bet · FU01JuU7 · 1971-12-31 00:00:00 — Vidare skall överprövning i HD ske om det viden förhandsbedömning befinnes att det förekommer anledning till ändring avhovrättens domslut (ändringsdispens) eller det i övrigt med hänsyn tillomständigheterna förekommer skäl till talans prövning (allmän dispens). Domstolskommitténanser att HD:s ställning som prejudikatinstans bör komma till starkare uttryckän i gällande fullföljdsregler. I detta syfte föreslås att bestämmelserna omprövningstillstånd skärps därhän, att sådant tillstånd kan meddelas endastunder förutsättning att det är av vikt för ledning av rättstillämpningen elleratt med hänsyn till särskilda omständigheter eljest synnerliga skäl föreliggerdärtill. Den nuvarande ändringsdispensen avses sålunda bortfalla. I särskiltyttrande föreslår med instämmande av att dispensendast JuU 1971: 7 14 fårmeddelas av prejudikatskäl. Vidare föreslås sådan ändring iresnings-bestämmelserna att HD skall beakta omständighetsom utgör resningsgrund. Förutomi reglerna om fullföljd till HD behandlar domstolskommittén vissa andraändringar i RB. Sålunda föreslås en skärpning av bestämmelserna om rätt förpart att i hovrätt åberopa nya omständigheter och bevis. I detta sammanhangföreslås också regler som syftar till att åstadkomma en kraftigare materiellprocessledning i underrätt samt viss utvidgning av mellandomsinstitutet.Slutligen föreslär kommittén att möjligheterna att i överrätt avgöra mål utanhuvudförhandling vidgas. Blandremissinstanserna har rätt allmän enighet om en reform av reglerna omfullföljd till HD i den riktning som domstolskommittén har föreslagit. Ävennär det gäller de övriga angivna frågorna om ändringar i RB harkommitténs förslag fått ett gynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Bådefrån de enskilda medborgarnas och från det allmännas synpunkt är det angelägetatt rättstillämpningen tillgodoser högt ställda anspråk på enhetlighet ochkonsekvens. Betydelsen härav ökar allteftersom lagstiftningen på grund avsamhällsutvecklingen måste i större utsträckning än tidigare överlämna åträttstillämpningen att göra komplicerade och ömtåliga avvägningar mellan olikaintressen. HD:s viktigaste uppgift bör därför vara att ge vägledning förrättstillämpningen och fullföljdsreglerna bör vara sä utformade att de gerstörsta möjliga utrymme för HD att bedriva en prejudikatbildande verksamhet. Iprincip bör HD enligt min mening endast pröva sådana frågor som är av intressefrån dessa synpunkter. Mot en sådan ordning kan invändas att den försämrar denuvarande möjligheterna för part att oberoende av prejudikatintresset fä sinsak prövad i tre instanser med de garantier för ett riktigt avgörande som dettainnebär. Men enligt min mening bör strävan vara att i första hand åstadkomma enhetlighetoch konsekvens i rättstillämpningen. En vidsträckt möjlighet till omprövning idet enskilda fallet medför inte i och för sig motsvarande frånrättssäkerhetssynpunkt. Statistiken visar också att fullföljd till HD ledertill ändring i endast vart tionde mål. Ändringar i dessa fall behöver intealltid innebära att hovrättens dom varit felaktig. I själva verket innebär ettöverklagande till HD oftast inte annat än att den i hovrätten vinnande partensrätt uppskjuts temporärt. Utan att säkerheten för avgörandets riktighetgenerellt ökar i någon högre grad åsamkas parterna kostnader och tidsförlust.HD:s rättsbildande verksamhet blir lidande av den stora arbetsbörda som denuvarande bestämmelserna medför. Sålunda går hälften av domstolens tid ät fördispensprövning. Med den nya underrättsorganisationen och med derätts-säkerhetsgarantier som finns i rättegångsordningen bör det enligt minmening kunna godtas att överprövningen i princip inskränks till hovrätt. JuU 1971: 7 15 Denlåga ändringsfrekvensen visar att någon allmän överprövning i HD inte ärpåkallad från rättssäkerhetssynpunkt. Avvad jag nu har anfört framgår att jag ansluter mig till domstolskommitténs ochremissinstansernas uppfattning att HD i princip bör fungera som enbartprejudikatinstans. Även när det gäller de förut angivna ändringarna i övrigt iRB kan jag i likhet med majoriteten av remissinstanserna i huvudsak anslutamig till domstolskommitténs förslag. De nu berörda frågorna och den närmareutformningen av reglerna på dessa områden kommer att behandlas utförligt i detföljande. Domstolskommitténhar utöver vad som fömt har angetts tagit upp vissa frågor pä närliggandeområden, som det finns anledning att beröra i detta sammanhang. föreslagit att dispensföredragningen i HD i vissa avseendenförenklas och att föredragningspromemorior inte skall behöva upprättas i allamål. I sammanhanget uttalar kommittén att nedre justitierevisionen i principbör upphöra som självständigt ämbetsverk och knytas direkt till HD. Någotförslag härom framläggs dock inte . Underremissbehandlingen har det rått delade meningar i fråga om arbetsformerna vidberedningen av målen i HD. Någon erinran har inte gjorts mot kommitténsuttalande om nedre justitierevisionens framtida ställning. 1970:116 har föreslagits att 24 § RF, som innehåller föreskrifter omnedre justitierevisionen, skall upphävas. Förslaget har antagits som vilande av1970 års riksdag. Jag anförde i propositionen att det på HD:s område liksompå regeringsrättens inte finns behov av att reglera berednings- ochföredragandeorganisationen i grundlag. Jag framhöll vidare att jag räknade medatt senare ta upp frågan om vissa reformer beträffande berednings- ochföredragandesituationen hos HD. Jagdelar domstolskommitténs och de remissinstansers uppfattning som yttrat sig ifrågan att nedre justitierevisionen bör upphöra som ett självständigtämbetsverk och omvandlas till ett kansli för HD. Jag har för avsikt att inomden hos Kungl. Maj:t begära bemyndigande att tillkallasärskilda sakkunniga att utreda denna fråga. I det sammanhanget bör ocksåfrågan om arbetsformerna vid beredningen av målen i HD tas upp. Domstolskommitténhar också behandlat gällande bestämmelser om domförhet och sammansättning ihovrätt. Tanken på nämnd i hovrätt har av kommittén avvisats, främst medhänvisning till organisatoriska och praktiska svårigheter. När det gällerhovrätts domförhet uttalar kommittén att ett kollegium av tre ledamöter skullekunna godtas från rättssäkerhetssynpunkt, om alla ledamöterna är ordinariedomare eller åtminstone två är ordinarie och en assessor i hovrätt. En sådanlösning skulle emellertid inte ge utrymme för fiskalsadjunktion och avvisas därförav kommittén f. n. Kommittén stannar sålunda för att nuvarande JuU1971: 7 16 Av specialmålen berör kommittén miljöskydds-, fastighetsbildnings-,expropriations- och vattenmålen och anför att den omständigheten att mål av detre förstnämnda slagen i fortsättningen kommer att handläggas avfastighetsdomstol inte bör påverka domförhetsreglema för hovrätternas del.Beträffande domförhet i överrätt i vattemnål är det enligt kommitténs meningför tidigt att nu ta ståndpunkt. Underremissbehandlingen har det i allmänhet rått enighet om att nämnd inte börinföras i hovrätt. I några remissyttranden anförs dock skäl för sådantlekmannainflytande samt att organisatoriska och liknande praktiska svårigheterinte bör få hindra en utveckling i deima riktning. När det gäller frågan omhovrätts domförhet är meningarna delade. Allmänt anses entredomarsammansättning godtagbar från rättssäkerhetssynpunkt men flertaletremissinstanser ansluter sig till kommitténs uppfattning att nuvarandedomförhetsregler bör behållas. Från flera håll uttalar man sig dock förändrade domförhetsregler. I fråga om specialmälen har i allmänhetdomstolskommitténs förslag lämnats utan erinran. I några remissyttranden harförordats att tekniker skall deltaga i vattenmål i överrätt. Fråganom lekmannainflytandet i domstolarna uppmärksammades särskilt i samband med denreform av underrätternas organisation som beslutats av riksdag. Dennareform medförde en påtaglig förstärkning av lekmannainflytandet i underrätt.Även om ett lekmannainflytande i hovrätt inte är av samma betydelse som iunderrätt kan skäl anföras för en lekmannarepresentation äyen i hovrätt.Särskilt när det gäller val av påföljd och liknande frågor anses det vara avvärde att allmänt rådande värderingar bland medborgarna kommer till uttryck genomnämnden. Sådana frågor uppkommer även i hovrätt och det kan sägas ligga en vissmotsättning i att den prövning som en gäng gjorts under medverkan av lekmändärefter kan ändras av ett kollegium som består av uteslutande yrkesdomare.Denna synpunkt har giltighet också beträffande bevisvärderingen, vid vilkendet är av värde att lekmannasyn-punkter kan göras gällande. A andra sidan kaninte bestridas att åtskilliga praktiska svårigheter är förenade med att låtanämnd medverka i hovrätt. Under alla förhållanden kan ställning dock inte tastill frågan om lekmaimainflytande i hovrätt på gmndval av kommitténs förslag.Den kräver ytterligare utredning. Den i och för sig fristående frågan omdomförhet i hovrätt utan lekmannainflytande har ett nära samband med frågornaom domarutbildningen och domarrekryteringen, eftersom utbildningsbehovet f. n.tillgodoses genom att vissa ledamotsplatser i domstolen regelmässigtdisponeras för domare under utbildning. Enligt min mening finns det anledningatt ta upp frågorna om domförhet i hovrätt och om domamtbildningen tillsärskild utredning. Utgångspunkten bör därvid vara att utbildnmgsbehovet intebör påverka reglerna om antalet JuU1971: 7 17 ledamöterpå hovrättsavdelnihg, om behovet kan tillgodoses på något annattillfredsställande sätt. Utbildningsfrågan har även ett nära samband med destörre frågorna om hur juristutbildningeh och rekryteringen av domare börordnas . I samband med en omprövning av domförhetsreglema förhovrätt finns det också anledning närmare undersöka hiu"fastighetsdomstolamas överinstans lämpligen bör vara beskaffad. Somframgår av vad jag har anfört finns det åtskilliga frågor rörandehovrättsorganisationen, domamtbildningen och domarrekryteringen som väntar påsin lösning. Enligt min mening har de senaste årens reformverksamhetbeträffande de allmänna domstolarna lagt en god gmnd för fortsatta reformer. Deförslag som läggs fram ger klarhet om HD:s framtida ställning som enrenodlad prejudikatinstans och i fråga om underrätterna har genom 1969 årsreform genomförts en enhetlig och stark organisation. Med dessa utgångspunkterbör problemen om hovrättsorganisationen, domamtbildningen ochdomarrekryteringen kunna angripas mera realistiskt . Jag har föravsikt att vid senare tillfälle ta upp frågan om formerna för ett utredningsarbetepå detta område. Fullföljdav talan till HD Jag har i det föregående anslutit mig till denuppfattningen att HD i princip bör ha ställning av prejudikatinstans. Reglernaom fullföljd till HD bör utformas mot bakgmnd av detta ställningstagande.Liksom bör fömtsättningama för prövning i HD regleras genom särskildabestämmelser i och frågan humvida fömtsättningar för prövning i HDföreligger bör avgöras genom en särskild tillståndsprövning inom HD. Domstolskommitténhar föreslagit att prövningstillstånd skall få beviljas om det är av vikt förledning av rättstillämpningen. Det nuvarande kravet på synnerUg vikt föreslåssålunda utgå. Att leda rättstill-lämpningen iimefattar att skapa prejudikat därsådana saknas men också att vid behov bryta tidigare praxis, vare sig denfastlagts genom HD:s avgörande eller genom samstämmande hovrättsavgöranden. Kännetecknandeför prejudikatdispensen är bl. a. att den tillgodoser ett vidare intresse ändet de enskilda parterna har av utgången i målet. När det gällerändringsdispens har kommittén övervägt att behålla denna i kombination medantingen bestämmelser som avskär vissa kategorier av mål från fullföljd ellersom för dispens fömtsätter att underdomstolarna kommit till olika resultat. Enlösning efter dessa riktlinjer avvisas emellertid av kommittén. Kommittén anserdet dock nödvändigt med vissa dispensmöjligheter vid sidan avprejudikatdispensen. Dessa fall, som tar sikte på mera ovanliga situationer,behandlas närmare i det följande. JuU 1971: 7 18 Innan jag närmare behandlar frågan om utformningenav dispensregler i RB skall jag något beröra ett närliggandelagstiftningsärende. I remiss till lagrådet angåendeomorganisation av förvaltningsrättsskipningen, m. m. har jag för i principalla mål som tillhör regeringsrätten och kammarrätten föreslagit etttvåinstanssystem för den domstolsmässiga prövningen. Kammarrätten föreslåsonivandlad till en allmän mellaninstans närmast under regeringsrätten.Tyngdpunkten i den domstolsmässiga besvärsprövningen förskjuts frånregeringsrätten till kammarrätten genom att möjligheten att få mål prövade iregeringsrätten begränsas starkt. För prövning i regeringsrätten skall enligtförslaget krävas särskilt tillstånd. Avsikten är att regeringsrättenföreträdesvis skall bli en prejudikatinstans. Jaghar i remissen framhållit att dispensreglerna för regeringsrätten måsteutformas så att den åsyftade funktionsfördelningen mellan den högsta instansenoch mellaninstansen uppnås. Det faller därför av sig självt attprövningstillstånd skall kunna meddelas av prejudikatskäl. 1 princip skall idet föreslagna instanssystemet inte förekomma några dispensgmnder utöverprejudikatdispens. Undantag görs dock frän denna princip för det fall då detöverklagade avgörandet är behäftat med så grovt fel att regeringsrätten enligt19 § RF skulle kunna bevilja resning i målet eller eljest upphäva avgörandetsedan det vunnit laga kraft. Även i några andra lika tungt vägandeundantagsfall skall möjlighet finnas att få prövningstillstånd. Däremot lämnarförslaget inte möjlighet dll någon form av ändringsdispens. En sådan ordningskulle föra med sig en så omfattande måltillströmning, att principerna i förslagetinte skulle kunna förverkligas. I4 § i den föreslagna lagen om allmänna förvaltningsdomstolar anges de olikagrunderna för dispens. Enligt denna bestämmelse får prövningstillståndmeddelas, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att fråganprövas av regeringsrätten. Vidare kan dispens meddelas, om det föreliggersynnerliga skäl till sådan prövning. T anslutning härtill ges exempel på sådanasynnerliga skäl. Prövning får sålunda ske, om kammarrättens rättstillämpninguppenbarligen strider mot lag eller om någon som har tagit befattningmed målet eller tillfört utredning i målet gjort sig skyldig till brottsligtförfarande, som kan antas ha inverkat på utgången i kammarrätten. Detsammaskall gälla, om det vid prövning i lägre instans har förekommit så grovthandläggningsfel, att det kan antas ha inverkat pä utgången. Synnerliga skältill prövning skall också anses föreligga,, oni målets utgång i kammarrättenuppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag. Närdet gäller de allmänna domstolarna innebär nuvarande regler om fömtsättningamaför prejudikatdispens att prövningstillstånd får meddelas om det för enhetliglagtolkning eller rättstillämpning är av synnerlig vikt att talan prövas av HD.Dessa regler bör ändras, så att JuU 1971: 7 19 HD:suppgift att leda rättstillämpningen kommer till direkt uttryck i lagtexten.Domstolskommittén har föreslagit att bestämmelserna utformas så attprövningstillstånd får meddelas om det är av vikt för ledning avrättstillämpningen att frågan prövas av HD. Förslaget har i allmänhettillstyrkts under remissbehandlingen. HD:s ledamöter har emellertid förordat enutformning av bestämmelsen som innebär att prövningstillstånd får meddelas omdet är av vikt för ledning av rättstillämpningen eller eljest för främjande avdess enhetlighet att talan prövas av FID. Med det föreslagna tillägget avsesatt ge HD en möjlighet att vid sidan av prejudikatbildningen korrigera merapåtagliga avvikelser från rådande praxis. Enligt min mening börprejudikatdispensen regleras särskilt. Frågan humvida prövningstillstånd börkunna meddelas oberoende av prejudikatintresset behandlas närmare i detföljande. Jag föreslår sålunda en dispensgrund som i enlighet meddomstolskommitténs förslag och det remitterade förslaget till lag om allmännaförvaltningsdomstolar innebär att prövningstillstånd får meddelas, om det är avvikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av HD. Bestämmelsen börta sikte uteslutande på sådana fall då målet med hänsyn till det allmännaintresset av tillgång till omfattande och vägledande prejudikatbildning börprövas av HD. Den enskildes intresse av att få till stånd en överprövning börsålunda inte kunna föranleda dispens på denna grund. Prejudikatdispensbör liksom nu kunna meddelas först och främst då tidigare prejudikat saknas ien viss fråga. Särskilt betydelsefullt är detta, om frågan kan antas ofta kommaunder domstols prövning. Det kan komma att visa sig att en rad avgöranden av HDbehövs för att täcka in ett område som inte tillräckligt ingående reglerasgenom lagstiftning. Ett annat fall dä prejudikatdispens bör kunna meddelas ärdå hovrättens utslag avviker från lagtolkning eller rättstillämpning, somkommit till uttryck i avgörande av HD. Motsvarande bör gälla om ett sådantutslag avviker frän en allmän rättsgrundsats, som tidigare antagits av HD. Isådana fall bör emellertid prejudikatdispens få förekomma endast om det ärmotiverat av ett allmänt intresse att leda rättsutvecklingen och dispens börsålunda få medges endast om det behövs för att förstärka tidigare praxis ellereljest klarlägga.rättsläget. Frågan om det föreligger anledning till ändring avhovrättens dom bör sålunda inte i och för sig vara avgörande för dispensfrågan.Prejudikatdispens bör vidare kunna meddelas i fall där hovrätts avgörandevisserligen är i överensstämmelse med äWre HD-avgöranden, men där HD finneranledning att ändra sin tidigare praxis. Denföreslagna ändringen iimebär, liksom kommitténs förslag, att kravet på attprövningen skall vara ay synnerlig vikt tas bort. I likhet med fleraremissinstanser anser jag det vara av stor betydelse att ha till-, gång tillett rikligt antal vägledande avgöranden av HD. JuU 1971: 7 20 ocksåen naturlig konsekvens av att HD befrias frän arbetet med ändringsdispenserna. Fråganhumvida det bör finnas några möjligheter till dispens vid sidan avprejudikatdispensen har varit föremål för delade meningar. Domstolskommitténhar föreslagit att dispens även skall kunna meddelas när det med hänsyn tillsärskilda omständigheter eljest föreligger synnerliga skäl för prövning i HD.Som exempel på omständigheter av beskaffenhet att, om skälen är tillräckligtstarka, kunna möjliggöra prövningstillstånd fastän préjudikatskäl inteföreligger nämns i motiven bl. a. att HD:s prövnmg är av betydelse utöver detförevarande målet, att resningsgmnd föreligger, att den överklagade domenuppenbart beror på förbiseende eller misstag, att avsteg skett frånlagtolknuig eller rättsgmndsats som har antagits av HD eller frånstadgad praxis, att underrätt och hovrätt kommit till väsentligt olika sluteller att eljest stora meningsskiljaktigheter förekommit i domstolarna.Dispensreglernas utformning i kommittéförslaget är emellertid avsedd attmedföra att utrynmiet för prövningstillstånd annat än från prejudikatsynpunktbUr mycket begränsat. I ett par särskilda yttranden till kommittéförslaget haranförts att det med en sådan allmänt hållen regel kan starkt betvivlas attantalet ansökningar om prövningstillstånd kommer att minska. Antalet beviljadeprövningstillstånd kan inte heller antas gå ned i nämnvärd grad. Enligtreservanternas mening bör därför den av kommittén föreslagna regeln utgå. Detskulle dock vara otillfredsställande om HD inte skulle kunna ta hänsyn tillresningsgmnder vilka åberopas som dispensskäl. Regeln om prejudikatdispens bördärför enligt reservanterna kompletteras med en bestämmelse om att HD alltidskaU beakta omständigheter som skulle ha medfört resning av lagakraftvuimetavgörande. Underremissbehandlingen har flertalet remissinstanser anslutit sig till denbegränsning av dispensmöjlighetema som kommittén har angivit. Åtskilligaremissinstanser viU emellertid gå längre än kommittén och ge ett betydligtmindre utrymme för dispens utanför prejudikatfallen. Några remissinstanser villdäremot öka utrymmet för dispens i förhållande till kommitténs förslag. Iåtskilliga remissyttranden har den närmare utformningen av ifrågavarandedispensgmnd i kommitténs förslag kritiserats. Det har därvid framhålUts attden föreslagna bestämmelsen inte utan förtydligande kan förväntas medföra någonminskning i måltillströmningen. Somframgår av det anförda råder i stort sett enighet om att utrymmet förprövningstillstånd vid sidan av prejudikatfallen bör vara starkt begränsat. Somtidigare nämnts har emellertid HD:s ledamöter i sitt remissyttrande förordaten sådan utformning av reglerna om prejudikatdispens att HD ges en möjlighetatt vid sidan av prejudLkatbildningen korrigera mera påtagliga avvikelser frånrådande praxis. Hämtöver bör enligt HD:s ledamöter finnas en möjlighet attmeddela prövningstill- JuU 1971: 7 21 stånd,om synnerliga skäl föreligger att talan prövas av HD. Sistnämnda bestämmelseskulle avse situationer av mer extraordinär natur. Somjag har framhållit tidigare är HD:s viktigaste uppgift att vårda rättsenhetligheten.Detta bör enligt min mening ske uteslutande genom prejudikatbildning. Enordning som innebär att HD skall kunna ändra ett avgörande som enligt HD:suppfattning avviker från praxis utan att något prejudikatintresse föreliggerlämnar i praktiken ett vidsträckt utrymme för ändringsdispens. Om en sådanregel dessutom kompletteras med en allmän regel om dispens vid synnerliga skäl,kan man inte räkna med någon nämnvärd nedgång i antalet revisionsansökhingar.Huvudsyftet med reformen är att söka åstadkomma en ordning där HD:s arbete medprövningstillstånd kan nedbringas till förmän för den prejudikatbildandeverksamheten. En lösning i enlighet med det förslag som har förts fram iyttrandet från HD:s ledamöter skulle enligt rriin mening inte leda till detåsyftade resultatet. Inteheller domstolskommitténs förslag går fritt från kritik från de synpunkter somjag har anlagt. Vissa av de i motiven angivna exemplen på fall då medhänsyn till omständigheterna syimerliga skäl för prövningstillstånd föreliggerär i viss utsträckning av den art som f. n. föranleder ändringsdispens. Jagsyftar närmast på uttalandena att dispens bör få meddelas när underrätt ochhovrätt kommit till väsentligt olika slut eller eljest storameningsskiljaktigheter förekonmiit i domstolarna. Kommitténhar ingående undersökt och prövat en ordning som skulle innebära attändringsdispens kiinde beviljas i difforma mål, dvs. mål där underdomstolarnadömt olika, men har på goda gmnder avvi- . sat en sådan lösning. Det finnsenligt min mening inte heller vid utformningen av ifrågavarande dispensregelanledning att låta den omständigheten att meningarna varit delade idomstolarna i och för sig vara avgörande för frågan om prövningstillstånd. En sådan ordning skulle lätt kunna leda till attskiljaktiga meningar i underdomstolarna av partema uppfattades som grund förändringsdispens. Som jag förut har framhållit bör parterna i princip få åtnöjasmed en prövning i två instanser om inte prejudikatintresset föranleder annat. Kommitténhar i sitt förslag inte tagit upp några regler om uitres-sedispens. Jagansluter mig till den uppfattnigen att nuvarande bestämmelser omintressedispens inte bör ha någon motsvarighet i de nya fullföljdsreglerna. Imotiven till förslaget om dispens när det med hänsyn till särskildaomständigheter föreligger synnerliga skäl för prövning i HD anger konmiitténemellertid den situationen, att prövningen i HD av visst mål kan förutsättas habetydelse för avgöranden i andra mål. Det är alltså fråga om sådana fall där f.n. intressedispens kan meddelas. Givetvis kan omständigheterna i dessa fallvara sådana att skäl finns för prejudikatdispens. I den mån prejudikatintresseinte föreligger JuU 1971: 7 22 ärdet emellertid enligt min menmg tillräckligt att hovrättens avgörande får bildautgångspunkt för bedömningen av andra likartade mål. Somframgår av vad jag nu har anfört bör enligt min mening utrymmet förprövningstillstånd vid sidan av prejudikatdispensen vara ytterst begränsat.