bet · FU01SfU18 · 1971-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1971 SfU 1971:18 betänkande i anledning avmotioner angående yrkesskadeförsäkringen, m. m. har iett sammanhang behandlat följande motioner, nämligen 1) motionen1971:477 av i m. fl. (c), i vilken hemstäUts " attriksdagen måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om en översyn av gäUandebestämmelser om sammanträffande av förmåner m. m, i 17 kap. lagen om allmänförsäkring i enlighet med vad i motionen anförts". Yrkandet syftar till enlindring av nuvarande bestämmelser att folkpension och tilläggspension skallreduceras på visst sätt med utgående yrkesskadelivränta; 2) motionen1971:711 av m.fl, (s), i vilken hemställts "att måttebesluta att en kommande utredning beaktar de synpunkter som framförts imotionen". Dessa synpunkter innefattar önskemål om allmänna förbättringarav yrkesskadeförsäkringens förmånssida, om övergång frånyrkesskadeförsäkringens på medicinska faktorer grundade invaliditetsbedömningtill den inom den allmänna försäkringen tUlämpade invaliditetsbedömningengrundad på den försäkrades förmåga att bereda sig inkomst genom arbete samt omregelbunden omprövning av invaliditetsgraden; 3) motionen1971:1228 av m, fl, (m), i vilken jämte andra yrkanden somutskottet behandlat i sitt betänkande 1971:17 -yrkats att hos Kungl.Maj;t hemställer "att Kungl. Maj:t måtte tillsä"tta en parlamentariskutredning med uppgift att utreda frågan om ett successivt infogande avyrkesskadeförsäkringen i den allmänna försäkringen". Gällande bestämmelser, m. m. Bestämmelser omyrkesskadeförsäkringen finns huvudsakligen i lagen 1954:243 omyrkesskadeförsäkring (YFL). Yrkesskadeförsäkringen är obligatorisk och omfattarmed vissa undantag varje arbetstagare i allmän eller enskUd tjänst samt i denmån Kungl. Maj:t förordnar elever vid vissa skolor och andrautbUdningsanstalter. Försäkringen avser att skydda mot följderna av yrkesskada,dvs. kroppsskada eller därmed jämställd skada som orsakats av olycksfall iarbete eller viss annan skadlig inverkan av arbetet. Till olycksfall i arbeteträknas även olycksfall vid färd till eller från arbetet, om färden föranleds avoch står i nära samband med arbetet. 11 saml Nr 18 Vid yrkesskada ersätts kostnaderför sjukvård (lakar- och tandläkarvård, sjukhusvård, resor m. m.). Nedsättningav arbetsförmågan berättigar vid sjukdomstUlstånd till sjukpenning och vidinvaliditet till livränta. Om yrkesskadan medfört döden, utgår förutombegravningshjälp livräntor till efterlevande. 1 fråga om ersättningen vid sjukdom äryrkesskadeförsäkringen samordnad med den allmänna sjukförsäkringen på så sättatt en yrkesskadad, som är omfattad av sjukförsäkringen, äger för tid t. o. m.nittionde dagen efter den då yrkesskadan inträffade, dock längst till den dagskadan medfört rätt till livränta eller t. o. m. den dag rätten tUl sjukpenningupphör, (samordningstiden) rätt att från allmän försäkringskassa fåsjukvårdsersättning och sjukpenning såsom vid annan sjukdom. Om yrkesskadadunder samordningstiden inte är omfattad av sjukförsäkringen, kan han ändå fåersättning enligt grunderna för sjukförsäkringen, menersättningen skall då utgå från yrkesskadeförsäkringen. Om yrkesskadan undersamordningstiden medfört behov av sjukvård utom , tandläkarvård,särskild värd i vissa fall eller särskUda hjälpmedel, såsom kryckor, proteseretc. ersätts behövliga kostnader härför inklusive resor allt i den månersättning inte utgått från sjukförsäkringen. För tiden efter samordningstidens utgång reglerasyrkesskadeersättningen helt av yrkesskadeförsäkringen. Om yrkesskadan eftersamordningstidens utgång medför behov av lakar-, tandläkar- eller sjukhusvård,läkemedel eller nyssnämnda hjälpmedel, ersätts behövliga kostnader härförinklusive resor. I princip utgår ersättning för hela kostnaden. Sjukpenningensbelopp bestäms även efter samordningstidens utgång av den sjukpenningklass,till vilken den skadade med hänsyn till sin årliga arbetsförtjänst är atthänföra. Om yrkesskada efter upphörande av därav förorsakad sjukdommedför under längre eller bestående förlust av arbetsförmågan ellernedsättning av denna med minst 1/10, utgår livränta till den skadade. Livräntaberäknas på grundval av det s. k. ersättningsunderlaget som i allmänhet ärlägre än arbetsförtjänsten. skall vid fastställande aversättningsunderlaget medräknas årlig arbetsförtjänst, i vad den understigertvå gånger basbeloppet vid ingången av skadeåret, till hela sitt belopp, i vadden överstiger två men inte basbeloppet, till 3/4 och, i vad denöverstiger basbeloppet, tUl 1/2, Överstiger den årligaarbetsförtjänsten ett belopp motsvarande fem gånger basbeloppet, tas överskjutandebelopp inte i beräkning. För yrkesskador som inträffat blirsåledes det högsta ersättningsunderlaget . Livräntan utgör för år räknat t. o. m. månaden närmastföre den, under vilken den skadade fyller , vid förlust av arbetsförmågan11/12 av ersättningsunderlaget, vid nedsättning av arbetsförmågan med : en mot graden av nedsättningen svarande del av ersättningsunderlaget,minskad med 1/12 av detta, samt vid nedsättning av arbetsförmågan med mindre än30 %: den del av 2/3 av ersättningsunderlaget som svarar mot graden avnedsättningen. Fr. o. m, reduceras livräntan med 1/4, Om den skadade till följd av yrkesskada är under längretid ur stånd att reda sig själv och han inte vårdas på sjukhus för skadan, höjssjukpenningen eller livräntan med ett särskilt vårdbidrag om högst . omdagen om sjukpenning utgår och med . om livränta utges. Harförsäkrad avlidit till följd av yrkesskada utgår begravningshjälp med ettbelopp motsvarande av basbeloppet. Vidare utgår livräntor till vissaefterlevande. Efterlevandehvränta utges tUl änka och i vissa fall till med änkajämställd ogift kvinna, så länge hon lever ogift. Årsbeloppet av livräntanmotsvarar för tid t. o. m, månaden närmast före den under vUken kvinnan fyller67 år, 1/3 och för tid därefter 1/4 av den avlidnes årliga arbetsförtjänst,varvid hänsyn ej tas till inkomst överstigande fem gånger basbeloppet. Änklingoch frånskild make kan under vissa förutsättningar erhåUa livränta. Varje barntUl den avlidne har rätt till livränta t. o, m. den månad barnet fyller 19 årmotsvarande 1/6 av den avlidnes årliga arbetsförtjänst. Efterlevandelivräntornafår sammanlagt inte överstiga 5/6 av ersättningsunderlaget. Blir så falletskall livräntorna minskas proportionellt. Genom beslut vid riksdag har såväl äldre somnyare livräntor värdesäkrats enligt särskild lagstiftning. Om någon är berättigad till folkpension ellertilläggspension samt yrkesskadelivränta , minskas pensionsförmånernaenligt särskilda samordningsregler i 17 kap. lagen om allmän försäkring (AFL).Folkpension och tilläggspension i form av förtidspension eller ålderspensionminskas med 3/4 av den pensionsberättigade tillkommande livräntasåsom skadad. Folkpension i form av ålderspension, änkepension ellerbarnpension minskas med 3/4 av den pensionsberättigade för samma tidtillkommande livränta såsom efterlevande. Minskning skall i första hand göraspa tilläggspension. Utan hinder av samordningsreglerna skall folkpension alltidutgå, i form av förtidspension eller barnpension med minst 1/4, i form avänkepension med minst 1/2 samt i form av ålderspension med minst 3/4 av beloppsom eljest skolat utgå. Antalet yrkesskador, som intekunnat slutregleras av försäkringskassa utan att kassan behövt utgesjukpenning, uppgick under är 1966 till 124 710. Av dessa föranledde 122 072endast sjukdom, 2 217 invaliditet och 421 medförde döden. Invaliditetsfallenfördelade sig efter invaliditetsgrad i procent så att 1 184 låg ,607 på , 370 på och 56 på invaliditetsgrad. I samband med tUlkomsten avlagen om aUmän försäkring tillkallades yrkesskadeutredningen för att bl. a.utreda frågan om ett mera fullständigt inordnande av yrkesskadeförsäkringen idet allmänna socialförsäkringssystemet. Utredningen avgav betänkandetYrkesskadeförsäkring (SOU 1966:54), I detta föreslogs att någon fristående försäkring för yrkesskada inte längre skullefinnas. Ersättningsformerna inom den aUmänna försäkringen skulle i ställetsvara även för försäkringsskyddet vid yrkesskada. Vid sidan av lagen om allmänförsäkring skulle finnas en särskild yrkesskadelag som skulle innehålla desärregler inom den allmänna försäkringen som skulle gälla enbart vidyrkesskada. Dessa bestämmelser knöt an till och kompletterade motsvarandebestämmelser i lagen om allmän försäkring. En särskild yrkesskadeförmån,yrkesskadepenningen, reglerades i denna lag. förslag redovisades i propositionen1967:147 med förslag till vissa ändringar av yrkesskadeförsäkringslagen, Ipropositionen uttalade föredragande departementschefen att utredningen på ettförtjänstfullt sätt utrett de problem som uppställer sig om man vUl foga inskyddet vid yrkesskada i den allmänna försäkringen. Skäl talade för att rättentill ersättning vid sjukdom eller skada inte borde vara beroende av orsakentill sjukdomen eller skadan. Yrkesskadorna hade dock haft ensärställning, och ända fram till dess den stora utbyggnaden av vårt socialatrygghetssystem började var yrkesskadeförsäkringen den enda obligatoriskasocialförsäkring som gav ersättning av verklig betydelse vid inkomstbortfall pågrund av sjukdom och invaliditet. Utredningen hade enligt departementschefenmed rätta strävat efter att en omläggning av yrkesskadeskyddet inte skullemedföra försämring för de yrkesskadade. Detta hade gjort att utredningensförslag om att den allmänna försäkringens ersättningsformer i princip skullevara normgivande för yrkesskadeskyddet måst förses med en mängd undantag ochspecialregler. Inte heller hade särskilda yrkesskadeersättningar, som saknarmotsvarighet inom den allmänna försäkringen, kunnat undvikas. förslag omsärskilda beräkningsgrunder för den allmänna försäkringens förmåner vid yrkesskadaoch om särskilda förmåner vid yrkesskada har med nödvändighet lett fram tillett komplicerat regelsystem, som skulle komma att vålla de tillämpande organenstora svårigheter, I den utformning reglerna fått i utredningens förslag tordede leda till icke godtagbara skillnader i likartade skadefall, beroende på omyrkesskadereglerna griper in eller ej. En ytterligare komplicerad lagstiftning om yrkesskador börenligt min mening accepteras endast om man därigenom vinner beaktansvärdafördelar för dem som skyddas genom försäkringen. Remisskritiken visar att dennuvarande lagstiftningen har inte oväsentliea fördelar för de yrkesskadadeframför den av utredningen föreslagna. Den rent formella samordningen med denallmänna försäkringen bör inte tillmätas något egenvärde, särskilt när den somhär måste förenas med en omfattande specialreglering för yrkesskadorna. I vissahänseenden är den specialreglering som föreslås ägnad att föregripa pågåendeutredningsarbete på den allmänna försäkringens område. Detta gäller t, ex,frågan om pensionsberäkning för den som invalidiserats i unga år.Yrkesskadepenningen, som är avsedd att utgå oberoende av inkomstbortfall och, iförekommande fall, utöver kompensation för inkomstbortfall i form av pension,bygger på en inom vår socialförsäkring hittiUs okänd princip om ersättning förannat än rent ekonomisk skada. Jag delarden av flera remissinstanser uttryckta uppfattningen att den allmänna försäkringens regler om förutsättningarna för ochstorleken av de oUka förmånerna bör ändras endast i den mån ändringen ihuvudsak kan komma alla försäkrade tUl godo så att en särskilt gynnsambehandling av de yrkesskadade inte behövs annat än i undantagsfaU.Förutsättningar föreligger uppenbarligen inte f. n. för att åstadkomma enomläggning av den allmänna försäkringen, så att det särskUda yrkesskadeskyddetskulle bli i stort sett överflödigt. Under sådana omständigheter anser jag detlämpligast att tills vidare behålla den nuvarande yrkesskadeförsäkringen, somenligt vad jag framhållit har betydande fördelar för de skadade. Propositionen inskränktes tUl attomfatta vissa förslag om höjning av äldre livräntor samt värdesäkring av såväldessa som nya livräntor. Vissa andra förbättringar av yrkesskadeförsäkringensförmåner föreslogs också. Vid riksdagsbehandlingen godtogs departementschefensbedömning och förslag tiU ändringar av yrkesskadeförsäkringsförmånerna, 1 anledningav propositionen väcktes motioner med yrkande om förnyade överväganden avsamordningen mellan yrkesskadelivränta och allmän pension. Andra lagutskottetavstyrkte motionerna i utlåtande 1967:68 med följande motivering: Utskottet delar motionärernasuppfattning att utformningen av reglerna för samordning mellan den allmännapensioneringen och yrkesskadeförsäkringen inte är tUlfredsställande.Bestämmelserna har blivit aUt mer komplicerade och svåröverskådliga. Problementorde åtminstone delvis hänga samman med den större frågan om ett ytterligarenärmande meUan YFL och AFL, Den saken torde i sin tur vara beroende av denaUmänna försäkringens utbyggnad. Utskottet utgår ifrån att Kungl. Maj:t isamband med framtida reformer inom socialförsäkringarna kommer att uppmärksammasamordningsfrågorna och söka komma till rätta med det spörsmål somaktualiserats i motionerna. Motionsyrkandet bör således inte föranleda någonåtgärd från sida, I motion till riksdaghemställdes om utredning i syfte att nå full ekonomisk kompensation vidinträffad yrkesskada. Motionen behandlades av andra lagutskottet i utlåtande1969:35, där det bl. a. anfördes: Mellan yrkesskadeförsäkringen ochden allmänna sjukförsäkringen finns en samordning, som innebär att den somdrabbas av yrkesskada efter skadefallet fårersättning från sjukförsäkringen enligt samma regler som vid andrasjukdomsfall. Enligt utskottets mening är samordningsreglerna av mycket stortvärde. Eftersom flertalet yrkesskador är lindriga och relativt snabbtövergående, betyder samordningen att det besvärliga prövningsförfarandethuruvida en yrkesskada verkligen föreligger numera bara behöver ske i omkringen tiondel av alla fall. Med hänsyn härtUI kan utskottet inte stäUa sig bakomett förslag, som leder tUl en uppbrytning av det nuvarande systemet. Efter en redogörelse för vissareformer på socialförsäkringsområdet uttalade utskottet att fortlöpandeförbättringar självfallet kom att genomföras av både yrkesskade- ochsjukförsäkringen. På hemställan av utskottet avslog motionen. Vid 1970års riksdag väcktes motioner om ändring av vissa regler angående samordningen mellan sjukförsäkringen ochyrkesskadeförsäkringen. Andra lagutskottet anförde i sitt utlåtande 1970:79följande: Utskottet har tidigare vid fleratiUfäUen konstaterat att samordningen nieUan den allmänna försäkringen ochyrkesskadeförsäkringen inte är tUlfredsställande, Denimotionernabehandladefrägan iUustrerar ytterligare detta förhållande. Det är enligt utskottetsmening i hög grad angeläget att man kommer fram till enklare och merlätthanterUga regler, som utesluter konsekvenser av den art som påtalas imotionerna. Utskottet har inhämtat att man inom Kungl, till en utredning som skall behandla samordningen mellan den allmännaförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen. Enligt utskottets mening är detlämpligt att man i det sammanhanget överväger det i motionerna påtaladeproblemet. Vad utskottet anfört bör bringas till Kungl. följde utskottet ochexpedierade riksdagsskrivelse 1970:389 tiU Kungl. 1 statsverkspropositionen till innevarande års riksdag harchefen för anmält sin avsikt att begära bemyndigande atttiUsätta en utredning med uppgift att se över yrkesskadeförsäkringens förmåner.Utredningen skall dessutom överväga en överflyttning av handläggningen avyrkesskadeärenden i första instans från till de allmännaförsäkringskassorna. Utredningen ingår som ett led i strävandena att åstadkommastörre social rättvisa i arbetslivet. Genom beslut har Kungl. Maj:t bemyndigatchefen för att tillkalla särskUda sakkunniga för att företaden nämnda översynen av yrkesskadeförsäkringen m, m. Förevarande motioner aktualiserarvissa frågor som rör yrkesskadeförsäkringen. 1 motionen 1971:477 hemställs om översyn avsamordningsreglerna i lagen om allmän försäkring i syfte att lindra nuvarandereduktion av folkpension och tilläggspension då livränta frånyrkesskadeförsäkringen utgår. I motionen 1971:711 framförs önskemålom allmänna förbättringar av yrkesskadeförsäkringens förmånssida. Vidareförordas att nuvarande invaliditetsbedömning inom yrkesskadeförsäkringen,grundad på i huvudsak medicinska faktorer, överges till förmån för den invaliditetsbedömningsom gäller inom den allmänna försäkringen och som bygger på den försäkradesförmåga att bereda sig inkomst genom arbete. En regelbunden omprövning avinvaliditetsgraden i de fall där livränta beviljats föreslås också, 1 motionen1971:1228 ifrågasattes om inte yrkesskadeförsäkringen spelat ut sin roll somsjälvständig försäkringsform och tiden är inne att successivt foga inyrkesskadeförsäkringen i den allmänna försäkringen. Motionärerna hemställer atten parlamentarisk utredning tUlsätts med uppgift att utreda detta problem. Genom beslut den 30 aprU 1971 har Kungl, Maj:t bemyndigatchefen för att tillkalla särskilda sakkunniga med uppdragatt företa en översyn av yrkesskadeförsäkringen m, m. inhämtat skall utredningen pröva frågan om samordningenmellan yrkesskadeförsäkringen och socialförsäkringarna i övrigt. Den skallockså behandla frågan om en utbyggnad av yrkesskadeförsäkringens förmåner ochundersöka förutsättningarna för att undanröja skillnader i invaliditetsbedömningmellan yrkesskadeförsäkringens regler och reglerna om förtidspension inom denallmänna pensioneringen. Något initiativ från sida i anledning avmotionen 1971:477 och motionen 1971:711, såvitt gäller här berörda frågor, ärdärför inte erforderligt. Beträffande frågan om en regelbunden omprövning avinvaliditetsgraden i de fall där livränta beviljats vill utskottet framhållaatt , som är första instans, i regel strävar efter att gebeslut om invalidlivränta tidsbegränsad giltighet i de fall där inte enbestående invaliditetsgrad från början klart kan förutses. Sådana beslut ärvanliga och leder till att en omprövning av livräntan måste ske när tidsbegränsningenlöpt ut. Denna ordning framstår enligt utskottets bedömning som välgrundad ochär av olika skäl att föredra framför ett system där samtliga utgåendeinvalidlivräntor skulle göras till föremål för regelbunden omprövning, heltoberoende av om meUankommande omständigheter inträffat eller ej. En genomgångav hittillsvarande handläggningsrutiner i invaliditetsärenden kommer med allsannolikhet att ske under den förenämnda utredningens arbete, varvid den nuberörda frågan kan bli uppmärksammad. Utskottet utgår från att utredningendärvid kommer att föreslå de ändringar och förbättringar som är påkallade. Meddet anförda anser sig utskottet ha besvarat motionen 1971:711 i denna del. Frågan om ett inordnande av yrkesskadeförsäkringen i detallmänna socialförsäkringssystemet utreddes av yrkesskadeutredningen, I sitt år1966 avlämnade betänkande föreslog utredningen att någon fristående försäkringför yrkesskada inte längre skulle finnas och att den allmänna försäkringen istället skulle svara för försäkringsskyddet även vid sådan skada, I åtskUligaavseenden föreslogs avvikelser för yrkesskadornas del från de regler som gällerför beräkning av förmåner inom den allmänna försäkringen. förslag redovisades i en proposition tUl , konstaterades att förutsättningar inte förelåg för att åstadkomma enomläggning av den allmänna försäkringen sä att det särskilda yrkesskadeskyddetskulle bli överflödigt. Den rent formella samordningen avyrkesskadeförsäkringen med den allmänna försäkringen borde inte hellertillmätas något egenvärde, särskilt när den som utredningen föreslagit måsteförenas med en omfattande specialreglering för yrkesskadorna. Enligt utskottets mening står sig den bedömning somstatsmakterna gjorde alltjämt. Så länge behov föreligger av speciellayrkesskadeförmåner som komplement till den allmänna försäkringens förmåner kanskäl anföras för att behålla yrkesskadeförsäkringen som en särskildsocialförsäkringsgren. Utskottet föreställer sig emellertid att den nyautredningens uppdrag att förbättra samordningen mellan yrkesskadeförsäkringenoch socialförsäkringarna i övrigt kan utgöra grunden för en ytterligaresammansmältning av försäkringsgrenarna. ligger bakom det särskilda utredningskravet i motionen 1971:1228 kommer därigenom att bli beaktade. Någon särskildframställning från sida i anledning av motionsyrkandet är inteerforderlig. Med hänvisning till det anförda får utskottet således hemställa att motionerna 1971:477, 1971:711samt 1971:1228, såvitt nu är i fråga, inte föranleder någon åtgärd. Närvarande: herrar i (c),(), (), i (fp), Ringaby (m), frökenSandell (s), i (s), (), herrar i (m). (), fröken (), herrar i -(vpk),(), i (c) och fröken (). , SthIm 71.242 S