bet · FU01JuU21 · 1971-12-31 00:00:00 — Tyngdpunkten i en sådan översyn börläggas på frågan om att inom ramen för det förefintliga påföljdssystemet skaparesurser för behandhng av det mycket svåra klientel som kommit att tillföras ungdomsfängelserna.Frågan om minimitiden för vården inom anstalten bör kanske också omprövas. Dennuvarande bestämmelsen om ett års minimitid tUlkom då man räknade med att haett godartat khentel som skuUe få yrkesutbUdning ocharbetsträning. En sänkning av ettårsregeln skuUe göra det naturligt att i ökadomfattning och pä ett tidigare stadium bruka förfarandet med s. k. bunden permission. En utökningav frivärden efter mönster från ungdomsvårdsskolevårdens vård utom skola börockså övervägas i syfte att underlätta återanpassningen i samhället. Det ärtroligt att en ökning av samhäUets insatser vad gäller värd och behandling avkriminella såväl i frihet som under anstaltstid betyder väsentligt mer än enförändring av själva päföljdssystemet. Innan det finns belägg för att någonannan form av anstaltsbehandling kan förväntas ge bättre resultat änungdomsfängelse torde därför resurserna i främsta hand böra satsas päförbättringar inom rådande system och försök att förändra människors attitydergentemot personer sorn . är eller varit intagna i avbrottspåföljd. Pågående kriminologisk forskning torde därvid ha en uppgift attfyUa när det gäUer frågan hur samhäUets resurser för kriminalvård skallanvändas. Innan ytterligare utredningar börjar planeras bör också avvaktasresultatet av det arbete som kommittåi för anstaltsbehandhng inomkriminalvården (KAIK) utfört. erinrar om attungdomsfängelse ursprungligen var avsett för unga lagöverträdare som ingav godaförhoppningar, EmeUertid har, framhåller föreningen, ungdomsfängelse kommit atti stor utsträckning användas för ett annat klientel. Detta sammanhänger medungdomskriminalitetens utveckhng och med det förhåUandet att kriminalvård ifrihet kommit tUl användning i aUt större utsträckning. De som döms tillungdomsfängelse är därför ofta ungdomar som återfaUit i brott efter att förstha varit föremål för vård enligt barnavårdslagen och därefter dömts tUlskyddstiUsyn. Prognosen för dem som döms tUl ungdomsfängelse är pä grund häravofta dålig, och det är därför i och för sig inte ägnat att väcka förvåning attåterfaUsfrekvensen är hög. EmeUertid kan enligt föreningens mening inte genomde utredningar som företagits rörande ungdomsfängelseklientelet ansesådagalagt, att återfaUsfrekvensen skulle ha blivit lägre om de som dömts tUlungdomsfängelse i stäUet blivit föremål för andra av lagstiftaren anvisadeåtgärder inom barnavården eller kriminalvården. Det anförda innebär inte, fortsätter föreningen, attföreningen är övertygad om att påföljden ungdomsfängelse bör bibehållasoförändrad; den höga återfaUsfrekvensen talar otvivelaktigt för att man börskapa bättre vårdformer för nu ifrågavarande klientel. Enligt föreningensmening är det dä särskUt barnavärden och kriminalvärden i frihet som kommer iblickpunkten. Inom dessa vårdområden saknas emellertid, anser föreningen, deresurser som erfordras för att tUlgodose behovet av särskUd uppfostrande behandlingav ungdomar som gjort sig skyldiga tUl allvarligare kriminahtet. mening är det därför i varje faU inte möjligt attavskaffa påföljden ungdomsfängelse. Föreningen avstyrker pä grund häravmotionsyrkandet om avskaffande av denna påföljd men anser att frågan om nyaformer för vård av unga lagöverträdare bör ägnas ökad uppmärksamhet. 1 motionen framföres stark kritikmot ungdomsfängelseinstitutionen. Pä ungdomsanstalterna sammanföres, framhållermotionärema, ungdomar med ringa kriminell belastning med avanceradebrottslingar, narkomaner och gravt mentalt störda. I många fall innebär därföranstaltsvistelsen en utbildning i brottslig verksamhet eller en passiviseringi stället för en utveckhng i positiv riktning. Motionärerna uttalar också attvärdresurserna pä ungdomsanstalterna är otillräckliga för narkomaner och förandra psykiskt störda samt att återfaUsfrekvensen är högre för de tiUungdomsfängelse dömda än för intagna vid andra anstalter. Vidare framhäUes somotiUfredsställande att man för unga lagbrytare fortfarande använder en påföljd,som genom sin tidsobestämdhet innebär en psykisk press för den dömde. Enligtmotionärernas mening kan ungdomsfängelseinstitutionen som den fungerar i daginte anses ha något berättigande, utan det är nödvändigt att finna andravårdformer för de unga lagöverträdarna. Med hänsyn härtiU yrkas att riksdagendels uttalar sig för ett avskaffande av ungdomsfängelseinstitutionen, delsbegär utredning om nya former för värden av unga lagöverträdare. Som framgår av redogörelsen ovan är ungdomsfängelse denpåföljd i påföljdssystem som är avsedd att komma till användningför unga lagöverträdare, främst i åldern , då deras tillrättaförandeanses kräva en längre tids anstaltsvärd. För ungdomar som behöver underkastasendast pä anstalt inom kriminalvården är skyddstillsyn medanstaltsbehandhng och fängelse de påföljder som i första hand bör komma ifråga. Fängelse bör som regel också väljas före ungdomsfängelse dåbrottsligheten är av mycket grov beskaffenhet. Som alternativ tillungdomsfängelse och andra frihetsberövande påföljder inom kriminalvärdens regi,främst för ungdomar under 20 är, finns också omhändertagande inom barnavårdensram. Den anstaltsvård som dä framför aUt kommer i fråga är intagning iungdomsvårdsskola. Vid en bedömning av ungdomsfängelsepäföljden är det enligtutskottets mening av vikt att man beaktar den förändring i fråga omanstaltsklientelet som utvecklingen av ungdomskriminaliteten och införandet avbrottsbalkens differentierade påföljdssystem har medfört. Antalet brott, bådeav ungdomar och äldre, har ökat kraftigt under en läng följd av år, ochbrottshgheten har antagit aUt grövre former. Efter ikraftträdandehar kriminalvård i frihet kommit att användas i betydligt större omfattning äntidigare, och sluten anstaltsvärd inom kriminalvården har i stort sett kommit ifråga endast för lagöverträdare som inte kunnat tUlrättaföras genom åtgärderinom barnavärdens ram eller genom skyddstillsyn. Ungdomsanstaltema har på gmndhärav i allt högre grad fått mottaga ett alltmer krimineUt belastat klientelsom är särskilt svärbehandlat, eftersom det till mycket stor del utgöres av narkomaner, alkoholskadade och psykiskt störda.Den höga procenten återfall i brott för ungdomsfängelseklientelet enhgt debegränsade undersökningar som företagits - måste enligtutskottets mening ses mot bakgrund härav. 1 det följande tar utskottet först upp den kritik som imotionen anföres mot ungdomsfängelsepåföljden i dess nuvarande utformning.Kritiken gäller bl. a. påföljdens tidsobestämdhet, vilken anses innebära enpsykisk press för den dömde. Att påföljden är till tiden obestämd har iförarbetena motiverats med att den är avsedd att tillgodose individualpreventivasyften och att man inte pä förhand kan bedöma hur långvarig behandling somerfordras för att resocialisera den dömde. I tUlämpningen har emeUertid i frågaom strafftiderna genomförts en ganska långtgående schematisering. Den egentligaanstaltsvärden är sålunda enligt en numera tämligen fast praxis begränsad för det skötsamma ungdomsfängelseklientelet. Den ovisshet som kanföreligga för de intagna hänför sig därför väsentligen tUl den förlängning somkan följa av fortsatt brottslighet eUer misskötsamhet i övrigt. Det kantUläggas att ungdomsfängelse härvidlag inte skiljer sig frän intagning päungdomsvårdsskola enligt barnavårdslagen. För fängelseklientelet, å andrasidan, har kommit in ett moment av tidsobestämdhet genom de ökade möjligheternatill vUlkorlig frigivning och genom bmket att pä samma sätt som vidungdomsfängelse använda längtidspermission som övergång till vUlkorligfrigivning. SkUlnaden mellan tidsbestämda och tidsobestämda påföljder harhärigenom i väsentlig mån utjämnats. För de ungdomsfängelseelever som visar godskötsamhet och under vården utom anstalt kan i realitetenungdomsfängelse numera knappast anses innebära en större tidsobestämdhet än ettlångvarigt fängelsestraff. Vad nu sagts utesluter självfaUet inte att de dömdakan uppleva ungdomsfängelsepåföljden lika väl som interneringspåföljden sommer obestämd tiU tiden än fängelsestraffet. Beträffande motionärernas uttalanden om bristandedifferentiering inom anstalterna av de till ungdomsfängelse dömda villutskottet anföra följande. Enligt skall anstaltsvården av den som dömtstUl ungdomsfängelse som regel försiggå i ungdomsanstalt, och i praktiken ärdetta nästan undantagslöst faUet. Härigenom och genom behandlingslagens regelatt endast den som dömts tiU ungdomsfängelse får värdas i ungdomsanstalt, om ejför visst faU medgives annat, åstadkommes att ungdomsfängelseeleverna ihuvudsak vårdas avskilt frän andra klientelgrupper. Samtligaungdomsfängelseelever undergår regelmässigt före den mer definitivaanstaltsplaceringen psykiatrisk undersökning och anlags-undersökningar, bådepraktiska och teoretiska, vid en särskUd mottagnings- ochklassificeringsanstalt. Undersökningarna ligger tiU grund för den fördelning avungdomsfängelseklientelet pä de olika anstaltema som sker med hänsyn främst tUl begävningsgrad, psykisktvärdbehov, rymningsbenägenhet, disciplinsvårigheter samt behov avyrkesutbildning och undervisning. Anstalterna inom den s. k. ungdomsräjongen,f. n. elva till antalet, är av såväl öppen som sluten karaktär och anpassadetUl de dömdas skilda anlag och behov. Vissa anstalter, två öppna och tvåslutna, är sålunda utpräglade utbildningsanstalter och en, Roxtuna, komplicerade elever. En särställning intar den tUlungdomsanstalten i knutna Studiegärden, där heltidsstudier bedrives iohka former per korrespondens, i studiecirkelform, enskUt med lärarhjälp eUergenom frigäng tiU skola eUer till i . Även inom de olikaanstalterna sker i stor utsträckning en dUferentiering genom uppdelning aveleverna i smärre behandlingsgrupper enligt "den lUla gruppensprincip". De kritiska synpunkterna i övrigt i motionen hänför sigväsentligen till värdresurserna för narkomaner och för andra psykiskt störda,vilka enligt motionärema är otillräckliga. Synpunkterna härvidlag utgöremellertid som framhåller i sitt remissyttrande tUlutskottet knappast något argument för ungdomsfängelseinstitutets slopande, eftersomresursbristema på narkomanvårdssidan snarare torde vara mindre i fråga om detill ungdomsfängelse dömda än beträffande det övriga kriminalvärdsklientelet,på såväl anstalts- som frivärdssidan. Som ovan nämnts finns för deungdomsfängelseelever, som är drogmissbrukare eUer har andra psykiska besvär,en för ändamålet särskilt avsedd och lämpad anstalt, Roxtuna. För svårtpsykiskt störda elever disponeras dessutom ett antal platser på psykiatriskakliniken vid fångvärdsanstalten i . Av det anförda framgår att motionärernas kritik motungdomsfängelseinstitutionen knappast har sådan tyngd, att den kan hgga tiUgrund för ett övergivande av ungdomsfängelse som påföljd för ungalagöverträdare. De otillfredsställande värdresultat som påföljden kan sägas ge,om man ser till procenten återfall , har enligt utskottets meninginte sin grund i några särskilda brister hos påföljden som sådan. Anledningentorde snarare vara att söka i den ovan beskrivna förskjutningen mot ett alltmerkrimineUt belastat och psykiskt stört klientel. Att värden och behandlingen avdetta klientel erbjuder utomordenthgt stora problem har på ett otvetydigt sättklarlagts för utskottet vid de studiebesök pä olika ungdomsanstalter somutskottet har företagit innevarande år. Det synes emeUertid utskottet knappastfinnas berättigad anledning tro att vårdresultatet skulle blivit bättre omungdomsfängelsekhentelet placerats i anstalter avsedda för tidsbestämtfrihetsberövande, vUket är det alternativ som den nuvarande ordningen erbjudernär barnavården och kriminalvården i frihet uttömt sina resurser. 1 jämförelse med det tidsbestämda straffet har som ovannågot berörts ungdomsfängelsepåföljden den fördelen att den - med denbegränsning som följer av reglerna om minhnitid - ger möjlighet attanpassa längden av frihetsberövandet efter den omhändertagnes behov avutbildning och fostran. Dessutom medger den en växling aUtefter behovet mellanvärd inom och utom anstalt. I dessa hänseenden överensstämmer ungdomsfängelsepåföljdenmed överlämnande tiU värd enligt barnavårdslagen i de faU då intagning sker påungdomsvårdsskola, och det synes utskottet naturligt att man inomkriminalvården föredrar att söka behandla ungdomar efter principer liknande demsom tillämpas inom barnavården framför att ge en behandling som överensstämmermed den som ges fängelsefångar. Det bör i sammanhanget också beaktas att iresurshänseende vården av ungdomsfängelseelever starkt prioriterats iförhåUande tiU annan anstaltsvård i kriminalvärdens regi. På grund av det anförda och i avsaknad av belägg för attnågon annan förekommande form av behandling inom kriminalvärden kan förväntasge ett bättre resultat än ungdomsfängelse för det khentel som döms tUl dennapåföljd avstyrker utskottet motionen i vad däri yrkas att skaU uttalasig för ett avskaffande av ungdomsfängelseinstitutionen. Vad härefter gäller motionärernas yrkande om en utredningav nya former för vård av unga lagöverträdare viU utskottet först understrykaatt av utskottets nyssnämnda ställningstagande inte kan dragas slutsatsen attutskottet anser ungdomsfängelsepåföljden utgöra en invändningsfri form avinstitutionsvärd för unga lagöverträdare. De svagheter som påföljden är behäftadmed hänför sig emellertid enligt utskottets mening inte till påföljden somsådan utan är fastmer en följd av den brist pä resurser som kriminalvårdenunder en följd av år besvärats av. Bristerna gör sig framför aUt gäUande i detegentliga rehabUiteringsarbetet, som i aUtför stor utsträckning måsteeftersättas på grund av otillräckliga personalresurser. En kraftig förstärkningav kriminalvårdens resurser, som ger ökade möjligheter till olika aktiverandeoch rehabiliterande åtgärder, är enligt utskottets mening ofrånkomlig om deninstitutioneUa värden av unga lagöverträdare skall kunna ge avsedda resultat.Förutom kriminalvårdens egna resurser bör man enligt utskottets mening utnyttjade anordningar som står tUl buds pä övriga sarahäUsomräden, såsom inom utbildnLngssek-torn,arbetsvärden, nykterhetsvärden och sjukvärden. Utskottet kan härvidlag som ettbelysande exempel peka pä de värdefulla initiativ som redan tagits genom detsamarbete meUan kriminalvård och fackförbund som pågått vidanstalten Skenas. En resursförstärkning bör kombmeras med successivaförbättringar och reformer inom ramen för ungdomsfängelsepåföljden och påföljdssystemeti övrigt. De förslag som härutinnan framförts i riksåklagarens ochsocialstyrelsens remissyttranden bl. a. om en sänkning av minimitiden förvärden inom anstalt och om en utökning av frivården - synes utskottetvälgrundade och värda att närmare övervägas. tidsobestämdheten bör enligt utskottets mening prövas isådant sammanhang. En fastare gmnd för genomförandet av reformer rörandeungdomsfängelsepåföljden torde kunna erhållas när resultaten föreligger av denutredning som verkställts av kommittén för anstaltsbehandling inom kriminalvärden(KAIK) rörande bl. a. den institutioneUa värdproblematiken. För värden av ungalagöverträdare över huvud taget är självfaUet den kriminologiska forskningen avstor betydelse. Utskottet vUl härvidlag erinra om de steg som har tagits pådetta forskningsområde såväl i vårt land, genom tiUsättandet av kommittén förkriminologisk behandlingsforskning, som på det nordiska planet genom initiativför ett vidgat nordiskt kriminologiskt samarbete. En forskning efter deriktlinjer som dragits upp i direktiven för den nämnda kommittén - syftandetill att påvisa säkrare korrelationer meUan behandlingsmetoder och behandlingsresultat- torde enligt utskottets mening kunna öka fömtsättningama att komma fram tUlen rationeUt utformad kriminalvård såväl för de unga lagöverträdarna som fördet äldre klientelet. Utskottet vill i sammanhanget också erinra om denutredning rörande bland annat ungdomsvårdsskolornas funktion och ställning somf. n. verkställes av socialutredningen. Mot nu angiven bakgrund anser utskottet att det saknas fogför en särskild utredning om nya former för värd av unga lagöverträdare ienhghet med motionärernas förslag. Även om utskottet sålunda avstyrker bifall tiU motionen,ger den dock utskottet anledning tUl vissa uttalanden av mer aUmän räckvidd.VäsentUgen i överensstämmelse med vad som anföres i kriminalvårdsstyrelsensremissyttrande anser utskottet att den snabba samhäUsutveck-lingen i vissutsträckning medfört att åtskilUga av de värderingar som låg bakombrottsbalkens päföljdssystem redan nu framstår som föråldrade. Det kan därförinom kort finnas skäl att göra en allmän översyn av brottspåföljderna och i ettstörre sammanhang överväga rikthnjema för den framtida kriminalpohtiken. Ettsteg i denna riktning har för övrigt tagits genom Kungl. Maj:tsbeslut om tUlsättandet av en parlamentarisk kriminalvårdsberednmg för enöversyn av mål och medel inom kriminalvärden. attriksdagen avslår motionen 1971:55. Närvarande: (), fröken (),fröken (), herrar (), (), Larfors (s), iVäxjö (c), i (s). i (fp), (), fmHjelm-WaUén (s), fm (vpk), herrar i Röstänga (fp) ochWijkman (m).