för utgivningen av andra skrifter äruppenbart". NatanaelGärde avgav på begäran av tidningsutgivareföreningen i samband med föreningensyttrande skatteutrednings förslag om införande av en särskildskatt på tidskrifter av "huvudsaklig förströelsekaraktär" ettutlåtande om förslagets överensstämmelse med tryckfrihetslagstiftningen.Utlåtandet trycktes (1950) med titeln . uttalar om förslaget: Det kan icke råda någon tvekan om att enlagstiftning av detta slag fullföljer samma syfte som censuren. För envar som kommit till insikt om tryckfrihetens betydelse torde det ock utan vidare stå klart till vilka ödesdigra konsekvenser det skulle leda om statsmakterna skulle äga befogenhet att i annan ordning än tryckfrihetsförordningen före skriver såsom grundval för repressiva åtgärder ingå i ett bedömande av tryckta skrifters innehåll.-- Motde åsikter som jag i detta utlåtande framfört kommer kanske att invändas attden förutsättning, på vilken dessa åsikter byggts, icke skulle vara för handen.Motiven till beskattningen skulle enligt en sådan uppfattning vara av rentfiskal karaktär; den omständigheten att skatt lägges å vissa tidskrifter men ejå andra, skulle ej innebära någon diskrimination av de skattepliktigatidskrifterna. Enligt min mening är en sådan invändning icke berättigad. KU 1971: 32 23 Även om statsmakterna vid sin behandling av dennaskattefråga skulle förklara sig helt frånfalla det från dess tidigarebehandling dock klart dokumenterade repressiva syftet med en sådan skatt,kvarstår dock alltjämt i skattens egen uppbyggnad en sådan diskrimination. anför i bokenbeträffande 1 kap. 2 § andra stycket TFföljande: Härmed avses t. ex. ingripande mot tryckerier,vilka framställa ur moralisk eller allmänt kulturell synpunkt förkastligatryckalster, för den härskande regimen politiskt misshagliga skrifter, ellerliknande. Hindret behöver ej vara absolut; även åtgärder, vilka försvåratryckning osv., så att denna blir ekonomiskt förlustbringande (t. ex. genomskatt å vissa publikationer) måste anses förbjudna. De i I: 2,st. 1 och 2 avsedda, förbjudna åtgärderna utgöra sålunda ämbetsbrott. Avkrisförhållanden framkallade ransoneringsåtgärder ifråga om t. ex. papper,tryckutensilier, osv. äro däremot icke stridande mot TF, försåvitt dessa åtgärderopartiskt drabba alla lika, alltså ej äro riktade mot vissa publikationer pågrund av dessas innehåll. Att risk för mannamån eller obehörigt hänsynstagandetill ovan berörda intressen kan ligga nära är dock tydligt. framhåller i boken(4:e uppl. 1968) följande: Av betydelse är vidare, att den hindrande åtgärd,som avses med sistnämnda förbud, skall ha sin grund i skriftens innehåll. Omåtgärder vidtagas mot tryckningen av skrift t. ex. i syfte att förhindrabrottsligt förfarande skriften innehåller vilseledande uppgifter och skallnyttjas i bedrägligt syfte blir förbudet icke tillämpligt. Även vid bedömandeav vilka åtgärder som skola betecknas som hindersamma för tryckning ochutgivning måste hänsyn främst tagas till, om åtgärden verkligen syftar till attangripa yttrandefriheten. En pappersransonering, som har sin grund allenast iförsörjningshänsyn, har exempelvis av departementschefen vid ansetts strida mot detta stadgande. har å andrasidan ifrågasatt, om icke en ransonering, som genomföres på så vis atttidskrifterna uppdelas i olika klasser med olika tilldelning av papper, voreen sådan otillåten åtgärd, som avses med förbudet. Olika behandling med hänsyntill skriftens innehåll har dock ansetts tillåtlig i skattehänseende. anför i Frihet och ansvar i tryck ochradio (1968) under rubriken frihet mot andra hinder: Även ekonomiska bördor avses, om dessa är så tungaatt "verksamhetens fortsättande icke kan anses ekonomisktberättigat". TF hindrar inte en skatt som drabbar alla skrifter lika.Riksdagen har vidare godtagit att olika slag av tidningar behandlas olika dådet gäller skyldighet att betala allmän varuskatt. "Allmännanyhetstidningar" har undan-tagits från sådan skatt (10 § 1 mom. 7 iförordningen 1/12 1959 om allmän varuskatt). Enligt anvisningarna gäller dettaundantag "sådana publikationer av dagspresskaraktär, som normalt utkommamed minst ett nummer ". Här görs alltså skillnad mellan sådanaveckotidningar som är av dagspresskaraktär och andra veckotidningar. veckopressens sida har man gjort gällande attstatsmakterna här har gjort ett avsteg från förbudet mot hinder "på grund av skrifts inne håU". Skillnaden finns kvar i det riksdag framlagda för slaget till förordning om mervärdesskatt.--- Hur skall man bedö ma det fallet att statsmakterna subventionerar tidningar eller andra tryckta skrifter och därigenom påverkar konkurrensförhållandena? Det kan fastslås att generella subventioner inte förbjudsav TF. Vissa selektiva subventioner faller också utanför TF:s förbud mot hinderdärför att de delas ut oberoende av skrifternas innehåll. Så torde vara falletmed den subvention som kan ligga i att postverket, som det påstås,distribuerar dagstidningar för avgifter som inte täcker kostnaderna.Visserligen anlitas posten mest av tidningar av vissa slag. Men det är i varjefall inte fråga om någon innehållsmässig diskriminering. I motiven till stadgandet om hinder (1: 2: 2 TF) sadeföredragande departementschefen att stadgandet inte åsyftade statligastödåtgärder till förmån för vissa opinionsbildande publikationer. 1948:230 s. 111). I betänkandet "Dagstidningarnas ekonomiska villkor" (SOU1965: 22) föreslogs ett statligt stöd åt dagspressen vilket skulle utgå till depolitiska partierna i proportion till dessas styrka och av partierna fördelastill tidningar. Anordningen kritiserades från juristhåll såsom tvivelaktig fråntryckfrihetsrättslig synpunkt, men justitieministern avfärdade i riksdagendubierna såsom "funderingar". granskade på begäranav pressutredning dess förslag som framlades i betänkandetDagspressens situation (SOU 1968: 48) från tryckfrihetsrättsligautgångspunkter. Hans synpunkter beträffande förslaget om samdistributionsrabattsammanfattas på följande sätt: Det synes osannolikt attsamdistributionsrabatten skulle få en så stark negativ verkan förett tidningsföretag att den, kvantitativt sett, fyller de krav som måsteställas för att rabatten skulle vara ett hinder i TF:s mening för någon skriftsom inte får del av rabatten. Förslaget är vidare så konstruerat att dentidning som skulle få sitt läge försämrat av rabatten regelmässigt denstörsta tidningen på orten antingen kan hindra att samdistribution ordnas ellerkan få del av stödet. I båda fallen blir resultatet att något hinder inte kananses ha blivit rest för denna tidning. I ett par hänseenden har jag angivit undantagsfall i vilkaen tidning teoretiskt skulle kunna råka i svårigheter som följd av att andratidningar får distributionsrabatt. Jag har syftat dels på en tidning som ärensam på orten och därför inte kan ingå i någon samdistribution, dels på en-eller tvådagarstidningar som väl kan delta i samdistribution men som inte fårdel av någon rabatt. Härvidlag har jag uttalat den uppfattningen att det intetorde föreligga vad TF syftar på med förbudet mot hinder "på grund avskrifts innehåll". Emellertid har jag ifrågasatt om man inte möjligenborde ställa strängare krav på en samhällelig stödåtgärd än vad TF bjuder. Meden sådan tankegång, som inte kan stödjas på TF, har jag väckt tanken att rabattborde utgå även i dessa undantagsfall. I fråga om förslaget att inrätta enpressens lånefond blev slutsats att en lånefond utformad enligtpressutredningens förslag måste anses godtagbar från tryckfrihetsrättsligsynpunkt, i varje fall om det i reglementet för fonden föreskrivs attprövningen av låneansökningar inte får påverkas av sökandetidningens politiskainriktning eller ställningstaganden i särskilda frågor. I ett till Vectu (Veckopressektionen inomSvenska ) avgivet yttrande om ", tidskrifter och andra tryckalster" anför bl. Om man mot bakgrunden av dessauttalanden under förarbetena till tryckfrihetsförordningen frågar sig i vad månen skatt kan utgöra ett hinder som enligt tryckfrihetsförordningen icke fåruppställas för tryckning, utgivning eller spridning, kan man väl i de flestafall anta att en skatt icke kan betecknas som ett sådant hinder. I varje fallsynes man helt kunna utesluta en skatt som är ställd i relation till i vad månverksamheten är inkomstbringande och blott avser en procentuell andel avvinsten. Är skatten däremot av typen varuskatt beror svaret på skattensomfattning och verkningar. Man kan icke anta att en sådan skatt under allaförhållanden går fri från anmärkning ur tryckfrihetssynpunkt. I motiven tillden nya tryckfrihetsförordningen (betänkande s. 211) har uttryckligen angivitsatt de ekonomiska verkningarna måste tilläggas betydelse. Är dessa av såingripande verkan att verksamhetens fortsättande icke kan anses ekonomisktberättigat, bör hinder i den mening tryckfrihetsförordningen anger ansesföreligga. En förutsättning för att en skatt, som sålunda skapar etthinder för tryckning, utgivning och spridning av skriften skall anses stridandemot tryckfrihetsförordningen är emellertid också att detta hinder uppställes pågrund av skriftens innehåll. Om beskattningen för att här angiva ett extremtexempel införes i syfte att undertrycka misshagliga publikationer, som endiktatorisk regim vill befria sig från, som andra för regimen meravälbehagliga publikationer subventioneras, är åtgärden klart grundlagsstridig.Det är emellertid uppenbarligen mera vanskligt att i andra mindre extrema fall,som man praktiskt sett kan ha att räkna med, klart angiva var gränsen gårmellan ett lagligt och ett olagligt skattebeslut. Vissa uttalanden ipropositionen angående tillåtligheten av en ur försörjningssynpunkt påkalladpappersransonering, ger vid handen att departementschefen icke var främmandeför tanken att en viss avvägning kunde göras mellan olika grupper av publikationermed hänsyn till deras egenskap av nyhetsorgan, förströelselitteratur ellervetenskapligt arbete, under förutsättning dock att det därvid icke gjordesnågon åtskillnad mellan särskilda publikationer på grund av deras politiskainriktning eller ställningstagande i särskilda frågor. På samma ställe betonadeemellertid departementschefen att dylika åtgärder otvivelaktigt erbjuder storamöjligheter till missbruk och att det är av synnerlig vikt att stadgandetssyfte att skapa ett skydd för yttrandefriheten noga beaktas. Även om man alltså med tanke på detta motivuttalande ickebestämt kan påstå att utformningen av den nuvarande varuskatten på denna punktstrider mot tryckfrihetsförordningen, är det uppenbart att redan KU 1971: 32 26 enavsevärd höjning av varuskattens procenttal kan göra frågan mera tveksam. Omman i förväg kan bedöma att denna höjning, såsom en säker och mycket sannolikeffekt, får till resultat att vissa publikationer måste nedläggas, kan det ickeuteslutas att en uppfattning att detta resultat är önskvärt inverkar påbeslutet. Syftet med åtgärden kan vara sarn-mansatt. Ett huvudsyfte att få inmer pengar i statskassan kan vara förenat med ett sekundärt syfte att en delpublikationer, som betraktas som icke önskvärda, skall förkvävas av den höjdaskatten. Det är härvid icke möjligt att enbart beakta syftet hos någon bestämdperson. Det räcker i detta hänseende icke med sinnets renhet hos t. ex.finansministern för att göra åtgärden oantastlig ur tryckfrihetssynpunkt. Redanmöjligheten att i åtgärden kan inläggas ett sekundärt syfte att förkväva vissapublikationer gör åtgärden tvivelaktig. Urdessa synpunkter kan det icke nog framhållas att man bör undvika alla åtgärdervilkas förenlighet med grundlagen ens kan ifrågasättas. Varje avsteg från enstrikt och odiskutabel grundlagstolkning utgör en fara för efterföljd. Varjeuppmjukning av skyddet för tryckfriheten är ett farligt exempel, som kanåberopas , då striden måhända icke gäller statens skatteinkomsterutan försvaret för en fri och demokratisk samhällsordning. Därförär en skatteläggning som icke gör skillnad mellan olika typer eller grupper avpublikationer att förorda. uttalar i PM tillVectu angående beskattning av tryckta skrifter ur tryckfrihetsrättsligsynpunkt bl. Ordet "fritt" i 1 kap. 1 § TF måsteuppenbarligen tolkas mot bak grund av vad----- stadgas om hinder i 1 kap. 2 § TF. För att den frihet, varom talas iförstnämnda paragraf, skall anses vara åsidosatt, måste beskattningen ha nåtten hög intensitet. Varje form av beskattning, som drabbar en rörelse förtryckning och utgivning av skrifter, kan givetvis ej anses såsom ett sådanthinder. Beskattningens intensitet måste vara sådan, att denna vid en objektivbedömning framstår som ett verkligt hinder av i det närmaste prohibitiv art förskriftens utkommande, för att beskattningsreglerna skall vara att betrakta somoförenliga med nu ifrågavarande grundlagsstadgande. Denna gräns kan uppenbarligenicke fastläggas vid ett visst skatteprocenttal. 1 varje särskilt fall fårbedömas om beskattningsregelns effekt blir den att friheten att ytrra sig itryckt skrift i realiteten eluderas. Där är därvidlag självfallet likgiltigtpå vilket led beskattningen lägges, om på tryckningen, på utgivningen eller påspridningen. I praktiken har grundlagsenligheten av relativt lågprocentigaomsättningsskatter, uttagna i samband med spridning av böcker och andra trycktapublikationer, aldrig på allvar ifrågasatts. Vadhärefter gäller regeln i 1 kap. 2 § andra stycket TF- är denna mera preciserad änöppningsstadgandet i TF. Den gäller emellertid endast för det fall att åtgärdvidtages för att hindra skrifts tryckning, utgivning eller spridning på grundav skriftens innehåll. Hinder, som har sin grund i andra hänsyn, beröres ej avbestämmelsen, t. ex. spridningshinder, föranledda av hänsyn till allmän ordningpå viss plats. Det är här att märka att, därest hinder av sist angivna art fårmera obegränsad räckvidd, regler härom kan komma att strida mot det allmännastadgandet i 1 kap. 1 § TF. KU 1971: 32 27 En beskattningsåtgärd, som riktar sig mot visstryckt skrift på grund av dess innehåll, blir att bedöma enligt förevarandebestämmelse i 1 kap. 2 § TF. Med hänsyn till stadgandets mera precisa natursynes mig rimligt att hävda, att beskattningsåtgärder, som anknyter tillskriftens innehåll, redan vid en lägre hindersam effekt än då det gällergenerella ingripanden, måste betecknas som enligt 1 kap. 2 § otillåtna hinder.Det för alltför långt att påstå, att varje skatt, som lägges på vissa slag avtryckta skrifter på grund av dessa skrifters innehåll, är att anse såsomgrundlagsstridig. Men så snart skatten får i något avseende hindrande verkan,uppkommer fråga om dess grundlagsenlighet. Hurter sig läget, därest man går den omvända vägen rent tekniskt, dvs. om man avfiskaliska skäl ålägger allt tryck en viss skatt, som icke kan anses utgöra etttryckfrihetsrättsligt hinder enligt 1 kap. 1 § TF, och därefter undantagerstora delar av detta skattelagda område alltefter skrifternas innehåll frånskatt, så att i realiteten den generella skatten kommer att drabba blott enmindre del av området, vilket sålunda diskrimineras på grund av skriftemasmindre önskvärda innehåll? Detta förfaringssätt måste betecknas såsom likaangripbart, som om skatten lagts direkt på det med hänsyn till innehålletdiskriminerade orrirådet. Enskattemässig differentiering mellan olika slag av tryckta skrifter med hänsyntill skrifternas innehåll inbjuder under alla omständigheter till uppmärksamgranskning av åtgärden. TF vilar nämligen på den principiella uppfattning, somkommit till uttryck i det grundläggande stadgandet i 1 kap. 1 § TF, atttryckfriheten gäller "vad ämne som helst". Någon gradering mellan meroch mindre kvalificerade skrifter känner icke TF. Så länge tryckfrihetensgränser ej överskrides, bör alla skrifter enligt denna huvudtanke behandlaslika. Sammanfattningsviskan sägas att reglerna i TF är neutrala till beskattning av det tryckta ordet,så länge denna ej uppnår sådan intensitet, att det kan sägas i realiteteninnebära att den grundlagsstadgade friheten att i tryckt skrift yttra sigsättes åsido. Beskattningsregler,som träffar endast vissa slag av tryckta skrifter på grund av deras innehåll,måste anses oförenliga med grundlagsbestämmelserna i 1 kap. 2 § TF, sä snartde kan sägas utgöra ett mera påtagligt hinder för tryckning, utgivning ochspridning av skrifterna ifråga. Hovrätten över och anför i yttrandeöver pressutredningens betänkande (SOU 1965: 22): Departementschefens uttalande i anledning avtidningsutgivareföreningens påpekande bygger på den tankegången att vad som isig själv kan betecknas som ett utnyttjande av tryckfriheten och alltså är etti tryckfrihetsförordningen medgivet förfarande aldrig kan utgöra ett avtryckfrihetsförordningen förbjudet hinder mot tryckning, utgivning ellerspridning. Man kan här jämföra med det fallet att en skrift utgives avmyndighet och helt bekostas av statliga medel. Det kan då icke göras gällandeatt denna utgivning genom att ta vinden ur seglen för en redan utgiven trycktskrift skulle strida mot den angivna bestämmelsen i tryckfrihetsförordningen. Ickeheller kan det eljest i regel hävdas att bidrag som lämnas av allmänna medeltill skrifts tryckning och utgivning utgör ett otillåtet hinder för tryckning,utgivning och spridning av annan skrift. Vid stadgandets tolkning måsteemellertid beaktas vad KU1971: 32 28 departementschefenuttalade om att en ur försörjningssynpunkt påkallad pappersransonering kananses förenlig med tryckfrihetsförordningen endast om någon åtskillnad ickegöres mellan särskilda publikationer på grund av deras politiska inriktningeller ställningstagande i andra frågor. Påsamma sätt som en pappersransonering gäller att andra åtgärder av ekonomiskinnebörd, t. ex. en skatt eller en höjning av posttaxorna, kan vara grundlagsstridig,om vid dess tillämpning skillnad göres mellan olika publikationer på grund avderas politiska inriktning eller eljest på grund av deras iimehåll förutsattatt den ekonomiska effekten av åtgärden är av sådan omfattning att åtgärden urdenna synpunkt kan anses som ett hinder mot publikationens utgivning. Detsammamåste gälla om den vidtagna åtgärden väl formellt är av generell natur menvissa publikationer genom en subventionering, fördelad efter politiska grunder,undgår verkningarna, medan andra, som ej får sådana subventioner, av åtgärdenhindras att utkomma. Genom en sådan kombination av fördyrande åtgärder och enstatlig subventionering av vissa skrifter kan man tydligen nå just den effektsom bestämmelsen i tryckfrihetsförordningen riktar sig mot.