bet · FU01JuU27 · 1971-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1971 JuU 1971: 27 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag omändring i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar m. m. jämtemotion. Genom en dagtecknad proposition,1971: 131, har Kungl. Maj:t, under åberopande av utdrag av statsrådsprotokolletöver justitieärenden och lagrådets protokoll, föreslagit att delsgodkänna den i avslutade konventionen om erkännandeoch verkställighet av utländska skiljedomar, dels antaga de vidpropositionen fogade förslagen till 1) lag om ändring i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar, 2) lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän. Isamband med propositionen har utskottet behandlat den i anledning avpropositionen väckta motionen 1971: 1518 av herrar () och ()rörande innehållet i 5 § lagen om utländska skiljeavtal och skUjedomar. Motionen redovisas på s.1011. I propositionen föreslås att godkänner enår 1958 avslutad konvention om erkännande och verkställighet av utländskaskiljedomar. Konventionen, som är avsedd att ersätta tidigare överenskommelseri ämnet, innebär jämfört med äldre regler att möjligheterna tUl verkstäUighetvidgas. Propositionen innehåller vidare förslag till ändringar i lagen omutländska skiljeavtal och skiljedomar (LUSK) och i lagen om skiljemän (SML).Förslagen föranleds i huvudsak av tillträde till den nya konventionen. Av propositionen återges i det följande förutomlagförslagen endast inledningen samt vad som uttalas angående det i motionenberörda lagrummet. Lag om ändring i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtaloch skiljedomar Härigenom förordnas, att 4 § och 79 §§ lagen (1929: 147)om utländska skiljeavtal och skiljedomar skall ha nedan angivna lydelse. Ej må på gmnd av utländslct skiljeavtalskUjemannaförfarande äga mm här i riket, utan så är att, i faU som avses i 1 §andra stycket, den part, mot vilken avtalet göres gällande, efter desstillkomst bosatt sig här i riket. 1 ty fall lände i avseende å förfarandettill efterrättelse vad i lagen om skiljemän stadgas i fråga om förfarande ianledning av svenskt skiljeavtal. Ej må på grund av utiändskt skiljeavtalskUjemannaförfarande äga mm här i riket, utan så är att, i fall som avses i 1 §andra stycket, skiljemännen eller skiljedomsinstitution i enlighet medavtalet bestämt att förfarandet skall äga rum här i riket eller den part, motvilken avtalet göres gällande, efter dess tillkomst bosatt sig här. I sådantfall länder i avseende å förfarandet tUl efterrättelse vad i lagen omskiljemän stadgas i fråga om förfarande i anledning av svenskt skiljeavtal. Ej må utländsk skiljedom här i riket gälla, där 1. skiljeavtaletär ogillt enligt den främmande lag, som därå äger tillämpning, eller 2. skiljedomenblivit undanröjd i den stat, där den meddelats, eller 3. någonomständighet eljest är för handen, på grund varav skiljedomen är utan verkan isagda stat, eller / den stat pågår rättegång om skiljedomens giltighet, ellertid, som må vara stadgad för dess överklagande, ännu ej gått till ända, eller 5. skiljedomeninnefattar prövning av fråga, som enligt svensk lag ej må skjutas underskiljemän, eller 6. denpart, mot vilken skiljedomen åberopas, icke haft erforder- Utländsk skiljedom gäller ej här i riket, om den motvilken skiljedomen åberopas visar 1. attpart, när skiljeavtalet träffades, saknade behörighet att ingå sådant avtaleller icke var be-hörigen företrädd eller att skiljeavtalet är ogiltigt enligtden lag som enligt parternas överenskommelse skall tillämpas eller, i avsaknadav varje anvisning i sådant hänseende, lagen i den stat där skiljedomenmeddelats, 2. att hanej i vederbörlig ordning underrättats om tillsättandet av skiljeman eller omskiljeman-naförfarandet eller att han av annan orsak icke varit i stånd att utförasin talan, 3. attskiljemännen överskridit sitt uppdrag och skiljedomen av sådan anledning är utan verkan lig tillgång att utföra sin talan, eller 7. denfråga skiljemännen prövat blivit här i riket avgjord genom domstols elleröverexekutors efter skiljeavtalets ingående meddelade beslut, eller 8. iavseende å förfarandet eller skiljedomen föreligger omständighet, som medför,att skiljedomens tillämpande skulle strida mot goda seder. Ej skall dock omständighet som omförmäles under 3 eller 6utgöra hinder för skiljedomens erkännande, med mindre sådan omständighetåberopas av den, mot vilken skiljedomen göres gällande. i den stat där den meddelats eller enligt vars lag denmeddelats, 4. attskiljenämndens tillsättande eller dess sammansättning eller skiljemannaförfärandetstrider mot vad parterna avtalat eller, om avtal härom saknas, mot lagen i denstat där förfarandet ägt rum och skiljedomen av sådan anledning är utan verkani den stat där den meddelats eller enligt vars lag den meddelats, eller 5. attskiljedomen ännu icke blivit verkställbar eller eljest bindande för parternai den stat där den meddelats eller enligt vars lag den meddelats eller att denundanröjts eller dess verkställighet uppskjutits av behörig myndighet i sådanstat. Utländsk skiljedom gäller ej heller, 1. omskiljedomen innefattar prövning av fråga, som enligt svensk lag ej må avgörasav skiljemän, eller 2. omtillämpning av skiljedomen skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna förrättsordningen här i riket. Vill någon erhålla verkställighet å utländsk skiljedom,göre därom ansökan hos . Vid ansökningen skall fogas skiljedomen i huvudskrifteller be-hörigen styrkt avskrift. Är i den stat där skiljedomen givits tid stadgad för dessöverklagande, give sökanden ock in bevis av behörig utländsk myndighet attklagan icke ägt rum. Ansökan om verkställighet av utländsk skiljedom göres hosSvea hovrätt. Vid ansökningshandlingen skall fogas skiljedomen ihuvudskrift eller styrkt avskrift samt styrkt översättning till svenskaspråket. 9 § Ansökan, som i 8 § sägs, må ejbifallas utan att motparten haft itll-f alle att därå svara. Invänder motparten att han gjortframställning om undanröjande av skiljedom eller uppskov med dessverkställighet hos myndighet JuU 1971: 27 Finner sedan hovrätten anledningej förekomma till antagande att för verkställigheten möter hinder, varom i 7 §förmäles, förordne hovrätten om verkställighet; och gånge då skiljedomen iverket likasom domstols laga kraft ägande dom, där ej, efter klagan överhovrättens beslut. Konungen annorledes förordnar. som avses i 7 § första stycket 5, må hovrätten uppskjutaavgörandet samt, om sökanden begär det, ålägga motparten att ställa skäligsäkerhet vid påföljd att beslut om verkställighet eljest kan komma attmeddelas. Bifaller hovrätten ansökningen, verkställes skiljedomensom svensk domstols laga kraft ägande dom, om ej högsta domstolen efter talanmot hovrättens beslut förordnar annat. Denna lag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Lag om ändring i lagen (1929: 145) om skiljemän Härigenom förordnas, att 4 § lagen (1929: 145) omskiljemän skall ha nedan angivna lydelse. Ej må gentemot part, som harhemvist utom riket och ej skulle, i tvist av den art varom fråga är, kunnasökas vid svensk domstol, skUjemannaförfarande enligt denna lag inledas, medmindre avtalet mnebär, att förfarandet skall äga mm här i riket, eller paiten eljestdärtill samtycker. Ej må gentemot part, som harhemvist utom riket och ej skulle, i tvist av den art varom fråga är, kunnasökas vid svensk domstol, skUjemannaförfarande enligt denna lag inledas, medmindre avtalet innebär, att förfarandet skall äga rum här i riket, ellerskiljemännen eller skiljedomsinstitution i enlighet med avtalet bestämt attförfarandet skall äga rum här i riket, eller parten eljest därtill samtycker. Denna lag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. JuU 1971: 27 5 Vid lagrådsremissen anförde chefen förjustitiedepartementet, statsrådet , bl. a. följande. antog tvåöverenskommelser angående det internationella skiljedomsväsendet. År 1923tillkom sålunda det s. k. Genéve-protokollet angående skiljedomsklausuler ochår 1927 en konvention om verkställighet av utländska skiljedomar.Överenskommelserna, som går ut på att utländska skiljeavtal och skiljedomarunder vissa förutsättningar skall erkännas i de fördragsslutande staterna, vannanslutning av ett drygt tjugotal stater, däribland . I samband medSveriges anslutning tillkom svenska lagstiftning om utländskaskUjeavtal och skiljedomar. Ibörjan av inleddes ett arbete inom i syfte attåstadkomma en ny internationell reglering på området. Arbetet ledde till 1958års New Yorkkonvention om erkännande och verkställighet av skiljedomar.Konventionen som trädde i kraft har tillträtts av 38stater, nämUgen Förenta Stater, , ,, , , , ,, Förenade Arabrepubliken, , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , , ,, , , , ,och . Dessutom har konventionen undertecknats men interatificerats av 9 stater. undertecknade konventionen den 23 december1958. Den28 bemyndigade Kungl. Maj:t chefen för atttillkalla sakkunniga för att med beaktande av bl. NewYorkkonvention överväga om det förelåg anledning att föreslå ändringar ilagstiftningen om skiljedom. Med stöd av bemyndigandet tUlkallade dåvarandedepartementschefen två sakkunniga. Dessa har avgett promemorian(Ds Ju 1970: 32) "PM angående den i avslutadekonventionen om erkännande och verkställighet av utiändska skiljedomar m.m." Promemorian innehåUer förslag tiU lag om ändring i lagen (1929: 147)om utländska skiljeavtal och skiljedomar. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av , lagberedningen,domstolskommittén, kommerskollegium och () samt av en delegation med representanter för Internationellahandelskammarens svenska na- JuU 1971: 27 6 tionalkommitté,, allmänna exportförening, , , . och (ifortsättningen benämnd delegationen). KommerskoUegium har ingett yttranden frånSkånes handelskammare och Handelskammaren i . Lagenom utländska skiljeavtal och skiljedomar I 5 § anges att skUjedom skall anses somutländsk, om den är meddelad på utländsk ort. Bestämmelsen bygger på den gränsdragningmellan inländsk och utländsk skiljedom som ligger till grund för Genéveöverenskommelserna(punkt 1 i protokollet och artikel 1 första stycket konvention). Iartikel I i New Yorkkonventionen nämns två kategorier skiljedomar. Först nämnsskiljedom som har meddelats i annan stat än den där erkännande ellerverkställighet begärs. Detta innebär en vidgning av tUlämpningsområdet iförhållande till Genéveöverenskommelserna. Någon ändring i 5 § behövsemellertid inte, eftersom denna paragraf saknar motsvarighet tillbegränsningarna enligt Genéveöverenskommelserna. TUl den andra kategorin somnämns hör skiljedomar, som inte anses som inländska i det land där erkännandeeller verkställighet begärs. Med angivandet av denna kategori åsyftas attkomplettera konventionsåtagandena för de stater som skiljer mellan"utländsk" och "inländsk" skiljedom efter andra änterritoriella kriterier. Någon förpliktelse inträder inte för svensk del. De sakkunniga framhåller att någon särskUd lagstiftningsåtgärd föratt täcka in konventionens tUlämpningsområde enligt artikel I i och för siginte synes nödvändig. Som den svenska lagstiftningen är konstmerad torde dendärtUl väl täcka praktiskt taget alla förekommande slag av skiljedomar.Skiljedom som meddelats utomlands regleras i LUSK. Äger skUjemannaförfarandetrum i , är SML tillämplig och meddelas skiljedomen i hänförs denunder bestämmelser i och 46 § UL. I fråga om en kategori kan emellertidenligt de sakkunniga tvekan råda, om skiljedomen skall anses som svensk ellerutiändsk, nämligen skiljedomar som meddelats i efter det attskUjemannaförfarande ägt rum utomlands. Efter ordalydelsen i 5 § LUSK kan dennakategori inte betecknas som utländsk. Möjligen kunde sägas att 5 § inte avseratt uttömmande ange vUka skiljedomar som är utiändska. Det skulle därför varatänkbart att även skiljedom av nu angivet slag enligt lagen skulle kunnabetraktas som utländsk. Behov av att kunna använda detta förfaringssätt vidmeddelandet av skiljedom JuU 1971: 27 7 haruppgivits föreligga i den praktiska tillämpningen. Tveksamhet bör i så fallinte råda om möjligheten att få skUjedomen verkställd i . Oavsett vadsom kan anses som gällande rätt, synes det därför vara av värde att man nuskapar klarhet i detta sammanhang. Med hänsyn tUl att självaskUjemannaförfarandet i det diskuterade fallet fömtsätts äga rum utomlandssynes runligt att betrakta skiljedomen som utländsk. Anmärkas bör att vidärmed får en typ av skiljedomar som hänförs till den andra kategorin i artikelI första stycket New Yorkkonventionen. Ienlighet med det anförda föreslår de sakkunniga att den nuvarande bestämmelseni 5 § behåUs. Förslaget innebär att det alUjämt skall föreskrivas att skUjedomskall anses som utländsk, om den har meddelats på utiändsk ort. Som tiUäggföreslås emellertid en föreskrift att detsamma gäller, om skUjedomen meddelatshär i riket efter skUjemannaförfarande som ägt mm på utländsk ort. Remissyttrandena.Vid remissbehandlingen instämmer i att en skUjedom som efterförfarande på utländsk ort senare underskrivs i lämpligen börbehandlas såsom utländsk. Hovrätten ifrågasätter emellertid om detta inte kanuppnås på bättre sätt än de sakkunniga föreslagit. Det naturliga synes vara attanse skiljedomen meddelad i anslutning till förfarandet, dvs. i det land därförfarandet ägt rum. Det förtydligande på denna punkt som möjligen skulle varaerforderligt, kunde alltså få det innehållet att skiljedomen anses meddelad påort som bestämts för förfarandet. Hovrätten förordar emellertid att paragrafenlämnas oförändrad. Delegationen vitsordar att det föreligger ett praktisktbehov av ett tUlvägagångssätt där skUjedomen meddelas efter det attskUjemännen lämnat platsen för förfarandet. Detta behöver emellertid inteföranleda någon ny bestämning av begreppet utiändsk skiljedom. De sakkunnigasuppfattning synes baserad på en väl snäv tolkning av ordet"meddela". En skiljedom skulle inte kunna anses "meddelad"i utlandet därför att den avfattats i . En så snäv tolkning är dockinte nödvändig. Ett klargörande kan begränsas tUl ett stadgande att skiljedomskall anses meddelad på den ort där förfarandet har ägt rum. Bestämmelser avdetta innehåll återfinns bl. a. i Internationella handelskammarens skiljedomsregle-mente(Art. 27) samt i de s. k. Neuchätel Rules (Art. 3). För att även täcka in detfaU att förfarandet ägt rum på flera orter kan tillfogas att skUjedom ansesmeddelad på den ort där förfarandet inleddes. Enhgt delegationens mening böraUtså andra punkten i den föreslagna lydelsen utgå och ersättas med ettstadgande, i vilket "meddela" definieras. Denna definition börutformas på grundval av bestämmelsen i de angivna skiljedomsreglerna, ev. medtUlägg enligt vad föreslagits. Departementschefen.För egen del anser jag det naturligt att betrakta utländsk skiljedom sommeddelad där förfarandet har ägt mm. De i delegationens yttrande nämndaartiklarna bygger på detta be- JuU1971: 27 8 traktelsesättsom också torde vara allmänt vedertaget. Skulle förfarandet ha ägtmm på flera orter torde frågan vari domen skall anses meddelad få avgöras medhänsyn till omständigheterna i det särsldlda faUet. Någon uttryckUg regel somtar sikte på fall när skiljedomen har meddelats i annan stat än den därförfarandet har ägt mm synes sålunda inte behövlig. På grund härav bör någonändring i 5 § inte vidtas. Lagrådets yttrande innehåUer beträffande 5 § lagenom utländska skiljeavtal och skiljedomar följande. Videlar den av departementschefen, i anslutning till de sakkunniga, uttalademeningen att det är naturligt att betrakta en skUjedom som utländsk, omskUjemannaförfarandet ägt rum på utiändsk ort. I ett sådant fall skiUleföljakthgen skiljedomen vara att anse som utiändsk, även om den av ett ellerannat skäl eller måhända av en tillfällighet kommit att underskrivas i Sverige.Omvänt måste då givetvis gälla att en skUjedom borde anses som svensk, omskUjemannaförfarandet ägt rum här i riket, oavsett att skiljedomenunderskrivits på utiändsk ort. Iförevarande paragraf stadgas att skUjedom skall anses såsomutiändsk, om den iir meddelad å utländsk ort. Uttrycket "meddelad"torde emellertid vid lagens tUlkomst ha använts såsom ett begrepp med rentformeU innebörd, närmast hänvisande just till orten för skiljedomensunderskrivande (givande). I sådant hänseende må anmärkas följande. Densakkunnige, som avlämnade förslag tUl den förevarande lagen, anförde(se NJA II 1929 s. 79) att det onekligen protokolloch konvention fanns vissa detaljer som kunde bli föremål förmeningsskiljaktighet. En sådan var den i de båda överenskommelserna antagnaregeln att en skiljedoms egenskap av utiändsk eUer inländsk skiUle bero avorten för dess meddelande. Under de förhandlingar som föregick protokolletsavfattande framhölls från svensk sida, att det mången gång kunde bero av ett urrättslig synpunkt u-relevant förhållande, t. ex. skUjemännens bekvämligheteUer annan tUlfällig omständighet, huravida skiljedomen blev meddelad i detena eller andra landet. Att denna anmärknhig icke vann beaktande berodde av desvårigheter det ansågs medföra att uppnå enighet om mera detaljerade regler. Omdet också måste beklagas, fortsatte utredningsmannen, att man ej såg sig istånd att övervinna dessa svårig- JuU1971: 27 9 heter,syntes dock häri ej ligga någon avgörande betänklighet mot anslutning tillprotokollet. Att skiljedomen meddelades utomlands, när förfarandet ägt rum inomlandet eller när parterna kunde antagas ha avsett att ernå en inländskskiljedom eller när andra omständigheter syntes ha påkallat en sådan,inträffade dock helt visst endast undantagsvis. Ianslutning till dessa uttalanden upptog utredningsmannens förslag (NJA II 1929s. 89) den regel som återfinnes i förevarande paragraf jämte ettförklarande tiUägg, åsyftande det fall att vid skiljedoms underskrivande skiljemännenbefunnit sig på skUda orter; i detta fall skulle domen anses meddelad där densista underskriften tillkom. Lagrådet (a. a. s. 90) ifrågasatte ickehuvudregeln men påpekade, att till-lämpningssvårigheter ej sällan skulleuppkomma, när domen icke innehöll uppgift om viss ort där den givits.Tilläggsregeln uteslöts på lagrådets hemstäUan. Medhänsyn tUl vad som sålimda återgivits av förarbetena till gällande lag kanenligt vår mening knappast betvivlas att uttrycket "meddelad" iförevarande paragraf vid dennas tiUkomst var avsett att tolkas formellt,ungefär liktydigt med "underskriven". Det är lämnat öppet hurtUlämpningen skulle ske i de undantagsfaU då domen icke innehåller uppgift omvar den givits eller då den underskrivits både på svensk och utländsk ort. Detkan förtjäna att framhållas, mer än som skett i diskussionen, att en tUlämpningefter sådana formella kriterier icke saknar fördelar. Var och när skiljedomen undertecknats framgår regelmässigt av domen, medan uppgift om varförfarandet ägt mm ofta torde saknas. I allmänhet kan, med angivnatillämpning, lätt avgöras om skiljedomen är svensk eller utländsk.Att märka är härvid att ett sådant avgörande ankommer icke endast på Sveahovrätt utan också på svensk utsökningsmyndighet hos vUken begäres verkstäUighetenligt 46 § utsökningslagen. Också skiljemännen och parterna är betjänta av enregel som är lätt att tUlämpa. Emellertidhar, såsom de sakkunniga i förevarande lagstiftningsärende erinrat, både skiljedomsreglemente och i de så kalladeNeuchätel Rules upptagits bestämmelser som innebär att skUjedom anses meddeladpå den ort där skiljeförfarandet ägt mm. Enligt remissprotokollet skulle ettsådant betraktelsesätt vara allmänt vedertaget. Såsom förut framhållitsframstår det också som naturligt att betrakta en skUjedom som utiändsk, omskUjemannaförfarandet ägt rum på utiändsk ort. Saklig anledning kan ockförefinnas att på motsvarande sätt tolka och tillämpa regler som eljest (7 och9 §§ i förslaget) hänvisar tiU stat där skUjedomen meddelats. Övervägandeskäl får därför anses föreligga, att avgörande blir, i vilken statskUjeförfarandet ägt rum. En regel av sådan innebörd får JuU 1971: 27 10 emellertid,såsom framgår av det förut sagda, anses innefatta en saklig ändring av gällanderätt, och en dylik ändring bör komma tUl uttryck i lagtexten. Detta kan skegenom att i ett nytt andra stycke av förevarande paragraf införes enbestämmelse med innehåll att vid tillämpningen av denna lag skiljedom skallanses meddelad i den stat, där skUjeförfarandet ägt rum. Vihemställer att paragrafen ändras i enlighet med vad nu sagts. SärskUdövergångsbestämmelse synes kunna undvaras. Vid propositionens avlåtande anförde föredragandedepartementschefen, statsrådet , bl. a. följande. Två ledamöter av lagrådet hemställer att i 5 J LUSKinförs en bestämmelse med innehåll att vid tUlämpningen av denna lag skiljedomskall anses meddelad i den stat där skiljeförfarandet ägt mm. Som framgår avremissprotokollet anser jag det naturligt att betrakta skUjedom som meddeladdär förfarandet ägt rum. Emellertid har jag också uttalat att någon ändring i 5§ inte synes behövlig. Tillräckliga skäl att frångå denna ståndpunkt föreliggerinte. I motionen, 1971: 1518 av herrar () ochWinberg (m), hemställes "att vid behandlingen av propositionennr 131 måtte för sin del besluta att i 5 § lagen (1929: 147) om utiändskaskiljeavtal och skiljedomar skall införas ett nytt andra stycke av följande lydelse:'Vid tUlämpningen av denna lag skall skiljedom anses meddelad i den stat, därskiljeförfarandet ägt rum.' Till stöd för yrkandetanför motionärerna bl. a. följande. Vi har inget att erinra mot syftet att ökamöjligheten att verkställa utländska skiljedomar. kvarståremellertid betydande skUlnader i detta hänseende mellan svenska och utiändskaskiljedomar. Det är därför av vikt att gränsen mellan vad som är svensk och vadsom är utländsk skiljedom tydligt markeras. Tvekan kan uppkomma främst närskiljeförhandlingarna ägt rum i men domen undertecknats i utiandeteller vice versa. Ilagen finns den bestämmelsen i 5 § att en skiljedom skall ansessåsom utländsk, om den är meddelad på utländsk ort. I lagrådets yttrandeframhåller två justitieråd att bestämmelsen vid sin tillkomst torde ha varitavsedd att tolkas formellt, ungefär liktydigt med "underskriven". Debåda justitieråden godtager emellertid den av departementschefen uttaladeuppfattningen att avgörande bör bli i vilken stat skiljeförfarandet ägt rum. Deframhåller därvid att detta får anses innebära en saklig ändring av gällanderätt och föreslår att ändringen kommer till uttryck i lagtexten, förslagsvisgenom ett stadgande att vid lagens tillämpning en skiljedom skall ansesmeddelad i den stat, där skiljeförfarandet ägt rum. JuU1971: 27 11 Departementschefen avvisar detta förslag med denknappast uttömmande motiveringen att han anser det naturligt att betraktaskiljedomen som meddelad där förfarandet ägt rum men att tillräckliga skäl inteföreligger att i anledning härav ändra det ifrågavarande lagstadgandet. Departementschefensståndpunkt innebär, efter vad vi kan bedöma, att han anser det vara engodtagbar metod att ge en lagbestämmelse en ändrad betydelse utan att ändralagtexten. Vi reagerar emellertid mot förslaget att på detta sätt ändra enlagbestämmelses innebörd enbart genom uttalanden i en propositions motivtext.Vi anser detta strida mot vedertagna lagstiftningsmetoder. Det kan därför vållaosäkerhet och olägenhet vid lagtillämpningen. Vi har svårt att förstå attdepartementschefen inte har kunnat godtaga de två lagrådsledamöternas förslagtill förtydligande. Att de båda övriga ledamöterna inte tycks ha ansett förtydligandetbehövligt anser vi inte böra hindra att lagtexten görs så klar att den kanförstås även utan studier i motiven. I propositionen föreslås att godkänner enår 1958 avslutad konvention om erkännande och verkställighet av utländskaskiljedomar. Konventionen, som är avsedd att ersätta tidigare överenskommelseri ämnet, innebär jämfört med äldre regler att möjhgheterna tiU verkställighetvidgas. Propositionen innehåller vidare förslag till ändringar i lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar samt i lagen (1929: 145) omskiljemän. Förslagen är föranledda främst av tillträde tUl den nyakonventionen.