bet · FU01UU17 · 1971-12-31 00:00:00 — utrikesutskottetsbetänkande nr 1971 UU 1971:17 Utrikesutskottetsbetänkande i anledning av motion om en konvention mot ekocid. I motionen 1971; 336 av m. fl. (vpk)föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om initiativ med stöd av art. 13 i stadga eller på annat sätt för attfå till stånd en internationell konvention som förbjuder ekocid. Med»ekocid» menar motionärerna en förstörelse av ekologiska system och därmed enförstörelse eller allvarlig rubbning av de framtida betingelserna för växtliv,djurliv och mänskligt liv. En konvention, som gjorde ekocid till ett brottenligt folkrätten skulle, anser motionärerna, få omedelbar tillämpning påSydvietnam och . Motionenåterger uppgifter ur officiella rapporter, press och litteratur om amerikanskatruppers användning av växtbekämpningsmedel i samband med krigföringen iVietnam. De stridsmetoder som beskrivs i motionen 336 ärhuvudsakligen att hänföra till kemisk krigföring. Det internationella arbetetpå nedrustningens och rustningsbegränsningens område har i höggrad varit inriktat på åtgärder mot biologisk och kemisk krigföring. Ettförbud mot biologisk och kemisk krigföring finns nedlagt i 1925 årsGenéveprotokoU rörande förbiid mot användande i krig av kvävande, giftiga ellerliknande gaser m. m. Genéveprotokollet bekräftade ett redan före förstavärldskriget existerande förbud mot biologisk och kemisk krigföring. Ettantal av de stater som antagit Genéveprotokollet har gjort det medreservationer av oUka slag. har undertecknat men ejratificerat protokollet. TiUföljd av vissa oklarheter i protokollets skrivning har omfattningen av dessförbudsregler ibland ifrågasatts. har den meningen alltmergjort sig gällande i den folkrättsliga doktrinen att det i Genéveprotokolletnedlagda förbudet mot biologisk och kemisk krigföring är av sedvanerättsligkaraktär. Enligt detta synsätt råder ett allmänt förbud som gäller förstaterna, oberoende av om de antagit Förbudet är totalt och gällande för aUa former av biologisk ochkemisk krigföring, således inte bara de protokoll speciellt nämnda. NärFN på allvar började angripa problemkomplexet biologisk ochkemisk krigföring, var bakgrunden inte minst den omfattande användningen avavlövningsgifter och andra herbicider samt tårgas under striderna i . Deinternationella ansträngningarna har inriktat sig på två uppgifter, nämligendels att få uttryckligen fastslaget att det existerar ett användningsförbud avtotal karaktär, dels att komplettera detta med förbud också mot utprovning,tillverkning och lagring av alla biologiska och kemiska stridsmedel. Beträffandeden första uppgiften antog FN;s generalförsamling en resolution,efter förslag av bl. a. , i vilken deklareras att Genéveprotokollet ärett uttryck för de allmänt erkända folkrättsliga regler som förbjuder användningeni internationella väpnade konflikter av alla biologiska och kemiskastridsmetoder, oberoende av den tekniska utvecklingen. Resolutionens definitionav kemiska stridsmedel inkluderar växtförstörande gifter, som ju inte fanns1925, och tårgas. Resolutionen antogs med 80 ja-röster. 3 stater röstade emot,nämligen , och . 36 stater nedlade sinaröster, flertalet av dem förklarade emellertid att de delade den i resolutionenuttalade folkrättsliga uppfattningen. De hade främst avstått av juridiskaeller konstitutionella skäl. En uppfattning var t. ex. att generalförsamlingeninte var behörig att tolka Genéveprotokollets bestämmelser. Detkan nu med stöd av generalförsamlingens resolution hävdas att det existerar ettförbud mot användning i krig av alla former av biologiska och kemiskastridsmedel. Det är bekant att det finns ett betydandeopinionstryck inom för att Genéveprotokollet skall ratificerasoch för att detta skall ske utan någon form av reservation beträffandeförbudets totala karaktär. Något beslut om att upphöra med användande avväxt-bekämpningsmedel och tårgas i krigföringen har dock inte tillkännagivits. Även frågan om förbud mot utveckling, tillverkningoch lagring av ifrågavarande stridsmedel har förts framåt i det internationellanedrastningsarbetet. i har sålunda enats om ettavtalsförslag innehållande förbud mot utveckling, tillverkning och lagring avbiologiska vapen och toxiner. Toxiner är till sina verkningar att jämställamed biologiska stridsmedel. På grund av oenighet mellan stormakterna omkontrollmetoderna har ett motsvarande förslag avseende de kemiska stridsmedleninte kunnat framläggas. Delförslaget rörande biologiska vapen och toxinerkommer att behandlas i . Ett betydande internationellt arbete har såledesredan utförts för att få till stånd ett effektivt förbud mot sådana stridsmedelsom avses i motionen 336. har gjort en uppmärksammad insats i dettasammanhang. Detär nu syrmerligen angeläget att söka slutföra det pågående förhandhngsarbetetgenom att komplettera rådande folkrättsliga förbud mot användningen i krig avbiologiska och kemiska stridsmedel med fullständiga förbud också motutveckling, tillverkning och lagring av sådana stridsmedel. Utskottetanser att initiativ i enlighet med motionen 336, syftande till att få tillstånd ytterhgare en konvention, som förbjuder användningen av bl. a.växtbekämpningsmedel i krig eller »ekocid», skulle kunna minska deninternationella tilltron till det folkrättshga förbud som redan existerar pådetta område. Ett sådant initiativ skulle därför motverka sitt syfte. Utskottetvill slutligen erinra om att , som bl. a. framgår av utrikesministernsanförande i , har påtalat att Förenta staternasanvändning av växtbekämpningsmedel i krigföringen i strider motfolkrätten. Av de skäl som här anförts hemställer utskottet attriksdagen avslår motion 1971: 336. Närvarande:herr (), (), herrar i (s).Palm (s). (), (), (), fröken (),herrar Virgin (m), (), Wirmark (fp), () och i (s).