bet · FU01SoU26 · 1971-12-31 00:00:00 — Föratt man skall förstå den aktuella 90-dagarsregeln måste denna ses mot sinhistoriska bakgrund. Ursprungligen var endast frånvaro pä grund av yrkesskadasemesterkvalificerande. Den nuvarande regeln tillkom i samband med 1954 årslagstiftning om samordning av sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen.Denna samordning innebär att den sjuke, även i yrkesskadefallen, under deförsta av sin sjukdom får sjukhjälp uteslutande fränsjukförsäkringen och att hjälpen frän yrkesskadeförsäkringen träder in förstsedan 90-dagarstiden gått till ända. Praktiskt sett betyder samordningen frånsocialförsäkringsorganens synpunkt att det vid sjukdomsfall, som kan varaorsakade av yrkesskada, inte finns något behov av att pröva sjukdomsorsaken medmindre sjukdomen varar . Då semesterlagens 90-dagarsbestämmelseinfördes åberopades såsom ett av skälen härför att man vUle undvika attsjukdomsorsaken skulle behöva fastställas i korttidsfallen enbart med hänsyntill den sjukes semesterrätt. Bidragande var också önskemål att vidgasemesterrätten för dem som varit sjuka under en del av kvalifikationsåret.Samordningen meUan sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen har medfört enhögst betydande arbetsbesparing för både socialförsäkringsorganen ocharbetsgivarna. ,som är 1962 lade fram förslag tUl den gällande semesterlagen, prövade den frågasom tas upp i motionen. Kommittén kom fram till att enda utvägen att lösafrågan syntes vara att i semesterlagen helt skilja mellan sjukdom somföranletts av yrkesskada och annan sjukdom. Enligt kommitténs uppfattning tordedetta leda till att arbetstagare, som drabbas av sjukdom, i en helt annanutsträckning än dit- tills varit vanligt, skulle påkalla utredning om attsjukdomen föranletts av yrkesskada, eftersom det skulle ligga i arbetstagarensintresse att i görlig mån "spara" det antal dagar som vid vanlig sjukdomkvalificerar till semester. Med hänsyn härtill och till attyrkesskadeförsäkringens framtid var oviss fann kommittén sig böra avstå frånatt föreslå ändring i bestämmelserna om sjukdomstid som kvalifikationsgrund försemester. Både departementschefen och anslöt sig till kommitténs förslag.Det förslag rörande yrkesskadeförsäkringen som lades fram ledde intetill någon ändring av den aktuella regeln i semesterlagen. kan helt ansluta sig till den bedömningsom ligger bakom motionskravet, nämligen att det hade varit önskvärt att man genomändring i semesterlagen kunde få en regel så att åtminstone i viss utsträckningsjukdom alltid skulle grunda semesterrätt oavsett om sjukdomen inträffade föreeller efter en yrkesskada. Man skulle härigenom undanröja en regel som förarbetstagarna i gemen måste framstå som orättvis. Den utförliga redovisning somlämnats i det föregående visar emellertid att en lösning av frågan förnärvarande inte torde kunna nås utan att man skapar betydande nackdelar i andraavseenden. Utskottet vUl dock erinra om att efter Kungl. Maj:ts bemyndigandetidigare en ny utredning rörande yrkesskadeförsäkringen tillkallats. Dennautredning torde vara oförhindrad att ta upp motionsfrågan till närmareprövning. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionsyrkandet. Om en arbetstagare arbetat minst i enkalendermånad hos en och samma arbetsgivare har han, som framgått av detföregående, rätt till en semesterdag. Antalet arbetade dagar behöver inte varasammanhängande, och den dagliga arbetstidens längd saknar betydelse för fråganom semesterrätt föreligger. Reglerna innebär således att den som arbetar entimme i under en månad är berättigad till semester mendäremot inte den som arbetar sju . Under semesterdagarnaskall semesterlön utgå. Denna är lika med den vanliga lönen för arbetstagaresom har lön beräknad eller längre tidsenhet. För andra arbetstagare,exempelvis timavlönade, är semesterlönen av arbetstagarens lön ianställningen under kvalifikationsåret. I motionen 1971: 1188 framstäUs ett yrkande som syftar tiUen sådan ändring av semesterlagen att rätten till semester inte blir beroendeav när arbetstiden varit förlagd under månaden utan endast av hur långarbetstiden varit. Motionärerna framhåller att den nuvarande lagstiftningenmedför att husmödrar som har förvärvsarbete någon dag går miste omsemesterrätten även om antalet arbetade timmar är lika mänga som om arbetetutförts . SoU1971: 26 21 har såväl som 1970 behandlatmotioner med samma syfte som den nu aktuella motionen. Vid den tidigareriksdagsbehandlingen har andra lagutskottet framhålUt bl. a., attsemesterlagstiftningens syfte är att bereda arbetstagarna möjlighet tUl vUaoch rekreation och att man mot denna bakgrund skall se lagens konstmktion, attvissa dagars arbete medför rätt tUl vissa dagars betald ledighet. mening måste de anförda synpunkterna tillmätas väsentligbetydelse även vid prövning av motionen 1971:1188. Utskottet vUl dock intebestrida att det åtminstone för vissa deltids- och korttidsanställdaarbetstagare kan vara befogat med bättre semesterförmåner än semesterlagen nuföreskriver. Såsom också framhållits kan de anställda genomavtal skaffa sig semesterförmåner utöver lagens minimiregler eller kompensationi form av förhöjd lön. Det kan emellertid enUgt socialutskottets mening varamotiverat att frågan närmare övervägs på vad sätt förbättringar i de nämndaarbetstagargruppernas semesterförmåner bör komma till stånd lagstiftningsvägen.Dessa överväganden torde kunna ske i samband med den prövning av olikase-mesterlagsfrågor som aktualiseras i anslutning till slutrapporten från dentidigare nämnda nordiska ämbetsmannakommittén. 1. att avslår motionen1971: 740, 2. att i anledning avmotionen 1971:755 hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till ändring av 11 §semesterlagen i enlighet med vad utskottet anfört, 3. att avslår motionen1971: 766, 4. att i anledning avmotionen 1971: 1188 hos Kungl. Maj:t hemställer om översyn av reglerna omsemesterförmåner för deltids- och korttidsanställda. Närvarande:herrar i (s), i (s), (). (), Carlshamre (m), (), herrar i Öskevik (c)*, iStockholm (s). (), i (s). ()*, fruMarklund (vpk), herrar i (c), () och iVäxjö (s)*. *Ej närvarande vid betänkandets justering.