bet · FU01LU18 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1971 LU 1971:18 Lagutskottetsbetänkande i anledning av motion om rätt för makar att anta hustruns släktnamn,m. I motionen 1971: 659 av i (fp)hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär antingentillsättandet äv en utredning eller förslag angående delsrätt för makar att anta hustruns släktnamn såsom makarnas gemensamma, delsrätt för vårdnadshavare att genom änmälari låta barn i äktenskapet få antamoderns släktnamn såsom ogift, delsändrat förfarande för bibehållandet av flicknamn etc. vid äktenskapetsingående. Utskottethar inhämtat utlåtanden över motionen från hovrätt-och patent- ochregistreringsverket. I anledning av motionen har till utskottet inkommit enskrivelse från . I 6 § namnlagen föreskrivs atthustru vid vigseln förvärvar mannens släktnamn om hon inte tillpastor eller vigselförrättaren anmält att hon ämnar behålla det släktnamn honhade som ogift. Anmälningen må i stället avse annat släktnamn som tillkomhenne vid äktenskapets ingående, om namnmyndigheten- efter ansökan funnitsärskilda skäl föreligga att hon behåller detta namn. Om hustrun har behållithenne tidigare tillkommande släktnamn, må hon vidare under äktenskapet genOm'anmälan hos pastor antaga mannens släktnamn. Någonmotsvarande rättighet för mannen att efter anmälan kunna antaga hustrunssläktnamn föreligger inte. Önskar mnanen antaga hustruns släktnamn får fråganprövas enligt 12 § namnlagen. Denna paragraf anknyter till bestämmelserna i8-10 §§, vari föreskrivs att namnbyte får ske endast om det namn somvederbörande bär ej är tillräckligt särskiljande eller eljest mindre tjänligt,och vidare uppställs vissa krav i fråga om språklig form m. m. (8 och 9 §§).Nytt namn får inte godkännas om det lätt kan förväxlas med annan tillkommandesläktnamn eller vissa andra kännetecken (10 §). Enligt 12 § ägernamnmyndigheten, om synnerliga skäl är därtill, bifalla ansökan otri släktnamntrots att hinder föreligger enligt 8-10 §§. Ansökan skall göras skriftligen hosnamnmyndigheten, dvs. patent- och registreringsverket. Slutligen må här nämnas att enligt 1 § namnlagenbarn i äktenskap vid födelsen förvärvar faderns släktnamn men må genom anmälanhos pastor antaga det släktnamn modern hade som ogift, om rätten funnitnamnbytet vara förenligt med barnets bästa. Har barnet fyllt må detvidare, om särskilda skäl är därtill, efter ansökan hos namnmyndighetenerhålla släktnamn som sagts. I motionen hänvisas, inledningsvis till attförevarande frågor var föremål för diskussion när 1963 antognamnlagen men att de då ej vann majoritetens stöd. Motionären framhåller attsedan dess har könsrollsdebatten och den allmänna inställningen till frågan omlika rättigheter för man och kvinna förändrats. Tiden är nu mogen för att somhuvudprincip anta en likaställning i namnhänseende för person som ingåräktenskap. Enligt motionären skriver också patent- och registreringsverket isina petita /72 att en översyn av namnlagen bör komma till stånd underdessplaneringsperiod 1970/71-1975/76. Motionärenanför vidare bl. a. att den nuvarande regeln att endast kvinnan kan antamedkontrahentens namn vid äktenskapets ingående är en ur likställighetssynpunktolämplig regel. Den har också nackdelar ur praktiska synpunkter. Kvinnans namnkan vara mer särskiljande än mannens, men ändå kan hennes släktnamn inte genomanmälan få bli makarnas gemensamma efternamn. Motionären hänvisar även. påpekade att det kunde förcr liggaett intresse för mannen att få'hustruns namn godkänt för sig och till attförbundet 1960 i sitt remissvar över namnrättskommitténs förslag framhöll atten sådan möjlighet skulle vara.i god.överensstämmelse med en av de vägledandegrundprinciperna i förslaget, nämligen att den enskildes namn i lika mån var;ett; uttryck för hans personlighet som för samhörigheten med familjen, enprincip som givetvis,borde gälla.i lika hög grad oavsett namnet var mannenseller kvinnans. Ävensjälva förfarandet bör enligt.motionärens-mening ändras: I stället för att somnu kvinnan måste göra anmälan för att få behålla, sitt. efternamn borde regelnvara att;vardera parten behåller sitt efternamn, om inte gemensam anmälan görsatt endera efternamnet skall bli bådas;. Det förefaller motionärenrimligt att namngemenskap mellan makarna bara, uppkommer om de båda önskar det;och. gör, vederbörlig anmälan. Det,bör kunna ske inte bara då äktenskapetingås:. Avslutningsvisanförs i motionen att namnrättskommittén hade föreslagit att »barn i äktenskapmå, ef ter anmälan antaga, moderns släkt--namn såsom ogift» men att dennabestärnmelse inte medtogs i propositionen. Enligt motionärens mening kan detvara mycket angeläget. ifall då mannen t. ex. av yrkesskäl definitivt önskar bibehålla sitt namn, attmakarna får rätt att gemensamt besluta att ge barnet moderns släktnamn såsomogift, ett namn som kan vara vida mer särskiljande . Motionärenanser att den alltmer omfattande likaprincipen i könsrollshänseende och dennuvarande huvudmålsättningen att i olika sammanhang låta kontrahenterna i ettäktenskap gemensamt få bestämma i olika angelägenheter gör förslaget ännu merslagkraftigt än då frågan behandlades . I propositionen med förslag till namnlag m. m.(prop. 1963: 37) anförde föredragande departementschefen, statsrådet , ianslutning till 12 § i förslaget bl. a. följande. Såsom (namnlags-) kommittén påvisat kan det isärskilda fall föreligga starka skäl att tillåta namnbyte även om de sålunda (i8-11 §§) stadgade villkoren ej är uppfyllda. I undantagsfall kan det varabefogat exempelvis att en man förvärvar sin hustrus namn, att en person somunder faktiskt burit ett visst namn får formell rätt att bära namneteller att en person förvärvar ett namn som tidigare burits i hans släkt. Ettannat exempel är att en person har begått brottslig gärning, som fått storpublicitet, och behöver ändra namn för att efter utståndet straff kunna återgåtill ett normalt liv i samhället. I likhet med kommittén vill jag förorda, atten regel upptages, som ger möjlighet till namnförvärv i sådana och liknandesituationer då synnerliga skäl kan åberopas. Undantagsvis kan det också vararimligt att tillåta utlänning, t. ex. politisk flykting, rätt till namnbyteäven om han ej vistats här så länge, att bosättningstillstånd kunnat beviljashonom. Det bör sålunda medges, att ansökan om. namnförvärv upptages även iandra fall än som avses i 8 och 11 §§, och ej heller bestämmelserna i 9 och 10§§ om namnets språkliga utformning m. m. och om förväxlingsrisk bör vara absolutbindande. Om undantagsregeln, såsom jag förutsätter, tillämpas mycketrestriktivt, behöver man ej befara att den får menlig inverkan på namnskicketeller på namnskyddet. I anledning av propositionen väcktes motioner (I:587 och II: 721), vari hemställdes om sådan ändring av 6 § iförslaget att mannen berättigades förvärva hustruns släktnamn som ogift, ommakarna var ense om att bära detta namn och anmälan skedde före vigseln tillnamnmyndigheten. anförde i utlåtande (1963: 31) rörande 6 § bl. a. följande. Till stöd för förslaget, att det bör underlättasför makar att antaga hustruns släktnamn såsom makarnas gemensamma, har imotionerna åberopats önskemålet om namngemenskap inom familjen samt den begränsadetillgången på nya släktnamn. De sålunda anförda skälen måste ansesbeaktansvärda. Härtill kommer att det från principiell synpunkt är starkttilltalande att söka uppnå likställighet mellan makar även i namn- 1*1971. Utskottet vill därför instämma i det syfte som uppbär förevarandemotionsyrkande. Med anledning härav har utskottet grundligt övervägt olikamöjligheter att genom ändring i de genom propositionen föreslagna reglernaförverkliga nämnda syfte. Härvid har betydande svårigheter av framför alltsystematisk och lagteknisk natur yppat sig. Det synes därför lämpligt attförutsättningarna för den önskade ändringen klarlägges genom särskildutredning. Under hänvisning till det anförda tillstyrkteutskottet - med avstyrkande av motionerna i motsvarande mån - propositionen idenna del samt förordade en utredning av förutsättningarna för sådan ändring inamnlagen att makar genom anmälningsförfarande kunde såsom gemensamt släktnamnantaga hustruns namn som ogift. till utlåtandet fogad reservation i denna del anfördes bl. a. följande. Enligt förslaget föreligger möjlighet för mannenatt efter ansökan hos namnmyndigheten jämlikt 12 § förvärva hustruns släktnamn.Ansökningsförfarandet medför att namnbyten av denna art kan förekomma endastom beaktansvärda skäl talar därför. Härigenom erhålles en värdefull garantiför att de allmänna och enskilda intressen som är förknippade mednamnstabiliteten och namnskyddet ej utan tillräcklig anledning får ståtillbaka. Inom ramen för den angivna ordningen torde finnas utrymme för att ierforderlig mån tillgodose de synpunkter på namngemenskapen inom familjen ochpå hushållningen med nya släktnamn, som motionärerna anfört. Förett system som medger mannen att anmälningsvis få förvärva hustruns namn kangivetvis anföras, att det skulle medföra större likställighet mellan mannenoch hustrun i namnrättsligt hänseende. Det ligger emellertid i sakens naturatt av praktiska skäl dylika mera formella likställighetssynpunkter fårtillmätas begränsad vikt inom ett namnskick som på traditionell grund låtermannens namn normalt bestämma familjens. Utskottethar vid övervägande av nu berörda spörsmål stannat för den uppfattningen atttillräckliga skäl ej föreligger för att införa en möjlighet för mannen att utanprövning från namnmyndighetens sida förvärva hustruns släktnamn. Reservanternas hemställan, som i enlighet med detanförda innebar bifall till Kungl. Maj:ts förslag i denna del, bifölls avriksdagen. I anslutning till 12 § i förslaget anfördeutskottet bl. a. att det delade departementschefens uppfattning attundantagsregeln borde tillämpas mycket restriktivt men förutsatte att denrekommenderade restriktiviteten inte fick innebära att namnmyndigheten itillämpningen intog en allmänt negativ hållning till namnbyten med stöd avundantagsregeln utan endast att kraven på motivering för sådana namnbytenskulle ställas relativt högt. Vad angår det fall att makar gemensamt önskar bärahustruns namn framhöll utskottet, att det syntes uppenbart att den påfamiljesam- hörighetengrundade anknytning till hustrunamnet, som mannen kunde åberopa, måstetillerkännas den största betydelse. Om i övrigt beaktansvärda skäl för mannensnamnbyte kunde anföras och namnbytet ej kunde antas lända till märkbart förfångför annan, torde det enligt utskottet kunna förutsättas att ansökan enligt 12 §skulle komma att bifallas. 1 denna del följde utskottet. Även 1 § i förslaget blev föremål förändringsyrkanden. I ovannämnda motioner hemställdes sålunda om sådan ändring i1 § tredje stycket att inomäktenskapligt barn, som ej fyllt , gavsrätt att genom anmälan till pastor anta det släktnamn modern hade som ogiftunder förutsättning att modern alltjämt bar detta namn och att föräldrarna varense om barnets namn. Utskottet anförde i dennadel följande. Förslaget till namnlag innebär ökade möjligheterför barn i äktenskap att förvärva sin moders flicknamn. När det gäller namnbyteför barn som ej fyllt har i detta och i flertalet likartade fallansetts lämpligt att låta domstol pröva, huruvida bytet är förenligt medbarnets bästa. Domstolens prövning är avsedd att tjäna som en spärr motnamnbyten, vilka från barnets eller familjens synpunkt är olämpliga. Blandannat skall tillses, att syskon normalt erhåller samma släktnamn. av motionärerna åsyftade fallen, alltså då barnets moder bär sitt flicknamnsamt hon och barnets fader är ense om att barnet bör ha moderns namn, tordesjälvfallet föräldrarnas bedömning av namnfrågan sällan strida mot barnets ochfamiljens verkliga intressen. Det kan därför enligt utskottets mening medhänsyn till domstolsprövningens ändamål förutsättas, att domstolen i dylikafall blott undantagsvis och då på särskilda grunder kan finna namnbytet ickeförenligt med barnets bästa. Prövningen torde sålunda få ungefär sammabegränsade innebörd som då rätten enligt 6 kap. 7 § prövaröverenskommelse i vårdnadsfråga. Vid angivna förhållanden torde inhämtandet avrättens medgivande till namnbytet ej behöva förorsaka nämnvärd omgång ellerkostnad för barnets föräldrar eller märkbar ökning av domstolarnas arbetsbörda. Enprövning efter dessa linjer kan tyckas onödig i flertalet fall och det kandärför te sig tilltalande att i enlighet med motionärernas förslag låta kravetpå rättens medgivande utgå, Emellertid får ej förbises, att föräldrarnasbeslut om barns namn ibland kan ha tillkommit på sådant sätt att det blivitmindre väl överlagt. Sålunda torde en namnfråga av hithörande slag kunna blisärskilt aktuell vid slitningar eller skilsmässa mellan föräldrarna. Riskföreligger då för att föräldrarna handlar i affekt och icke tillräckligtuppmärksammar, att namnfrågan bör lösas på ett sätt som barnet, även när detblivit vuxet, kan godtaga. I sådana fall torde den bedömning från utomståendessida, som domstolsförfarandet medför, fylla en nyttig funktion i barnetsintresse och även i viss mån främja namnstabiliteten. Det må i dettasammanhang erinras om att de föreslagna reglerna om förfarandet inför domstolinbegriper möjlighet att höra barnet i namnfrågan, om det fyllt tolv år.Barnets därvid uttalade öns- kanbör tillmätas ökande betydelse allt efter som barnet når större mognad ochnärmar sig adertonårsåldern, vid vilken barnet enligt förslaget själv fåravgöra om det önskar byta namn. Motsvarande möjlighet att i en efter åldern ochövriga omständigheter lämpad utsträckning beakta barnets mening torde ej utanvanskligheter kunna infogas i anmälningsförfarandet hos pastor. Under hänvisning till det anförda hemställdeutskottet att måtte - med avslag på motionsyrkandena - anta den ipropositionen föreslagna lydelsen av 1 §. till utlåtandet fogad reservation i denna del anfördes bl. a. följande. Enligt utskottets uppfattning kan det förutsättasatt i de fall då barnets moder behållit sitt flicknamn och då föräldrarnagemensamt har vårdnaden om barnet och är ense om att barnet bör ha modernsnamn som ogift, föräldrarnas bedömning av namnfrågan ej strider mot barnets bästaoch ej heller mot familjens verkliga intressen. I allmänhet träffar föräldraravgöranden i frågor som ingår i utövandet av vårdnaden om barnet utan attderas ståndpunktstaganden underkastas myndighets prövning och detta oaktatavgörandena kan vara av synnerlig vikt för barnet. I detta hänseende måallenast nämnas att det tillkommer föräldrar att självständigt bestämma ombarnets uppfostran och utbildning. Jämväl lämnande av samtycke till giftermåltillkommer i vissa fall vårdnadshavare. Enligt utskottets förmenande synes detsålunda, såväl med hänsyn till sakens beskaffenhet i och för sig som medbeaktande av vad i övrigt gäller om utövandet av vårdnaden om barn, opåkallatatt i sådana fall som ovan sagts kräva rättens prövning. Ej heller synes ettavstående från sådan prövning i förhållande till det framlagda förslagetinnebära något eftersättande av namnstabiliteten. Genom ett rent anmälningsförfarandei fall som åsyftas skulle den enskilde besparas besvär och kostnader ochäven domstolarnas sysslande med ärenden av förevarande art icke oväsentligtnedbringas. Reservanterna tillstyrkte under hänvisning till detanförda motionsyrkandena. biföll dock utskottsmajoritetenshemställan. Vid riksdag väcktes två motioner (I: 612och II: 776) vari hemställdes att för sin delskulle besluta om sådan ändring i namnlagen att makar som önskade anta hustrunsnamn som ogift gavs större möjlighet härtill. Iremissyttrande över motionerna uttalade patent- och registreringsverket attnamnmyndigheten, med beaktande av de synpunkter som 1963 anförts av första lagutskottet,i något större omfattning än godkänt hustruns namn som ogift förmakar. Såsom namnmyndigheten tillämpade namnlagen fanns enligt yttrandet visstutrymme för makar att övergå till mer särskiljande hustrunamn, om skälen ansågs tillräckligt starka och annans namnrätt inte led intrångeller mannens skäl var så starka att intrånget fick tålas. I yttrandetframhölls också att verket som förflutit sedan namnlagen träddei kraft vunnit vissa erfarenheter av lagens verkningar, som tydde på att en allmänöversyn av lagen kunde behövas. Vid lämpligt tillfälle, sedanytterligare erfarenheter samlats, avsåg verket att ta initiativ härtill. Första lagutskottet hemställde i sitt av riksdagengodkända utlåtande (ILU 1967: 29), att motionerna - med hänsyn till av patent-och registreringsverket anförda förhållanden och till den korta tid som förflutitsedan frågan senast prövades av - inte måtte föranleda någonriksdagens åtgärd. ochFredrika-Bremer-förbundet tillstyrker att namnlagen blir föremål för enöversyn medan patent- och registreringsverket anser att en översyn bör anståtill dess ytterligare erfarenheter erhållits. framhåller att detinom familjerättens område tillkommit nya lagar.Ytterligare lagstiftningsåtgärder inom detta område kan beräknas komma attvidtagas inom en icke alltför avlägsen framtid. Det synes hovrätten lämpligtatt i anslutning till dessa åtgärder utredning verkställs i av motionärenbegärda hänseenden, eventuellt i samband med en allmän översyn av namnlagen. anför att erfarenheternafrån tillämpning av lagen ger vid handen att de som skall ingå äktenskapstundom önskar som gemensamt släktnamn få bära hustruns namn som ogift, omdetta är mer särskiljande än mannens namn, Att sådana önskemål tillgodoses iden mån namnskyddsintressen icke lägger hinder i vägen är i överensstämmelsemed ett av namnlagens syften, nämligen att underlätta utbytet av allmäntförekommande namn, särskilt vissa sonnamn, mot mer särskiljande släktnamn.Frågan bör emellertid även bedömas med hänsyn till den ensamrätt till särskiljandesläktnamn, som man velat åstadkomma genom namnlagen, och med hänsyn till detallmänna intresset av namnstabilitet som namnlagen också åsyftar att tillgodose.Till motionärens önskemål kan därför enligt patentverket inte tas ställningförrän efter en allsidig utredning. I samband med en sådan utredning kan ocksåde övriga förslag som motionären fört fram övervägas. har underden korta tid lagen varit i tillämpning samlat vissa erfarenheter, som tyder påatt en översyn av namnlagstiftningen kan behöva företagas. Verket anser dockatt erfarenheterna ännu icke är tillräckliga för att tiden skall vara inne attnu påbörja en sådan översyn. Fredrika-Bremer-förbundetstöder motionsyrkandet att mannen skall kunnaanta hustruns släktnamn. Beträffande frågan om ändrat förfarande vid antagandeav hustruns resp. mannens släktnamn framhåller förbundet följande. Om den nupågående utredningen av familjelagstiftningen resulterar i att den framtidalagstiftningen, såsom förespeglats, kommer att bygga på principen omlikställighet mellan äktenskap och andra former av samlevnad, bör, enligtförbundets uppfattning, huvudregeln ej längre vara att båda parter i ett äktenskapautomatiskt skall få gemensamt namn. Parterna bör i stället vid äktenskapetsingående gemensamt göra anmälan om att enderas efternamn skall bli bådas gemensamma.Önskar de emellertid behålla var och en sitt efternamn, skall även om dettagemensam anmälan göras. Vad angår förslaget att inom-äktenskapligt barn bör ägarätt att utan särskild prövning förvärva moderns flicknamn hänvisar förbundettill att förbundet i sitt remissutlå-ande över namnrättskommitténs förslagtillstyrkte kommitténs förslag härutinnan, dock med den begränsningen attbarnets rätt till namnbyte skulle vara beroende av om modern själv bibehållitsitt släktnamn vid äktenskapets ingående. Förbundet intar fortfarande sammaprincipiella ståndpunkt i förevarande fråga. Förbundetframhåller avslutningsvis att de ändringar som föreslås i föreliggande motionenligt förbundets åsikt är i hög grad i överensstämmelse med den syn påäktenskapet som en form av frivillig samlevnad mellan självständiga personer,som kommer till uttryck i direktiven till familjelagssakkunniga, vilka direktivförbundet hälsat med största tillfredsställelse. Även om namnrättsfråganmåhända ej tillhör de områden där könsdiskrimineringen får de allvarligasteverkningarna, är den emellertid av så stor psykologisk och principiellbetydelse för genomförandet av jämställdhet mellan könen att den inte fårnegligeras. Förbundet vill därför livligt tillstyrka att en revision avnamnlagen sker enligt de riktlinjer som dragits upp i motionen. I detta utlåtande behandlas namnlagens regler omförvärv av släktnamn vid ingående av äktenskap och inomäktenskapliga barnsrätt att anta moderns släktnamn. Hustruförvärvar enligt 6 § vid vigseln automatiskt mannens släktnamn. Önskar hon istället behålla ett tidigare släktnamn skall hon före vigseln göra anmälandärom till pastor i lysningsförsamlingen eller fiil vigselförrättare. Någonrätt för mannen att vid vigseln erhålla hustruns släktnamn finns inte. Önskarmannen anta hustruns släktnam får han i stället ansöka därom hosnamnmyndigheten som enligt 12 § kan bifalla ansökningen under förutsättningatt synnerliga skäl finns därtill. Barn i äktenskap förvärvar enligt 1 § vidfödseln faderns släktnamn. Föräldrarna kan därefter, om barnet ej fyllt ,genom anmälan hos pastorlåta barnet anta det släktnamn som modern hade som ogift. En förutsättninghärför är dock att domstol först funnit namnbytet vara förenligt med barnetsbästa. Imotionen framhålls att sedan namnlagen antogs av har denallmänna inställningen till frågan om lika rättigheter för man och kvinnaförändrats. Enligt motionären är tiden nu mogen för att i namnlagen införa somhuvudprincip en likställighet i namnhänseende parter som ingår äktenskap.Makar bör således få möjlighet att anta hustruns släktnamn såsom makarnasgemensamma namn. I samband med en sådan lagändring bör enligt motionärensjälva namnbytesförfarandet ändras så att vardera parten vid vigseln behållersitt släktnamn om inte gemensam anmälan görs att endera av parternas släktnamnskall bli deras gemensamma namn. Motionären anser vidare att den ovan beskrivnaskyldigheten att inhämta domstols förklaring att inom-äktenskapligt barnsnamnbyte är förenligt med barnets bästa bör slopas. Motionären yrkar med hänsyntill det anförda att skall hos Kungl. Maj:t begära en utredning elleromedelbart förslag till lagändring rörande de av honom påtalade spörsmålen. Redannär namnlagen antogs fanns inom en opinion för vidgademöjligheter för mannen att anta hustruns släktnamn. Såsom framgår av denföregående redogörelsen förordade sålunda första lagutskottets majoritet enutredning av förutsättningarna för sådan ändring i namnlagen att makar genom anmälningsförfarandekunde såsom gemensamt släktnamn anta hustruns namn som ogift. Utskottets hemställanhärom vann dock inte bifall. I anslutning till den speciellaundantagsregeln i 12 § förklarade sig första lagutskottet dela departementschefensuppfattning att bestämmelsen borde tillämpas mycket restriktivt. Utskottetförusatte dock att restriktiviteten inte fick innebära att namnmyndigheten itillämpningen intog en allmänt negativ hållning till namnbyten med stöd avundantagsregeln utan endast att kraven på motivering för sådana namnbytenskulle ställas relativt högt. Vad angår det fall alt makar gemensamt önskadebära hustruns namn framhöll utskottet, att det syntes uppenbart att den påfamiljesamhörigheten grundade anknytning till hustrunamnet, som mannen kundeåberopa, måste tillerkännas den största betydelse. Om i övrigt beaktansvärdaskäl för mannens namnbyte kunde anföras och bytet ej kunde antas lända tillmärkbart förfång för annan, torde det enligt utskottet kunna förutsättas attansökan enligt 12 § skulle komma att bifallas. Utskottets utlåtande i dennadel godkändes av . Fråganom mannens rätt att anta hustruns släktnamn blev ånyo föremål 1967 i anledning av motioner med yrkanden att makar som önskadeanta hustruns namn som ogift skulle ges större möjlighet härtill. Iremissyttrande över motionerna anförde patent-och registreringsverket attnamnmyndigheten, med beaktande av de syn-