bet · FU01JuU13 · 1971-12-31 00:00:00 — Den närmare regleringen avvilka företag som skall hänföras till denna kategori får, som utredningenföreslär, ske genom kungörelse och särskilda förbehåll från Kungl. Maj:t. Ienlighet med vad utredningen föreslår bör vidare Kungl. Maj:t kunna pröva ävensådana mål som har nära samband med mål som enligt gällande föreskrifter skallprövas av Kungl. Från vattendomstolshåll har framförts önskemål om attvattendomstolarna därutöver skall få möilighet att av eget initiativ hänskjutaföretag till Kungl. Jag kan inte biträda detta förslag. Föratt den föreslagna ordningen skall få åsyftad effekt är det givetvis av viktatt Kungl. Maj:t utnyttjar förbehållsrätten i avsedd omfattning. Vidbedömningen av om förbehåll skall göras blir det i regel av avgörande betydelsei vilken mån allmänna planeringssynpunkter behöver anläggas vidtillståndsprövningen. Det är givetvis viktigt att Kungl. Maj:t får det underlagsom behövs för ett ställningstagande till denna fråga. Ofta torde planverketsamt länsstyrelser och kommuner som ansvariga för planläggningen ha anledningatt fästa Kungl. Maj:ts uppmärksamhet pä behovet av ett förbehåll. Deskyldigheter som sedan gammalt åligger kammarkollegiet på detta område tordeböra bestå. Med hänsyn härtill bör, som kollegiet har påpekat, den gällandeskyldigheten att översända ansökningshandlingarna i vattenmål till kollegietutvidgas att omfatta också viktigare mål om grundvattentäkt. Besked omförbehåll bör givetvis lämnas i ett sä tidigt skede av vattenmålet som möjligtoch helst före huvudförhandlingen. Förbehållsrätten bör inte få utövas efterdet att dom eller beslut har meddelats i tillåtlighetsfrågan oavsett omöverklagande sker eller inte. Ifråga om grunderna för Kungl. Maj:ts prövning delar jag utredningensuppfattning att särskilda bestämmelser bör införas vilka medger en friare ochmera mångsidig prövning av företagen än som f. n. kan ske vid vattendomstol.Ett huvudsyfte med reformen är att viktigare företags tillåtlighet skall kunnabedömas inte bara enligt nuvarande tillåtlighetsregler utan även och framförallt från allmänna planeringssynpunkter. Detta bör givetvis komma till uttrycki lagtexten. Prövningen skall innefatta en allsidig bedömning, varvid alla deas- pektersom tillmäts betydelse i planeringssammanhang skall beaktas. Hit hör givetvisintresset av att effektivt kunna utnyttja vattnet för elkraftsproduktion samtför privat och industriell konsumtion men också exempelvis intresset av attförhindra ekonomiskt olämplig lokalisering och onödig förstörelse avmiljövärden. Som utredningen påpekar kan även arbetsmarknadspolitiskaintressen komma att tillmätas betydelse i detta sammanhang. Att somNäringslivets Byggnadsdelegation förordar inrikta prövningen uteslutande påmarkanvändningsfrä-gor och bortse frän s. k. verksamhetsplanering synes migvarken lämpligt eller möjligt. I praktiken sker verksamhetsplaneringen ochmarkanvändningsplaneringen i så nära samband att det inte går att isolera denena från den andra. Detsynes mig självklart att Kungl. Maj:t vid sin prövning från allmännaplaneringssynpunkter får ta hänsyn inte bara till det företag ansökningen avserutan också till företag som kan väntas bli aktualiserade av detta. Jag anseremellertid att det kan vara lämpligt att i lagen ta in en erinran om att Kungl.Maj:t skall beakta sannolika följdföretag enligt VL. Bestämmelsen bör ges enmera generell utformning än utredningen föreslår. anför bör Kungl. Maj:t vid sin tillståndsprövning kunna väga olikasamhällsintressen mot varandra på ett friare sätt än VL:s tillåtlighetsreglerf. n. medger. Maj:t bör alltså inte vara ovillkorligen bunden avsärskilda hindersbestämmelser i utan kunna med bortseende från dem getillstånd till företag som är av synnerlig betydelse från allmän synpunkt.Detta innebär att Kungl. Maj:t bör ges en dispensbefogenhet motsvarande den somnu finns enligt 2 kap. 3 § tredje stycket och 44 § tredje stycket VL.Dispensbefogenheten bör gälla även hinder som avses i 2 kap. 11 § och 12 §första stycket, dvs. sådana som har samband med farleds- ochflottledsintres-sen samt klimat- och hälsosynpunkter. Det är självfallet attdispensbefogenheten skall utnyttjas endast dä mycket starka skäl talar för attett företag bör tillåtas. Vattenöverdomstolenoch Nedre Norrbygdens vattendomstol föreslår att bestämmelserna i 2 kap. 20 § 3mom. och 47 § 2 mom. samt 7 kap. 46 § andra stycket VL ändras så att de avutredningen föreslagna grunderna för Kungl. Maj:ts prövning blir tillämpligaäven vid underställning enligt nämnda lagrum. Detta skulle bl. a. medföra densakliga ändringen att underställning och dispens kunde ske även när hinderföreligger enligt 2 kap. 11 § eller 12 § första stycket. Vidare skulle Kungl.Maj:t få ett uttryckligt lagstöd för att anlägga allmänna planeringssynpunktervid prövningen. Även om systematiska skäl talar för den föreslagna ändringenanser jag inte att det finns tillräcklig anledning att nu ändratillåtlighetsreglerna i 2 och 7 kap. Det torde f. ö. ligga i sakens natur attKungl. Maj:t vid sin allmänna prövning av fråganom företaget skall få komma till stånd har att fästa stor vikt vid allmännaplaneringssynpunkter. Frånflera håll ifrågasätts om inte det allmänna planeringskravet somtillåtlighetsrekvisit bör gälla också de mindre företag som fortfarande kommeratt ligga kvar under vattendomstolarnas prövning. I likhet med utredningenanser jag emellertid att de provisoriska ändringar som skall företas börinskränkas till att gälla Kungl. Syftet med denföreslagna reformen är ju f. ö. att vattendomstolarnas prövning ifortsättningen inte skall gälla andra företag än sådana som är av mindrebetydelse för samhällsplaneringen i stort. Ifråga om Kungl. Maj:ts möjlighet att föreskriva särskilda villkor i samband medett tillstånd kan jag ansluta mig till vad utredningen har anfört. Villkor böralltså komma i fråga i ungefär samma situationer som f. n. I likhet medutredningen anser jag det olämpligt att i lagtexten anknyta till bygdensintressen, eftersom detta skulle kunna minska möjligheterna att på lämpligastesätt tillgodose fiskeri- och renskötselintressena. Isyfte att tillförsäkra Kungl. Maj:t ett tillfredsställande underlag förprövningen föreslår utredningen vissa bestämmelser om utompro-cessuelltförberedelseförfarande, om innehållet i ansökan och om den förberedandehandläggningen vid . Jag kan i allt vä-sentiigt ansluta mig tillvad utredningen sålunda föreslår. Jag instämmer i att det utomprocessuella förberedelseförfarandetåtminstone tUls vidare bör bibehållas och att dess användningsområde börbestämmas till sådana företag som kan antas komma under Kungl. Maj:ts prövning.Förfarandet skall säkerställa att projekteringsarbetet för sädana företagbedrivs i samråd med de myndigheter som skall ta till vara det allmännaplaneringsintresset. Det bör också innefatta information till denortsbefolkning som berörs av det planerade företaget. Närmare föreskrifter iämnet får meddelas av Kungl. Ilikhet med utredningen anser jag att ansökan rörande företag som kan antaskomma under Kungl. Maj:ts prövning bör innehålla redogörelse för denutomprocessuella förberedelse som har ägt rum, en bedömning av företagetsbetydelse från allmänna planeringssynpunkter och uppgift om eventuellaföljdföretag enligt VL samt att ansökningshandlingarna bör översändas frånvattendomstolen till , planverket och vederbörandelänsstyrelse. Detta innebär att både sökanden och vattenrättsdomaren i förvägmåste bedöma sannolikheten för att Kungl. Maj:t kommer att utöva sinförbehållsrätt. I tveksamma fall är det givetvis lämpligt och tillrådligt attiaktta de regler som gäller för företag som kan komma att prövas av Kungl.Maj:t. Planverketpåpekar i sitt remissyttrande att de föreslagna reglerna om utomprocessuellförberedelse och om medverkan av myndigheter som företräder planintresset böromfatta även hamnanläggningar efter- somsådana anläggningar har stor betydelse från lokaliseringssynpunkt. Frågor omallmän hamn regleras i 5 kap. VL. Det ankommer alltid på Kungl. Maj:t att prövaom allmän hamn skall få komma till stånd (5 kap. 3 och 13 §§). Jag anser intemotiverat att nu införa några nya regler beträffande handläggningen av sädanafrågor. Hamn som inte är allmän bedöms enligt 2 kap. VL och kan alltså kommaatt omfattas av de föreslagna nya bestämmelserna. Vattendomstolensyttrande torde i fortsättningen liksom komma att utgöra en väsentligdel av underlaget för Kungl. I likhet med utredningen anserjag att domstolarnas skyldighet att avge sådant yttrande bör lagfästas.Yttrandet bör innehålla ställningstagande i alla de frågorsom faller inom domstolens kompetens. Även beträffande andra frågor tordedomstolen kunna bidra med värdefulla faktiska upplysningar. Någon anledning förKungl. Maj:t att som kammarkollegiet ifrågasätter inhämta yttrande frånvattenöverdomstolen i tillständsärendet synes mig normalt inte föreligga. Advokatsamfundettar i sitt yttrande upp vissa kostnadsfrågor och framhåller att ersättning harvägrats för sakägares kostnader i samband med underställning hos Kungl. Maj:tmen utdömts för kostnader vid utomprocessuellt förberedelseförfarande.Samfundet anser att rätt till ersättning för kostnader bör föreligga i bådadessa fall. För min del anser jag det inte lämpligt att ta upp dessa frågor nu.De bör anstå till den slutliga Översynen av VL. Jagansluter mig till de av utredningen föreslagna följdändring-a r som innebär attde nya reglerna om Kungl. Maj:ts prövning görs tilllämpliga även påkraftförsörjningsföretag som omfattas av lagen om vissa åtgärder förutnyttjande av vattenkraft vid krig m. m. samt pä större vattenavlednings- ochinvallningsföretag enligt 7 kap. VL. I likhet med utredningen anser jag attKungl. Maj:ts prövningsrätt enligt förstnämnda lag bör fä utövas efterförbehåll i varje särskilt fall och att något krav på utomprocessuelltförberedelseförfarande inte bör gälla. Vattenöverdomstolenoch Västerbygdens vattendomstol anser att vattenrättsdomarens befogenhet attmedge provisoriska åtgärder enligt 11 kap. 46 § bör begränsas i fråga om målsom skall prövas av Kungl. Jag anser inte att det finns tillräckligtbehov av en sådan begränsning. Jag anser inte heller att det behövs någrasärskilda regler om förfarandet i sädana fall som avses i 2 kap. 40 §. Vissavattenreglerings- och torrläggningsföretag enligt 3 och 7 kap. VL kan prövasvid syneförrättning. Jag ansluter mig till utredningens förslag till särskildaregler rörande handläggningen av syneförrättningar där tillståndsfrågan kankomma under Kungl. Under vissa förutsättningar skallsynemännens utiåtande underställas vatten- Utredningen föreslår att sådan underställning inte skall ske omKungl. Maj:t har prövat företagets tillåtiighet. Kammarkollegiet kritiserardetta förslag under hänvisning till att även i sådana fall börkunna ta ställning till den närmare utformningen av företaget. För egen delansluter jag mig emellertid till utredningens förslag, eftersom det måsteanses onödigt att vattendomstol prövar förrättningsutlåtande när Kungl. Maj:tredan har tagit ställning till företagets tillåtiighet. Utredningendiskuterar frågan om den betydelse som vid tillståndsprövning enligt VL skalltillmätas gällande bebyggelseplaner och hänvisar i detta sammanhang till vissauttalanden i förarbetena till miljöskyddslagen enligt vilka tillstånd inte fårlämnas till företag som strider mot fastställd plan. Vattenöverdomstolen tarupp samma fråga i sitt remissyttrande. I avsaknad av särskild lagbestämmelsetorde enligt domstolen bristande överensstämmelse mellan ett företag enligt VLoch fastställd plan inte kunna föranleda att tillstånd till företaget vägras.Möjligen kan tillståndet förknippas med ett villkor eller en erinran om att detinte får tas i anspråk förrän planen har ändrats. För egen del vill jag i dettasammanhang endast påpeka att, som framhålUts i förarbetena tillmiljöskyddslagen, tillstånd i vissa fall bör kunna lämnas under förutsättningatt planen ändras så att det hinder den innebär mot företaget undanröjs. Jagvill dessutom hänvisa till vad jag har sagt om de samordningsproblemsom tills vidare kan uppstå. Jag kan inte acceptera det av NäringslivetsByggnadsdelegation och framförda förslaget att Kungl. Maj:tsom högsta planmyndighet vid prövning av ett företag enligt VL skall kunnaompröva gällande planbestämmelser eller meddela erforderlig dispens. Jag villerinra om att det i första hand ankommer på vederbörande kommun att tainitiativ i planfrågor. Oberoendeav vad som har sagts är det givetvis av stor betydelse att viss samordningsker mellan och planmyndigheterna och att upplysningar omplanförhållandena finns tillgängliga i målet. Jag instämmer därför i vadutredningen föreslår om att ansökningen skall innehålla uppgifter om gällandeplaner samt att och vederbörande kommun skall underrättas imålet. I likhet med flera remissinstanser anser jag emellertid attunderrättelseskyldigheten gentemot kommun inte bör vara beroende av attföretaget berör område inom fastställd general- eller detaljplan. Deregler om underställning till Kungl. Maj:t efter diskretionär prövning hosvattendomstol som f. n. finns i 2 kap. 20 § 3 mom. m. fl. lagrum i VL tordeefter den föreslagna utvidgningen av Kungl. Maj:ts prövningsrätt få mycketliten betydelse. Att som kammarkollegiet föreslår helt slopa reglerna anser jagdock inte till- rådligt.Däremot instämmer jag med utredningen i att bestämmelserna bör formuleras omefter mönster av 16 § miljöskyddslagen, vilket innebär att vattendomstolensdiskretionära prövningsrätt upphör. Denya reglerna bör som utredningen har föreslagit träda i kraft den 1 januari1972 men inte tillämpas i mål som har anhängiggjorts vid vattendomstol föreikraftträdandet och inte heller vid syneförrättning om förrättningsman harförordnats . Vid reformen av den allmännaunderrättsorganisationen uttalade dåvarande departementschefen (prop. 1969: 44s. 174) som sin åsikt att det inte fanns anledning att gå från den dittillsgällande principen om en mycket vidsträckt kompetens för de allmännaunderrätterna. Han påpekade emellertid att vissa typer av mål såsomägodelnings-mål, expropriationsmål och vattenmål ofta har speciella drag och inågon mån kräver en specialisering hos dem som skall bedöma dem, i synnerhetsom det inom landet som helhet förekommer endast ett begränsat antal mål avvarje sådan typ. Det skulle därför vara av värde om målen kunde koncentrerastill jämförelsevis fä domstolar vars domare därmed skulle få att handlägga ettinte alltför ringa antal mål och på det sättet bli förtrogna med ämnesområdet.Ett riktmärke borde emellertid enligt departementschefen vara att vårrestriktiva instäUning när det gäller att skapa specialdomstolar i egentligmening behålls och att man efterstävar att de domare som sysslar med despecifika slagen av mål också har kontakt med allmänna tvistemål och brottmål. Därförborde principen vara att man uppdrar handläggningen av berörda mål till endastvissa av de allmänna underrätterna. Mot bakgrund av dessa övervägandentillskapades fastighetsdomstolarna. Dessa ingår i den all männaunderrättsorganisationen på det sättet att vissa tingsrätter utses att varafastighetsdomstol. I denna egenskap består tingsrätten normalt av två lagfarnadomare, en tekniskt sakkunnig ledamot samt två nämndemän. Fastighetsdomstolarnassammansättning gör dem särskilt skickade att pröva mål där det krävs teknisksakkunskap, främst i fråga om fastighetsbildning och fastighetsvärdering, ochde har också i första hand tillskapats med tanke på sådana mål. F. n. handläggsvissa frågor enligt miljöskyddslagen av fastighetsdomstol. Fr. o. m. den 1 januari1972, då FBL träder i kraft, skall till fastighetsdomstolarna överföras mål omfastighetsbildning, vilka f. n. handläggs av ägodelningsrätt. Vid tillkomstenav FDL förutsattes att fastighetsdomstolarna också skulle ersätta de nuvarandeexpropriationsdomstolarna. Ett par andra typer av mål som fr. o. m. den 1januari 1972 skall handläggas av fastig- hetsdomstolär mål om arrende och hyra enligt JB. Som ett viktigt skäl för att koncentreradessa mål till ett begränsat antal domstolar kan anföras att underrätten här äröverinstans i förhållande till arrende- och hyresnämnderna och attmöjligheterna att fullfölja talan mot dom i sådana mål är begränsade, vilketgör det särskilt angeläget att få en enhetiig bedömning inom större regioner. Förslageni departementspromemorian följer de riktiinjer som har dragits upp ifråga om fastighetsdomstolarnas kompetensområde. De innebär i huvudsak att ditskall hänföras dels sådana mål som f. n. ankommer på ägodelningsrätt ochexpropriationsdomstol, dels vissa mål av sällan förekommande slag som nuhandläggs av allmän domstol men som i sak står fastighetsbildnings- ochexpropriations-målen nära, dels slutligen mål om arrende och hyra samt vissadärmed närbesläktade mål. Detta innebär att åtskilliga typer av mål som rörfast egendom kommer att falla utanför kompetensområdet. Förslaget har fått ettövervägande positivt mottagande vid remissbehandlingen. Från skilda håll hardock både utvidgningar och inskränkningar av kompetensområdet ifrågasatts. Dethar också gjorts gällande att koncentrationen av vissa mål till ett begränsatantal domstolar kan få skadliga verkningar i fråga om personalrekryteringen. Föregen del vill jag understryka att det från olika synpunkter är angeläget attvarje allmän underrätt har en vidsträckt behörighet och att koncentration avvissa måltyper till särskilda domstolar därför inte bör komma i fråga i andrafall än då det är motiverat av speciella skäl. En annan synpunkt som måstebeaktas i sammanhanget är att behörighetsreglerna bör vara klara ochlättillämpade så att gränsdragningsproblem i möjligaste mån undviks. Jagåterkommer strax till frågan om fastighetsdomstolarnas kompetensområde redan nu framhålla att förslagen i departementspromemorian synes mig välavvägda mot den angivna bakgrunden. Medanledning av de under remissbehandlingen yppade farhågorna frånpersonalrekryteringssynpunkt vill jag anföra följande. Eftersomfastighetsdomstolarna inte har någon fristående ställning utgörs de lagfarnaledamöterna av domare som innehar tjänster i den tingsrätt som ärfastighetsdomstol eller i annan tingsrätt. F. n. kan också domare ivattendomstol komma i fråga. Det är inte meningen att de domare som tjänstgör ifastighetsdomstolen skall syssla uteslutande med fastighets-domstolsgöromål,även om dessa göromål givetvis blir helt dominerande för mänga av dem. Genomfastighetsdomstolarnas anknytning till tingsrättsorganisationen finns godaförutsättningar för att ett stort antal domare skall få erfarenhet avfastighetsdomstolstjänstgöring. Detta gäller inte bara domare i den tingsrättsom är fastighetsdomstol utan också domare i andra tingsrätter. Mot bakgrundhärav synes några större problem från personalrekryteringssynpunkt inte varaförenade med en koncentration av mål rörande fast egendom till ettbegränsat antal underrätter. Vad härefter gäller vattendomstolarna harvattenlagsutredningen enligt sina direktiv i uppdrag att överväga enöverflyttning av vissa av deras uppgifter till fastighetsdomstol. Utredningenansluter sig till tanken på en sådan reform men anser av olika skäl att denbör delas upp i tvä etapper, varav den första genomförs ochden andra i samband med den slutiiga revision av VL som utredningens arbetesyftar till. I den första etappen skall enligt förslaget vattendomstolarnaavskaffas som fristående enheter och knytas till tingsrättsorganisationen påsamma sätt som fastighetsdomstolarna, dvs. vissa tingsrätter utses att varavattendomstol, varvid tingsrätten skall ha särskild sammansättning. I den andraetappen överförs de dömande funktionerna på fastighetsdomstolarna.Utredningsförslaget, som har fått ett mycket positivt mottagande vidremissbehandlingen, innebär enligt min mening en tekniskt smidig lösning ochhar betydande fördelar från både vattenrättsskipningens och den berördapersonalens synpunkt. Jag ansluter mig därför till förslaget. Jag återkommerlängre fram till vissa frågor som rör vattendomstolarnas sammansättning. Som anförs idepartementspromemorian är det uppenbart att fastighetsdomstolarna, som enligtFBL skall handlägga fastighetsbildningsmäl i stället för de nuvarandeägodelningsrätterna, också bör överta ägodel-ningsrätternas uppgifter enligtsådan lagstiftning som skall bestå efter FBL:s ikraftträdande. Samtliga dessauppgifter är nämligen av den särskilda beskaffenhet att de bör ankomma påfastighetsdomstol. Med hänsyn till att det arbete med följdlagstiftningen tillFBL som f. n. pågår inom inbegriper de lagar det här rörsig om finns emellertid inte anledning att nu lägga fram förslag till ändringari dessa lagar. Bland de lagar som måste överarbetas och anpassas till FBLingår också lagen om ägofred. På grund härav bör inte heller frågor om ändringi denna lag tas upp . Jag delar dock den i promemorian framfördauppfattningen att mål om stängselskyldighet och betesreglering enligt 46 § böröverföras till fastighetsdomstol. Som påpekar bör detsamma gällaklandertalan enligt 49 § första stycket. Däremot synes det mig mera tveksamt omde av hovrätten över och förordade ändringarna i lagen ärbefogade. Slutiig ställning till dessa frågor får tas vid den fortsattaöverarbetningen av lagen. Som jag har framhållit börexpropriationsdomstolarna avskaffas och deras uppgifter överföras tillfastighetsdomstol. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot ensådan reform. De i promemorian i detta sammanhang föreslagna ändringarna i ExLoch annan JuU 1971:13 , 65 lagstiftninghar inte föranlett annan erinran än att hovrätten för ifrågasattom inte föreskriften i 28 § andra stycket ExL om protokollföringsplikt dåenskilda domstolsledamöter företar undersökning på stället borde införas i 9 §FDL. Sådan undersökning på platsen som en eller flera ledamöter avfastighetsdomstolen enligt sistnämnda paragraf kan verkställa på uppdrag avdomstolens ordförande och varom parterna skall underrättas torde emellertidvara att anse som sammanträde för förhandling i mening.Protokollföringsplikt föreligger därför enligt bestämmelserna i 6 kap.rättegångsbalken, om undersökningen inte sker endast som förberedande åtgärdför syn på stället. Det av hovrätten ifrågasatta tillägget till 9 § FDL äralltså obehövligt. Vadsedan angår de mål som prövas av allmän underrätt har i fleraremissyttranden kritik riktats mot att arrende- och hyresmålen förs in underfastighetsdomstolarnas exklusiva behörighet. Denna kritik utgör dock enligtmin mening inte tillräcklig anledning att nu ompröva de beslut av dennainnebörd som har fattats genom antagandet av JB. Om hyresmål skall prövas avfastighetsdomstol bör också vissa andra typer av mål som är av mycket likartadbeskaffenhet lämpligen behandlas i samma ordning. 1971: 12 harföreslagits att vissa bostadsrättstvister enligt 77 § första stycketbostadsrättslagen skall tas upp av fastighetsdomstol. De mål som här i övrigtkommer i fråga är sådana som avser besvär mot hyresnämnds beslut enligt lagenom tvångsförvaltning av bostadsfastighet. Även dessa mål, liksom mål om klanderav redovisad förvaltning enligt 11 § tredje stycket samma lag, bör somföreslås i promemorian prövas av fastighetsdomstol. Vissamål om inlösen av fast egendom ankommer på allmän underrätts prövning.Detta gäller mål enligt 11 § första stycket jordförvärvslagen, 5 § andrastycket jordhävdslagen och 4 § JP. Som anförs i promemorian saknas anledningatt i processuellt avseende behandla dessa mål på annat sätt än mål om inlöseni allmänhet. De bör därför överföras till fastighetsdomstolarnaskompetensområde. Ettpar remissinstanser ifrågasätter om inte också mål enligt förköpslagen börhandläggas av fastighetsdomstol. Sådana mål avser inte själva det tvångsförvärvsom förköpet innebär utan bara vissa följdfrågor i anledning av förköp.