bet · FU01JuU11 · 1971-12-31 00:00:00 — Troligen skulleen praxis präglad av mindre återhållsamhet kunna uppnås genomtillämpningsföreskrifter eller anvisningar till åklagarmyndigheterna, ochparagrafen skulle då kunna bibehållas oförändrad. Emellertid tordeup-penbarhetsrekvisitet, som enligt den gällande lydelsen hänför sig både tillbedömningen av brottet och till prövningen av frågan huruvida lagföring ärpåkallad ur allmän synpunkt, ha utgjort grunden för den restriktivatillämpningen av paragrafen, och lagrådet anser sig därför böra godta attparagrafen ändras på det sätt som föresläs. Lagrådetvill emellertid under hänvisning till vad hovrätten över och Blekingeanfört i sitt remissyttrande erinra om att en in-vändningsfri tillämpning avrätten att underlåta åtal kan åstadkommas endast så länge denna håller sig tillvad som framstår som undantagsfall. Även ett beslut att underlåta åtal måstegrundas på tillförlitlig ut- redningi det särskilda fallet både om brottet och om den misstänktes förhållanden,och det kan därför ifrågasättas om en vidgad tillämpning av förevarandeparagraf medför en sådan arbetslättnad för de rättsvårdande organen, varsuppnående är det aktuella syftet med det remitterade förslaget. Avmotiven till bestämmelsen i dess nuvarande lydelse framgår, att möjligheten attunderlåta åtal är avsedd att stå till buds vid ringare brott ellerlagöverträdelser av föga allvarlig beskaffenhet och i allmänhet endast närgärningen tillika framstår såsom mindre straffvärd i jämförelse med de flestaandra gärningar som faller under samma straffbud. Departementschefens yttrandei remissprotokollet att den yttre ramen för åtalsunderlåtelse enligt förslagetvidgas något genom att åklagaren får rätt att underlåta åtal, även om straffetvid lagföring skulle bli höga böter, torde inte innebära att någon ändring avlagrummets allmänna syfte skulle vara avsedd. I de av departementschefenantydda fallen kan det inte sägas vara fråga om ringa brott ellerlagöverträdelse av föga allvarlig beskaffenhet, och lagföring måste därför i praktiskttaget alla sådana fall vara att anse som påkallad ur allmän synpunkt (jfr lagrådetsyttrande i prop. 1964: 10 s. 326). Såsom departementschefen uttalar, finnsicke heller utrymme för att underlåta åtal, om det föreligger tvekan om attannan påföljd än böter skulle ådömas. Vaddepartementschefen anför om paragrafens tillämpning i fråga om narkotikabrottföranleder ej erinran från lagrådets sida. 21 kap. 11 § I remissprotokollet framhållerdepartementschefen att vårdnadshavares hörande inför domstolen kan vara avstor betydelse vid bedömande av påföljdsfrågan och att en utredningskostnad idenna fråga i princip bör betalas av det allmänna. Det torde sålunda varaavsett att ersättning som tillerkänts vårdnadshavare för inställelse viddomstol icke skall återgäldas till statsverket av den tilltalade om han fällsför brottet utan att kostnaden skall stanna på statsverket. I enlighet med vadsom föreskrivits i fråga om ersättning till tolk (5 kap. 8 § RB) bör i denföreslagna paragrafen intagas uttrycklig bestämmelse om att ersättningen skallgäldas av statsverket. Förslagettill lag om ändring I lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare 9 § I det föreslagna nya tredje stycket iparagrafen bör, i enlighet med vad som förordas i fråga om 21 kap. 11 § RB,intagas uttrycklig föreskrift om att ersättningen skall gäldas av statsverket. Departementschefenvid anmälan av lagrådets yttrande Vidanmälan av lagrådets yttrande anförde statsrådet följande. Lagrådet godtar den föreslagna ändringen av 20 kap.7 § första stycket 1 RB. Lagrådet sätter emellertid i fråga om en vidgadtillämpning av åklagares rätt att underlåta åtal medför någon arbetslättnad,eftersom även beslut att underlåta åtal måste gmnda sig på tillförlitligutredning både om brottet och den misstänktes förhållanden. Enligt min meningmåste det dock otvivelaktigt medföra en processekonomisk vinst att dessaärenden inte förs till domstol. Än viktigare anser jag det vara att denmisstänkte i dessa fall undgår att föras inför domstol. Lagändringen harsåledes också en kriminalpolitisk fördel. Lagrådetuttalar vidare, att någon ändring av lagmmmets allmänna syfte inte torde varaavsedd. Jag delar denna uppfattning såtillvida att principen att enkriminaliserad gärning regelmässigt skall följas av en påföljd inte frångåsgenom lagändringen. Jag vidhåller emellertid den mening jag uttalat ilagrådsremissen, nämligen att den yttre ramen för åtalsunderlåtelse som följdav ändringen vidgas något genom att åklagaren får rätt att underlåta åtal ävenom straffet vid lagföring skulle bli höga böter. Som jag anfört i remissensaknas dock utrymme för att underlåta åtal, om det föreligger tvekan att annanpåföljd än böter skulle ådömas. Dessutom förutsätts att åtal inte finnespåkallat ur allmän Synpunkt. Jaggodtar lagrådets förslag om att i 21 kap. 11 § RB och 9 § lag införaen uttrycklig föreskrift om att ersättningen skall gäldas av statsverket. I propositionen föreslås en utvidgning av åklagaresrätt att underlåta åtal enligt 20 kap. 7 § första stycket 1 rättegångsbalken.Ändringen innebär framför allt att den begränsning, som ligger i att det skallvara uppenbart att annan påföljd än böter inte skulle komma att ådömas, utgår.Åklagaren föreslås få rätt att underlåta åtal om det kan antagas, att ihändelse av lagföring annan påföljd än böter icke skulle komma att ådömas ochden misstänktes lagföring ej finnes påkallad ur allmän synpunkt. Även desärskilda möjligheterna att besluta om åtalsunderlåtelse för ungdomar under 18är enligt lagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdareföreslås bli vidgade; åtal skall kunna underlåtas även om något formelltbeslut om ingripande enligt barnavårdslagen inte meddelas, fömtsatt att denunge rent faktiskt har blivit föremål för hjälp- och stödåtgärd frånbarnavårdsnämnds sida och det med skäl kan antagas att härigenom vidtages vadsom är lämpli- gastför hans tillrättaförande. Slutligen föreslås i propositionen att vårdnadshavaresom höres i rättegång i brottmål skall få rätt till ersättning enligt debestämmelser som gäller för vittne. Deföreslagna lagändringarna har tillstyrkts av det helt övervägande antaletremissinstanser. Även lagrådet har godtagit förslagen. Utskottet finner för sindel anledning till ytterligare uttalanden endast såvitt gäller den föreslagnavidgningen av möjhgheten till åtalsunderlåtelse enligt i frågaom narkotikabrottslighet. Utskottetvill till en början understryka att ifrågavarande lagrum, 20 kap. 7 § förstastycket 1 , endast har avseende på brott som kan antagasföranleda bötesstraff. Finns det någon tvekan om att annan påföljd än böterskulle ådömas, saknas utrymme för åtalsunderlåtelse enligt stadgandet. Vidnarkotikabrottslighet förekommer redan nu åtalsunderlåtelse enligt lagrummet ibetydande omfattning; statistiska uppgifter visar t. ex. att antalet sådana beslut översteg antalet bötesdomar gällande sådanbrottslighet. Utrymmet för en vidgad användning av åtalsunderlåtelse enligtlagrummet i fråga om narkotikabrottslighet måste därför bli mycket begränsat. Åtalsunderlåtelsepå narkotikaomrädet enligt förevarande lagrum bör som departementschefenframhåller begränsas till de mindre allvarliga brotten, t. ex. innehav avsmärre mängd narkotika för egen förbmkning eller överlåtelse av sådan mängd isamband med konsumtion. Det missbrukarklientel som systematiskt finansierarsitt eget missbruk genom att sälja narkotika bör, i den mån bötesstraff överhuvud taget kommer i fråga, endast i undantagsfall komma i åtnjutande avförmånen av åtalsunderlåtelse. får emellertid beaktas angelägenhetenav att samhällets ingripanden i görligaste mån anpassas sä att de inte motverkarutan understöder ansträngningarna att ge narkotikamissbrukare erforderlig vård en synpunkt som också understrukits i förarbetena tillnarkotikastrafflagstiftningen (prop. 1968: 7 s. 107, 112, 118, 2LU 1968: 1 s.44). Utrymmet för åtalsunderlåtelse bör därför vara något mindre begränsat omåtgärden bedömes kunna bidra till att narkotikamissbrukare beredes nödvändigvård. Detsamma synes i viss utsträckning kunna gälla då lagföring av någon,som redan underkastat sig värd för sitt missbruk, kan antagas få negativaeffekter på vederbörandes inställning till vården. Tillämpningen måste dockalltid ske och det bör enligt utskottets mening kraftigt understrykas medbeaktande av de allvarliga, inte sällan förödande verkningar somnarkotikabrottsligheten kan medföra. Härutöverbör tilläggas att när det gäller ungdomar under 18 är ytterligare möjlighetertill åtalsunderlåtelse föreligger enligt lag med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare. nämntsinnebär förevarande proposition att förutsättningarna för beslut att underlåtaåtal enligt den lagen på visst sätt vidgas. Meddessa uttalanden tillstyrker utskottet den föreslagna ändringen i 20 kap. 7 §rättegångsbalken. Utskottet tillstyrker också övriga genom propositionenframlagda förslag. att bifallerpropositionen 1971: 100. Närvarande:fm (), fröken (), fröken (), herrar (), (), i (c), i (s). iLjusdal (fp), (), Schött (m), (), (vpk), (), herrar () och i (s).