bet · FU01SoU18 · 1971-12-31 00:00:00 — Socialutskottetsbetänkande nr 1971 SoU 1971:18 Socialutskottetsbetänkande i anledning av motion om arbetstidsförkortning för arbetande ikontinuerlig skiftgång. I motionen 1971:354 av m, fl, (vpk)hemställs "att uttalar sig för att för arbete i kontinuerligskiftgång samt i därmed jämförbara arbetstidsformer inom servicenäringarna denmaximala arbetstiden uppgår ; att för de i kontinuerligdrift som arbetar under storhelger den maximala arbetstiden skall uppgå till 34timmar ; samt att hemställer tiU regeringen att utarbeta ochframlägga förslag till erforderlig lagtext". Gällandebestämmelser m. m. trädde den allmänna arbetstidslagen i kraft. Den ordinariearbetstiden får enligt lagen uppgå till högst , raster ejinräknade. utgör dock arbetstiden 15minuter. Regeln om 40-timmarsarbetsveckan är liksom motsvarande regel i dentidigare lagstiftningen konstmerad som en maximiföreskrift. Kortare arbetstidän kan till-lämpas utan att parterna behöver vidta någonsärskild åtgärd i anledning av lagen. När det behövs med hänsyn till arbetetsnatur eUer arbetsförhållandena i övrigt får arbetstiden uppgå iveckan i genomsnitt för av högst . Kompletterandebestämmelser om arbetstiden lämnas bl. a. i kollektivavtal, andraöverenskommelser, tjänstereglementen m. m. har förolika avtalsområden eller arbetstagargmpper avtal träffats om kortare ordinariearbetstid än som maximalt medges. I detta sammanhang finns skäl att särskiltnämna att då maximiarbetstiden var skiftarbetare i kontinuerlig drift tillerkändes 42 timmars arbetsvecka. Arbetstidslagstiftningenmedger i och för sig att arbetsgivaren tar ut av sinaanställda året om (fr. o. m. Den omständigheten att infaUerunder veckan föranleder inte något undantag från denna regel. SkuUe en helgdaginträffa på en veckodag, som normalt utgör arbetsdag, har arbetsgivaren enligtgällande bestämmelser möjlighet att för det fall inte arbete pågår påhelgdagen kompensera sig för arbetslidsbortfaUet genom att förlängaarbetstiden de övriga arbetsdagama . Denna ordning för uttag avarbetstid brukar man sammanfatta under begreppet hård arbets- vecka.Av avtal eller sedvänja följer emeUertid ofta att helgdagar liksom iprincip skall vara arbetsfria utan att arbetstiden övriga dagar i veckanförlängs, mjuk arbetsvecka. Härdarbetsvecka är relativt ovanlig bland det stora flertalet arbetstagare. Denmjuka arbetsveckan är helt dominerande och förekommer även till övervägande deli arbete som pågår kontinuerligt (utan söndagsuppehåll). Arbetstagaretillerkänns i senare fall kompensation i form av fritid för helgdagar undervilka de arbetat. som firas här i landet och som kan infalla på en vardag ansesmotsvara i stort sett i genomsnitt . Uttalandenvid den allmänna arbetstidslagens tillkomst m. m. Propositionen1970:5 med förslag till allmän arbetstidslag, mm. behandlades av andralagutskottet i utlåtande 1970:1. Utlåtandet godkändes av . anförde i ett avsnitt betecknat Allmänna synpunkter på en nyallmän arbetstidslag bl. a. följande. Det förslag till allmän arbetstidslag som läggsfram i propositionen innebär en radikal omgestaltning av lagstiftningen. Därvidhar man sökt att så långt möjligt anpassa densamma till det modernaarbetslivets krav. Den nya arbetstidslagen ges tillämpning på i princip allaarbetstagare i landet. Speciallagstiftning skall i fortsättningen förekomma endastför skeppstjänst. För husligt anställda skall slutlig ställning till frågan omsärskild lagstiftning tas . För att möjliggöra en utvidgning avarbetstidslagstiftningens tillämpningsområde tUl bl. a. statligt arbete ocharbete inom sjukvård och socialvård har de materiella reglerna om den ordinariearbetstidens begränsning och vecka fått mjukas upp. En samordning avbestämmelserna i de nu gällande arbetstidslagarna har också blivit nödvändig.Den föreslagna liberaliseringen av regelsystemet har kunnat ske på grund avden förskjutning i motivkretsen bakom lagstiftningen som successivt ägt rum.Från början var skyddssynpunkter utslagsgivande när det gällde utformningen avlagstiftningens materiella innehåll. Ekonomiska, tekniska och sociala framsteghar lett till en avsevärd förbättring av de förhåUanden under vilka yrkesarbeteutförs. Inte minst har genomförda arbetstidsförkortningar och semesterreformerhaft betydelse härvidlag. Arbetstagarna har också i ökad omfattning kunnathävda sina intressen mot arbetsgivarna med stöd av starka fackligaorganisationer. Dessa omständigheter har medverkat tUl attarbetstidslagstiftningen numera inte i främsta mmmet behöver utformas utifrånskyddsaspekter. Sådana får i stäUet tillgodoses genom en moderniseradarbetarskyddslagstiftning och genom ökade insatser för arbetarskyddet. Dengrundläggande uppgiften för arbetstidslagen blir i stället att ange vilkanormer som bör gälla i fråga om den tid under vilken arbetstagare får användastill arbete. Utskottethar inte något att erinra mot de allmänna synpunkter som departementschefenenligt det anförda tagit fasta på vid utformandet av den nya arbetstidslagen.Utskottet noterar därvid att departementschefen i sammanhanget uttalat att denöversyn av arbetarskyddslagen som ärnära förestående kommer att omfatta de särskilda bestämmelserna iarbetarskyddslagen om arbetstiden och dess förläggning och att skyddssynpunkterdärvid bör ägnas stor uppmärksamhet. I samband med propositionen behandlade andralagutskottet ett flertal motioner rörande längden av den ordinariearbetstiden. I några motioner yrkades sålunda att i lagen skuUe skrivas in enkortare arbetstid för vissa arbetstagargmpper, nämligen gruvarbetare och andraarbetare under jord samt skiftarbetare i kontinuerlig drift. En motion syftadetiU en specialbestämmelse i arbetstidslagen av innebörd att skiftarbetare ikontinuerlig drift skulle tillerkännas ledighet för helgdagar ellerkompensation i form av fritid för arbetade helgdagar, s. k, mjuk arbetsvecka.Till stöd för motionsyrkandena åberopas i främsta rummet skyddsskäl. Denfysiska och psykiska press som angivna arbetsgrupper utsätts för, anfördesdet, medför en hastigare förslitning och motiverar ett ökat utrymme för vilaoch rekreation. Andra lagutskottet avstyrkte motionerna med i huvudsak följandemotivering. Frågan om en förmånligare reglering av denordinarie arbetstidens längd för arbetstagare som har särskilt påfrestandeeller hälsofarligt arbete har behandlats såväl i arbetstidskommitténsbetänkande som i propositionen. och departementschefen avvisartanken på en specialreglering. Kommittén anför att det skulle te sig motsägelsefulltatt i den normlag, som föreslås och som är av direkt skyddskaraktär,ta med speciella skyddsregler som lagstiftaren ansett sig kunna avvara i denäldre, klart socialt inriktade arbetstidslagstiftningen. Den anför vidare attundantagsregler för smärre grupper arbetstagare står i strid mot principen attutforma den nya lagen så enhetligt som möjligt. Man ställs desutom inför ettkomplicerat gränsdragningsproblem beträffande omfattningen av dendifferentierade regleringen. Tveksamhet måste anmäla sig om man över huvudtaget kan finna någon objektivt sett rättvis skiljelinje. Mångaarbetstagargmpper torde med fog kunna hävda att deras arbete är minst Ukapåfrestande eller hälsofarligt som underjordsarbete eller skiftarbete. mening kan de skäl som kommittén, i aUt väsentligt med instämmandeav departementschefen, anfört mot en specialreglering för vissa grupper av denordinarie arbetstiden inte fränkännas betydelse. Utskottet har i detföregående anslutit sig till en principieU inriktning av arbetstidslagen, sominnebär att man åstadkommer en maximireglering av arbetstiden tillämplig påalla arbetstagare och grundad på enhetliga regler. Ett bifall tillmotionsyrkandena skulle innebära att man alltjämt av skäl som inte i främstammmet bör vara avgörande för lagens utformning bibehäUer en kategoriklyvningav olika personalgrupper för vilka olika regler skall gälla. En sådan ordninglåter sig inte väl förena med nämnda inriktning av den nya lagen. Utskottetavstyrker därför bifall till motionsyrkandena. Aandra sidan är det uppenbart att olika arbeten är olika krävande och dettaförhållande måste återspegla sig i differentierade förmåner i form av lön,särskilda ersättningar och fritid. Åtskilliga avtal har ingåtts om kortarearbetstid och förmånligare ekonomiska villkor för arbetstagaremed påfrestande eller hälsofarligt arbete. Överenskommelser om sådan särskildkompensation har träffats av parterna själva. Enligt utskottets meningkan en allmän förkortning av arbetstiden knappaståberopas som skäl för att frångå denna princip. Däremot kan en sådan reformaktualisera behovet av nya förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter för enomprövning av de kompensationsförmåner som utgår . I direktiven till den tillsattaarbetsmiljöutredningen som skall företa en allmän översyn avarbetarskyddslagstiftningen uttalar departementschefen bl. a. att spörsmål somgäller arbetstidens förläggning fordrar en grundlig genomgång och attskyddsaspekter bör ägnas stor uppmärksamhet vid översynen av gällande regler omdygnsvUa, veckovila, raster och arbetspauser (Riksdagsberättelsen 1971 S:29). Enligtden aUmänna arbetstidslagen, som trädde i kraft , får denordinarie arbetstiden uppgå till högst , raster ej inräknade.Under åren 1971 och 1972 utgör dock arbetstiden . Kortarearbetstid än kan tillämpas utan att parterna behöver vidtaganågon särskild åtgärd i anledning av lagen. Imotionen 1971:354 vill motionärerna att den maximala arbetstiden skall sänkastill för arbetstagare i kontinuerlig skiftgång samt i därmedjämförbara arbetstidsformer inom servicenäringarna. För personer ikontinuerlig drift som arbetar under storhelger vill motionärerna att denmaximala arbetstiden skall sänkas med eller således till34 timmar . Motionärernaåberopar i främsta rummet skyddsskäl till stöd för motionsyrkandena. Denfysiska och psykiska press som personer med kontinuerligt skiftarbete utsättsför medför en hastigare förslitning, som motiverar en kortare arbetstid än förandra arbetstagare. Vidallmänna arbetstidslägens tillkomst framhölls av föredragandedepartementschefen med instämmande av andra lagutskottet att skyddssynpunkterfrån början varit utslagsgivande när det gällde utformningen avarbetstidslagstiftningens materieUa innehåll men att olika omständigheter -bl. a. genomförda arbetstidsförkortningar medverkat tiU att lagstiftningennumera inte i främsta rumet behövde utformas utifrån skyddsaspekter. Isammanhanget pekades också bl. a. på att arbetstagarna i ökad omfattning hadekunnat hävda sina intressen mot arbetsgivarna med stöd av starka fackligaorganisationer. behandlade i anslutning till propositionen i ämnet motionsyrkandensom gick ut på en förmånligare reglering av den ordinarie arbetstidens längdför arbetstagare som har särskilt påfrestande eUer hälsofariigt arbete. Blanddessa yrkanden kan nämnas yrkan- denom att den ordinarie arbetstiden för skiftarbetare i kontinuerlig drift skullebegränsas . Utskottet erinrade bl. a. om att bådearbetstidskommittén och departementschefen avvisat tanken på enspecialreglering. Det skulle enligt kommittén te sig motsägelsefullt att i dennormlag som föreslagits av kommittén och som inte längre var av direktskyddskaraktär, ta med speciella skyddsregler som lagstiftaren ansett sig kunnaavvara i en äldre, klart socialt inriktad arbetstidslagstiftning.Undantagsregler för smärre grupper arbetstagare skulle stå i strid motprincipen att utforma lagen så enhetligt som möjligt. Andra lagutskottetavstyrkte motionsyrkandena och anförde därvid att utskottet anslutit sig principiell inriktning av arbetstidslagen, som innebar att man åstadkom enmaximireglering av arbetstiden tillämplig pä alla arbetstagare och grundad påenhetliga regler. Utskottet framhöll vidare att ett bifall tillmotionsyrkandena skulle innebära att man alltjämt bibehöll en kategoriklyvningav olika personalgrupper för vilka olika regler skulle gälla och att en sådanordning inte lät sig väl förena med nämnda inriktning av den nya lagen. Socialutskottetdelar uppfattningen att i arbetstidslagen, som innefattar en maximireglering avarbetstiden för alla arbetstagare och som inte i främsta rummet är avsedd atttUlgodose skyddssynpunkter, undantagsregler inte bör införas i sådant syfte.De skyddsaspekter som finns på arbetstidsområdet bör i enlighet med detställningstagande statsmakterna intog vid arbetstidslagens tillkomst förraåret beaktas inom ramen för arbetarskyddslagstiftningen. Denna lagstiftning ärföremål för översyn av arbetsmiljöutredningen. Utskottet avstyrker i enlighetmed det anförda motionen. att motionen 1971:354inte föranleder någon åtgärd. Närvarande:herrar i (c), (). (), (),(), (), herrar (), iBlentarp (s)*, (vpk), herrar i (c), ()"'' och i (s)'''. *Ej närvarande vid betänkandets justering. av (vpk) somanser dels att det avsnitt iutskottets betänkande på s. 5 som börjar med "delaruppfattningen" och slutar med "det anförda motionen" bort haföljande lydelse: "Oaktattidigare stäUningstaganden från sida rörande undantagsregler iarbetstidslagstiftningen om maximering av arbetstiden i kontinuerlig skiftgångvill utskottet fästa uppmärksamheten vid gjorda iakttagelseroch rön om verkningarna av kontinuerlig skiftgång. I ett flertal artiklar ifackförbundspressen och andra sammanhang har detta problem blivit belyst. Ackordshetsmed åtföljande stegrat arbetstempo verkar allmänt sett alltmer pressande.Kommer därtill nattarbete, helgarbete och ständiga omställningar i dygnsrytmenförvärras än mer dessa verkningar. Något verkningsfullt motmedel annat än enytterligare arbetstidsförkortning för dessa grupper av anställda, som eliminerarden kontinuerliga skiftgångens ogynnsamma följder, kan näppeligen tänkas.Utskottet tUlstyrker därför bifall till yrkandet i motionen 1971:354." delsatt utskottet bort hemställa "att med bifall till motionen1971:354 hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till ändring av allmännaarbetstidslagen av innehåll dels att den maximala arbetstiden vid arbete ikontinuerlig skiftgång samt i därmed jämförbara arbetstidsformer inom servicenäringarnabestäms , dels att den maximala arbetstiden förarbetstagare i kontinuerlig drift som arbetar under storhelger bestäms tUl 34timmar ." AB Egnellska Boktryckeriet, Stockholtti 1971