bet · FU01JoU41 · 1971-12-31 00:00:00 — Enligt departementschefen är detangeläget att lagstiftningen i störire utsträckning än tillgodoserkonsumenternas intresse av att få livsmedel med en från näringshygieniskasynpunkter så lämplig sammansättning som möjligt. I propositionen understryksvidare att livsmedelslagstiftningens ekonomiska syfte, nämligen att främjaredlighet i handeln med livsmedel, har större betydelse för konsumenterna nu änförut. Därvid pekas särskilt på att livsmedlen numera i stor omfattning säljsi förpackat skick, vilket gör det svårare för konsumenterna att bedöma varornaskvalitet. Departementschefen anser det därför nödvändigt att, som kompletteringtill den nya lagstiftningen om otillbörlig marknadsföring, skärpa kraven på bl.a. saklig konsumentupplysning i livsmedelslagstiftningen. finner behov föreligga av tidsenligare bestämmelser på förevarandeområde. Vad i propositionen anförts beträffande de huvudsakliga principer somden nya livsmedelslagstiftningen bör följa föranleder inte någon erinran frånutskottets sida. Departementschefenföreslår att de nya bestämmelserna enligt numera tillämpadelagstiftningstekniska principer delas upp på en ramförfattning, benämndlivsmedelslag, innehållande huvudsakligen grundläggande föreskrifter och på entillämpningsförfattning med mera detaljerade regler. Dessa senare bestämmelserbör meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Genomen sådan uppläggning av livsmedelslagstiftningen kantillämpningsbestämmelserna anpassas på ett smidigt sätt till de vid varje tidrådande förhållandena. Någondirekt invändning mot det för den nya lagstiftningen föreslagna systemet harinte framförts i de i ärendet väckta motionerna. I motionen 1971: 1424 påtalasdock att systemet, även om det har många fördelar, begränsarriksdagens möjligheter att bilda sig en uppfattning om den reella innebördenav den nya livsmedelslagstiftningen. Motionärerna uttrycker också vissafarhågor för de praktiska konsekvenserna av den föreslagna ordningen. Försin del har utskottet den uppfattningen att det med hänsyn till den snabbtskiftande utvecklingen på livsmedelsområdet är erforderligt av praktiska skäl,att nya eller ändrade tillämpningsbestämmelser kan meddelas på ett smidigt sättoch utan onödig tidsutdräkt, så att bestämmelserna alltid hålls så aktuellasom möjligt. Detta behov synes bäst kunna tillgodoses genom att Kungl. Maj:teller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, får rätt att meddela sådanaföreskrifter. JoU1971: 41 13 därförinte funnit anledning till erinran mot departementschefens förslag i denna del. Ifråga om rätten att utfärda mera detaljbetonade föreskrifter kan väntas attKungl. Maj:t som regel delegerar denna befogenhet till den centralamyndigheten för livsmedelsfrågor. Beträffande den närmare uppdelningen avifrågavarande befogenhet mellan Kungl. Maj:t och myndigheten förutsätterutskottet att, i likhet med vad som gäller exempelvis enligt byggnadsstadgan,de tillämpningsbestämmelser till livsmedelslagen som uppenbarligen harväsentlig ekonomisk betydelse eller på annat sätt är av större vikt fastställsav Kungl. Enligt den i 1 § punkt 2 livsmedelslagen föreslagnadefinitionen av begreppet livsmedelstillsats räknas dit också berikningsmedel,som är avsett att tillföras livsmedel för att förbättra dess näringsvärde. Livsmedelsstadgekommitténhar föreslagit bestämmelser om att vissa livsmedelsslag av folkhälsoskäl alltidskall tillföras berikningsmedel av särskilt slag t. ex. vitaminer, järn ochjod. I fråga om en sådan obligatorisk berikning uttalar departementschefen,att man inte kan bortse från att vissa människor på grund av anlag förallergier eller av andra skäl bör ha möjlighet att få välja livsmedel utantillsats av berikningsmedel. Därtill framhålls att man inte alltid medsäkerhet vet om ett berikningsmedel kan ha, förutom sina positiva egenskaper,också skadliga effekter. Departementschefen anser sig därför inte nu böra förordaen obligatorisk berikning. Imotionen 1971: 1451 hemställs att uttalar att obligatorisk berikning,med hänsyn till konsumentens integritet, inte skall vara tillåten i Sverige.Utskottet har för sin del inte något att invända mot departementschefensställningstagande i denna fråga. Mot bakgrund av vad i propositionen anförtssynes förevarande motionsyrkande inte påkalla något särskilt uttalande frånriksdagens sida. Enligtförslaget till 6 § livsmedelslagen får som livsmedelstillsats användas endasttillsats som godkänts för livsmedlet i fråga, om inte Kungl. Maj:t ellermyndighet som Kungl. Maj:t bestämmer föreskriver annat. Bestämmelsen innebärsålunda möjlighet att i vissa fall göra undantag från kravet på godkännande avtillsatser. I 4 § 1 mom. livsmedelsstadga har gjorts sådantundantag för tillsats, som används vid tillredning av s. k. färdiglagad mat,för vissa extrakt av naturprodukter om de inte är färgämnen, för koksalt,olika sockerarter, ättika och etylalkohol samt för giftfria essenser för lukt-och smaksättning. Departementschefenbetonar att man allmänt sett bör inta en restriktiv hållning i fråga omgodkännande av livsmedelstillsatser. J 6 saml. JoU 1971: 41 14 ämnekan antas vara ofarligt, bör det sålunda inte godkännas som tillsats, om detinte klart kan motiveras av konsumentintresset eller andra särskilda skäl ifråga om livsmedels tillverkning eller hantering i övrigt. Från dessautgångspunkter anser departementschefen det följdriktigt att upphäva nuvarandeundantag från kravet på godkännande för tillsatser i färdiglagad mat. Däremotbör från kravet på godkännande fortfarande vara undantagna de extrakt avnaturprodukter och andra ämnen som avses i 4 § 1 mom. stadga.Godkännande bör emellertid liksom fordras, om sådan vara skallanvändas som färgämne i livsmedel. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att restriktivitet bör iakttagas vidgodkännande av livsmedelstillsatser. En naturlig följd härav är, attmöjligheten enligt 6 § livsmedelslagen att meddela undantag från kravet påsådant godkännande måste utnyttjas med största försiktighet. Såsom föreslagitsi propositionen bör därför det hittillsvarande undantaget i fråga omlivsmedelstillsatser i färdiglagad mat upphöra. För övrigt bör enligt utskottetsmening undantag från kravet på godkännande som regel inte meddelas i störreomfattning än vad som gällt enligt 4 § 1 mom. stadga. Enligtförslaget till 7 § livsmedelslagen kan Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer föreskriva att livsmedel av visst slag skall ha bestämdsammansättning eller beskaffenhet i övrigt. Förutsättning för att en sådan s.k. livsmedelsstandard skall kunna föreskrivas föreslås vara att det är av"särskild betydelse från hälso-eller näringssynpunkt eller för atttillgodose konsumentintresset". Utskottet har i princip inte något attinvända mot förevarande förslag men vill i förtydligande syfte föreslå etttillägg i lagtexten av ordet "eljest" före orden "för atttillgodose konsumentintresset". FöreningenSvenska margarintillverkare har ingett en framställning till utskottet avinnebörd att den nuvarande frivilliga vitamineringen av margarin bordefastställas genom särskilda tillämpningsbestämmelser. Utskottet vill ianledning härav endast framhålla att intet synes hindra att dylika föreskrifterutfärdas med stöd av 7 § livsmedelslagen, om förutsättningarna härför i övrigtbefinns föreligga. Enligt livsmedelsstadgekommitténsförfattningsförslag (47 §) får livsmedel, som skall vara märkt på visst sätt,inte saluhållas utan sådan märkning. Dessutom föreslår kommittén (54 §) attgenom tillämpningsbestämmelser skall kunna meddelas importförbud i fråga om varor,för vilka bl. a. sådant saluförbud inom landet gäller. Äveni propositionen föreslås enligt 16 § punkt 4 livsmedelslagen saluförbud förlivsmedel, som inte är märkt med föreskrivna uppgifter. Enligt förslaget till11 § kan Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer förbjuda ellerföreskriva villkor för bl. a. införsel till JoU 1971: 41 15 riketav visst slag av livsmedel, dock endast "om det är påkallat från hälso-eller näringssynpunkt". Till skillnad från kommittéförslaget medgerförslaget i propositionen sålunda inte att tillämpningsbestämmelser om bl. a.importförbud meddelas av den anledningen att ett livsmedel inte är märkt påföreskrivet sätt. Departementschefen understryker i sammanhanget atttillämpningsföreskrift enligt 11 § bör meddelas endast om starka skälföreligger från hälso- eller näringssynpunkt. Imotionen 1971: 1424 yrkas att 11 § livsmedelslagen får en lydelse som motsvararlivsmedelsstadgekommitténs förslag (54 §). Med yrkandet avses att importförbudskall kunna meddelas, om ett livsmedel har felaktig märkning. mening är det viktigt att samma krav ställs på de importeradelivsmedlen som på dem som tillverkas inom landet. I fråga om märkning är dennaprincip tillgodosedd genom förslaget till 16 § punkt 4 livsmedelslagen, somföreskriver saluförbud för livsmedel som inte är märkt på sätt som föreskrivs ilagen. Det synes därför inte nödvändigt att förbjuda själva importen avfelaktigt märkta livsmedel, eftersom de ändå inte får säljas inom landet.Därtill kommer att importören, enligt bestämmelserna i 14 § om ansvaret förmärkningen, är skyldig att rätta till en felaktig märkning, innan denutländska varan saluförs på den svenska marknaden. Utskottet finner därför attsyftet med förevarande yrkande i motionen 1971: 1424 torde vara i alltväsentligt tillgodosett. Någon särskild åtgärd från sida i anledningav yrkandet synes på grund härav inte erforderligt. I fråga om märkningens utförande harlivsmedelsstadgekommittén föreslagit (15 §), att den skall ske "på etttydligt och varaktigt samt för förbrukaren lätt i ögonen fallande ochotvetydigt sätt". Frågan om uppgifter på främmande språk skall ansesmotsvara kravet på otvetydig märkning bör enligt kommittén avgöras med hänsyntill utvecklingen och omständigheterna i övrigt. Enligtpropositionens förslag till inledning av 13 § livsmedelslagen skallfärdigförpackat livsmedel vara "tydligt och otvetydigt märkt" medvissa i paragrafen närmare angivna uppgifter. Departementschefen anser det varatillräckligt att kraven på märkningens utförande anges på nämnda sätt. Attmärkningen skall vara otvetydig innebär enligt departementschefen attobligatoriska märkningsuppgifter inte får lämnas i kod utan skall varautformade i klartext. Departementschefen uttalar vidare att märkning också börkunna ske på främmande språk. Imotionen 1971: 1424 yrkas sådan ändring av inledningen till 13 §livsmedelslagen att den får en lydelse motsvarande den som livsmedelsstadgekommitténföreslagit om sättet för märkningens utförande. Motionärerna anser attpropositionsförslaget i fråga om den från konsu- JoU1971: 41 16 mentsynpunktutomordentligt viktiga märkningen ställer lägre krav än vad som förordats avkommittén. Detta blir uppenbart då märkningen enligt departementschefensuttalande kan få ske på främmande språk. Följderna härav kommer enligtmotionärerna att bli allvarliga särskilt för äldre personer med nedsatt syn,bristande språkkunskaper etc. Även i motionen 1971: 1456 anförs erinringar motatt märkning skall kunna ske på främmande språk. Vidsin bedömning av kraven på märkningens utförande har utskottet funnit att, ävenom propositionens och livsmedelsstadgekommitténs förslag till författningstextskiljer sig i själva utformningen, någon skillnad i sak inte torde föreliggamellan förslagen. Det närmaste syftet med motionärernas yrkande, nämligen attmärkning på främmande språk inte skall vara tillåten, synes i varje fall intekunna uppnås genom att formulera författningstexten på sätt som kommitténföreslagit. I likhet med vad kommittén uttalat på denna punkt anser sålundautskottet att frågan om märkning på främmande språk får bedömas mot bakgrund avkravet på att märkningen skall vara otvetydig. Detta krav återfinns i bådekommitténs och propositionens författningsförslag. Vid sådant förhållandefinner utskottet inte skäl tillstyrka yrkandet i motionen 1971: 1424 om ändradlydelse av 13 § livsmedelslagen i förevarande avseende. Ianslutning härtill vill utskottet helt allmänt uttala följande om märkning påfrämmande språk. Givetvis vore det önskvärt att alla livsmedel märktes påsvenska. A andra sidan skulle en generell föreskrift härom vara orealistisk,eftersom en tillämpning därav i hög grad skulle försvåra eller rent av hindraen fortsatt import av betydelsefulla livsmedel som efterfrågas avkonsumenterna. Den ommärkning av varor med utländsk text, som därvid skullebli nödvändig, kan dessutom väntas höja konsumentpriserna. Med hänsyn tilldessa förhållanden har utskottet, i likhet med departementschefen, ansett sigböra godtaga att märkning tills vidare får ske även på främmande språk.Tillämpningen av bestämmelsen om otvetydig märkning bör emellertid successivtskärpas så att föreskrifter om märkning på svenska meddelas i de fall där såvisar sig vara möjligt. Enligt utskottets mening är det också eftersträvansvärtatt det beträffande livsmedel med utländsk text i livsmedelsbutikerna hålls enöversättning på svenska tillgänglig för allmänheten. Enligtsåväl propositionsförslaget till 13 § första stycket punkt 6 livsmedelslagensom livsmedelsstadgekommitténs förslag (17 § första stycket punkt 2) skallfärdigförpackat livsmedel vara märkt med uppgift om förpackarens ellertillverkarens namn eller firma samt hemort. Vidare har kommittén föreslagit(17 § andra stycket) att till riket infört livsmedel, som färdigförpackatsutomlands, dessutom skall "märkas med uppgifter om importörens namn ellerfirma samt hemort". Syftet med sistnämnda föreskrift är enligt kommitténatt det av JoU1971: 41 17 märkningenpå en importerad förpackning alltid skall framgå vem som här i landet kan görasansvarig för varans beskaffenhet. Anledningentill att kommittéförslaget om angivande av importörens namn eller firma samthemort inte godtagits i propositionen är enligt departementschefen följande.Förslaget innebär att importerade färdigförpackningar måste kompletteras meddessa uppgifter. På grund av de praktiska svårigheter som skulle uppkomma viden sådan kompletterande märkning kan kravet därpå komma att verka som etthandelshinder och bli konkurrensbegränsande. För att tillgodose samma syftesom den ifrågasatta märkningen föreslår departementschefen i stället att densom importerar livsmedel skall vara registrerad hos den centralalivsmedelsmyndigheten. Förteckning över registrerade livsmedelsimportörerskall vidare finnas hos tullmyndigheterna. Ett utländskt Uvsme-delsparti skallfå införas i landet endast om det finns någon för varorna registrerad importör. Föregen del finner utskottet fog för de i propositionen framförda skälen mot enkompletterande märkning av importerade färdigförpackade livsmedel medimportörens namn eller firma samt hemort. Det är sålunda också enligt utskottetsmening angeläget att föreskrifterna i livsmedelslagen inte får enhandelshindrande eller konkurrensbegränsande effekt. Departementschefensförslag att i stället för ifrågavarande märkning införa en registrering av allaimportörer av livsmedel synes kunna tillgodose kravet på att det inom landetfinns någon person eller firma som kan göras ansvarig för en importvarasbeskaffenhet. Utskottets ställningstagande innebär bl. a. att utskottetavstyrker yrkandet i motionen 1971: 1424 om utformande av nu förevarandestadgande i enlighet med livsmedelsstadgekommitténs förslag. Enligtförslaget tUl 13 § första stycket punkt 7 livsmedelslagen skall färdigförpackatlivsmedel, utöver de uppgifter som föreskrivs i punkterna 16, vara märkt medsådana uppgifter i övrigt av betydelse för konsumenterna som föreskrivs avKungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. I fråga om sådankompletterande märkning uttalar departementschefen bl. a,, att det kan varavärdefullt för konsumenterna att livsmedelsförpackningarna märks med uppgiftom priset för viss bestämd kvantitet, s. k. å-p ris, så att konsumenterna fårlättare att jämföra priserna på olika livsmedel av samma slag. Imotion 1971: 1457 yrkas att i livsmedelslagen tas in föreskrift om attfärdigförpackade livsmedel skall förses med uppgift om jämförpris (å-pris).Enligt motionärerna kan självfallet behov finnas att göra undantag från ensådan föreskrift. Sålunda anses märkning av varje förpackning inte alltid varanödvändig utan en skylt med ä-priset i butiken vara tillräcklig. Utskottetvill i anledning av motionen fästa uppmärksamheten på departementschefensuttalande till förmån för en märkning av livsmedels- JoU1971: 41 18 förpackningarmed jämförande å-pris. Vidare vill utskottet hänvisa till att sådan märkning,på i huvudsak det sätt som föreslagits i motionen, redan i viss utsträckningkommit till stånd på frivillig väg genom initiativ av statens pris- ochkartellnämnd och livsmedelshandeln. Frågan om tvingande föreskrifter börutfärdas i fråga om å-prismärkning torde med tillämpning av 13 § första stycketpunkt 7 livsmedelslagen få ankomma på Kungl. Maj:t att bedöma. uppfattning bör erfarenheterna av den nuvarande frivilliga märkningendärvid kunna tjäna som vägledning för Kungl. Med hänsyn tillangivna förhållanden finner utskottet yrkandet i motionen 1971: 1457 intepåfordra någon åtgärd. har föreslagit (17 §första stycket punkt 2) att färdigförpackat livsmedel skall märkas med uppgiftom "livsmedlets väsendiga sammansättning", om sådan uppgiftuppenbarligen erfordras för att ge förbrukaren en tillfredsställandeuppfattning om livsmedlets användbarhet och värde. Enligt departementschefenbör emellertid möjlighet finnas att kunna kräva uppgift om ett livsmedels allabeståndsdelar. Departementschefen hänvisar därvid till att en sådan fullständiginnehållsdeklaration rekommenderats av märkningskommittén inom CodexAlimentarius Commission. I enlighet med det anförda föreslås i 13 § förstastycket punkt 2 livsmedelslagen att färdigförpackat livsmedel skall vara märktmed uppgift om "livsmedlets sammansättning". Enligt 13 § andrastycket skall dock Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmerkunna begränsa märkningsskyldigheten i fråga om bl. a. Uvsmedletssammansättning. Beträffande själva utformningen av innehållsdeklarationernauttalar departementschefen att en uppgift om den genomsnittliga kvantiteten aveller proportionerna mellan ett livsmedels beståndsdelar som regel ärnödvändig för att konsumenterna skall få en riktig uppfattning om livsmedletssammansättning. Imotionen 1971: 1454 yrkas att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalaratt uppgift om livsmedels sammansättning må avse en redovisning av livsmedletsväsentliga sammansättning med beståndsdelania i fallande ordning utan angivandeav vikt eller proportion. Enligt motionärerna tillfredsställer en sådaninnehållsdeklaration konsumentens rimliga krav på upplysning. Kravet på enfullständig innehållsdeklaration medför däremot enligt motionärernas meningdirekta olägenheter. Som exempel anges bl. a. att recept för företagensprodukter måste utläirmas och att deklarationerna kontinuerligt måste ändrasmed hänsyn till att ingredienserna i ett livsmedel varierar på grund avråvarutillgång och produktförbättringar. Detta åsamkar kostnader som till sistmåste tas ut JoU1971: 41 19 hoskonsumenten genom höjda livsmedelspriser. Ett system med fullständig ochkvantitativ redovisning av ingredienserna kan därför enligt motionärerna intefungera i praktiken annat än i mycket speciella undantagsfall. har i skrivelse till utskottet framfört synpunkter av i alltväsentligt samma innebörd som i motionen 1971: 1454. Föregen del har utskottet kommit till den uppfattningen att konsumenternas behovav information om livsmedlens sammansättning kräver att en i princip fullständiginnehållsdeklaration lämnas rörande livsmedlens olika beståndsdelar. Avnaturliga skäl kan det i vissa fall uppstå praktiska svårigheter att alltidlämna en sådan deklaration. Därvid finns enligt förslaget till 13 § andrastycket möjlighet att genom till-lämpningsbestämmelser begränsa skyldighetenatt märka ett färdigförpackat livsmedel med uppgift om samtliga ingredienser.Med hänsyn till konsumenternas intresse bör emellertid enligt utskottetsuppfattning denna undantagsbestämmelse tillämpas med stor försiktighet. Sålundabör som regel undantag inte medges i fråga om deklaration av ett livsmedelsegentliga näringsämnen. Däremot kan det synas onödigt att kryddor och liknandesmakämnen alltid skall behöva deklareras i detalj. Vidare synes det befogatatt i vissa fall medge undantag från deklarationsplikten för attrecepthemligheten hos ett företag skall kunna bevaras. Med dessa uttalandentillstyrker utskottet departementschefens förslag enligt 13 § livsmedelslagenom innehållsdeklaration av färdigförpackade livsmedel. Härav följer attutskottet inte ansett sig böra tillstyrka yrkandet i motionen 1971: 1454 attinnehållsdeklarationen enbart bör innehålla uppgifter om livsmedlets väsentligasammansättning. Vadhärefter angår det yrkande i samma motion, som avser att ett livsmedelsbeståndsdelar bör få deklareras i fallande storleksordning, utan angivande avvikt eller proportion, vill utskottet anföra följande. Ett livsmedels olikaingredienser kan i fråga om kvantiteten ofta skilja sig avsevärt från varandra.Om man för ett visst slags livsmedel, som huvudsakligen består av en råvara mensom dessutom tillförts en ringa mängd av en annan produkt, deklarerarsammansättningen endast i fallande storleksordning, kan konsumenterna lätt fåden uppfattningen att de angivna ingredienserna förekommer i ungefär sammakvantiteter. 1 vissa fall kan en sådan deklaration ha en rent vilseledandeeffekt. Med hänsyn härtill och då en uppgift om mängden av vissa beståndsdelarhar stor betydelse för konsumenternas möjligheter att bedöma ett livsmedelsnäringsvärde, vill utskottet ansluta sig till departementschefens uttalandeatt en uppgift om den genomsnittliga kvantiteten av eller proportionernamellan ett livsmedels beståndsdelar som regel är nödvändig för attkonsumenterna skall få en riktig uppfattning om livsmedlets sammansättning.Det torde få ankomma på Kungl. Maj:t eller den centrala livsmedelsmyndighetenatt genom tillämpningsbestämmelser närmare avgö- JoU 1971: 41 20 rai vilka fall en sådan deklaration skall lämnas. Av utskottets ställningstagandeföljer att utskottet inte heller i nu förevarande avseende funnit skältillstyrka motionen 1971: 1454. Iskrivelse från Föreningen har föreslagits, attlivsmedelslagens krav på uppgift om livsmedels sammansättning i fråga ommargarin skall anses tillgodosett genom deklaration av, förutom vitaminhalten,halten linolsyra i procent av fettmängden i stället för uppgifter om mängdenolika fettvaror i margarin. Enligt utskottets mening är det av värde förkonsumenterna att få reda på vilket slag av fett som margarin innehåller. Detankommer emellertid på Kungl. Maj:t eller den centrala livsmedelsmyndighetenatt ta ställning till ifrågavarande förslag. I 13 § första stycket livsmedelslagen föreslås attfärdigförpackat livsmedel skall vara märkt, enligt punkt 4 med anvisning hurlivsmedlet skall förvaras, om förvaringssättet är av betydelse för livsmedletshållbarhet, och enligt punkt 5 med uppgift om "beräknad hållbarhetstid,om denna är begränsad". Departementschefenuttalar, att syftet med hållbarhetsmärkningen bör vara att lämna konsumenternatillfredsställande upplysning om när livsmedlen senast kan förbrukas utan attfara finns för att de undergått någon försämring av väsentlig betydelse.Hållbarhetsmärkningen föreslås genom tillämpningsbestämmelser bli obligatoriski första hand dels för sådana färdigförpackade livsmedel, som kan antas bliotjänliga till människoföda inom efter förpackningen, och delsför halvkonserver eller kylkonserver. Då det gäller hållbarhetsmärkningensutformning för angivna varuslag förordar departementschefen att uppgift lämnasom livsmedlens beräknade sista förbrukningsdag. För att man också skall få enuppfattning om hur färskt ett färdigförpackat livsmedel är, bör enligtdepartementschefen dessutom som regel lämnas uppgift om livsmedletsförpackningsdag.