bet · FU01JoU57 · 1971-12-31 00:00:00 — Att de nuvarande ersättningsreglerna, på vilka motionenfrämst tager sikte, är otillräckliga, vill Handelskammaren gärna vitsorda menfrågans lösning kan enligt Handelskammarens mening näppeligen åstadkommas annatän på det internationella planet, 1 ett interpellationssvar i såsent som lämnade statsrådet en utförligredogörelse för hur frågan där ligger till. Av interpellationssvaret framgåratt de nordiska regeringarna överväger en ratifikation av ändringar i1954 års internationella oljeskyddskonvention samt att i samband därmed kommeratt vidtaga erforderliga lagstiftningsåtgärder och att åstadkomma enförbättrad kontroll av lagbestämmelsernas efterlevnad. Vidare redogöres iinterpellationssvaret närmare för såväl tUlkomsten av Brysselkonvention om skadeståndsansvarför oljeskador, vilken emellertid icke ratificerats av någon stat, somdet inom IMCO pågående arbetet på ett utarbetande av en konvention angåendeupprättande av en internationell oljeskadefond, som är avsedd att komplettera1969 års förstnämnda konvention. Enligt ett föreliggande förslag, somdiskuteras inom IMCO, skulle sålunda en sådan fond ha till uppgift att betalaersättning för oljeskador i den utsträckning då redarens ansvar inte räckertill för att ersätta uppkomna skador. Avsikten vore att ett förslag tillkonventionstext skulle behandlas vid en diplomatisk sjörättskonferens idecember 1971. Det vill förefalla Handelskammaren som om i förhållande t:illnuläget betydande framsteg här vore att förvänta. Icke minst tillkomsten avoljeskadefonden skulle föra ersättningsfrågan avsevärt framåt. SåvittHandelskammaren har sig bekant har fondens storlek ännu icke slutgiltigtfixerats. Slutförandet av de pågående internationellasamarbetssträvandena bör enligt Handelskammarens mening i vart fall avvaktasinnan interna svenska lösningar överväges. Enligt Handelskammarens mening börf, n. från svensk sida undvikas säraktioner, som går längre än vad på detinternationella planet överväges, då risken eljest kan vara att de pågåendesamarbetssträvandena äventyras och ratifikationen av Brysselkonventionfördröjes. Att införa en svensk lagstiftning av i motionen föreslageninnebörd vore enligt Handelskammarens mening av flera skäl mindre välbetänkt.Införandet av speciella svenska försäkringskrav för fartyg med oljelasteranlöpande svensk hamn skulle innebära att dylika laster till komme isärklass beträffande försäkringspremier och frakter. Vårt konkurrensläge iförhållande till utlandet skuUe försämras. Genomförandet av den föreslagnalagstiftningen skulle dessutom sannolikt nödvändiggöra en svensk uppsägning av1954 års redareansvarskonvention. Detta skuUe i sin tur kunna resultera i attde i nämnda konvention stipulerade begränsningarna i ansvaret för oljeskadoricke längre komme att gälla för svenska fartyg samt att dessa i stället kundekomma att i främmande länder drabbas av krav på obegränsat skadeståndsansvar.Detta vore uppenbarligen icke ett svenskt intresse. (13,4,1971) delar motionärernasuppfattning om angelägenheten av att konventionen om skadeståndsansvar vidoljeutsläpp från fartyg ratificeras av och att förberedelservidtages för utfärdande av på konventionen grundad svensk lagstiftning sä snartkonventionen trätt i kraft. Däremot anser att med frågan omeventuella svenska åtgärder i händelse de internationella diskussionerna om eninternationell oljeskadefond inte leder till ett ur svensk synpunkt önskvärtresultat tills vidare bör anstå. Kungl, försäkringsinspektionen (23,4.1971) framhåller,att, innan de avsedda fortsatta internationella förhandlingarna i berört ärendeägt rum, inspektionen inte vill förorda att några separata svenskalagstiftningsåtgärder vidtas utöver det förberedande arbete med anledning avden antagna konventionen. vUket inspektionen utgår från redan pågår hosansvariga instanser. I anslutning härtill anför inspektionen. Inspektionen har den 28 september1970 avgett remissyttrande tiU chefen för över bl.a. den i antagna konventionen om civiltskadeståndsansvar vid oljeskada, I detta remissyttrande anförde inspektionen vadavser nämnda konvention bl. a, som sin mening att man från sven.sk sida bör ge sin anslutning till denlösning frågan om civilt skadeståndsansvar vid oljeskada erhållit ikonventionen. Vidare anfördes att de föreslagna ansvarighetsreglerna synesägnade att inom ramen för stipulerade maximiregler tillförsäkraskadelidande adekvat kompensation, förutsatt att den ansvarige redaren harmöjlighet att genom försäkring eller eljest uppfylla de skadekrav somkonventionen stäUer, Inspektionen påpekade även att det väl inte helt äruteslutet att viss brist i försäkringsmarknadens möjligheter att lämnaförsäkringstäckning kan uppkomma. Med hänsyn härtill anfördeinspektionen att behovet av andra garantier för ersättningar till skadelidandeutöver de gränser som konventionen utstakar synes mycket angeläget, varför denpå antagna resolutionen om upprättande av en internationellfond för oljeskador synes vara av stor betydelse. Motionärerna anser det angeläget att regeringen snarastframlägger förslag till en mot konventionens försäkringskrav svarande inhemsklagstiftning. Från formell synpunkt må påpekas att konventionen inteföreskriver obligatorisk försäkring som uteslutande alternativ för finansiellsäkerhet. Att konventionen ännu inte ratificerats beror enligt motionen på avvaktar de internationella förhandlingar som avses äga rum i december 1971i avsikt att skapa en internationell fond för ersättning för skador somöverstiger redarens ansvarighet. Inspektionen anser i enlighet med ovan refererat tidigareställningstagande det vara önskvärt att söka i första hand eftersträva eninternationell lösning av ifrågavarande problem. Därvid är det väsentligt attom möjligt såväl en bred internationell anslutning som en god total ersättningskapacitetför inträffade skador kan åstadkommas. Vad beträffar den i detta sammanhangdiskuterade internationella fondens storlek är det otvivelaktigt i och för sigbehövligt och värdefullt om anslutning kan nås för ett belopp som möjliggörutbetalning om per skada. Det är emellertid enligtinspektionens mening inte utan värde även om en bredare internationellanslutning av olika skäl kan komma att vinnas endast för en något mindre fond.Man torde möjligen kunna befara att de fortsatta internationellaförhandlingarna kan komma att försvåras om de föregrips av separata nationellaåtgärder och uppställande av minimikrav på fondstorlek som måhända kan kommaatt av vissa parter uppfattas som alltför långtgående f. n. (5,5.1971) , som samrått medSjöassuradörernas Förening och de försäkringsföretag vilka i bedrivers, k, protection and indemnity-försäkring (AB Indemnitas, AssuranceforeningenSkuld och ), anför följande. Motionen tar fasta på frågan hur"tillräckliga försäkringsgarantier etc, skall kunna komma lill stånd föratt, när olyckan är framme och oljeutsläpp sker, de skadelidande skall få fullersättning". Frågorna om ansvaret för skadortill följd av oljeutsläpp från fartyg och om hur och från vem kompensationskall ges till den som åsamkats skador eller kostnader härigenom rymmer flerakomplicerade aspekter. Sålunda synes bedömningsgrunderna bero på om utsläppetskett oavsiktligt från ett oskadat fartyg, medvetet från ett oskadat fartygeller om det inträffat efter det att fartyget skadats genom kollision,grundstötning etc. Motionärernas förslag inriktas, såvitt kan bedömas, på enlösning endast av den sistnämnda typen av problem. Motionärerna refererar till den ansvarskonvention somantogs i och påpekar att denna ännu inte ratificeratsav någon stat. Om denna konvention är att säga att den icke presenterar någonfullständig lösning av oljeansvarsproblemet. Den ger sålunda, vilketmotionärerna också påpekar, inte garantier för en adekvat kompensation åt demsom genom en olyckshändelse till sjöss drabbats av skada. Det kan i detta sammanhang erinras om att det i Bryssel1969 från bl, a, svenskt håll hävdades att ansvaret för oljeskador såsom enindustririsk principiellt torde knytas till ägaren av det farliga godset,oljan, och icke till den som åtagit sig transporten av varan. Dessa synpunktervann emellertid inte beaktande under konventionsarbetet, I konventionen har man lagt ansvaret för oljeskador påredaren. Därför har man tvingats att i konventionen fastställa etttak för detta ansvar, ett tak som svarar mot kapaciteten på den internationellamarknaden för ansvarsförsäkring (protection and indemnity). Vid fastställandetav detta maximibelopp har man bl. a, behövt ta hänsyn till att ansvaret föroljeskador försäkringsmässigt måste adderas såväl till redarens ansvar förandra typer av sak- och personskador, uppkomna t, ex, i samband med enkollision, som till de förluster eller skador som kan uppkomma på fartyget ochdess last. Att konventionen ännu inte ratificerats får, sommotionärerna framhåller, ses mot bakgrunden av att ett internationellt möteangående en oljeskadefond skall hållas i IMCO:s regi och velat avvakta resultatet av dessa överläggningar. En resolution om en sådanfond kopplades som en intregrerande del till resultatet av ,sedan förslag härom framställts från skandinaviskt håll. Bakgrunden härtill varkonventionens otillräcklighet och de bristande möjligheterna att tillämpa denkommersiellt. Syftet med en internationell fond är dubbelt. Dels skallden komplettera och utöka konventionens garantier beträffande ekonomiskt skyddför skadelidande, dels skall den rent tekniskt överflytta en del av redarensförpliktelser till lastägaren. Tanken är att fonden skall finansieras avoljeindustrin. Därigenom realiseras, i varie fall delvis, principen att ägarenav en såsom farlig betraktad vara bör bära de ekonomiska konsekvenserna av deskador som denna vara kan åsamka. De förhandsinformationer som lämnats visar att det finnsen tämligen allmän uppslutning kring tanken på en fond. Det synes vararealistiskt att tro att ett principbeslut på bred basis kan fattas i slutet avdetta år. Därmed öppnas möjligheterna för en omgående ratificering av både 1969års oljeansvarskonvention och den antagna offentligrättsligakonventionen rörande ingripande på öppna havet vid olyckor som kan föranledaoljeskada. Det är ur olika synpunkter en fördel att en sådan"paketlösning" kan åstadkommas. Det är riksförbundets uppfattning att förslag om internsvensk lagstiftning rörande ansvar för oljeskada, försäkringsgarantier m. m,icke bör framläggas för , förrän definitiv överenskommelse om en internationelloljefond föreligger. Ett alltför tidigt handlande skulle utan tvivel vara ägnatatt försvåra och, om även andra länder gick in på samma linje, omintetgöra det redan långt komna arbetet med attskapa sådana enhetliga internationella normer som i dagens läge framstår såsomoundgängliga, Ä andra sidan synes det ur flera synpunkter lämpligt att ettsvenskt lagförslag, baserat konvention, förberedes i så god tid attriksdagsbeslut kan fattas så snart de erforderiiga förutsättningarnaföreligger. Det bör även erinras om den av de ledande oljebolagen är 1969frivilligt bUdade försäkringsformen, kallad TOVALOP, vilken frän den 1 april1972 kompletteras och utökas genom det s, k, . Genom dessafrivilliga projekt, som torde omfatta av de globalaoljetransporterna, lämnas f. n, ett skydd med upp till 30 milj, doUar vid varjeoljeskada. Då en internationell oljefond trätt i funktion, föriorar såvälTOVALOP som CRISTAL sin betydelse och torde då komma att upphävas. Existensenav dessa avtal torde emellertid kunna bidraga till att minska de farhågor somkan vara förenade med ytterligare någon kortare tids avbidan på detinternationella arbetets slutförande, innan ett svenskt lagförslag föres fram, I det föregående har av detinternationella konventionsarbetet behandlat den principiella huvudfråga somknyter an till de i motionen framförda förslagen. övergårhärefter till att diskutera motionärernas olika delförslag, 1 motionens kläm hemställes i första att-satsen "attförslag framställes att tankfartyg med större oljelast än somanlöper svensk hamn skall ha en mot oljeskador obligatorisk försäkring somomfattar det nu och gällande begränsningsbeloppet", 1motionstexten framföres att det är angeläget "att svenska bestämmelser omobligatorisk försäkring träder i kraft omgående". Detta kan tyda på attmotionärerna önskar att ett förslag om obligatorisk försäkring bör framläggasför redan före ratificeringen av konvention och Sverigesanslutning till förslaget om en internationell fond. En sådan eventuelldellagstiftning är enligt riksförbundets mening knappast motiverad. Den skulledessutom, som riksförbundet tidigare antytt, kunna komplicera en senareanpassning till en internationell lagstiftning på bred bas. Det omotiverade i en separat lagstiftning understrykes avdet förhållandet att fartyg av den storlek varom här är fråga endast i ytterstsällsynta fall saknar gällande ansvarsförsäkring (P&l-försäkring), Ur denformella synpunkten kan dessutom tilläggas att konvention förutomförsäkring även godtar annan finansieU säkerhet, t. ex, bankgaranti. I andra att-satsen hemställes "att förslag framläggessnarast om mot ovan nämnda konventions bestämmelser svarande lagstiftning, somskall träda i kraft efter konventionens giltighet ochratificering". Enligt riksförbundets mening bör ett sådant förslag ickeframläggas, förrän tidigast då överenskommelse träffats om en internationellfond. Som tidigare framhållits, bör lagförslaget förberedas så attnågot dröjsmål icke behöver uppstå med dess framläggande, I tredje att-satsen hemställs "att aktivtverkar för att ovan nämnda internationella fond får en storiek ochutbetalningsmöjlighet per skada om ". 1 och försig delar riksförbundet motionärernas uppfattning att man bör sträva efter enfond med högre kapacitet än de , som varit utgångspunkten fördiskussionerna. Ett slulförslag om ett lägre belopp än bördock på intet sätt få hindra från att ansluta sig til! överenskommelsenom en fond, 1 fjärde att-satsen hemställes "att, om fonden visarsig få otillräcklig omfattning, en utredning omgående tillsättes med uppgiftatt föreslå hur genom egen lagstiftning skall kunna skapa rimligareersättnings- vUlkor vid oljeskador från stöne tankfartyg som anlöpersvensk hamn". Enligt vad som framhålles tidigare i motionen "bördärvid övervägas om inte , som ett speciellt extra försäkringskrav, börbesluta att fartyg med oljelast, som anlöper svensk hamn, skallha en totalförsäkring om förslagsvis i . per ton oljelast utan något takför den totala summan". vill till detta först göra den kommentarenatt det synes mycket svårt att utan vidare fastslå vilken omfattning av fondensom i det enskilda fallet skall anses vara tUlräcklig, Emellertid finns det idetta sammanhang anledning att hänvisa till hur ungefär motsvarande problemlösts i den svenska atomansvarighetslagen av 1968. Enligt denna träder svenskastaten in med en supplerande ersättning i katastrofsituationer, om det i lagenstipulerade ansvarsbeloppet inte förslår till full ersättning, F, n, gällerhärvidlag att sådan kompensation av statsmedel skall utgå enligt grunder som ivarie särskUt fall fastställts av Kungl, Maj:t och . Ett liknandesystem synes kunna övervägas även för att möta konsekvenserna av enoljekatastrof, för vilken full täckning ej går att erhålla genom försäkringenoch fonden. Vad beträffar förslaget att varje större tankfartyg skallha en obligatorisk försäkring utan beloppstak vill riksförbundet erinra om vadsom sagts, nämligen alt den internationella försäkringsmarknaden haren bestämd gräns för sin kapacitet. Denna gräns, som är uttryckt i 1969 årskonvention, ligger vid 14,4 mUj. Riksförbundet nämnde inledningsvis att ansvars- ochersättningsfrågorna i samband med oljeskada rymmer många kompliceradeaspekter. En fråga som är intressant ur bl. a. försäkringssynpunkt sammanhängermed att ersättningen ur fonden enligt uppgift är tänkt att utgå direkt tUl dendrabbade strandstaten till täckande av dess s. k. clean up costs. Riksförbundetförutsätter att den kommande svenska lagstiftningen tillser att den enskildesdokumenterade anspråk på ersättning härvid icke får stå tillbaka för statenseget behov av medel ur fonden. Ansvarsfrågorna och de därmed sammanhängandeförsäkringsfrågorna utgör en väsentlig del av problematiken kring oljeskyddet.Det är dock riksförbundets uppfattning att samhällets insatser primärt börsikta till att förhindra oljeskadors uppkomst och vidare att, om skada trotsallt inträffar, effektivt, snabbt och med ianspråktagande av all tillgängligsakkunskap begränsa dess omfattning. Den internationella oljeskadefonden harhärvidlag med utnyttjande av den internationella försäkringsmarknadenserfarenheter och resurser i samband med skaderegleringar en viktig uppgift attfylla. (27.4,1971) Se Redareföreningens yttrande övermotionerna 1971:504, 1971:988 och 1971:1038. Yttranden över motionerna 1971:504, 1971:988 och 1971:1038 anför beträffandebekämpning av oljeutsläpp följande, Dispergering (emulgering) avlöskommen olja innebär att föroreningen stannar kvar i vattnet i finfördeladform. Det är därför en ur vattenvårdssynpunkt mindre tilltalandebekämpningsmetod. Skadeverkningar från dispergeringsmedel och dispergerad oljahar konstaterats i tidvattenzonen i samband med"Torrey-Canyon"-olyckan vid engelska kanalen 1967. Då användesemellertid stora mängder dispergeringsmedel för bekämpning av Uandfluten olja.Däremot har inga direkta skadeverkningar kunnat påvisas när oljadispergerats ute till havs, men frågan är föremål för närmare undersökningar ibl. Det kan också tilläggas att det under de senaste årenkommit dispergeringsmedel i marknaden som är betydligt mindre giftiga äntidigare. Den produkt f, n, använder torde i giftighet närmastvara jämförbar med ett syntetiskt diskmedel. Självfallet är grundprincipen vid all oljeskadebekämpningatt samla upp och ta hand om den löskomna oljan. I praktiken ställer det sigdock omöjligt att framför allt till havs och under ogynnsamväderlek samla upp utrunnen olja, då denna kan ha brett ut sig över mycketstora områden i tunna skikt. Under sådana omständigheter har man att väljamellan att bekämpa oljan med dispergeringsmedel eller att inte vidta någraåtgärder alls. Många forskare är av den uppfattningen att skadeverkningarnablir minst om oljan kan bekämpas till sjöss. Det bör även framhållas att oljasom kommit lös på vattnet i mer eller mindre grad finfördelas genomvågrörelsernas inverkan, dvs. dispergeras spontant utan hjälp av kemikalier.Detta är en av anledningarna till att kringdrivande oljebälten kan lösas uppoch försvinna av sig själva. I känsliga vattenområden såsom inlandsvatten ochskärgårdar bör däremot dispergeringsmetoden helt undvikas. I sådana skyddadevattenområden är också möjligheterna större att på mekanisk väg ta hand omoljan. Frågan om restriktioner beträffande användningen avdispergeringsmetoden har diskuterats inom . Något totaltförbud anses dock för verkets del f. n, inte aktuellt. Verket har i samråd med berörda parter påböriat enutredning med syfte att lägga fram förslag i fråga om forskning på oljeskyddsområdet.1 utredningen kommer bland annat behovet av forskning rörande oljeföroreningarsbeteende och nedbrytning i den miljön att beaktas. Vad gäller oljeskyddsavgift ocholjeskadefond anför bl. lade 1968 framett förslag till en oljeskadefond, finansierad genom avgiftsbeläggning (underett år) av eldningsolja. anslöt sig i sitt yttrande överförslaget till tanken på en oljeskadefond och hade ingen erinran mot sättet attfinansiera den. Verket fann dock fondens storlek väl knapp.Riksrevisionsverkets förslag har därefter överlämnats tillräddningstjänstutredningen som arbetar med frågan om oljeskyddsberedskapen istort. vill i dettasammanhang endast understryka vikten av att erforderliga medel ställs tillförfogande för oljeskyddsberedskapen. Beträffande finansieringen anser verketoljeskadeskyddet vara ett av de områden där en avgiftsfinansiering kan varalämplig. Det synes också rimligt att kostnaderna belastar förbrukarna av oljan.Verket ansluter sig således liksom tidigare i princip till förslaget om enavgiftsfinansierad oljeskyddsfond. Det kan dock finnas skäl att avvaktaräddningstjänstutredningens resultat innan slutlig ställning tas tillutformningen av ett sådant system, Ang. bekämpning av oljeutsläpp (28.4,1971) Motionärerna har som exempel påskadlig inverkan på organismer anfört oljeutsläppet utanför WestFalmouth den . 1969 och i samband härmed vidtagna bekämpningsåtgärder. Enligt de undersökningar som utförts främst genom under ledning av , Blumer över vilkarapporter erhållits och studerats inom generaltullstyrelsen förtjänar följandeframhållas beträffande hiindelseförlopp och skadeverkningar, l)Den löskomna oljeprodukten utgjordes av en högaromatiskdieselolja (icke råolja som anges i motionen). Denna oljeprodukt har extremthög giftighetsgrad. 2) Oljeutsläppetinträffade utanför West och fördes av rådandekraftiga vind och sjö dels mot ett strandområde norr om olycksplatsen, dels ini den grunda vattenbassäng som utgör. 3) Vid tillfälletanvändes dispergeringsmedel (Colloid 88) endast i mycket begränsad omfattningoch mycket lokalt, icke i utan endast inom den mot öppna havetvältande strandzonen. Av såväl som andra forskare som närmarestuderat händelsen (bl. , ) betecknas densamma somen "non-dispersant operation". 4) Såsom bestyrkesi bif. brev från * är skadorna i West i sin helhetförorsakade av den löskomna dieseloljan. Det förhållandet att bottenvegetationen skadats i så storomfattning som här skett torde kunna förklaras av att oljan i den instängdahamnbassängen och det grunda vattnet av den varande sydvästligastormen pressats ned mot botten på ett sätt som inte normalt sker på en öppenkust. Enligt en brittisk, internationellt känd oljeskydds-expert (. Beynon,) skulle skadorna ha blivit mindre om oljeutsläppet dispergerats eller ivarje fall besprutats med dispergeringsmedel varigenom oljan mist sinkletighet. Vid den vindkantring 180 som inträffade är detsannolikt att sålunda behandlad olja helt eller delvis hade förts ut i havet. Styrelsen har med denna redogörelse velat påvisa att WestFalmouth-fallet inte är något exempel på skadeverkningar till följd avanvändning av dispergeringsmedel snarare ett exempel på motsatsen. Beträffande vad som i övrigt anförts i motionen omgiftighet hos olja och dispergeringsmedel samt om de kemiska och biologiskaprocesserna härvid vill styrelsen här begränsa sig till följande synpunkter. Något vetenskapligt stöd för påstådda skadligasekundäreffekter vid * Här ej bilagt. användning av dispergeringsmetoden på öppet vatten tordeicke kunna förebringas. De invändningar som frän vissa håll rests motanvändning av dispergerings(emulgerings)medel gäller, i den mån de grundar sigpå verkliga fältundersökningar, insättande av okontrollerade mängder ochkoncentrationer härav i strandzonen. När det gäller dispergeringsmeto-densanvändning till sjöss har utförda fältundersökningar såvitt framgår avden internationella litteraturen på området samt offentliggjorda rapporteretc. gett för metoden positiva resultat. Vad gäller de amerikanska och kanadensiska bestämmelsernarörande användning av dispergeringsmedel vill styrelsen framhålla att uppgiftenom att dessa skulle ha förbjudits i är felaktig. Att bestämmelserna ärrelativt restriktiva sammanhänger med att desamma främst riktar sig tillprivata företag m. fl., medan den statliga tillsynsmyndigheten (i US CoastGuard) har frihet att efter eget bedömande använda dispergering t. ex. för attundvika eller begränsa skador på sjöfågel och värdefulla strandområden eller dåinsättande av dispergeringsmedel bedöms minska riskerna för oljebränder,allvarliga personskador etc. De anvisningar som gäller inom den svenskakustbevakningen är annorlunda formulerade men företer till sin innebörd storalikheter med de amerikanska och kanadensiska reglerna. Motionärerna har gett uttryck för att i vårt landdispergeringsmetoden skulle vara den förhärskande vid bekämpning av oljeutsläpptill sjöss. Så är emellertid inte förhållandet.