bet · FU01LU10 · 1971-12-31 00:00:00 — På grund härav yrkar motionärerna att beslutar att till 1 §första stycket skall fogas en bestämmelse, vari utsågs att försäljningsställepå mässa, utställning o. d., vilket upprättas , i lagen omhemförsäljning inte skall anses som fast försäljningsställe. Utskottetfinner de av departementschefen till ledning för rättstill-lämpningen lämnadeanvisningarna i fråga om vad som skall vara att hänföra till fastförsäljningsställe lämpliga och ändamålsenliga. Förevarande yrkande i motionen1971: 1437 bör således inte vinna bifall. Imotionen 1971: 1436 av i m. fl. (fp) uppmärksammas detförhållandet att telefonförsäljning inte omfattas av den föreslagna lagen. Bakgrundentill att telefonförsäljning undantagits från lagstiftningen har utvecklatsnärmare av departementschefen i propositionen på s. 70 (se ovan s. 16 f.). Desakkunniga anförde för sin del att de speciella psykologiska förhållanden somutgör det grundläggande motivet för en särskild skyddslagstiftning inteföreligger vid telefonförsäljning. Gentemot detta påstående uttaladeHusmodersförbundet och samhälle i sitt remissvar att förbundet ansåg attkonsumenten vid telefonförsäljning är i ett med övrig hemförsäljningjämförbart psykologiskt underläge. Många konsumenter har enligt förbundetsvårt att motstå en försäljares locktoner i telefon och säger hellre ja tillanbudet än avbryter samtalet. Då bokköp ofta förmedlas på detta sätt ansåg förbundetdet väsentligtatt även telefonförsäljning omfattas av den nya lagen. ,som underströk vikten av att man, sedan den föreslagna lagstiftningengenomförts, noga följer utvecklingen på området och undersöker i vilken mån denya reglerna kringgås, anförde telefonförsäljningen som ett exempel påföreteelser, som vid en efterhandsgranskning kan behöva särskiltuppmärksammas. Imotionen 1971: 1436 förklarar sig motionärerna instämma i Husmodersförbundetssynpunkter. Motionärerna ifrågasätter vidare om inte en skriftlig bekräftelsealltid skulle krävas vid försäljningsavtal som träffats i telefon. Åtminstonedå varans pris uppgår till ett visst belopp, förslagsvis ,borde enligt motionärerna så vara fallet. Motionärerna anför att när"ångervecka" införts för försäljning vid besök i hemmet detsäkerligen uppkommer en betydande osäkerhet hos allmänheten om inte telefonförsäljningockså omfattas av lagen. Motionärerna befarar vidare att mindre nogräknadeförsäljare kan komma att övergå från hemförsäljning till telefonförsäljning omdenna försäljningsform ger konsumenten mindre skydd. Motionärerna ansluter sigtill statens pris- och kartellnämnds förslag att reglerna för telefonförsäljningbör bli föremål för särskild granskning i fortsättningen. Enligt motionärernasuppfattning bör detta ske genom att en speciell utredning tillsätts och dågärna en enmansutredning för enbart denna fråga så att en översyn erhållessnabbt. De hemställer därför att i skrivelse till Kungl. Maj:t begäratt en sådan utredning kommer till stånd. Utskottethar stor förståelse för de betänkligheter som kommit till uttryck i nämnda remissvaroch i motionen 1971: 1436 med anledning av att telefonförsäljning inte omfattasav den föreslagna lagen. Såsom departementschefen framhållit skulle detemellertid stöta på stora praktiska svårigheter att föra in telefonförsäljningunder den aktuella lagstiftningen. Den rättstekniska metod, som valts för attbereda konsumenten avsett skydd vid hemförsäljning, innebär, som närmare framgårav den föregående redogörelsen, att köparen skall ha rätt att frånträda sinrättshandling från försäljningstillfället och att enförutsättning för att han över huvud taget skall bli bunden av sinrättshandling är att han i samband därmed skriftligen underrättas om sinarättigheter enligt lagstiftningen. Denna metod bygger följaktiigen på att köparensammanträffar med säljaren eller dennes ombud vid försäljningen, och metoden ärdärför inte praktiskt användbar vid telefonförsäljning. Vidare skallutgångspunkten för ångerfristens beräkning vara sammanträffandet med säljareneller dennes ombud. Såsom framhålls i propositionen skulle det vidtelefonförsäljning bli utomordentiigt svårt att bestämma utgångspunkten förfristen på ett sätt som undanröjer bevissvårigheterna. Departementschefen harfunnit att det med hänsyn till vad sålunda anförts inte är lämpligt att nuinföra regler om telefonförsäljning i den föreslagna lagstiftningen. anför i sitt remissvar att detalltid är vanskligt att förutse hur effektiv en ny lagstiftning kan bli ochvilka verkningar den på det hela taget kommer att få. Särskilt sägs detta varafallet när man ger sig in på ett område som inte förut varit föremål för någonspeciell reglering. Utskottet anser i anslutning härtill att det är viktigt noga följer utvecklingen efter det att lagen trätt i kraft och att manundersöker i vilken mån de nya reglerna kringgås och om allvarligamissförhållanden alltjämt kvarstår. Vid en sådan efterhandsgranskning synestelefonförsäljning särskilt behöva uppmärksammas. Också departementschefen harframhållit att det är angeläget att utvecklingen i fråga om telefonförsäljningnoga följs. Maj:ts uppmärksamhet sålunda är riktad på attifrågavarande försäljningsform kan komma att brukas för att kringgå denföreslagna lagen synes någon åtgärd i enlighet med förevarande yrkande imotionen 1971; 1436 inte vara erforderlig. Motionsyrkandet bör därför intevinna bifall. Enligt 1 § tredje stycket gäller lagen i fråga om avtal,som slutes och på ömse sidor fullgöres vid sammanträffandet, endast om köparenbetalar köpeskillingen eller del därav med användande av kreditbevis eller medbelopp som han erhåller som lån av säljaren eller genom dennes förmedling. Denföreslagna lagstiftningen omfattar således inte kontantförsäljning. I motionen 1971; 1437 av m. fl. (vpk) yrkasatt lagstiftningen inte skall göra undantag för kontantköp och att 1 § tredjestycket i lagförslaget därför skall utgå. I motionen 1971; 1436 av i m. (fp) yrkas att ångervecka införs också vid hemförsäljning med kontantbetalningom priset för det köpta uppgår till . Frågan om lagstiftningen också bör omfatta kontantköpuppmärksammades vid remissbehandlingen av flera remissinstanser. Sålundaställde sig bl. a. , konsumentutredningen, , och samhälle kritiska till de sakkunnigas förslag attkontantköp skulle undantas från lagens tillämpningsområde. Konsumentutredningenansåg att lagen bör gälla alla köp . Statens konsumentrådförordade att endast försäljning av böcker till ett belopp understigande 50kronor och försäljning av dagligvaror skulle undantas. Som skäl för attlagstiftningen också bör omfatta kontantköp åberopades bl. a. att konsumenten,när han företar sin rättshandling, i de flesta fall torde uppfatta denna somväl genomtänkt och vara nöjd med köpet. Det är först när han fått överlägga medandra medlemmar av hushållet och jämföra det pris som han åtagit sig att betalamed priser på motsvarande varor i butikshandeln som han kanske upptäckeratt han gjort en dålig affär. Vidare hävdades att äldre personer, som isärskild grad är i behov av lagens skydd, inte gärna köper på avbetalning ochdessutom i större utsträckning än andra har förhållandevis stora penningsummorförvarade i bostaden. Det ansågs därför ligga nära till hands att förmoda attdessa konsumenter önskar betala hela köpeskillingen genast, utan att detta kantas som tecken på att affären från deras sida är väl genomtänkt. Departementschefenhar för sin del framhållit att någon avgränsning är nödvändig så attlagstiftningen inte kommer att omfatta exempelvis kontantförsäljning avlivsmedel från varuhussar och liknande. Om köparen får varan levererad genastoch således redan från början vet exakt vad han får samt dessutom är beredd attomedelbart erlägga hela vederlaget för det köpta, synes behovet av särskiltskydd vara avsevärt mindre än i de typiska hemförsäljningsfallen, där varanlevereras i efterhand och köparen i en eller annan form får kredit, framhållerdepartementschefen. Han tillägger att det f. ö. från principiell synpunkt ärmindre tilltalande att ge köparen rätt att riva upp en affär som för bådaparter enligt vanliga regler framstår som avslutad. Sådana situationer som nuhar beskrivits bör därför enligt departementschefens mening undantas. Vidareunderstryker departementschefen att ett ganska litet område undantas frånlagstiftningen om denna inte omfattar kontantköp, eftersom det vidhemförsäljning och likartade försäljningsformer är regel både att varanlevereras i efterhand och att köparen får kredit. Enligt departementschefentorde man vid köp av dyrbarare kapitalvaror bara i undantagsfall ha anledningatt räkna med att köparen helt fullgör sin del av avtalet vidförsäljningstillfället, varför de mest skyddsvärda fallen i praktiken tordekomma att omfattas av lagstiftningen. I motionen 1971; 1436 anförmotionärerna att de skäl, som departementschefen sålunda framfört för attlagen inte skall avse kontantköp, inte förefaller bärande. Visserligen, anförmotionärerna, levereras varan senare och på kredit vid de flesta köp som härär i fråga, men obestridligen förekommer också kontantköp, och dessa tordekomma att öka i omfattning efter den nya lagens ikraftträdande. a. att samma principiella skäl kan anföras för ångervecka vidkontantköp som vid kreditköp, t. ex. köparens psykologiska underläge. Enligtmotionärerna kan det vidare inte anses "från principiell synpunkt mindretilltalande" att ge köparen, som betalar kontant, samma möjlighet som densom ingått kreditavtal att i lugn och ro fundera över det kloka i sitt beslutoch att kunna ändra sig. Vad beträffar kontantförsäljning av livsmedel frånvaruhussar och liknande kan enligt motionärerna undantag lätt göras genom atten nedre gräns för varans pris sätts exempelvis vid . I motionen1971; 1437 ansluter sig motionärerna till de synpunkter somvid remissbehandlingen anförts till stöd för att undantag för kontantköp ejskall göras. mening föreligger skäl för att också kontantköp skall omfattas avlagstiftningen. Såsom anförts i motionen 1971; 1436 gäller också vidkontantförsäljning att köparen befinner sig i ett psykologiskt underläge ochatt han saknar möjlighet att jämföra pris, kvalitet m. m. i fråga omkonkurrerande produkter på det sätt som han kan göra vid besök i varuhus elleri flera med varandra konkurrerande butiker, dvs. just omständigheter somföranlett den aktuella lagstiftningen. Ä andra sidan finner utskottet de avdepartementschefen framförda skälen för att kontantköp inte skall omfattas avlagstiftningen vara tungt vägande, och utskottet har efter övervägande funnitsig böra inta samma ståndpunkt i frågan som denne. Vid sitt ställningstagandehar utskottet beaktat att just i fråga om kontantköp den allmänna meningentorde vara att affären är avslutad när varan betalats, varför det ter sigmindre tilltalande att ge köparen rätt att riva upp en sådan affär. Utskottethar ovan uttalat sig för en efterhandsgranskning av den nya lagstiftningensverkningar. Vid sådan granskning är det angeläget att ocksåkontantförsäljningen uppmärksammas. 1 den mån erfarenheterna ger vid handenatt förhållandena utvecklat sig dithän att även kontantförsäljning bör omfattasav lagstiftningen för att denna skall kunna ge åsyftat skydd måste givetvisfrågan tas upp till förnyad prövning. Pågrund av vad sålunda anförts bör motionerna 1971; 1436 och 1971: 1437, bådasåvitt nu är i fråga, inte vinna bifall. Enligt 4 § äger köparen frånträda sitt anbud ellersvar genom att överlämna eller med post eller telegraf avsända skriftligtmeddelande härom till säljaren inom , räknat för sammanträffandet.Har köparen mottagit godset eller del därav, är hans rätt att frånträda anbudeteller svaret beroende av att han håller godset tillgängligt för säljaren iväsentiigen oförändrat och oförminskat skick. Om köparen sålunda frånträtt sittanbud eller svar, åligger det enligt 5 § första stycket säljaren att inom tidsom skäligen åtgår för godsets avhämtande återställa vad han kan ha mottagit avvederlaget. Köparen har rätt att hålla godset inne till dess att säljarenfullgjort sin betalningsskyldighet. Avhämtas ej godset eftersammanträffandel, tillfaller godset köparen utan vederlag. Förslagetatt godset skall tillfalla köparen utan veder-l a g om säljaren ej avhämtar detinom efter sammanträffandet behandlas i motionen 1971; 1435 avherr (). Motionären anser bl. a. att ifrågavarande förslag innebär enny princip som inte torde ha stöd i det allmänna rättsmedvetandet. bjudsköparen genom stadgandet en faktisk möjlighet att inte blott befria sig frångjorda åtaganden utan dessutom på säljarens bekostnad göra en lika omotiveradsom obillig vinst. Motionären anser det vidare stötande att en person, som dockfrivilligt ingått ett avtal, skulle kunna skaffa sig personlig allenastdärigenom att säljaren inte avhämtat godset. Enligt motionärenkan den olägenhet, som säljarens försummelse att avhämta godset kan medföra förköparen, lätt avhjälpas på annat sätt, exempelvis genom tillägg av bestämmelseri analogi med lagen om rätt för hantverkare att sälja gods somej avhämtats. Han yrkar därför att i 5 § första stycket inför sådanabestämmelser. Departementschefenhar i motiveringen till den föreslagna bestämmelsen anfört att det i och försig kunde ligga nära till hands att anknyta till köplagens regler för det fallatt köparen vill avvisa gods som han fått i sin besittning. Dessa innebär ikorthet att köparen är skyldig att vårda godset men under vissa omständigheterhar rätt att sälja godset på offentlig auktion eller i vissa fall bortskaffadet. Det är emellertid tydligt, framhåller departementschefen, attfrånträdanderättens värde för köparen skulle väsentligt urholkas om han ihithörande fall skulle vara tvungen att sälja godset för säljarens räkning.Departementschefen framhåller vidare att eftersom man torde kunna utgå frånatt säljarens underlåtenhet att hämta godset i allmänhet är ett uttryck för atthan inte har något ekonomiskt intresse av att få tillbaka detta, det å andrasidan knappast möter betänkligheter att låta köparen efter viss tids förlopperhålla äganderätt till godset. Utskottetfinner för sin del ej skäl att frångå den bedömning som departementschefensålunda gjort. Det må framhållas att invändningen, att frånträdanderättensvärde för köparen skulle väsentligt urholkas om han skulle vara tvungen attsälja godset för säljarens räkning, naturligtvis också äger giltighet i frågaom försäljning i enlighet med motionärens förslag. På grund av det anförda börmotionen 1971; 1435 avslås. Imotionen 1971; 1438 av m. fl. (m, c, fp) yrkas att riksdagenbeslutar att den tidrymd, , vid vars utgång äganderätten tillgodset övergår, skall förlängas , och i motionen 1971: 1436 avherr i m. fl. (fp) yrkas förlängning . Iförstnämnda motion framhålls att hemförsäljningen i bl. a. harpraktisk betydelse med hänsyn till de stora avstånden. Härvid kommertelevisionsapparater och köksutrustning som kylskåp och spisar i fråga. Enligtmotionärerna är den föreslagna tidsfristen för kort med hänsyn till deförseningar som kan uppstå. Sålunda kan kunden oavsiktligt vara borta vidsäljarens besök, avbeställningen kan förkomma under postbefordran, enderaparten kan vara på semester eller befinna sig utomlands m. m. Enligtmotionärerna kan det inte heller uteslutasatt kunden avsiktligt är frånvarande för att därigenom kostnadsfritttillgodogöra sig exempelvis en färgtelevisionsapparat. Motionärerna framhålleratt även om lagen föreskriver att godset skall hållas tillgängligt försäljarens avhämtning det kan vara svårt för denne att bevisa eventuellavsiktlig frånvaro från kundens sida. Det anförda motiverar enligtmotionärerna att tiden för återhämtning av godset bestäms . Imotionen 1971; 1436 av i m. fl. (fp) anförs till stöd föryrkandet om förlängning av tidsperioden att denna bör varatillräckligt lång för att ge säljaren möjlighet till avhämtning under allanormala omständigheter. Motionärerna pekar bl. a. på att perioden kan infallaunder semestertiden juniaugusti då godset kan vara svåråtkomligt. Departementschefenanför i motivering till den föreslagna bestämmelsen att man vid bestämmande avtidsfristens längd bör ta hänsyn till risken av att i enstaka fall köparensmeddelande om att han frånträder köpet inte når säljaren men att det samtidigtmåste beaktas att köparen inte bör betungas med vårdnadsplikt . Departementschefen förordar därför för sin del att tiden bestämstill för sammanträffandet mellan köparen och säljareneller dennes ombud. Sätts fristen dvs. som enligt4 § bittegodslagen (1938; 121) skall förflyta innan upphitta-ren förvärvaräganderätt till gods vars ägare är okänd lär det i praktiken inte inträffaatt godset tillfaller köparen utan att säljaren faktiskt fått vetskap om attköparen frånträtt köpet och således haft möjlighet att bevara sin rätt till godsetgenom att hämta det, framhåller departementschefen. Utskottetfinner för sin del inte skäl att frångå den bedömning departementschefensålunda gjort. Yrkandena i motionerna 1971; 1436 och 1971: 1438 om förlängningav tidsfristen bör därför avslås. Slutligenhar i anledning av den föreslagna bestämmelsen, att äganderätten till gods somsäljaren inte avhämtat skall övergå till köparen utan vederlag, i motionen1971; 1436 av i m. fl. (fp) framhållits att följderna avatt en köpare omöjligen kunnat anträffas måste göras helt klara. Motionärernaföreslår att en brevledes framställd begäran om avhämtning inom den lagstadgadetiden eller t. ex. minst en månad före dess slut bör innebära att varaninte tillfaller köparen, om denne inte bereder säljaren tillfredsställandemöjligheter för varans avhämtning. Såsom framgår av den föregående redogörelsenhar också i motionen 1971: 1438 av m. fl. (m, c, fp) påtalatsatt det kan vara svårt att bevisa en eventuell avsiktlig frånvaro från kundenssida. Härjämtehar under utskottsbehandlingen framlagts förslag att i lagen skall intas enbestämmelse som gör det möjligt för säljaren att i lik- hetmed vad som föreskrivs i lagen om avbetalningsköp hosutmätningsman erhålla handräckning för godsets återtagande. Till stöd förförslaget har bl. a. anförts att det kan förekomma fall då köparen genomtredska eller på annat sätt försvårar för säljaren att avhämta godset. Utskottetvill i anledning av vad sålunda förekommit understryka att det enligt 4 §första stycket andra punkten i lagförslaget är en förutsättning för självarätten att frånträda avtalet, att köparen håller godset tillgängligt försäljaren, vilket innebär att köparen skall göra det möjligt för säljaren attavhämta godset. Om köparen är oanträffbar för säljaren eller om denne på grundav annan omständighet, som beror av köparen, är satt ur stånd att hämta godset,är följaktligen nämnda förutsättning för tillämpning av lagen inte uppfylld ochköparen således skyldig att fullgöra sin del av avtalet. Medhänsyn härtill föreligger enligt utskottets mening inte skäl att i lagen införabestämmelser om möjlighet för säljaren att vända sig till utmätningsman föratt kunna återta godset. Idet utkast till formulär till underrättelse enligt 2 § lagförslaget, som fogatstill propositionen, har köparens skyldighet att verka för att säljaren skallkunna avhämta godset kommit till uttryck i punkt 3, där det bl. a. föreskrivsatt köpare skall se till att säljaren kan hämta godset. Utskottet vill dockifrågasätta om det inte i klarhetens intresse också bör framgå attunderlåtenhet av köparen i nämnda hänseende medför att han förlorar rätten attavbeställa. Vidare vill utskottet förorda att avbeställ-ningssedeln utformas såatt köparen har att ange tider som är lämpliga för godsets avhämtande. Någraytterligare föreskrifter för att belysa följderna av att köparen inte berettmöjlighet för säljaren att avhämta godset kan inte anses erforderliga. Motionerna1971; 1436 och 1971; 1438, får, såvitt nu är i fråga, anses besvarade genom vadutskottet sålunda anfört. I motionen 1971: 1436 av i m.fl. (fp) yrkas att beslutar att kostnaderna för skriftligt beställdaoch kontant betalade installationer skall bestridas av köparen även om köpetåtergår. Till stöd för yrkandet åberopar motionärerna som exempel att en personköper en tvättmaskin och har stort behov av att få den levererad och installeradomedelbart. Om säljaren utför installationen står han risken förinstallationskostnaderna, eftersom kunden kan ångra sig. Detta förefallermotionärerna olämpligt, och de framhåller att följden torde bli att sådaninstallation ofta inte utförs förrän efter ångerperioden, vilket inte kan anseskonsumentvänligt. Motionärerna anser därför att installationskostnaderna börbestridas av köparen även om köpet går tillbaka. De tillägger dock att härförbör fordras att köparen uttryckligen och skriftiigenbegärt den omedelbara installationen och såsom ytterligare tecken påköpvilja att denna betalats kontant före eller senast i samband medinstallationen. Också i motionen 1971; 1438 av m. fl. (m, c,fp) fäster motionärerna uppmärksamheten på det problem som kan uppstå ominstallation utförs vid kontraktsskrivningen och kunden därefter ångrar köpet.Motionärerna har inget yrkande utan säger sig förutsätta att utskottet har sinuppmärksamhet riktad på frågan om vem som i dyhka fall skall betalainstallationen. Ipropositionen har den av motionärerna uppmärksammade frågan inte berörts.Enligt utskottets mening kommer de fall då frågan blir aktuell sannolikt attbli mycket fåtaliga, framför allt med hänsyn till att det torde höra tillundantagen att köparen över huvud taget får varan levererad innan ångerfristenlöpt ut. Att för det fåtal fall det kan röra sig om komplicera regelsystemetanser utskottet inte lämpligt. I sammanhanget bör hållas i minnet att säljarentill skillnad från köparen har möjligheter att kalkylera in utgifterna för ettantal installationer bland sina allmänna omkostnader. Den prisförhöjning somkan bli följden härav torde bli mycket liten. Pågrund av vad sålunda anförts bör motionerna 1971; 1436 och 1971; 1438, bådasåvitt nu är i fråga, inte föranleda någon åtgärd. Försäljningoch kontraktsvillkor på främmande språk I motionen 1971; 1436 av i m.fl. (fp) anförs att det inte bör förekomma att såsom ibland sker försäljaresom kan tala svenska använder ett främmande språk för att skaffa sig övertagöver kunden. Tillvägagångssättet medför att missförstånd kan uppstå och attinformationen blir mer ofullständig. Motionärerna anser att man bör komma tillrätta med detta oskick genom lagstiftningen om otillbörlig marknadsföring ochhemställer att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar vad sålundaanförts beträffande hemförsäljning på främmande språk. Motionärernapekar vidare på att kontrakt som upprättats på främmande språk utgör ettnäraliggande problem, eftersom dylika konU-akt försvårar för köparen att sättasig in i kontraktets detaljer om garantibestämmelser m. m. Motionärerna yrkar därföratt beslutar att kontrakt och övriga villkor som upprättas vidhemförsäljning måste vara avfattade på svenska eller försedda med fullständigöversättning. Såsommotionärerna själva antytt torde möjligheter föreligga att med stöd av lagen omotillbörlig marknadsföring komma till rätta med att försäljare, som kansvenska, använder främmande språk för att skaffa sig övertag över kunden. Detankommer således på de institutioner, främst konsumentombudsmannen, somanförtrotts tillämpningen av nämnda lag att angripa en dylik ohederligmarknadsföring. Någon åtgärd synes därför inte böra komma i fråga. Vad beträffar frågan om kontraktsvillkor påfrämmande språk vill utskottet hänvisa till att departementschefen ipropositionen 1970: 57 angående otillbörlig marknadsföring m. m. på s. 88anfört att det bör vara möjligt för marknadsrådet att förbjuda en näringsidkareatt vidare använda ett visst kontraktsformulär om detta är utformat på ettförsåtligt sätt så att kunden får en oklar eller felaktig bild av dessinnebörd. En sådan situation kan enligt utskottets mening föreligga om enperson föreläggs ett kontrakt som avfattats på ett språk, som han intebehärskar.