bet · FU01LU2 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1971 LU 1971:2 Lagutskottefs betänkande i anledning av motion om vissändring i jordabalken. I motionen 1971: 335 av hemställs »att måtte besluta göra sådan ändring i den av1970 års riksdag antagna jordabalken att i första hand 17 § promulgationslagenöverföres till 1 kap. jordabalken, att i andra hand även 18 § promulgationslagenöverföres till 1 kap. jordabalken, att, med hänsyn till det invecklade lagkomplex som berörsav motionen, lagutskottet utarbetar erforderlig lagtext för de föreslagna änd- Bestämmelsema om fastighetsgränser i den nya jordabalken riksdag har antagit nyjordabalk (JB) samt lag om införande av nya jordabalken (JP) och viss annanföljdlagstiftning (1970: 994 1025). Balken och dess följdlagstiftning skallträda i kraft . träder den vid riksdagockså antagna fastighetsbildningslagen (1970: 988) i kraft. Jordabalken träder i stället för jordabalken i 1734 årslag samt de lagar och andra författningar som kommit att träda istället för den äldre balken. Jordabalken innehåller 23 kapitel, uppdelade påtvå avdelningar. I den första avdelningen meddelas de materiella reglerna inombalkens ämnesområde och i den andra avdelningen bestämmelser ominskrivningsväsendet. Innehållet i jordabalken utgörs av privaträttsligaregler om fast egendom. De rättsförhållanden som regleras inom balkens ram ärendast sådana som grundar sig på avtal eller andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område. I väsentliga delar bygger jordabalken på gällanderätt sådan denna kommit till uttryck i lagstiftning och rättspraxis. På vissaområden innehåller balken dock viktiga nyheter, och på andra områden har redanbefintliga rättsinstitut ändrats. För en översiktlig redogörelse av innehålleti propositionen 1970: 20 med förslag till jordabalk hänvisar utskottet tilltredje lagutskottets utlåtande : 80 s. 115131 och 188189. I kap., som har rubriken ,innehåller vissa regler av gmndläggande betydelse inom jordabalkensämnesområde. I kapitlet preciseras sålunda begreppet fast egendom ochfastighet. LU 1971: 2 2 förstastycket stadgas att fast egendom är jord samt att jorden är indelad ifastigheter. Vidare nämns i första stycket att särskilda bestämmelser finns omfastighetsbildning (se fastighetsbildningslagen). I 1 § andra stycketföreskrivs att sämjedelning är utan verkan. Kapitletupptar också bestämmelser om rätta sträckningen av fastighetsgränser. Den nyabalken skiljer på gräns som blivit lagligen bestämd och gräns som inte blivitlagligen bestämd. I 3 § slås den viktiga principen fast att gräns som blivitlagligen bestämd har den sträckning som utmärkts på marken i laga ordning. Gräns är lagligen bestämd om den fastställts genom domstols dom eller genomförrättning eller på liknande sätt (prop. 1970: 20 del B s. 78). Kanutmärkningen ej längre fastställas med säkerhet har gränsen den sträckning sommed ledning av förrättningskarta jämte handlingar, innehav och andraomständigheter kan antas ha varit åsyftad. Om gränsens sträckning ej utmärkspå marken i laga ordning har gränsen den sträckning som framgår av karta ochhandlingar. Omgränsen ej har blivit lagligen bestämd, gäller enligt 4 § första stycket de råoch rör eller andra märken som av ålder ansetts utmärka gränsen. I 4 § andrastycket föreskrivs att om gränsen tillkommit genom expropriation eller liknandetvångsförvärv', har gränsen den sträckning som med ledning av fångeshandling,innehav och andra omständigheter kan antagas ha varit åsyftad. Ilagen om införande av nya jordabalken meddelas i 1518 §§ övergångsbestämmelserangående 1 kap. JB. I 17 § JP föreskrivs att om fastighetsgräns tillkommitgenom överlåtelse av jord före nya balkens ikraftträdande har gränsen den sträckningsom med ledning av fångeshandling, innehav och andra omständigheter kan antasha varit åsyftad. Bestämmelserna skall alltså tillämpas i stället för 1 kap. 4§ första stycket JB om det är känt att fastigheten bildats genom överlåtelse.Genom 18 § JP har införts ett nytt hävdeinstitut i fråga om s. k.sämjeägoutbyte. Paragrafen innehåller följande. Har fastighetsgräns underminst tjugu år oklandrat hävdats i annan sträckning än den skulle ha enligt lagoch framgår av omständigheterna att hävden grundats på överenskommelse som förebalkens ikraftträdande ingåtts mellan ägarna ä ömse sidor, gäller densträckning i vilken gränsen sålunda hävdats. Det nya institutet benämns i detföljande gränshävd. Det skall i princip tillämpas på både lagligen bestämda ochej lagligen bestämda gränser. BakgrundentiU 17 och 18 §§ JP I motionen upptas frågan om bestämmelserna omsträckningen av gräns som tillkommit genom överlåtelse av jord, 17 § JP, samtbestämmelsen om gränshävd, 18 § JP, bör ha sin plats i jordabalken eller idess promulgationslag. LU 1971: 2 3 I lagberedningens förslag tilljordabalk m. m. år 19 60 (SOU 1960:24) upptogs regler om sträckningen av gränssom blivit lagligen bestämd i 1 kap. 3 §. I fråga om gräns, som inte blivitlagligen bestämd, gavs bestämmelser i 1 kap. 4 §. Enligt andra stycket iparagrafen skulle sådan gräns, om den tillkommit bl. a. genom överlåtelse avjord, ha den sträckning som var avsedd med förvärvet. I 1 kap. 5 § andra stycketgavs bestämmelser om s. k. gränshävd. Sålunda stadgades att om gräns imderlängre tid, minst tjugu år, oklandrat hävdats i annan sträckning än den enligt3 eller 4 § skulle äga och visas eller framgår eljest av omständigheterna atthävden grundats å överenskommelse, som före balkens ikraftträdande ingåttsmellan ägarna å ömse sidor, den sträckning skulle gälla i vilken gränsensålunda hävdats. I det följande ger utskottet en sammanfattning av bakgrundentill bestämmelserna i 17 och 18 §§ JP. Vad först beträffar gräns som tillkommit genomarealöverlåtelse må följande anföras. Bestämmelse om rätta sträckningen av engräns som inte bUvit lagligen bestämd återfinns i 12 kap. 3 § JB i 1734 årslag. Enligt denna bestämmelse skall i fråga om en inte fastställd rågång gällade rå och rör eller andra märken som av ålder ansetts utvisa gränsen. Enkorresponderande bestämmelse som reglerar bestämmandet av gräns som här är ifråga firms i 7 kap. 4 § lagen om delning av jord å landet. Före jorddelningslagens ikraftträdande den 1 januari1928 gav varje frivillig överlåtelse av ett markområde på landet upphov avsöndrad lägenhet. skulle dock avsöndringen fastställas föratt lägenheten skulle kunna registreras och lagfaras. Rättspraxis har intagitden ståndpunkten att en avsöndrad lägenhet alltid alltså även omfastställelse skett omfattar det område som varit avsett med överlåtelsen.Särskild hänsyn har därvid tagits till den omständigheten att ett visst områdehävdats närmast efter överlåtelsen. I fall då avsöndringenfastställts har också kartan tillmätts viss betydelse. Även i stad kunde fastighet tidigare tillkomma genomfrivillig överlåtelse, men efter ikraftträdande av lagen omfastighetsbildning i stad är detta inte längre möjligt. Överlåtelse av dettaäldre slag har bedömts på samma sätt som överlåtelse på landsbygden. I fråga om gräns, som tillkommit genom överlåtelse,föreslog lagberedningen (SOU 1947: 38 s. 55 f.) en regel enligt vilkengränsen i överensstämmelse med rådande praxis skulle ha den sträckning somvarit avsedd »vid» förvärvet. Om tillräcklig upplysning angående avsikten intekunde vinnas skulle hävden äga vitsord. I förhållande till det tidigare förslaget innebar 1960 årsförslag två modifikationer. Det avgörande föreslogs vara avsikten »med»förvärvet. Detta ordval ansågs ge ett bättre uttryck för vad som avsågs medregeln. LU 1971: 2 4 Istället för regeln om hävden såsom enda bevismedel när avsikten ej kan styrkastog beredningen förslag upp en regel om att den sträckning skallgälla som med hänsyn till innehav och andra omständigheter må antas ha varitåsyftad. Beredningen ville med denna ändring markera, att hänsyn borde få tastill samtiiga tillgängliga bevisdata alltså inte enbart hävden varmed idetta sammanhang avsågs förhållandena på marken. Först när andraupplysningskällor än innehavet saknades, skulle detta bli helt utslagsgivandeför gränsdragningen. Reglerom gränshävd har tidigare saknats. Om ägaren av fastighet invid rågång visarurminnes hävd till ett område på andra sidan rågången har detta emellertidansetts höra till fastigheten. Det har alltså varit möjligt att ändrafastighetens omfång genom bevisning om urminneshävd. Vidframläggande av förslag uttalade lagberedningen att den under sinaöverläggningar med fastighetsbildningskommittén kommit till den övertygelsenatt ett särskilt hävdeinstitut är erforderligt i fråga om vissa gränser (SOU1960: 25 s. 56 f.). De fall som åsyftades är sådana där s. k. sämjeägoutbytengenomförts. Sådana byten har tidigare förekommit i mycket stor utsträckning.Enligt kommitténs mening skulle det vara stötande om man vid bestämmandet av enfastighets omfattning var tvungen att bortse från dylika överenskommelser. Denbästa utvägen att komma till rätta med förhållandena ansåg kommittén vara att ijordabalken öppna möjlighet till ett godtagande av den privata fastighetsbildningsom det här är fråga om. Det kunde inte antas att ägare och rättig-hetshavarehärigenom skulle tillskyndas skada. Fastmer måste dylika bestämmelser iallmänhet vara ägnade att öka deras trygghet, eftersom det så gott som alltidtorde förhålla sig så att man vid överlåtelse och annat förfogande överfastigheten tillmätt det faktiska markinnehavet avgörande betydelse, åtminstonei fall där detta bestått någon tid. ansåg ocksåatt bestämmelser av antydd art skulle helt överensstämma med rättsuppfattningenhos den jordägande befolkningen. Bestämmelserna skulle också underlättakommitténs fortsatta arbete. De borde emellertid begränsas till att avseendast sådana sämjeägoutbyten, som kommit till stånd före nya jordabalkensikraftträdande. Lagberedningen,som anslöt sig till fastighetsbildningskommitténs synpunkter, ansåg att som enförutsättning för ett godtagande av den på överenskommelse grundade gränsen börgälla att denna oklandrat hävdats . Med hänsyn till avberedningen i övrigt föreslagna hävdetider fann beredningen en tidrymd av tjugoår innebära en lämplig avvägning. För bestämmelsernas tillämpning syntesenligt lagberedningen i övrigt inte böra krävas mer än att det avomständigheterna framgår att gränsändringen skett sämjevis. Därvid ansågberedningen det vara av särskild betydelse att på ömse sidor skett ett givandeoch tagande i något så när samma omfattning eller att, i aimat fall,gränsändringen LU 1971: 2 5 i betraktande av omständigheterna kan anses varajämförelsevis ringa. Lagberedningen framhöll också vikten av att denurspmngliga, rätta gränsen och den på överenskommelsens väg ändradesträckningen måste kunna anses som sträckningar av samma gräns. En överenskommelse,varigenom ägaren av en fastighet till dennas utökande förvärvat ett område aven intilliggande fastighet, avsågs inte i nu förevarande ordning kunna vinnabeaktande. Reglerna i beredningens förslag om gränshävd utformades mot bakgrundav beredningens nu redovisade överväganden. I det till lagrådet remitteradeförslaget till jordabalk togs regeln om sträckningen av gräns som kommit tillgenom arealöverlåtelse upp i 1 kap. 4 § andra stycket (prop. 1970: 20 del A s.105). Bestämmelsen om gränshävd upptogs däremot inte i förslaget. Enligt 1 kap. 4 § andra stycket skulle gäUa att om gränstillkommit genom bl. a. överlåtelse av jord har gränsen den sträckning som varavsedd vid överlåtelsen. Om tillräcklig upplysning härom inte förelåg, skullegränsen ha den sträckning som med ledning av innehav och andra omständigheterkunde antas ha varit åsyftad, hette det i andra puiikten i paragrafen.Departementschefen anförde att lagtexten i viss mån innebar en kompromissmellan och lagförslag. Han ansåg att regeln strängt tagetskulle kunna begränsas till att fastslå att parternas avsikt vid förvärvet äravgörande. Denna avsikt kunde klarläggas på olika sätt, men en omständighet sommåste tillmätas särskild stor betydelse är innehavet. Detta kommer till uttrycki andra punkten som alltså egentiigen är överflödig men som belyser de tankegångarvilka ligger bakom bestämmelsen, framhöll departementschefen. Vad beträffar den av lagberedningen i 1 kap. 5 § andrastycket förslag upptagna bestämmelsen om gränshävd anfördedepartementschefen (anf. del A s. 7072), att regeln underremissbehandlingen väckt en viss tveksamhet hos några instanser men att dentillstyrkts av bl. a. lantmäteristyrelsen, som ansett regeln fylla en lucka inuvarande lagstiftning. Departementschefen förklarade sig dela sistnämnda uppfattning.De praktiska fördelarna med en regel av föreslagen innebörd är så betydandeansåg departementschefen att den borde tas upp i lagstiftningen. Med hänsyntill att regeln bara tar sikte på sämjeägoutbyten, som skett före balkensikraftträdande, syntes den emellertid inte böra ingå i själva balken utanplaceras i promulgationslagen. Till frågan om den närmare utformningen avregeln, särskilt med avseende på tidpunkten för de överenskommelser på vilkagränshävden grundas, anhöll departementschefen att få återkomma i samband medatt han anmälde förslag till följdlagstiftning. I remiss till lagrådet med förslagtill lag om införande av den nya jordabalken m. m. upptogs härefter regeln omgränshävd i 16 §. Paragrafen löd: »Har fastighetsgräns under minst tjugo LU 1971: 2 6 åroklandrat hävdats i annan sträckning än den skulle ha enligt 1 kap. 3 eller 4 §eller 5 § första stycket nya balken och visas eller framgår av omständigheternaatt hävden grundats på överenskommelse som före balkens ikraftträdande ingåttsmellan ägarna på ömse sidor, gäller den sträckning i vilken gränsen sålundahävdats.» I fråga om motiveringen till regeln hänvisas till prop. 1970: 145 s.123 f. I yttrande i anledning av detden remitterade förslaget till jordabalk, uttalade lagrådetbl. a. följande rörande innehållet i 1 kap. (prop. 1970: 20, del A s. 202203). Reglerna i förevarande kapitel överensstämmer iväsentliga avseenden med gällande rätt. På åtskilliga punkter innebär deemellertid nyheter. Avsikten är, att reglerna skall vinna tillämpning ej blottpå förhållanden, som uppkommer efter den nya jordabalkens ikraftträdande, utanäven på äldre förhållanden. Vissa av reglema är t. o. m. sådana att de endastkan gälla äldre förhållanden, så exempelvis regeln i 4 § om gräns som tillkommitgenom överlåtelse av jord. När regler, som sålunda skall vinna tillämpning påäldre förhållanden, innefattar avvikelser från vad som anses gäUa, ärdet påkallat, att särskild uppmärksamhet ägnas övergångsbestämmelserna.Lagrådet vill framhålla, att mellan de regler i kapitlet, som innefattarnyheter, och övergångsbestämmelserna råder ett så nära samband, att det vidprövningen av övergångsproblemen kan framstå som motiverat att jämka de nu ikapitlet upptagna reglema. Lagberedningenhar föreslagit regler om s. k. gränshävd 5 § andra stycket i 1960 årsförslag och departementschefen anser bestämmelser därom böra tagas upp ilagstiftningen. Då stadgandet blott tager sikte på förhållanden, som inträffatföre balkens ikraftträdande, bör enligt vad departementschefen förordarstadgandet ej ingå i själva balken utan placeras i promulgationslagen.Emellertid har beträffande vissa andra bestämmelser, vilka också uteslutandehar tillämpning på äldre förhållanden, valts metoden att införa dem i balken. Omdenna metod vid granskning av promulgationsbestämmelserna bibehålles, talarenligt lagrådets mening övervägande skäl för att även reglema om gränshävdupptages i balken. Mot lagberedningens förslag till utformning av regeln omman bortser från vad den innehåller om jämkning synes intet vara att erinra.Då regeln innefattar undantag från bestämmelserna i 3 och 4 §§, torde denlämpligen kunna placeras mellan 4 och 5 §§ såsom en särskild paragraf. Beträffande1 kap. 4 § anförde lagrådet följande. I andra stycket första punkten stadgas, att gräns,som tillkommit genom överlåtelse av jord eller genom vissa tvångsförvärv, sträckning som var avsedd vid överlåtelsen eller förvärvet. I andrapunkten följer en bestämmelse av innehåll, att om tillräcklig upplysning om avsiktenej föreligger, gränsen har den sträckning som med ledning av innehav och andraomständigheter kan antagas ha varit åsyftad. Stadgandet i första punkten tordeutgå från att upplysning om avsikten i första hand skall hämtas ur fångeshandlingen.Tydligt är emellertid, såsom ock förutsattes i andra punkten, att äveninnehavet och andra omständigheter är av betydelse för bedömande av avsikten.Att uppdela bestämmelserna itvå olika punkter efter graden av den vikt som skall tillmätas de skildaupplysningskälloma synes icke motiverat. Det förordas, att andra punkten fårutgå och första punkten innehålla, att gränsen har den sträckning som medledning av fångeshandling, innehav och andra omständigheter kan antagas havarit åsyftad. I yttrande i anledning av delsett remitterat förslag till ändringar i och tillägg tillden nya jordabalken (prop. 1970: 20 del A s. 311 f.) dels vissa punkter i detremitterade förslaget rörande införande av nya jordabalken erinrade lagrådetom att det i utlåtandet berört placeringen av den regel oms. k. gränshävd som enligt departementschefens mening borde hänföras tillövergångsbestämmelserna och som i lagrådsremissen den 29 november 1968upptagits i lagen om införande av jordabalken som 16 §. Lagrådet vidhöll attparagrafen borde införas i själva balken och därvid lämpligen placeras efter 5§ i 1 kap. och alltså erhålla beteckningen 6 §. Beträffande bestämmelsenssakliga innehåll anförde lagrådet följande. För att gränshävd skall tillerkännas rättsverkankrävs enligt förslaget i första hand, att den gmndats på överenskommelse. Detfår förutsättas, att överenskommelsen inte behöver vara uttrycklig. Förslagetupptar i detta sammanhang även en bevisregel. Det sägs sålunda, att det skallvisas eller framgå av omständigheterna att överenskommelse föreligger. Vad somär skälet till att »framgår av omständigheterna» upptagits som alternativ till»visas» har ej angivits, men det torde vara avsett att därmed markera, att sombevisning angående uppkomsten av hävden bör godtagas även utredning varigenomendast indirekt kan påvisas att fråga är om en genom överenskommelse vidtagengränsjustering. Att andra och strängare krav på bevisningen inte uppställssynes väl motiverat med hänsyn till att det här gäller förhållanden som liggerlångt tillbaka i tiden och därför ofta är svårutredda. Det är emellertidopåkallat att i lagtexten dessutom använda uttrycket »visas». Härefter utvecklade lagrådet vissa synpunkter påinnebörden av uttrycket »oklandrat», dvs. vilka krav som bör ställas på eninvändning för att hävdetiden skall anses bruten. Vidare berörde lagrådetfrågan om överenskommelse som ligger till grund för hävdensenast skall ha ingåtts, dock utan att frångå departementschefens förslag omatt låta den nya balkens ikraftträdande vara avgörande. Underhänvisning till vad sålunda anförts hemställde lagrådet, att 16 § promulgationslagen upptas i 1 kap. i balken med beteckningen 6 § samt att orden »visas eller» får utgå ur lagtexten. Med hänsyn till den före slagna ändrade placeringen av bestämmelsen måste viss redaktionell jämkning också göras, framhöll lagrådet. Vidanmälan inför Kungl. Maj:t 7 0 av lagrådets utiåtanden den 17februari 1969 och över förslag tUl jordabalk anfördedepartementschefen följande i anslutning till 1 kap. i förslaget (prop. 1970:20 del A s. 393). LU 1971: 2 8 Som lagrådet framhåller ärbestämmelserna i detta kapitel avsedda att i princip få tillämpning även påäldre förhållanden. Lagrådet anför att vissa av reglerna i kapitlet endast kangälla äldre förhållanden, t. ex. regeln i 4 § om gräns som tillkommit genomöverlåtelse av jord. Med det förfarande som sålunda valts talar enligtlagrådets mening övervägande skäl för att även reglerna om gränshävd tas upp ibalken (jfr 1 kap. 5 § andra stycket i lagberedningens förslag och 16 § i detremitterade förslaget tiU promulgationslag). Av skäl som jag anfört i remissenanser jag emellertid att bestämmelserna om gränshävd bör placeras i promulgationslagen.Vad lagrådet anför beträffande reglerna i 4 § andra stycket om gräns somtillkommit genom överlåtelse av jord bör beaktas på det sättet att även dessaregler flyttas från balken till promulgationslagen. I sitt utiåtande över detremitterade förslaget rörande lag om införande av nya jordabalken hänvisadelagrådet i utlåtande beträffande utformningen av bestämmelsenom gränshävd till vad lagrådet i anslutning till 1 kap. nya balken anfört inänmda utlåtande (prop. 1970: 145 s. 405). Vidare påpekade lagrådet att den nyaparagrafen angående gräns som tillkommit genom överlåtelse av jord föranlederen redaktionell jämkning. Vid anmälan av lagrådets utiåtande överförslaget till lag om införande av nya jordabalken m. m. 1970: 145 s.451) erinrade departementschefen om att lagrådet rörande innebörden ochtill-lämpningen av regeln om gränshävd gjort vissa uttalanden i sitt yttrandeden över förslaget till ändringar i och tillägg till JB (prop.1970: 20 del A s. 311). Vad lagrådet därvid anfört gav inte anledning tillerinran från departementschefens sida. Han godtog också den av lagrådet därförordade jämkningen av paragrafens lydelse. I propositionen 1970:145 med förslag om införande av nyajordabalken m. m. upptogs härefter bestämmelsen om sträckningen av gräns somkommit till genom överlåtelse av jord i samt bestämmelsen om gränshävd i18 §. Vid riksdagsbehandlingen yrkades i motioner att ifrågavarandebestämmelser skulle föras över till 1 kap. jordabalken (motion II: 1473 i anledning av prop. 1970: 20samt I; 1266 i anledning av prop. 1970: 145). Till stöd för yrkandena anfördesbl. a., att bestämmelserna inte kan sägas vara av egentlig övergångsnatur samtatt det inte anförts några bärande skäl för att utesluta dem från den nyajordabalken. På hemställan av tredje lagutskottet avslogs motionerna.Utskottet anförde i sin av godtagna motivering (3LU 1970: 80 s. 192193). Bestämmelserna om gräns somtillkommit genom överlåtelse av jord och om gränshävd är som framhålls i motionI: 1266 inte av egentlig övergångsnatur, dvs. de har en annan uppgift än attöverbrygga övergången meOan gammal och ny lagstiftning. När det gäller sådanaregler, uppkommer frågan om var de skall placeras: i den nya lagen eller bland LU1971: 2 9 I detta avseende bygger jordabalksförslaget på den redaktionellaprincipen att bestämmelser som endast tar sikte på förhållanden som inträffatföre balkens ikraftträdande inte skall ingå i balken utan placeras ipromulgationslagen. De båda nu ifråga-komna bestämmelserna har således medhänsyn till den valda systematiken sin plats i promulgationslagen. Attbestämmelserna sannolikt kommer att tillämpas i inte obetydlig omfattningutgör enligt utskottets mening inte tilhäckligt skäl för att avsteg skall fågöras från den angivna principen. Det torde inte behöva befaras, att detillämpande myndigheterna och andra som kommer att syssla med frågor om denrätta sträckningen av fastighets gräns inte kommer att uppmärksamma att detfinns regler om fastighets gräns också utanför jordabalken. I detta sammanhangvill utskottet slutligen framhålla, att lagrådet, som förordat attbestämmelserna om gränshävd skulle tas in i balken, torde ha utgått från attbestämmelserna om gräns som tillkommit genom överlåtelse av jord skulleplaceras i balken i enlighet med det remitterade förslaget. Genom att de sistnämnda bestämmelserna har förts över till förslaget till promulgationslagsynes lagrådets uttalanden på denna punkt numera sakna betydelse. I motionen erinras inledningsvis om attlagberedningen i sitt förslag till jordabalk i 1 kap. 4 § intagit enbestämmelse om hur gräns skulle bestämmas om den tillkommit genomarealöverlåtelse samt att en motsvarande bestämmelse också fanns med i dettill lagrådet remitterade departementsförslaget. Motionärenpekar härefter på att lagrådet (prop.