bet · FU01CU20 · 1971-12-31 00:00:00 — Det angivna syftet att trygga sysselsättningen där måsteavvisas som falskt. Sysselsättningen hade kunnat säkras genom val av andraindustri-och sysselsättningstiUfällen i berörda områden om statsmakterna velatingripa i storföretagens fria val av etableringsregion. Den fysiska riksplaneringenoch särskilt planeringen på utgår från felaktiga premisser och frånantagandet att befintlig produktions- och transportteknik liksom hittillsanvänd reningsteknik också skall gälla . Om riksplaneringarnasantaganden skulle vara riktiga skulle länder utan stora kustområden över huvudtaget inte kunna bygga raffinaderier, petrokemiska industrier, stålverk,kärnkraftverk o, d. T. o. m. inom de ramar som den kapitalistiskaproduktionsordningen anvisar finns möjligheter tiU andra lokaUseringar ochannan markanvändning än den riksplanerama arbetat med. Debatten har koncentrerats huvudsakligen till demUjömässiga konsekvenserna av en ohämmad kustlokaUsering av industrier ochandra anläggningar främst till . Det regionala mönster som framträderallt klarare är att utvecklas tUl ett svenskt Ruhrområde, medanandra stora landsdelar avfolkas aUt mer. De följdlokaliseringar som blirresultatet av denna regionpolitik har ägnats obetydlig uppmärksamhet. Enfortsatt lokalisering och utbyggnad av t. ex. oljeraffinaderier ochpetrokemisk industri på leder tiU betydande följdlokaliseringar avbl. a. järnbruksindustrier vUket hotar järnbruks-kedjan i mellersta Sverigeoch flyttar avfolkningsgränsen ändå längre En ny region- och mUjöpolitik måste grundas på andrahuvudmålsättningar än dem som väglett den hittillsvarandeanpassningsplaneringen till storföretagens krav och önskemål. Huvudinriktningenhar angetts i mitt särskilda yttrande till civilutskottets betänkande 1971:22och i kommunisternas riktlinjer för regionpolitiken. betänkande i anledning av motion omstärkande av lekmannarepresentationen i ämbetsverkens styrelser. I motionen 1971:1152 av herrDahlgren m. fl. (c) hemställs att beslutar att i skrivelse tillKungl. Maj:t hemställa om åtgärder i syfte att stärka lekmannarepresentationensställning i de centrala ämbetsverkens styrelser i enlighet med vad som anförtsi motionen. I motionen förordas dels att systemet medlekmannarepresentation utvidgas till fler ämbetsverk, dels att lekmannarepresentanternages en starkare ställning. 1 det senare avseendet anges som möjliga lösningaratt låta verkschefen fungera som föredragande alternativt som ledamot men inteordförande i styrelsen. Från tiden omkring harutvecklingen gått mot ett ökat lekmannadeltagande i de centrala ämbetsverkensviktigare beslutsfunktioner. En verksorganisation med lekmannastyrelseuppfattas nu som den normala. Denna organisationstyp dominerar också tillantalet. Som anförs i motionen har motiven för lekmannadeltagandet varitskiftande. De växlande och ofta diffust uttryckta motiven för en vissorganisation av beslutsfunktionerna har prövats endast från fall till fall.Försök till samlade bedömningar förekommer sparsamt såväl inom politisk ideologiskdebatt som inom statsvetenskapen. Enligt utskottets mening har den av motionärernaaktualiserade frågan stor betydelse. Utskottet har dock, med hänsyn bl, a, tillden pågående utvecklingen, inte ansett sig böra föreslå ett riksdagensinitiativ i enlighet med vad som förordats i motionen. Därvid har dockutskottet förutsatt att det grundläggande intresset för en demokratisering avde centrala statsorganen även fortsättningsvis får leda utvecklingen. attmotionen 1971:1152 inte föranleder någon åtgärd. Närvarande: se under utskottets betänkande nr 20. , Slhim 71,471 S