bet · FU01UbU26 · 1971-12-31 00:00:00 — utbildningsutskottetsbetänkande nr 1971 UbU 1971:26 betänkande i anledning av motionerangående utbildning av sjukgymnaster och arbetsterapeuter. I motionen 1971:385 av fröken m. fl. (c) harhemställts att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om enskyndsam utredning angående frågan om ökad utbildning av sjukgymnaster. I motionen 1971:847 av frökenEliasson (c) och i Lane-Herrestad (c) har hemställts attriksdagen måtte besluta att i skrivelse till Kungl. Maj;t hemställa om ensamlad översyn och långsiktig planering av behovet av sjukgymnaster ocharbetsterapeuter i syfte att åstadkomma en utvidgad, regionalt jämnare fördeladutbildningskapacitet. I motionen 1971: 868 av fruKristensson m. fl. (m, s, c, fp, vpk) har hemställts att i skrivelsetUl Kungl. Maj:t måtte anhålla om en förutsättningslös utredning angåendesjukgymnastutbildningen. Nuvarande utbildningskapacitet m. m. Sjukgymnastutbildning bedrivs i ,och . På de två förstnämnda orterna bedrivs utbildningen understatligt huvudmannaskap och i under kommunalt huvudmannaskap. Detsammanlagda antalet utbildningsplatser uppgår till ca 270 . Sjukgymnastutbildning som startas på nya orter skallbedrivas under kommunalt huvudmannaskap. har medgivit attutbildning får komma till stånd i och i ; på vardera orten ca 40utbildningsplatser vid fuU utbyggnad. I är sjukgymnastutbildningen tvåårig. En föruniversitetskanslersämbetet och gemensam arbetsgrupp harunder arbetat fram en reviderad läroplan, efter vilkenutbildningen fr. o. m. innevarande läsår bedrivs i . Universitetskanslersämbetethar i sin anslagsframställning för nästa budgetår föreslagit att den nyaläroplanen skall få tUlämpas även vid de statliga sjukgymnastinstituten iStockholm och . Den nya läroplanen innebäroförändrad utbildningstid. Omfattningen av den praktiska utbildningen haremellertid begränsats från I 000 som nya ämnen tagitsupp, t. ex. ergonomi och socialmedicin. Sjukgymnastutbildningen tillhör nu grundskolanskompetensområde. har i sitt betänkande "Vägar tillhögre utbildning" (SOU 1970:21) föreslagit att behörighetsnivån ändras.Utredningens förslag innebär, att samma allmänna behörighetsvillkor somutredningen föreslagit för högre utbildning i övrigt avslutad två- ellertreårig gymnasieskolutbildning - skall gälla även för denna utbildningslinje. Antalet sjukgymnasttjänster inom sluten vård var enligtsocialstyrelsens statistik över sjukgymnastkåren 1 23 5,5. Antaletvakanser utan vikarier var av antalet tjänster. Motsvarande tal var 10,. Antalet distriktssjukgymnasttjänster var 106 ochantalet vakanser var . Enligt sjukförsäkringsutredningens betänkande (SOU1970:56) beräknades av behandlingar i öppen vård vara utförda avprivatpraktiserande sjukgymnaster. Den enda vidareutbildningsmöjligheten i försjukgymnaster är en fyra månaders kurs förinstruktionsgymnaster. Utbildningen till arbetsterapeutsker numera som specialkurs i gymnasieskolan. Kurser anordnas f. n. vidgymnasieskolor i , , , , och . Sista utbildningsåret innefattar inteendast teoretisk utbildning utan också klinisk tjänstgöring. Liksom i fråga om sjukgymnastutbildningen innebärkompetensutredningens förslag att för arbetsterapeututbildningen skall gällasamma allmänna behörighetsvillkor som utredningen föreslagit för högre utbildningi övrigt. Enligt statistik var antalet tjänsterinom sluten vård 777,5 . Antalet vakanser utan vikarie var 13,2 %.Inom öppen vård var antalet tjänster 66 och antalet vakanser 31,. Utskottet har inhämtat yttranden över motionerna frånsocialstyrelsen, universitetskanslersämbetet - som inhämtat yttranden frånrektorsämbetena vid universiteten i , , och ,och högskolenheten i - ,. Medundantag för universitetskanslersämbetet och har remissinstanserna ställt sig bakom motionsyrkandenaoch föreslår sålunda utredning om ökad utbildning av sjukgymnaster ocharbetsterapeuter och översyn av sjukgymnastutbildningen. Skolöverstyrelsensavstyrkande grundas på att läroplanen för sjukgymnaster nyUgen reviderats ochuniversitetskanslersämbetets, som endast tar upp frågan omsjukgymnastutbildningen, på att denna utbildning faller inom området för 1968års utbildningsutrednings (U 68) arbete. Utbildningens innehåll och längd erinrar om att denomarbetade läroplanen för sjukgymnastutbildningen innebär en begränsning avden praktiska utbildningen från 1 000 , vilket enligtstyrelsens mening är otillfredsställande med tanke på den självständighet ochkompetens i arbetet som krävs av dagens sjukgymnaster. Styrelsen anför vidare. har i yttrande den25 till angående förslaget till läroplansrevisionbl. a. framhållit, att målet för sjukgymnastutbildningen är att ge kompetensför arbete som sjukgymnast i självständig ställning, vilket är innebörden ibegreppet legitimerad sjukgymnast. Styrelsen anför vidare att det hardiskuterats att differentiera behörighetsformerna för sjukgymnaster på sammasätt som sker för läkare och sjuksköterskor. I enUghet härmed skulle har detansetts förutom sjukgymnastutbildning krävas även viss vidareutbildning iförsta hand i form av tjänstgöring såsom sjukgymnast på sjukhus eftersjukgymnastexamen. Denna tjänstgöring skulle omfatta 12 månader och syfta fördjupning i yrkesfärdigheten inom vissa grenar av sjukgymnastiken, t.ex.neurologisk rehabiUtering, barnhabiUtering, psykiatri samt omsorgsvården. erinrar om att U 68, som arbetar med enöversyn av utbildningen på vårdsektorn, inom uppdragets ram har möjlighet attgöra snabbutredningar av olika delproblem. En utredning bör dock enligtstyrelsens mening ej blott omfatta sjukgymnastutbildningen utan ävenutbildningen av arbetsterapeuter. Vid internationell jämförelse visar det sig, påpekarsocialstyrelsen, att är ett av de få länder som har endast tvåårigsjukgymnastutbildning. stryker under attökningen i läroplanen av de teoretiska avsnitten fått till följd attutbildningen bUvit mycket komprimerad och pressande för de studerande. SÖ påpekarvidare att den arbetsgrupp som ansvarat för revideringen av läroplanen uttalatett starkt önskemål att skulle ta uppfrågan om tillsättande av en arbetsgrupp för utarbetande av förslag rilldifferentierad behörighet för sjukgymnaster, varjämte frågan omvidareutbildning även bör tas upp till diskussion. Enligt vad SÖ inhämtat harsocialstyrelsen haft överiäggningar med Legitimerade Sjukgymnasters Riksförbundi frågan och nyUgen i en PM till framfört sina synpunkter på ett förslag om en förbättradsjukgymnastutbildning genom en förlängning av den kliniska praktiken i form aven handledd vidareutbildning. förklarar sig även beredd att om så anses önskvärt - genomföra en utredning om differentierade behörighetsformerför sjukgymnasters verksamhet. Ännu har ingen erfarenhet vunnits av den översyn avsjukgymnastutbildningen, som nyUgen gjorts. SÖ anser därför, att en eventuellutredning av det slag motionärerna påyrkar bör anstå till . Vidarebör enhgt SÖ:s mening resultatet av det arbete, som pågår inom U 68 med blandannat en allmän översyn av utbildningar inom vårdområdet, inte föregripas. finnerdet utomordentligt angeläget att statsmakterna anvisar medel i en omfattningsom möjliggör ett genomförande av intentionerna i den nya läroplanen försjukgymnastutbildningen och hävdar att begränsningen av timantalet för denkliniska praktiken kompenseras av att undervisningen i övningsmomenten skallkunna bedrivas i mindre grupper. UKÄ menar att spörsmålet om en mera omfattandeförändring i sjukgymnastutbildningens uppläggning måste fogas in i U 68:sarbete. Som bekant har U 68 även tilluppgift att lägga fram förslag om högskoleutbildningens organisation. UKÄ villrikta uppmärksamheten på följande. U 68 har funnit det lämpUgt att pröva vissamodeller för den franuida högskoleutbildningens studieorganisation, varvid bl. a.vårdsektorn valts ut som underlag. Arbetet innebär bl. a. att man undersökermöjligheten att genomföra en tUl vissa delar - gemensam grundkurs förde s. k. medellånga vårdutbildningarna, däribland sjukgymnastutbildningen. Ettförsta steg i detta arbete har slutförts; en ytterligare analys kommer inomkort att påbörjas. U 68 förväntas, som redan nämnts, avge sitt slutligaförslag under nästa kalenderår. Det kan förutsättas att vad gällergrundutbildningen av sjukgymnaster förhållandevis konkreta riktlinjer för detfortsatta planeringsarbetet kommer att föreligga. Det är enligt UKÄ;s mening idetta läge olämpligt att bryta ut sjukgymnastutbOdningen för att ge den ensärbehandling. UKÄ anser sig mot den bakgrunden inte kunna tillstyrkamotionäremas förslag om en separat översyn över sjukgymnastutbildningen. UKÄ vill i detta sammanhang något beröra den livUgtdiskuterade frågan om utbildningstidens längd. Utbildningen av sjukgymnaster ärsedan lång tid tvåårig. Ostridigt är att utvecklingen inom detta medicinskaverksamhetsområde har gått snabbt. Detta förhållande har, som antytts ovan,tagits till intäkt för krav på en förlängning av grundutbildningen med . Flera faktorer talar enhgt UKÄ;s uppfattning för att det istähet är mer ändamålsenligt att en vidgning av kunskapsstoffet och en fördjupningav yrkesträningen kommer till stånd på så sätt, att utbildningen organiserasenligt modellen tvåårig grundutbildning och förslagsvis ettårigvidareutbildning. UKÄ vill erinra om att flera utbildningar inom vårdsektornnumera bedrivs efter sådana linjer. Detta gäller sjukskö-terske- ochläkarutbildningarna; vad gäller tandläkarutbildningen utreder UKÄ ochsocialstyrelsen möjligheten att i någon form bygga upp ett En på detta sätt uppbyggd utbildning ikombination med ett genomförande av tankegångarna inom U 68 skulle erbjudagoda möjligheter till en stegvis inträffande differentiering. Härvid kan mantillgodose de krav på speciaUsering, som utvecklingen inom hälso-och sjukvårdenreser. UKÄ har i sitt yttrande över kompetensutredningens förslagden bl. a. hävdat att ett genomförande av förslagen rörandebehörighetsförändringar får anpassas till U 68;s kommande förslag. Detförtjänar då att uppmärksammas, att i dess utredningsarbete sjukgymnastutbildningenkonsekvent behandlas såsom tillhörande den eftergymnasiala utbildningen. UKÄvill i direkt anslutning härtill för egen del göra den viktiga distinktionenatt UKÄ utgår från förutsättningen att framtidens sjukgymnastelever samtligagenomgått gymnasial utbildning. anser i hkhetmed motionärerna att sjukgymnastutbildningen bör förlängas och uttalar sig förökad samundervisning av sjukgymnaster och arbetsterapeuter. De sjukgymnastiska metoderna för behandling av olika typerav rörelsehinder har utvecklats betydligt. Det gäller t.ex. speciella metoder vid behandlingen av CP-barn och MS-sjuka. Vid de alltmerkvalificerade ortopediska och hjärnoperativa ingrepp som görs, krävs iallmänhet också en intensiv och noggrann sjukgymnastisk behandling. har observerat att man i den nyaläroplanen för utbildning av sjukgymnaster som trädde i kraft den 1 januari1971 har lagt in en rad nya huvudmoment med syfte bl. a. att tillgodose ovanberörda krav. Rådet vill emellertid framhålla ytterligare några väsentligaområden för vUka sjukgymnasterna behöver utbildning. Utöver kunskaper ipsykologi behöver de insikter i det sociala välfärdssystemet för att kunna geden riktiga hjälpen till de ofta på många områden svårt handikappade som debehandlar. Det bör också observeras att det har skett en förändring avsjukgymnasternas arbete så att de numera i större utsträckning än förrinstruerar patienten, hans anhöriga och vårdpersonal i stället för att enbartge patienterna behandling. De skall t. ex. kunna visa föräldrar tUl CP-barn ochutvecklingsstörda barn hur de själva i hemmet skall träna sina barn. TUl dettabehövs praktiska pedagogiska kunskaper i större omfattning än som f. n. kaninhämtas inom utbildningens ram. Vidare har sjukgymnastik för psykiskt utvecklingsstördaoch psykiskt sjuka enligt statens handikappråds uppfattning föga beaktats iutbildningen av sjukgymnaster. Såväl handikapporganisationerna som sjukgymnasternas egenorganisation hksom tillsynsmyndigheten är klar över att redan nu utbildningensinnehåll med svårighet ryms inom den tvååriga ramen. Statens handikapprådanser i hkhet med motionärerna att utbildningen bör förlängas och hänvisar tillvad som ovan anförts angående ytterligare nya huvudmoment. I första hand bör då tänkas en förlängning av självautbildningen exempelvis till samma längd som arbetsterapeuternas. Alternativtkan tänkas en lösning som innebär vidareutbildning i kursform av det slag somenligt vad inhämtat f. n. övervägs inom socialstyrelsenför sjukgymnasternas del. Arbetsterapeututbildningen har sedan den ändrades fått en för handikappade bättre utformning. Men arbetsterapeuternaoch även sjukgymnasterna får i sin utbildning alltför hten kännedom om hurhandikappade har det i sin vardagssituation. skulle kunna förmedlas av personer som själva har etthandikapp eller av andra med goda kunskaper om handikappade. Vi tror att sjukgymnaster och arbetsterapeuter till en delbehöver samma kunskapsstoff och vi anser att den samordnade utbildning som bl.a. föreslagits av arbetsterapeututbildning i större utsträckningborde komma tiU stånd. En samordnad undervisning skulle också befrämjalagarbetet mellan arbetsterapeuter och sjukgymnaster. Det är dock endast sjukgymnast-och arbetsterapeutskolorna i som har en viss samordnadundervisning. betonar nödvändigheten av att en genomgripande översyn avsjukgymnastutbildningen kommer till stånd. Härom har förbundet anfört följande. En revidering av kursplanernagenomfördes visserligen , men enhgt de direktiv som gällde föröversynen måste detta ske inom ramen för den 2-åriga utbildningen. Nya ämnen,som bedömdes nödvändiga, tillfördes kursplanerna vilket dels medförde enreducering av den kliniska praktiken som redan tidigare var alltför kort, delsatt den redan va pedagogisk synpunkt alltför hårda studietakten blev alltmerpressad. Trots denna översyn saknas fortfarande utbildning i så väsentliga ämnensom barnhabiUtering, CP-vård, neurofysiologi, pedagogik och administration.Sjukgymnastutbildningen ger inte heller utrymme för de specieUa kunskaper somsjukgymnaster i öppen vård måste besitta. Detta svarar iUa mot den aUmännamålsättning för sjukvårdspoUtiken som innebär en ökad satsning på öppen vård. Förbundet delar således den uppfattning som kommit tilluttryck i motionen 1971:868 om bristerna i utbildningen som är uppseendeväckandeur internationeU och inte minst ur nordisk synvinkel. Sjukgymnastutbildningenär i och 3-årig och i 2 1 /2-årig, vartiU kommer visshögre utbildning. LSR har bedrivit en omfattandekursverksamhet och landets sjukgymnaster har därutöver idkat omfattandesjälvstudier både i och utomlands för att kunna motsvara de ständigtökande kraven sjukgymnastiken ställer på sina utövare. Även uppehållersig vid frågan om sjukgymnastutbildningens innehåll och pekar på vikten av attsjukgymnasterna får pedagogisk utbildning med hänsyn tiU att de måste kunnaundervisa vårdpersonal och föräldrar m. fl. i hur de skall kunna hjälpapatienten. Det måste också finnas sjukgymnaster som fått sådan orientering iproblemen kring utvecklingsstörda att de verkligen förstår dem. När man tänker på alla dessauppgifter, vari behovet av avancerad sjukgymnastisk behandling av kompUceradefaU givetvis hör tiU de mest angelägna, kan det starkt ifrågasättas om entvåårig utbildning är tillräcklig. Det är emeUertid knappast framkomligt attföreslå en treårig utbildning och det skulle också strida mot intresset av attsnabbt få fram väsentligt fler sjukgymnaster. Även den starka avgången'avsjukgymnaster kanske kan anföras som ett argument mot en förlängning av utbildningstiden.Men i så fall måste med desto större tyngd krävas, att det ordnas medfortsättningsutbildning, gärna fördelad på oUka speciaUteter eller Unjer. Vifinner det nödvändigt att även detta behov beaktas i utredningen. För enrörelsehindrad som förstår sin situation och för föräldrar tiU utvecklingsstörda och andra barn med rörelsehinder är detobegripligt att samhäUet alltjämt underlåter att utbilda tillräckligt mångasjukgymnaster och att dessutom de sjukgymnaster som utbildas får så ofuUständigutbildning att de för att kunna fylla sin uppgift inom t. ex. barnhabiUteringoch cp-vård måste komplettera utbildningen utomlands eller med kurser anordnade på privat initiativ inom landet. påpekar attsjukgymnastik och aktivering fått en aUtmer betydelsefuU roll när det gälleratt återföra sjuka till ett normalt Uv och finner det synnerligen angeläget attalla möjligheter att öka utbildningskapaciteten tillvaratas. Styrelsen biträdermotionärernas förslag om en utredning om behovet av sjukgymnaster ocharbetsterapeuter med hänsyn taget särskilt till den regionalt starkt varierandebristen. Undersökningen om resursbehovet bör omfatta både sluten och öppenvård. En sådan utredning får dock inte hindra aktualiserande av deutbyggnadsplaner, som finns . Om den utredning motionärerna föreslår kommer tiU stånd,anser att även en förutsättningslös prövning av frågan omsärskilt utbildad biträdande personal för att avlasta sjukgymnasterna mindrekvalificerade arbetsuppgifter bör ske. anför attomsorgslagen ger utvecklingsstörda rätt till bl. a. kostnadsfri sjukgymnastikoch påpekar att de patienter som inte får den sjukgymnastik de skulle behöva iframtiden kommer att bli en belastning på samhällets vårdresurser i stähet föratt - om de fått en behövlig behandling - kunnat klara sig själva. Man kan intebegära, framhåUer förbundet, att en person som har behov av sjukgymnastiskbehandling med jämnmod skall acceptera bristen på sjukgymnaster som ett skälför att erforderlig behandling uteblir. Även inom omsorgsverksamheten för utvecklingsstörda finnsdet ett växande behov av arbetsterapeuter både i den öppna vården och eljest,konstaterar förbundet vidare i sitt remissyttrande och slår fast att det ärnödvändigt att utbildningen av arbetsterapeuter utökas. prognoserbeträffande utbildningsbehovet och upplyser att förbundet redantidigare i annat sammanhang framhållit nödvändigheten av att det görsprognoser om behovet av sjukgymnaster. Förbundet anför vidare. Jämsides med en förstärkning avutbildningskapaciteten måste arbetet att åstadkomma rationaliseringsåtgärderfortsätta. Utbildning av biträdespersonal till sjukgymnaster är ett angelägetönskemål som skulle öka sjukgymnasternas behandlingsinsatser per tidsenhet. Enändamålsenlig planering av sjukgymnastiklokaler med utrymmen för gruppträningär ett annat angeläget önskemål som också kan ge rationaliseringsvinster. Även universitetskanslersämbetetfinner behovet av utbildade sjukgymnaster väl dokumenterat och ställer sigbakom kraven på en utbyggnad av utbildningskapaciteten. UKÄ erinrar om beslutenom sjukgymnastutbildning i och samt anför vidare. läns landsting har vidareanmält sitt intresse för sjukgymnastutbildning, förlagd till . Fråganutreds i huvudmannens regi. Enligt vad som framgår avuppsalafakultetens yttrande föreligger möjligheter att verksamheten kan kommatill stånd eller 1974. Ytterligare landstingskommuner har redovisat önskemål attkunna ta upp sjukgymnastutbildning. Sålunda har hemställts om utbildiung iJönköping; SÖ har i avvaktan på ett säkrare planeringsunderlag inte ansett sigkunna medge sådan utbildning. Slutligen bör nämnas, att länslandsting utrett möjligheterna att förlägga sjukgymnastutbildning tillregionsjukhuset i . Utredningen ger vid handen, att möjligheter att taupp sådan utbildning föreligger . Som framgår av denna redovisning kan man räkna med attutbildningskapaciteten vad gäller sjukgymnaster vidgas och sprids i landet iinte oväsentlig omfattning inom en förhåUandevis kort planeringsperiod. Vad gäller sjukgymnastutbildningens inplacering i ettnågot längre perspektiv behandlas denna fråga inom ramen för U 68:sövergripande utredningsarbete beträffande dimensionering och lokalisering avden eftergymnasiala utbildningen. U 68;s förslag tiU riktlinjer för planeringeni bL a. dessa hänseenden förväntas . UKÄ anser under dessa betingelser det vara väl sörjt förplaneringen både på kort och på lång sikt vad gällersjukgymnastutbildningens omfattning. Enhgt UKÄ:s uppfattning finns det inteskäl att i detta avseende tiUsätta någon särskild utredning. upplyser atthandikapporganisationerna för rörelsehindrade uppvaktadeutbildningsministern med önskemål om översyn av sjukgymnastutbildningen. Iuppvaktningen deltog barn och ungdomar(tidigare ), , Riksförbundetför trafik- och polioskadade. I andra sammanhang har framhållits att depsykiskt handikappade är särskilt eftersatta när det gäUer sjukgymnastiskbehandUng. Enhgt mening tordedet bara vara i fråga om talpedagoger och logopeder som bristsituationen ärsvårare än bland sjukgymnaster och arbetsterapeuter. För handikappvården och rehabiliteringen är dessa bristermycket allvarliga, då de innebär att många människor med svåra rörelsehandikapp,t. ex. reumatiker och personer med ryggbesvär försämras enbart beroende på attde inte kan få den sjukgymnastik som de skulle behöva. Inom de olika grenarna iden yrkesmässiga rehabiliteringen och arbetsvärden saknas sjukgymnaster föratt se till att felaktiga arbetsställningar rättas till och att åtgärdervidtages för att anpassa arbetsplatserna och arbetet till människorna.Sjukgymnaster bör också i större utsträckning knytas till företagshälsovården.Bristen på arbetsterapeuter är bl. a. ett allvarUgt problem på de dagcentra m.m. för äldre och handikappade som är under uppbyggnad och där det är nödvändigt attsysselsättningsverksamheten leds av en kvaUficerad arbetsterapeut. Vi vUlockså peka på det ökande behov av sjukgymnaster och arbetsterapeuter somuppstår på grund av trafikolycksfall och det ökade antalet åldringar. Även personer med handikapp som i övrigt fyller kraven påintagning till arbetsterapeut- och sjukgymnastutbildning och vars handikappinte kan anses som ett hinder i utövandet av yrket bör få möjligheter tillsådan utbildning. Vissa praktiska erfarenheter av synskadade sjukgymnasterfinns både i och utomlands. En försöksutbildning av synskadade pågårför närvarande och ledningen för utbildningen avser att ge en sammanfattanderedovisning av erfarenheterna efter det att de tre försöksintagna har fullgjortsin utbildning vilket blir i slutet av innevarande år. anser att det finns skäl attundersöka möjligheterna att utbilda särskilda biträden till sjukgymnaster. Vidare bör behovet av friskgymnastik vidrehabiliteringsinstitutionerna, institutionerna för utvecklingsstörda m. fl.uppmärksammas. I motionen 1971:868, vilken väcktesunder den allmänna motionstiden, har framförts synpunkter päsjukgymnastutbildningens innehåll och längd. Motionen utmynnar i yrkande om attriksdagen i skrivelse till Kungl. Maj;t skaU anhålla om en förutsättningslösutredning beträffande sjukgymnastutbildningen. En för och universitetskanslersämbetetgemensam arbetsgrupp har gjort en pedagogisk och metodisk översyn avsjukgymnastutbildningen. En utgångspunkt gruppen haft att arbeta från har varitatt utbildningstiden skulle omfatta oförändrat två läsår. Översynen harresulterat i en ny läroplan, vilken redan har börjat tillämpas vid den underkommunalt huvudmannaskap bedrivna sjukgymnastutbildningen i . 1 sinanslagsframställning för /73 har universitetskanslersämbetetföreslagit att utbildningen vid de statliga sjukgymnastinstituten i Stockholmoch fr. o. m. nästa läsår skaU bedrivas efter den omarbetade läroplanen. Den nya läroplanen innebär i förhållande tiU den tidigareatt omfattningen av den praktiska utbildningen begränsats iförhållande till tidigare . har ett antal nya ämneninförts i utbildningen. Läroplanen innebär vidare viss ökning av gruppundervisningeni de praktiska övningsmomenten. I motionen 1971:868 påpekas att det harskett en betydande förändring av behandlingsmetoder och arbetsuppgifter inomsjukgymnastiken utan att någon häremot svarande förändring gjorts ifråga om sjukgymnastutbildningens innehåll. Det är enligt motionärernas meningnödvändigt att sjukgymnastutbildningen blir föremål för översyn, där despeciella kunskapskrav som hälso- och sjukvården ställer på sjukgymnastenklarläggs.