bet · FU01JuU17 · 1971-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 17 är 1971 JuU 1971:17 betänkande i anledning av motion omförlängning av tiden för omhändertagande enligt 28 kap. 11 § . I motionen 1971:649 av () hemstäUes "att hos Kungl. Maj:t begär att riksdagenföreläggs förslag till ändring i av innebörd att domstol, närdomstolen under pågående skyddstiUsyn förordnar om anstaltsbehandling eUerundanröjer skydds-tUlsynen och dömer tUl fängelse, ges möjlighet att förlängatiden för omhändertagande enligt 28 kap. 11 § , tUl dess domstolensbeslut vinner laga kraft". Redogörelseför motionsskälen lämnas nedan. Om den som har dömts tillskyddstiUsyn enligt 28 kap. 1 § utan att begåbrott missköter sig eUer eljest inte iakttager vad som åligger honom tiU följdav domen, äger övervakningsnämnden ingripa med olika åtgärder såsomföreskrifter av skilda slag, varning och förlängning av prövotiden. Iallvarligare fall av misskötsamhet från den dömdes sida kan nämnden göraframställning hos vederbörande åklagare om att denne vid domstol för talan omundanröjande av skyddstillsynen eUer om anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 §brottsbalken. Om skyddsttllsynen undanröjes har domstolen att döma tUl annan påföljd för det brott som föranlett domen på skyddstillsyn. När fråga uppkommit att vidtaga åtgärd som sagts, kannämnden eUer domstol, vid vilken talan föres, med stöd av 28 kap. 11 §brottsbalken förordna att den dömde skaU tillfäUigt omhändertagas. Beslutetländer tUl efterrättelse, såvida ej annorlunda förordnas. Den somsålunda omhändertages förvaras i allmänt häkte. Han får inte kvarhållas längreän ; dock att tiden, om synnerliga skäl föreligger, kan förlängas medytterligare högst . Avförarbetena till sistnämnda lagrum framgår att omhändertagandet icke är avsett att vara en åtgärd som vidtages som påföljdför bristande skötsamhet utan ett medel att möjliggöra eller underlättalämpliga åtgärder i den uppkomna situationen (prop. 1959: 146 s. 20 f., 1962:10 s. C 275 f., 306). Om domstolen beträffande den som tidigare dömts tillskyddstillsyn beslutar om anstaltsbehandling som sägs i 28 kap. 3 §brottsbalken, äger domstolen, under förutsättning att den dömde ej fyUt ,förordna att beslutet skall gå i verkställighet utan hinder av att det inte harvunnit laga kraft. Har den dömde fyUt förehgger däremot inte dennamöjlighet, utan den dömde får, om han inte avger nöjdförklaring, i frihetavvakta verkställigheten av rättens beslut. Omedelbar verkstäUighet kan inteheUer ske mot den dömdes vUja, om domstolen undanröjer skyddstillsynen ochbestämmer den nya påföljden till fängelse eUer tUl överlämnande till slutenpsykiatrisk vård. Om påföljden bestämmes till ungdomsfängelse, äger rättendäremot förordna att domen skaU gå i omedelbar verkställighet. Annan ny påföljdän nu nämnts torde knappast komma i fråga. Beträffande möjligheterna att besluta om häktning i mål omundanröjande av skyddstUlsyn kan nämnas att i beslut i september1970 funnit bestämmelser om häktning ej tillämpliga i detfall åklagare för talan mot någon om undanröjande av skyddstUlsyn utan att dendömde misstankes för att ha begått nytt brott (SvJT 1971 rf. s. 31 samt s.290). Här kan tUläggas att före tUlkomst enbestämmelse om omhändertagande av den som dömts tUl villkorlig dom fanns i 14 a§ lagen om vUlkorlig dom. Bestämmelsen infördes (prop. 1959: 146). Vidandra former av kriminalvård i frihet än villkorlig dom fanns redan tidigarevissa möjligheter tUl tUlfälligt omhändertagande. Dessa bestämmelser, intagna ilagarna om villkorhg frigivning, om ungdomsfängelse och om förvaring ochinternering i säkerhetsanstalt, överfördes tiU vid dess tillkomst(26 kap. 22 §, 29 kap. 11 §,30 kap. 14 §). 1 nedanstående tabell lämnas föråren 1965-1970 uppgift om antalet personer under övervakning i följd av dom påskyddstillsyn (viUkorlig dom före ), antalet omhändertagandenenligt 28 kap. 11 § av övervakningsnämnd i avbidan på vidareförordnande samt antalet framställningar tUl åklagare från övervakningsnämnd omdels anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § , dels undanröjande avskyddstUlsyn (vUlkorlig dom). 1965 1966 1967 1968 1969 1970 Personer under övervakning (den 1 ) a) vUlkorlig dom (föreden ) 9 924 5 567 a) vUlkorlig dom (föreden ) FramstäUning tUl åklagare om a) behandling enl 28 kap. 3§ BrB b) undanröjande av påföljden Summa 29 35 64 80 42 44 Efter en redogörelse för vissabestämmelser i framhåller motionären att förordnande avövervakningsnämnd om om omhändertagande av en tUl skyddstUlsyn dömd endast fåravse av en eUer undantagsvis samt att därefter den dömdemåste försättas på fri fot. Han påpekar vidare att, då talan väckts vid domstolom anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § eller om undanröjande avskyddstillsyn beträffande tiU skyddstUlsyn dömd, någon möjlighet inte finns fördomstolen att förordna om omedelbar verkstäUighet, om, då fråga är omanstaltsbehandling, den dömde fyllt eUer, då skyddstUlsynen undanröjes,den nya påföljden utgöres av fängelse. Den dömde får, säger motionären, även idessa faU i frihet avvakta att beslutet vinner laga kraft. Även om detföreligger risk för fortsatt brottslighet eller för att den dömde skaU "gåned" sig ytterligare, finns det ingen möjlighet att omhänderta honom.Häktning synes icke kunna tUlgripas eftersom vederbörande inte är misstänkt förnya brott. De nu angivna konsekvenserna är enligt motionärensynnerligen otiUfredsställande. På grund av att underrättens beslut kanöverklagas till hovrätten och därifrån vidare tiU högsta domstolen kan det,framhåller han vidare, ta innan verkställighet av påföljden kanske. Motionären nämner att i ett faU en person, som fåttskyddstUlsynen förvandlad tUl fängelse, först kunnatintas i fångvårdsanstalt. Med hänsyn tUl att aiUedningen till ändringen avpåföljden vanUgen är att frivårdsmyndigheterna uttömt sina resurser beträffande den dömde är det, fortsättermotionären, olyckligt att denne efter domstolens beslut om fängelse kan vara påfri fot innan anstaltsvårdens resurser kan tas i anspråk. Begårhan nya brott kan han visserligen anhåUas och därefter häktas, men en omedelbarverkstäUighet av anstaltsbehandhngen eUer fängelsestraffet skulle ha kunnatförhindra de nya brotten. Avslutningsvis påpekar motionären att, när inom frivårdenandra än de tUl skyddstillsyn dömda missköter sig, ett intagande påanstalt kan ske. Sålunda skaU, när övervakningsnämnd beslutar att en vUlkorligfrigivning skall vara förverkad, verkställighet av beslutet ske ominte nämnden annorledes förordnar. Vidare kan ungdomsfängelsenämnden ochinterneringsnämnden i anslutning tUl övervakningsnämndens omhändertagandebesluta att tUl vård utom anstalt förda personer skaU återintas iungdomsanstalt respektive interneringsanstalt. Sådant beslut skall verkstäUasomedelbart. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från riksåklagaren, , kriminalvårdsstyrelsen.Föreningen och . Riksåklagaren, som anser att inte nu bör tastäUning tiU motionsspörsmålet med hänsyn tiU att Nordiska straffrättskommitténf n utreder bl. a. frågan om avräkning av häktningstid, förordar att riksdagenger Kungl. Maj:t till känna att de av motionären framförda synpunkterna börbeaktas då kommittén slutfört sitt uppdrag beträffande häktningstid. Götahovrätt, domareföreningen och avstyrker bifall tiU motionen.Kriminalvårdsstyrelsen avstyrker så tiU vida motionen att styrelsen icke finneranledning förorda en lagändring som innebär förlängning av tiden föromhändertagande vare sig i avbidan på åklagarmyndighetens och domstolensprövning eUer i samband med domstolens beslut. I överensstämmelse med motionenssyfte tiUstyrker emellertid styrelsen en ändring av innebörd att domstol,oberoende av den dömdes ålder, äger förordna att ett beslut omanstaltsbehandUng skaU gå i verkstäUighet utan hinder av att domen åskyddstUlsyn inte vunnit laga kraft. Riksåklagaren () säger sig delamotionärens uppfattning att det kan vara otillfredsstäUande att den dömde ifrihet får avvakta att domstolens beslut vinner laga kraft då fråga är omanstaltsbehandling för en tiU skyddstUlsyn dömd eUer om fängelse i samband medundanröjande av en skyddstUlsyn. Den dömde torde ofta, säger , vara svårt nedgångenoch det föreligger en påtaglig risk för fortsatt kriminalitetoch asocial livsföring. Den lösning av problemet, som motionären föreslår atttiden för det tUlfäUiga omhändertagandet skall kunna förlängas intUl dessdomstolens beslut kan verkstäUas - är enligt RÄ tänkbar men synes ha dennackdelen att tiden för omhändertagandet kan komma att bli orimligt lång förden händelse den dömde överklagar domstolens beslut i påföljdsfrågan. Prövningeni högre instans kan, anför RÄ, komma att kräva än den tid som skallverkstäUas, eftersom tiden för anstaltsbehandling vid skyddstUlsyn i praktikenbmkar bara överstiga minimitiden en månad. Ett fängelsestraffsom sätts i stäUet för skyddstUlsyn torde också, säger , i aUmänhet varaganska kortvarigt. Den nu antydda olägenheten kan enligt RA:s meningundvikas, om man väljer att lösa problemet på ett annat sätt, nämligen genomatt ge domstolen möjlighet att förordna om omedelbar verkstäUighet av beslutet.Denna tanke utvecklar RA på följande sätt. En sådan lösning ligger särskUtnära tiU hands beträffande förordnande om anstaltsbehandling. .. redan nu denna möjlighet när den dömde är . Begränsningen tUl detunga klientelet torde vara föranledd av att anstaltsbehandhngen har avsettsfrämst för detta klientel. Det kan också erinras om att domstol äger förordnaatt dom till ungdomsfängelse skall gå i verkstäUighet utan hinder av att deninte vunnit laga kraft . Det förekommer säUan att domstol finner anstaltsbehandlingböra ingå i skyddstUlsyn i fråga om det äldre klientelet. När det sker gäUerdet emeUertid socialt vinddrivna men inte avancerat krimineUa personer. Just idessa faU är behovet av omedelbar verkstäUighet starkt. Det kan med hänsynhärtUl ifrågasättas om den gäUande begränsningen av möjligheten att förordna omsådan verkstäUighet är lämplig. Eftersom det väsentliga syftet medanstaltsbehandlingen -särskUt när denna sätts in med anledning av misskötsamhetunder prövotiden - är att lösa akuta sociala problem för den dömde, talarstarka skäl för att det alltid bör finnas en möjlighet för domstolen att låtaverkställigheten ske genast. Läget är något annorlunda i faU därskyddstUlsynen byts ut mot ett fängelsestraff. Ett beslut därom kan, iöverensstämmelse med huvudregeln om brottmålsdoms verkstäUbarhet, aldrigbringas tiU verkstäUighet mot den dömdes vUja förrän det har vunnit laga kraft.Man bör givetvis inte utan vägande skäl frångå nämnda huvudregel, som utgör engrundläggande garanti för den enskUdes rättssäkerhet. 1 den situation som dethär är tal om behöver det dock knappast väcka betänkligheter att införamöjlighet att efter prövning av omständigheterna i fallet förordna om omedelbarverkstäUighet. Rättssäkerhetsaspekten träder nämligen här något tUlbaka,eftersom skuldfrågan har avgjorts genom lagakraftägande dom.Betydelsen från social och kriminalpolitisk synpunkt av ett omedelbartingripande synes mig här väga tyngre än risken att den dömde kommer att avtjänaett fängelsestraff som han senare befrias från av högre rätt. Efter dessa överväganden erinrar RAom att har fått i uppdrag att utredafrågan om avräknande av häktningstid och anför att utredningsuppdraget tordeomfatta avräkning av all tid då den som misstänks eller dömts för brott varitberövad friheten på straffprocessueU grund och även sådant omhändertagande somavses i . Den av motionären väckta frågan synes enligt RA böra tasupp tUl övervägande när resultatet av det nämnda kommittéarbetet framlagts.Detta arbete kan nämligen föranleda ändrad svensk lagstiftning. Det torde intevara lämpligt att nu tar StäUning tiU motionärens yrkande omlagändring. Däremot synes i skrivelse till Kungl. Maj:t kunna ge tUlkänna att de framförda synpunkterna synes böra beaktas när slutfört sitt utredningsuppdrag beträffande häktningstid. framhåller att ettgenomförande av motionärens förslag utan särskilda regler om avräkning av tidför omhändertagande skulle innebära att dem omhändertagne, då han skaU taställning tUl huruvida han skall överklaga domstolens beslut om påföljden,kommer i sämre läge än sådan tilltalad, beträffande vilken domstolen i domenförordnat att han i häkte skall avbida påföljdens verkställighet. Detta skullefrån rättssäkerhetssynpunkt vara uppenbart otillfredsställande. Men även omregler ges om avräkning av tid för omhändertagande, kan enligt hovrättensmening ej komma i fråga att så att säga bakvägen införa en förtäckt form avhäktning, som skuUe kunna ske utan att det grundläggande rekvisitet förhäktning sannohka skäl för misstanke om brott föreligger. Det i motionenomnämnda förhållandet att omedelbar verkställighet kan äga rum av beslut omförverkande av vUlkorligt medgiven frihet eller om äterintagning i anstalt avden som efter dom å ungdomsfängelse eller internering vårdas utom anstalt utgöricke något skäl för den föreslagna lagändringen. 1 de anförda fallen ärnämligen påföljden bestämd genom lagakraftägande dom. Däremot, menar hovrätten,skuUe möjligen kunna övervägas att genomföra sådan ändring av 28 kap. 3 § andrastycket , att möjlighet öppnas att förordna om omedelbarverkställighet av beslut om anstaltsbehandUng, även om den dömde fyUt tjugotreår. Härigenom skulle syftet med motionen åtminstone delvis bli tillgodosett. Avslutningsvis tillägger hovrätten under hänvisning tUlovan intagna statistiska uppgifter att något mera påtagligt behov avlagändringar på det område, som avses med motionen, inte synes föreligga. delar motionärensuppfattning att det kan innebära vissa nackdelar att domstols beslut omanstaltsbehandling eller om fängelsestraff med undanröjande av skyddstillsyn icke kanverkställas förrän beslutet vunnit laga kraft, risk föreUgger säkert för att isådana fall den dömde i avvaktan på verkställigheten begår nya brott eller iövrigt fortsätter sitt asociala beteende. Föreningen ställer sig emeUertidtveksam till att införa möjlighet för domstol att förordna om förlängning avtiden för omhändertagande till dess verkställigheten kan påbörjas. Skälenhärför utvecklas på följande sätt. Omhändertagande enhgt 28 kap. 11 §brottsbalken innebär ett frihetsberövande under en obestämd tidrymd utanmöjlighet för den omhändertagne att sedermera få tUlgodoräkna den tid han varitberövad friheten. I nu gäUande bestämmelser har tiden för frihetsberövande tmaximerats tiU en mycket begränsad tid, , eUer om synnerliga skälföreligger . Om tiden för omhändertagandet skulle kunna förlängas avdomstol på sätt föreslagits, skulle den dömde kunna berövas friheten under enavsevärd tidsperiod utan att han skulle få någon för hansanpassning adekvat behandling. Risken för ett sådant långvarigt omhändertagandeskulle vidare kunna avhålla den dömde från att överklaga domstols beslut ellerdom, eftersom han om han överklagar skulle vara omhändertagen till dessbeslutet eller domen prövats och först därefter påbörja verkställigheten.Principiella skäl talar enligt föreningens mening mot införande av möjlighet tillomhändertagande utan snäv tidsbegränsning. Härutöver åberopar föreningen att de faU där problemetblir aktueUt är relativt få. framhåller att vidbedömning av de spörsmål som aktualiseras genom motionen måste beaktas denprincipiella skUlnad som föreUgger mellan förordnande om anstaltsbehandling, åena, samt undanröjande av ådömd skyddstUlsyn och bestämmande av annanbrottspåföljd, å andra sidan. Anstaltsbehandlingen ingår såsom ett led i enpågående behandling medan däremot ett undanröjande av skyddstillsyn jämteådömande av t. ex. fängelse innebär ett utbyte av en påföljd mot en annan och,i vart fall i den dömdes ögon, strängare påföljd. Vad gäUer förordnande om anstaltsbehandUng under pågåendeskyddstUlsyn erinrar samfundet om möjligheten att bestämma om omedelbarverkställighet för den som ännu icke fyllt och påpekar att lagstiftningenhärvidlag korresponderar med vad som gäUer då rätten förordnar omanstaltsbehandling i samband med ådömande av skyddstillsyn. Samfundet anser ickeskäl föreligga att utvidga möjligheten att förordna om omedelbar verkstäUighetav anstaltsbehandling för dem som fyUt . Vad gäller frågan om undanröjande av skyddstUlsyn ochådömande av fängelse anser samfundet att en förlängning av tiden för omhändertagandepå sätt föreslås av motionären i sak innebär detsamma som ett förordnande attden nya domen å fängelse får verkstäUas utan hinder av att den ej vunnit laga kraft. Mot den av motionären föreslagnaändringen kan därför riktas samma invändningar som mot att en ursprungligfängelsedom får verkställas utan hinder av att den icke vunnit laga kraft.Styrelsen befarar även att en ändring av lagstiftningen i den av motionärenangivna riktningen skulle kunna utgöra en stark press på en tUltalad attunderlåta att överklaga ett domstolsbeslut. De av motionären påtaladeolägenheterna torde icke heller enligt samfundets mening framträda annat än ienstaka undantagsfall. På anfördaskäl avstyrker samfundet motionen. behandlarförst frågan om förlängning av tiden för omhändertagandet i avbidan på atträtten beslutar i påföljdsfrågan. Styrelsen erinrar om förarbetena tUl 28 kap.11 § och uttalar att bestämmelsen är avsedd att tUlämpas för attunder möjliggöra utredning i fri vårdsärende t. Styrelsen hänvisar tUlovan återgivna statistiska uppgifter om antalet omhändertaganden av tiUskyddstUlsyn dömda och framställningar tUl domstol om undanröjande avskyddstillsyn eller anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § . Enligtstyrelsen är antalet sådana omhändertaganden och framstäUningar relativt ringai förhållande till antalet personer ställda under övervakning efter dom åskyddstillsyn. Det ringa antalet ingripande torde, menar styrelsen, knappastenbart ha sin grund i klientelets skötsamhet utan anledning är att antaga attden vikande tendensen att tUlgripa tiUfälligt omhändertagande är ett uttryckför att övervakningsnämnderna finner frihetsberövanden i denna administrativaordning vara känsliga ingrepp i rättssäkerhetshänseende. En förlängning avtiden för omhändertagande skuUe möjligen kunna förstärka detta intryck.Styrelsen erinrar därjämte om att den dömde han är omhändertagenförvaras i allmänt häkte, något som styrelsen finner måste bedömas som mindrelämphgt ur behandlingssynpunkt. På dessa skäl finner styrelsen icke anledning att förnärvarande förorda ändring av gäUande bestämmelser i den nu behandladesituationen. Därvid utgår styrelsen från att de åtgärder som ankommer påövervakningsnämnd, åklagarmyndighet och domstol samordnas så att frågan kanbli föremål för domstolsprövning utan tidsspUlan och helst inom den möjligatiden för den omhändertagne. Vad därefter angår den situation som uppkommer dådomstolen undanröjer en skyddstillsyn och dömer till fängelse kan det enligtstyrelsen ifrågasättas om ej situationen är densamma som när domstolen i annatfall dömer tiU fängelse och då den misstänkte häktas i samband med domen.Spörsmålet har icke beaktats vid tiUkomsten av men det tordeemellertid inte vara uteslutet att, jämlikt grundema för 24 kap. 21 § , häktningsåtgärd kan ifrågakommai förevarande situation. Om detta antagande är riktigt anser sig styrelsen ickeheller i denna del böra biträda förslaget om förlängning av tiden föromhändertagande. Även om styrelsen sålunda icke biträder motionärensförslag, ansluter den sig tiU uttalandena i motionen att det icke ärtiUfredsställande att en tUl anstaltsbehandling dömd person på grund av dennuvarande övre åldersgränsen på 23 är icke kan bh föremål för sådanbehandling. Ur allmän behandlingssynpunkt är det, framhåller styrelsen, oftaotillfredsställande att det arbete i den dömdes intresse, somfrivärdsorganisationen måste vidtaga, fördröjes vartiU kommer att den dömdesjälv kan vara i behov av en vistelse pä tUlsynsanstalt så snart som möjligt.På denna punkt synes en lagändring vara påkaUad. Därigenom torde till viss delmotionärens önskemål vara uppfyllt. 1 överensstämmelse härmed förordar styrelsenavslutningsvis att utskottet vid behandhngen av motionen överväger att föreslåsådan ändring av 28 kap. 3 § att domstol oberoende av den dömdesålder äger förordna att ett beslut om anstaltsbehandling skall gå iverkställighet utan hinder av att domen å skyddstUlsyn icke vunnit laga kraft. Den i riksåklagarens remissyttrandeomnämnda utredningen av rörande bl. a. frågan omavräkning av häktningstid har numera slutförts (betänkande om avräkning avhäktningstid m. m. ). Betänkandet omfattar inte frågan omavräkning av tid för omhändertagande enligt 28 kap. 11 § eUer förandra frihetsberövanden vid ingripanden på grund av misskötsamhet m. m. mot densom åtnjuter kriminalvård i frihet. Om den som dömts tiU skyddstUlsynmissköter sig utan att för den skull begå nya brott kan enligt brottsbalkenövervakningsnämnden ingripa med olika åtgärder såsom varning, förlängning avprövotiden och föreskrifter t. ex. om arbete eller bostad. 1 allvarligare fallav misskötsamhet kan nämnden göra framställning hos åklagare om att denne viddomstol skall föra talan om undanröjande av skyddstUlsynen eUer om behandling iskyddstiUsynsanstalt. När fråga uppkommit om sådan mer ingripande åtgärd, kannämnden eUer domstolen förordna att den dömde skall omhändertagas i avbidan pä rättens beslut i målet.Den som sålunda omhändertages förvaras i allmänt häkte. Han får inte kvarhållaslängre än ; dock att tiden, om synnerliga skäl förehgger, kan förlängasmed högst . I motionen framhålles att domstols beslut om behandling iskyddstUl-synsanstalt eUer undanröjande av skyddstUlsynspåföljden kanöverklagas tUl hovrätt och högsta domstolen och att det därför kan ta avsevärdtid innan verkställbart sådant beslut föreligger. Genom att den dömde fåromhändertagas endast för av en eller undantagsvis , kansåledes den situationen uppstå att den dömde under en på frifot kommer att avvakta att anstaltsvårdens resurser tas i anspråk. Under ensådan väntetid föreligger, menar motionären, stor risk för asocial livsföringeUer fortsatt kriminalitet, och han yrkar därför att domstol ges möjlighet attförlänga tiden för omhändertagandet tiU dess beslutet om undanröjande avpåföljden eUer om behandling i skyddstUl-synsanstalt vinner laga kraft. Utskottet delar uppfattningen att det kan varaotUlfredsstäUande att den dömde i den i motionen beskrivna situationen på frifot avvaktar verkstäUigheten av domstolens beslut. FörhåUandet torde ofta varadet att kriminalvården i frihet uttömt sina resurser beträffande den dömde, sominte säUan också är mer eUer mindre svårt nedgången och i behov av vård. Riskenför fortsatt brottshghet och försämrad Uvsföring tiU men för återanpassningenär därför ofta stor. Även om antalet mål, där den i motionen upptagnaproblematiken kan aktuahseras, är ringa, framför aUt i förhåUande tiU antaletdomar på skyddstUlsyn, talar det anförda med viss styrka för att en lagändringär påkaUad. Den lösning av problemet som motionären föreslår atttiden för omhändertagandet skall kunna förlängas tUls domstolens beslut vinnerlaga kraft - är emellertid behäftad med påtagliga svagheter. Av förarbetena tUlbrottsbalken framgår att omhändertagandet inte är avsett att vara en repressivåtgärd i anledning av bristande skötsamhet utan ett medel att möjliggöra eller underlätta utredning och hjälpåtgärder i den uppkomnasituationen. Den dömde vistas som ovan nämnts under omhändertagandet i allmänthäkte. Om tiden för omhändertagande skulle kunna förlängas på sätt motionärenföreslagit, skulle den dömde kunna berövas friheten under en avsevärd tidrymdutan möjlighet till någon för hans återanpassning adekvat behandling och utanrätt att få tiden avräknad från straffet i den kommande domen. Även om reglerinfördes om rätt tiU sådan avräkning skulle - bortsett från nackdelarna frånbehandlingssynpunkt - lösningen bli otillfredsstäUande, eftersom prövningen ihögre instans och därmed också omhändertagandet ofta kunde komma att sträckas ut än densom skuUe avtjänas.