bet · FU01SkU56 · 1971-12-31 00:00:00 — Skatteutskottetsbetänkande nr 1971 SkU 1971:56 betänkande i anledning av motioner angåendeavdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen. 1 detta betänkande behandlas motionerna 1971:314 av iStockholm m. fl. (vpk) vari hemställs att beslutar att den ikommunalskattelagen stadgade avdragsrätten för skuldränta begränsas till attgälla skuldbelopp understigande , och att vederbörande utskottutarbetar erforderlig lagtext; 1971:581 av m. (s) vari hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär enutredning om förutsättningarna för en förändring av ränteavdraget vidinkomstbeskattningen så att avdraget sker från skatten med en viss fast del avräntekostnaderna och därmed blir oberoende av inkomsttagarens marginalskatt. Gällande bestämmelser m. m. Skuldränta är en avdrag.sgillkostnad vid inkomstbeskattningen, oberoende av om det lånade kapitalet ärnedlagt i viss förvärvskälla eller inte, I den mån fråga är om ränta på lånatkapital, som investerats i viss förvärvskälla, är räntan avdragsgill i dennaförvärvskälla enligt 22, 25, 29, 33 och 36 §ij kommunalskattelagen. Beträffandeinkomst av kapital avser avdragsrätten enligt 39 § samma lag sådan ränta sominte skall dras av i annan förvärvskälla. För fastighet som är inrättad till bostad åt högst tvåfamiljer skall enligt 24 § 2 mom. kommunalskattelagen inkomstberäkningen skeenligt schablon. För sådan fastighet med taxeringsvärde icke överstigande , upptas bruttointäkten till av taxeringsvärdet. Är taxeringsvärdethögre tillämpas i botten och för den del av taxeringsvärdet som liggermellan 150 000 och . samt för den del av taxeringsvärdet somligger däröver. Från bruttointäkten får jämlikt 25 § 3 mom. avdrag göras förränta på lånat, i fastigheten nedlagt kapital samt, i förekommande fall, förtomträttsavgäld eller liknande avgäld. Avdrag för övriga fastighetsomkostnaderfår däremot inte ske. Är ägaren fysisk person, som är mantalsskriven påfastigheten, medges därjämte ett extra avdrag med , dock att dettaavdrag inte får överstiga bruttointäktens belopp. Angivna regler för förenkladinkomstberäkning (schablonbeskattning) gäller även om fastigheten utöverbostad 1971 6 saml. åt en eller två familjer innehåller något enstaka rum föruthyrning eller i ringa omfattning kan användas för annat ändamål än sombostad. Schablonen tillämpas däremot ej om fastigheten regelbundet och i ickeblott ringa omfattning i förvärvssyfte utnyttjas på annat sätt än för uthyrningtill stadigvarande bostad eller som bostad åt ägaren. Är förutsättningarna för tillämpning av reglerna omschablonbeskattning inte uppfyllda, skall inkomstberäkningen ske enligtvanliga grunder. Detta innebär att som inkomst skall upptas hyresvärdet av egenbostad i fastigheten samt influtna hyror, varifrån avdrag får göras föromkostnader såsom ränteutgifter, reparationer, beräknad värdeminskning osv. För fastigheter tillhöriga bostadsföreningar ochbostadsaktiebolag samt deras medlemmar gäller att hela beskattningen ligger påföreningen eller bolaget. De enskilda medlemmarna skall, i den mån de självabebor sina lägenheter, inte uppge någon inkomst av dessa. Om de däremot hyr utlägenheterna, kan skattepliktig inkomst uppkomma. Denna inkomst skall då upptassom intäkt av kapital. Procenttalet för inkomstberäkningen utgör i fråga ombostadsföreningarnas och bostadsaktiebolagens fastigheter 3. Avdrag får liksom i fråga om egnahemsvillorna - göras för ränta på lånat, i fastighetennedlagt kapital samt för tomträttsavgäld eller liknande avgäld, diskuterade (Stencil Fi 1966:4) ingående möjligheterna till en begränsning av rätten tillskuldränteavdrag vid schablontaxeringen av en- och tvåfamiljsfastigheter.Utredningen ansåg praktiska svårigheter utgöra det främsta skälet mot attomkonstruera schablonmetoden för villabeskattningen genom att angriparänteavdraget. Om man skulle förbjuda avdrag för gäldränta eller införa enspärregel för ränteavdraget, måste man ofta bestämma till vilken förvärvskälladet lånade kapitalet och den därmed sammanhängande skuldräntan hörde. Skulleavdragsrätten för ränta upphävas helt eller delvis just för denna speciellaförvärvskälla men i övrigt bibehållas torde den praktiska konsekvensen bli attmånga skattskyldiga sökte att i annan förvärvskälla tillgodogöra sig avdrag förinteckningsränta som egentligen avsåg villa fastighet. Del torde vara uppenbartatt taxeringsmyndigheterna ofta skulle sakna möjlighet att motbevisa denskattskyldiges påståenden om till vilken förvärvskälla räntan hörde. Sä skullesärskilt vara fallet när villaägaren även redovisade inkomst frånförvärvskällorna rörelse eller jordbruksfastighet. Skattskyldiga med möjlighetatt ta upp borgenslån i stället för inteckningslån skulle säkerligen också blisvåra att kontrollera. En omkonstruktion av villaschablonen så attränteavdragen helt utgick eller reducerades skulle därför enligt utredningensmening behöva kompletteras med regler i syfte att eliminera möjligheten attkunna överföra ränteavdraget till annan förvärvskälla. Utredningen diskuteradeolika kompletteringsalternativ för sådant ändamål men fann dessa ytterstkomplicerade och trots detta föga tillförlitliga från kontrollsynpunkt.Utredningen ansåg sig därför inte kunna förorda en omkonstruktion avvillabeskattningen med utgångspunkt från ränteavdraget. Utredningen ansåg dock att frågan om en begränsning av rätten till avdrag för gäldränta med hänsyn till att räntan kunde anses utgöralevnadskostnad borde prövas i ett vidare sammanhang. 1966:151, som grundades påvillabeskattningsutredningens förslag, uttalade departementschefen, att ingenremissinstans velat anvisa någon annan väg att angripa problemet än viaschablonens intäktssida, varför allmän enighet syntes råda om att lösningeninte borde sökas i en begränsning av avdragsrätten för skuldränta. Enligt Kungl, Maj:ts bemyndigande den 24 oktober 1969tillkallade chefen för särskilda sakkunnigaför översyn av beskattningen av bostadsföreningar och deras medlemmar m, m.(1970:Fi:68). De sakkunniga, vilka antagit benämningenbostadsbeskattningsutredningen beräknas enligt uppgift i årets riksdagsberättelseslutföra sitt arbete 1 97 1, prövade åren1969 och 1970 motionsyrkanden om en begränsning av rätten till avdrag förskuldränta. I sitt av godkända betänkande 1969:23 anförde utskottetatt det knappast kunde bestridas att ränta på en skuld, som en skattskyldigådrog sig för bestridande av utgifter i viss förvärvskälla, i regel direkteller indirekt var en kostnad för förvärvande av intäkter i dennaförvärvskälla. Inte heller kunde det - menade utskottet - anses strida motsvenska beskattningsprinciper att en skattskyldig i förvärvskällan kapitalfick dra av de skuldräntor som inte hänförde sig till annan förvärvskälla, dåvarje ränteintäkt oberoende av grunden för dess uppkomst som inte varhänförlig till någon annan av den skattskyldiges förvärvskällor beskattadessom intäkt av kapital. Med den konstruktion intäktsbegreppet hade i dennaförvärvskälla kunde det inte undvikas att också räntor som belöpte pålevnadskostnader och andra icke avdragsgilla utgifter blev avdragsgilla. Fortsättningsvisframhöll bevillningsutskottet bl, a. följande: "Av två skattskyldiga med likastora inkomster har otvivelaktigt den med räntekostnader en lägre skattekraftän den utan sådana kostnader. Inte heller torde det vara möjligt att - sommotionärerna antyder slopa rätten till ränteavdrag enligt 39 §kommunalskattelagen. Det skulle nämligen innebära ett gynnande av alla dem somhar möjlighet att uppta lån i andra förvärvskällor än kapital eller att betalasina utgifter kontant. Att angripa räntekostnadsavdraget i exempelvisförvärvskällorna rörelse eller jordbruksfastighet torde komma att leda tillsamma otillfredsställande resultat från rättvisesynpunkt och därtill varaförenat med närmast oöverstigliga tekniska och administrativa svårigheter.Härtill kommer att en regel som begränsar rätten till skuldränteavdrag tordebehöva kompletteras med bestämmelser, som eliminerar eller åtminstoneförsvårar möjligheterna att överföra ränteavdraget till annan förvärvskälla.Såvitt utskottet kan bedöma torde det vara ytterst svårt att konstruera sådanabestämmelser, som är någorlunda lättillämpade och dessutom tillförlitliga frånkontrollsynpunkt. Vad särskilt angår förvärvskällan annan fastighet villutskottet erinra om att den schablon för beräkning av intäkt av en- ochtvåfamiljsfastig- heter som tillämpas fr. o. m. taxering, i vartfall när det gäller fastigheter med höga taxeringsvärden, upphäver ellermotverkar den skatteeffekt som ett skuld ränteavdrag med hänsyn tillskatteprogressionen får i högre inkomstskikt." Skuldränta är enligt svenskabeskattningsregler att anse som en avdragsgOl kostnad vare sig det lånadekapitalet är nedlagt i viss förvärvskälla eller inte. Har kapitalet investeratsi viss förvärvskälla är räntan avdragsgill i denna förvärvskälla enligtbestämmelser i 22, 25, 29, 33 och 36 §§ kommunalskattelagen. Enligt 39 § sammalag får från intäkt av kapital dras av sådan ränta som inte skall dras av iannan förvärvskälla. I de förevarande motionerna yikas begränsningar i rättentill avdrag för skuldränta. Denna begränsning bör enligt motionärerna imotionen 1971:314 åstadkommas så, att avdrag endast medges för ränta påskuldbelopp understigande , medan motionärerna i morionen 1971:581anser att ränteavdraget bör göras direkt på den slutliga skatten med en vissfast del av räntekostnaderna. En grundläggande princip i svensk beskattningsrätt är attvid beräkning av skattepliktig inkomst avdrag medges för samtliga kostnader förintäkternas förvärvande och bibehållande men att avdrag inte medges förlevnadskostnader och inte heller för kapitalavbetalning på lån. Räntan på ettlån är däremot avdragsgill oavsett för vilket ändamål lånet tas. Enligt skatteutskottets mening kan man knappast riktanågra berättigade invändningar mot att ränta alltid behandlas som enavdragsgill omkostnad. Med nuvarande intäktsbegrepp i förvärvskällan kapital beskattasnämligen som intäkt av kapital varie ränteintäkt - oavsett grunden för dessuppkomst - som inte är hänförlig till någon annan av den skattskyldigesförvärvskällor. Det förefaller då utskottet naturligt att man i förvärvskällankapital ock:;å får dra av de räntekostnader som inte hänför sig till någonannan förvärvskälla. Progressionen vid beskattningen leder naturligt nog tillatt ett ränteavdrag ger mera i kronor räknat till en hög- än enlåginkomsttagare. Detsamma gäller f. ö. alla omkostnadsavdrag enligt kommunalskattelagen.Den skattereduktion som tillkom i samband med skattereform kan enligtutskottets me:aing inte jämställas med ett omkostnadsavdrag. Dess syfte äruteslutande att modifiera effekten av den individuella beskattningen för bl,a, sådan skattskyldig vars make inte kan utnyttja grundavdraget.Skattereduktionen ingår inte som ett led i taxeringen, dvs, det förfarande därman beräknar en skattskyldigs till statlig och inkomstskattbeskattningsbara inkomst. Skattereduktionen sker i stället på uppbördsstadietoch den administreras av lokal skattemyndighet. Om man i enlighet med yrkandet i motionen 1971:581beskattar ränteinkomster enligt en progressiv skala men ger avdrag enligt en proportionell metod förtar man ränteavdraget dess egenskapav omkostnadsavdrag och detta strider enligt utskottels mening mot principenom att skatt skall utgöras efter förmåga. Rätten till avdrag för ränta på skuld måste anses såcentral i del svenska beskattningssystemet att en begränsning av denna rättknappast torde kunna komma till stånd utan en grundlig omprövning av beskattningsreglernaöver huvud taget. Med hänsyn härtill och då ett förverkligande av motionärernasförslag kan väntas få betydande negativa effekter även för andra änhöginkomsttagare avstyrker skatleutskollet bifall till motionerna. Med hänvisning till det anfördahemställer utskottet att avslår 1. motionen 1971:314 2. motionen1971:581. Närvarande: herrar (),i (m), (), (), i (fp),Carlstein (s), i Trobro (m), (), (), Stadling (s).Westberg i (s), i (c). iGävle (c) och (). , Sthlm71,394 S