bet · FU01SoU37 · 1971-12-31 00:00:00 — Isamband med omorganisation av medicinalstyrelsen (prop. 1947:67, SU 87) föreskrevs instruktion för styrelsen att ärenden rörandeifrågasatt fel eller försummelse i tjänsten eller i utövning av verksamhet, som stod under medicinalstyrelsens in- seende m. m., skulle handläggas av en medicinalstyrelsensdiscipUn-nämnd och nämndens beslut skulle gälla såsom styrelsens beslut. Såsomledamöter i nämnden skulle ingå 1) generaldirektören, ordförande, 2)överdirektören, -vice ordförande, 3) chefen för den byrå eUer avdelning, tiUvilken ärendet huvudsakligen hörde, 4) en ledamot av styrelsens vetenskapUgaråd, som företräder juridik, samt 5) en av Kungl. Maj:t utsedd ledamot. Förslagom inrättande av disciplinnämnden hade framförts avmedicinalstyrelseutredningen i dess betänkande angående »Den centralaorganisationen av det civila medicinal- och veterinärväsendet» (SOU 1946: 20).Till stöd för förslaget om inrättande av denna nämnd åberopade utredningen denallvarliga innebörd som avgörandet i hithörande ärenden kunde äga för sävälden enskilde sakägaren som den yrkesutövare, mot vilken anmärkning gjorts.Utredningen anförde också att en kritisk inställning mot medicinalstyrelsensbeslut i disciplinärenden stundom kommit till uttryck från allmänhetens sida.Erinringar hade även framkommit från läkarhåll. Vid inrättandet fr. o. m. den 1januari 1968 av den nya , som övertog ochmedicinalstyrelsens uppgifter, ändrades disciplirmämndens samrriansättningsamtidigt som den erhöll namnet medicinalväsendets ansvarsnämnd (prop. 1967:68, SU 105). Nämnden skuUe i fortsättningen bestå av tre av Kungl. Maj:tsärskilt utsedda ledamöter varav en skall vara lagfaren och erfaren idomarvärv (denne ledamot skall tillika vara ordförande) samt en vara läkare chefen för den byrå som handlägger juridiska ärenden eller annan tjänsteman vidbyrån som generaldirektören utser, samt chefen för den byrå till vilken ärendethuvudsakligen hör eUer annan tjänsteman inom styrelsen, som generaldirektörenbestämmer, sammanlagt fem ledamöter. För de särskilt utsedda ledamöterna utserKungl. Suppleant för ordföranden skall vara vice ordförande.Föreskrifter om nämndens sammansättning m. m. har meddelats i instruktionen(1967: 606) för . Sedan på förslag avstatsutskottet i utiätande SU 1970: 177 bifallit motionsyrkanden omförstärkning av lekmannainslaget i nämnden, har genom en kungörelse (1970:736) om ändring i instruktionen för för tillämpning fr. o. m.den 1 januari 1971 föreskrivits att antalet av Kungl. Maj:t utsedda ledamöterskall vara fyra (18 §). Närrmden består numera av tvåjurister (en av de av Kungl. Maj:t utsedda ledamöterna tUlika ordförande samtlagbyråchefen eller annan tjänsteman vid lagbyrån), en läkare (en av de avKungl. Maj:t utsedda ledamöterna) en föredragande ledamot (tjänsteman hosstyrelsen, som beroende på ärendets art kan vara läkare, tandläkare ellerrepresentera annan yrkeskategori) samt två lekmän (utsedda av Kungl. Maj:t).Regelmässigt hålls ett sammanträde . Genom anUtande av suppleanter SoU 1971: 37 21 förde av Kungl. Maj:t utsedda ledamöterna har ibland kunnat hållas mer än ettnämndsammanträde . Ansvarsnämndenär beslutför, om fem ledamöter är närvarande (45§). 1) disciplinär bestraffning och åtalsanmälan m. m.beträffande medi-cinalpersonalen såväl anstäUd hos stat, kommun eller annanhuvudman som privatpraktiserande under förutsättning att ärendet rör feleller försummelse i yrkesutövning såsom medicinalpersonal, 2) vissa åtgärder enligt narkotikaförordningen (1962:704) och kungörelsen (1963: 654) om försäljning från apotek av alkoholhaltigaläkemedel och teknisk sprit m. m., samt 3) återkallande och återgivande av legitimation förbl. a. läkare, sjuksköterskor, barnmorskor, sjukgymnaster (43 §). om disciplinpåföljder för läkare m. fl. ges i kungörelsen (1964:428) om medicinalpersonal under inseende. TUlmedicinalpersonalen hänförs enligt 1 § bl. a. legitimerade läkare,sjuksköterskor, barnmorskor och sjukgymnaster. Medicinalpersonalen står iyrkesutövningen under inseende och den som tiUhörmedicinalpersonalen är skyldig att följa de instruktioner och andraföreskrifter för yrkesutövningen som meddelar (2 §). Ikungörelsen (2 §) är vidare föreskrivet att bl. a. läkare, sjuksköterskor ochbarnmorskor har att iakttaga vad för dem är särskilt stadgat. Den som i sinyrkesutövning handlar i strid mot vad jämlikt gäUandeförfattningar föreskrivit dömes enligt 4 § till dagsböter, om inte förseelseneljest jämlikt lag eller särskild författning är belagd med straff. I 5 §kungörelsen är föreskrivet att om den som tillhör medicinalpersonal gör sigskyldig till försummelse, oförstånd eller oskicklighet i yrkesutövning ellerdäri visar anmärkningsvärd okunnighet om de föreskrifter som det åligger honomatt iakttaga, får tilldela honom erinran, varning eller göraanmälan tUl åtal. Härjämte kan enligt särskUda bestämmelser återkallelse avlegitimation ifrågakomma. Befogenhet att besluta i dessa frågor har somanförts i det föregående medicinalväsendets ansvarsnämnd. Förkommunalt anstäUda befattningshavare är förekommande i tjänstereglementeneller kollektivavtal upptagna disciplinära föreskrifter subsidiära iförhållande till ovan angivna bestämmelser. I den mån ett felaktigt förfarandeinte är av beskaffenhet att böra upptas av , så kommer dekommunala disciplinära föreskrifterna i fråga. Omförfarandet hos medicinalväsendets ansvarsnämnd gäller bl. a. följande enligt44 § instmktionen för . Ärendeföredras av chefen för den byrå till vilken ärendet huvud-sakligen hör eller avannan tjänsteman som generaldirektören bestämmer. SoU 1971: 37 22 Innan ärende avgörs i , skalltillfälle beredas vederbörande att skriftUgen eUer, om han påfordrar det ellerdet eljest finnes lämpUgt, vid muntligt förhör uttala sig om vad som åberopasmot honom. Han äger därvid för sitt försvar anlita biträde som med hänsyn tillredbarhet, insikter och tidigare verksamhet finnes lämpligt för uppdraget. Detta sker genom att vederbörande läkare,tandläkare etc. anmodas inkomma med skriftiig förklaring, varefter anmälaren,om sädan finns, i regel ges tillfäUe att inkomma med påminnelser. Oftaremitteras ärende till medlem av vetenskapliga råd, somföreträder ämnesområdet. Innefattar dennes yttrande kritik av den behandlingeller vård, som meddelats, bereds alltid den behandlande läkaren etc. tiUfälleatt yttra sig. I vissa fall begär nämnden medverkan frän polismyndigheten föratt genom förhör klarlägga vissa oklara förhållanden. Sedandisciplinförfarande inletts kan under vissa förutsättningar medicinalpersonalsom innehar anställning avstängas från tjänstgöring genom beslut avsocialstyrelsen. Talanmot beslut förs hos Kungl. Maj:t genom besvär, som prövas ochavgörs av regeringsrätten. Besvärsrätt har endast den som blivit föremål föråtgärd av nämnden. Sädan rätt tillkommer inte anmälaren (patienten). Ansvarsnämndensställningstaganden har stor betydelse. a. är nämndens beslut med anledningav en anmälan mot läkare eller annan medicinalpersonal i praktiken avgörandeför möjligheten att framgångsrikt föra talan om skadestånd mot denne ellerdennes huvudman inför domstol. Vidare kan nämndens ställningstagande bliavgörande för möjligheterna till fortsatt yrkesutövning för läkare ellerannan, mot vilken förfarandet vid nämnden riktas. handlagda disciplinärenden uppgick till 436. Närmareuppgifter om nämndens beslut m. m. lämnas i särskUd tablå. SoU 1971: 37 23 Riksdagsbehandlingunder senare är, m. m. Vid riksdag väcktes en motion med yrkandeom översyn av medicinalstyrelsens discipliimämnds verksamhet och organisation,varvid särskilt borde övervägas att ombUda nämnden till ett från medicinalstyrelsenfristående organ. Motionen behandlades av statsutskottet tillsammans med prop.1967: 68 vari förenämnda förslag om ändring av nämndens sammansättning och namnframfördes. anförde i sitt av godkända utlåtande (SU1967: 105) att syftet med motionen om en översyn av disciplinnämndensorganisation fick anses tUlgodosett genom de av utskottet tillstyrkta förslageni propositionen samt föreslog avslag på motionen. Vid7970 års riksdag behandlades frågor om medicinalväsendets ansvarsnämnd i tvåutskottsutlåtanden. I de förenämnda motionerna om inrättande av envärdombudsmannainstitution framhölls bl. a. att det kunde vara svårt förpatienterna att få rättelse och kompensation om ett misstag begåtts.Visserligen fanns, anförde motionärerna, möjlighet att klaga hosmedicinalväsendets ansvarsnämnd, men denna utväg tedde sig för mängaotillräcklig. I yttrande över motionerna anförde bl. a. att det i vart fall sä länge bedömning ligger till grund föravgörandet av skadeståndsfrägan var otiUfredsställande att den skadeUdandeinte äger rätt att överklaga beslut. Allmänna beredningsutskottetanslöt sig i sUt utiätande 1970: 60 till denna mening. Utskottet erinradeom två andra vid riksdag väckta och tiU statsutskottet hänvisadelikalydande motioner med begäran om utökning av lekmannainslaget i nämnden ochanförde att utskottet fann det troligt att rättstryggheten skuUe förbättras omlekmannainslaget i nämnden utökades. Motionsyrkandena om förstärkning avlekmannainslaget i grundades på tanken att ett alltförbegränsat lekmannainslag i nämnden kunde ge näring åt föreställningar atträttssäkerheten i bedömningarna inte var tryggad. föreslog iyttrande utökning med en lekmannarepresentant och en ordning som skulleinnebära att lekman alltid skulle delta i nämndens beslut. (SU1970: 177) anslöt sig tiU förslag och föreslog bifall tiUmotionerna, vilket blev beslut. I det föregående har omnämnts de ianledning härav vidtagna ändringarna beträffande sammansättningm. m. fr. o. m. . Frågor angående ämbetsansvar och disciplinärtansvar i offentlig tjänst utreds av den enligt ett bemyndigandeår 1966 tillsatta ämbetsansvarskommittén (.Kommitténs arbete omfattar även medicinalpersonal. Kommittén har avgi-vit ettdelbetänkande »Ämbetsansvaret» (SOU 1969:20) rörande SoU 1971: 37 24 principerför utformning av ett sanktionssystem avseende offentiiga funktionärer. Kommitténberäknas avge slutbetänkande omkring /72. Ianslagsframställning för /73 har bl. a. medhänsyn till ökande antal ärenden föreslagit personalförstärkning föransvarsnämndens kansli samt utbrytande av detta tiU en särskild byrå inomstyrelsen. I motionerna tas upp olika frågor om patienternasställning inom vårdområdet samt om medinflytande för patienter och personalinom området. Imotionen 1971: 98 yrkas att försöksverksamhet skall anordnas vid statligavårdanstalter med samrådsgmpper, i vilka värdpersonal och värdtagare ärrepresenterade, samt med kliniknämnder, bestående av representanter för deolika personalkategorierna vid en klinik eller motsvarande och medbeslutanderätt i vissa organisatoriska m. fl. I fråga om vårdanstaltersom drivs av landsting eller primärkommuner vill motionärerna att Kungl. Maj:tskaU stimulera huvudmännen tiU motsvarande försöksverksamhet. Imotionen 1971: 355 yrkas att sjukvårdens och socialvårdens planerings- ochrationaliseringsinstitut (SPRI) skall uppmanas stimulera sjukvårdshuvudmännentill försöksverksamhet med regionala vårdombudsmän. Dessa skall ta emot ochundersöka klagomål från patienter. I motionen 1971: 1187 framförs ett likartatyrkande. Motionärerna vill att det skall tillsättas en vårdombudsman ellerannan neutral instans inom varje landstingsområde för att öka patienternasrättsskydd. Imotionen 1971: 1187 framförs även förslag om att utöka medicinalväsendetsansvarsnämnd så att ett reeUt patientinflytande erhåUs. Imotionen 1971: 737 framhålls att för en sjukhuspatient inte bara den aktuellasjukdomen kan våUa problem utan även praktiska frågor av social karaktär, somvistelsen vid sjukhuset kan ge upphov till. Patienterna borde därför hatillgång tiU en patientombudsman, till vilken de kunde vända sig undervistelsen på sjukhuset. Motionen syftar till att en försöksverksamhet med en avstaten anställd patientombudsman skall inledas vid något av våra störresjukhus. Imotionen 1971: 742 hemställs att en utredning tiUsätts om patientens ställninginom sjukvården med särskUt sikte på dels en förändring av medicinalväsendetsansvarsnämnd, dels uppbyggnad av kontaktmöjligheter meUan patient och personersom är ansvariga för sjukvården och arbetar inom sjukvården, dels ock en allmänförbättring av sjukvårdens inre miljö. I sistnämnda hänseende skall utredningenavse bl. om i vilken utsträckning patientens medgivande bör krävasför viss behandling och frågan om vilken rätt patienten har att ta del av sinjournal. Frågor om patientens ställning framför allt inom denslutna sjukvärden har kommit att röna ett allt större intresse. Ett sjukdomsfall,som kräver sjukhusvård, innebär i och för sig oro och ängslan såväl för densjuke som för dennes anhöriga. HärtiU kommer att patienten blir underkastadundersökningar och behandlingar av oftast komplicerat slag, vilkas innebörd ochverkan kan vara svära att förstå. DärtiU kommer att sjukhusmiljön vanligtvis ärfrämmande för patienten. Även om patienten kan känna sig desorienterad och utlämnadi sjukhusmiljön finns dock en rad organ bl. a. , länsläkarorganisationenoch justitieombudsmän som har uppgifter som är av betydelse föratt tillvarata intressena för dem som värdas på sjukhus av olika slag.Utskottet vill erinra om att så gott som all sluten sjukvård drivs avsamhällsorgan med av medborgarna valda förtroendemän såsom de ytterstansvariga för verksamheten. Inte minst viktigt är att det på sjukhusen finnskuratorer som har tiU upgift att ge patienterna råd och bistånd i personligaoch andra angelägenheter. Med hänsyn tiU vad som anförs i motionen 1971: 742 finnsdet här anledning erinra om att rätten att ta om hand en person för sjukhusvårdmot personens vilja endast får ske med stöd av lagen om sluten psykiatriskvärd i vissa fall och smittskyddslagen. Omhändertagande med stöd av dessa bådalagar är försedda med rättssäkerhetsgarantier, bl. a. genom möjligheterna attfora talan mot beslut om omhändertagandet. Även då det gäller frågorna ommedgivande tUl viss konkret behandling i sjukvårdande syfte finns garantierför den enskildes integritet genom bestämmelser i och i annanlagstiftning. Patienten har i princip rätt att ta del av alla handlingar omhonom. Inskränkning i denna rätt kan ske endast med stöd av lagen ominskränkningar i rätten att utbekomma aUmänna handlingar. Sådan inskränkningbeträffande viss handling kan göras, då det finns grundad anledning anta attgenom utiäm-nande av handlingen ändamålet med vården eller behandlingen skullemotverkas eller någons personliga säkerhet sättas i fara. Även om det således genom värdens organisation ochlagstiftningen skapats garantier for patientens integritet och för insyn ochkontroll i värdverksamheten, kan patienten likväl uppleva brister inom sjukvården.Mänga gånger torde patientens oro kunna återföras till att han är dåUgtinformerad om sina rättigheter, om sin sjukdom och om de behandlingar han fårför denna. Om patienten vore mera medveten om sina rättigheter som patient ochbättre informerad om den behandling han skall genomgå finns det anledning räknamed att han skuUe känna sig mindre utiämnad och mindre orolig. Mot dennämnda bakgrunden bör enUgt socialutskottets mening såväl SoU 1971: 37 26 dei motionen 1971: 742 upptagna frågorna om medgivande tiU behandling och omrätt för patienten att ta del av sjukjournalen som yrkandena i motionerna1971:355 och 1971: 1187 om inrättande av en värdombudsmannainstitution iväsentlig mån ses som frågor om behovet av ökad information dUsjukhuspatienten. Allmänna beredningsutskottet behandlade vid riksdagmotionsyrkanden om inrättande av en värd-ombudsmaimainstitution och anlade då iprincip samma betraktelsesätt. Utskottet fann det troligt att många av deproblem som en ombudsman skulle få att behandla torde föranledas av attpatienterna inte känner till sina möjligheter att erhålla insyn ochmedinflytande och att åtnjuta rättstrygghet. Utskottet betonade vidare att detär viktigt att informationen i det enskilda fallet förbättras och att ökademöjligheter ges att från sjukhusens sida lämna säväl medicinsk som socialservice utöver vad som är vanligt på de flesta av våra vårdinrättningar.Allmänna beredningsutskottet anförde avslutningsvis att utskottet inte farmdet troligt att informations- och kontaktproblemen inom sjukvården skulle lösasgenom att en värdombudsmannainstitution inrättades. På hemstäUan av utskottetavslog yrkandena om en värdombudsmannainstitution. Socialutskottetdelar aUmänna beredningsutskottets uppfattning om vikten av ökad informationoch kontakt inom sjukvärden och anser åtgärder för att öka information om bl.a. patientens rättigheter är bättre ägnade att konkret stärka patientensställning än inrättande av en värdombudsmannainstitution. Som framgår avyttranden av och motionervidtas fortlöpande åtgärder för att förbättra informationen i de här aktuellaavseendena. Utskotttet är med hänsyn till det anförda inte berett tUlstyrkayrkandena i motionen 1971: 355 och motionen 1971: 1187 om en försöksverksamhetmed vårdombudsman respektive inrättande av en neutral instans för att öka patienternasrättstrygghet. Yrkandeti motionen 1971: 737 synes ha tiU syfte att efter en försöksverksamhet vidett sjukhus den kurativa servicen vid de större sjukhusen skall byggas utgenom att tjänster för patientombudsmän inrättas. Såsom angivits i detföregående finns det vid sjukhusen redan nu befattningshavare kuratorer somhar i uppgift att ge patienterna råd och bistånd i personliga, sociala ochekonomiska angelägenheter. Sjukvårdshuvudmännen räknar enligt undersökningenRUPRO 69 med en kraftig ökning av antalet kuratorer fram tiU . Syftetmed motionen 1971: 737 synes bli tiUgodosett genom den ökning av kuratorskårensom sålunda kan förutses komma tUl stånd. Motionen påkaUar därför inte någonriksdagens åtgärd. Fräganom ett ökat medinflytande från personalens sida på verksamheten inomarbetsplatsen och på de förhåUanden som råder där har inom vårdsektorn såvälsom inom arbetsmarknaden i övrigt tilldragit sig ett alltmerökat intresse. Det är ännu fråga om en SoU 1971: 37 27 försöksverksamhet.Parterna pä arbetsmarknaden har själva organiserat och svarat för denhittiUsvarande verksamheten. I linje härmed ligger att staten, landstingen ochkommunerna enligt utskottets mening aktivt bör medverka till att på de områden,där de är huvudmän, ett utvecklingsarbete kommer til stånd som syftar tillökat medinflytande för personalen. Både då det gäller omfattningen ochutformningen av åtgärder för att utveckla medinflytande för personalen måstebeaktas karaktären av den verksamhet som bedrivs vid olika typer avinstitutioner. Det är därför av betydelse att försöksverksamheten blir såallsidig som möjligt. Beträffande pågående eller planerad försöksverksamhet päområdet kan nämnas följande. Vidkarolinska sjukhuset, som är stadigt, beräknas försöksverksamhet medkUniknämnder komma i gäng . Vidare föreligger förslag om attinom ett landsting skall bedrivas försöksverksamhet med bl. a.avdelningsgrupper och klinikgrupper vid sjukhus. Försöksverksamheten skall ägarum i samarbete med SPRI. förbereder anvisningar om att vidstadiga och icke-statiiga vårdanstalter för alkoholmissbmkare skall inrättasaktivitetsnämnder med representanter för bl. a. personal och med uppgift attsvara för fritidssysselsättningar. Försöksverksamhet skall inledas medpersonalrepresentation i styrelserna för vissa statliga ungdomsvårdsskolor. Då det gäller frägan om ökade kontakter mellanpatienter och personer som är ansvariga för vårdinstitutionerna eller arbetarinom dessa kan konstateras att några konkreta förslag om försöksverksamhet medpatientrepresentation i organ inom den statiiga och landstingskommunalasjukvården ännu inte torde finnas. landstings hälso- ochsjukvårdsnämnd har emellertid beslutat införa en kontaktmannainstitution.Bland ledamöter och suppleanter i distriktsstyrelserna för de förvaltningsområdeni vilka landstingsområdet är indelat skall nämligen utses kontaktmän för deolika vårdinstitutionerna. TUl dessa kontaktmän skall patienter, personal ochallmänhet kunna framföra synpunkter pä vården. Inom ålderdomshemsvården, somutgör den dominerande delen av den primärkommunala värdverksamheten, harverksamhet med samrådsgmpper kommit till stånd i bl. Motbakgrund av att landstingen och primärkommunerna är huvudmän för större delenav värdområdet måste enligt utskottets mening utvecklingen mot ökat personal-och patientinflytande främst bygga på initiativ av dessa huvudmän eUerpersonalorganisationerna. Utvecklingen mot ökat sådant inflytande förutsätteraktivitet av personalen och dess organisationer samt i mån av möjlighet avpatienterna. Den utveckling mot korta vårdtider som skett inom den slutnasjukvården och det förhållandet att många patienter pä grund av sin sjukdomkan vara förhindrade att göra en aktiv insats innebär självfallet problem isammanhanget. Utskottet vUl emeUertid betona angelägenheten av att olika vä- SoU1971: 37 28 garprövas att finna lämpliga former för personal- och patientinflytande. Somframgår av den lämnade redogörelsen skall försöksverksamhet av den karaktär somförordas i motionen 1971: 98 komma till stånd vid statiiga vårdinstitutioner.Med hänsyn härtill samt tUl vad som anförts om att det i övrigt främstbör ankomma på huvudmännen själva att ta initiativ till sådan verksamhetavstyrker utskottet motionen 1971: 98. Med det sagda får också vad som anförtsi motionen 1971: 742 i denna del anses besvarat. har till uppgift att pröva frågor om disciplinärt ansvar förläkare, sjuksköterskor och annan medicinalpersonal. Till grund förmotionsförslagen beträffande synes ligga uppfattningen att inomnämnden skulle finnas ett dominerande läkarinflytande. Enligt utskottets meningsaknas fog för en sådan uppfattning. I detta hänseende vUl utskottet hänvisatill att nämnden består av två jurister, varav ordföranden är en, en läkare, enföredragande ledamot som kan vara läkare eller representera annan yrkeskategoriberoende på vilket ärende som behandlas, samt två lekmän. Antalet lekmän harfr. o. m. utökats från en tiU två. som kritik riktats mot attansvarsnämnden inte i tillräcklig mån beaktar patienternas intressen har frånläkarhåll framförts kritik att nämnden i sina avgöranden skulle vara aUtförhård i sin bedömning av läkarna. Medhänsyn till att lekmannainslaget i nämnden utökats förövrigt innan motionerna väcktes och att frågorna om ämbetsansvar ochdisciplinärt ansvar i offentlig tjänst utreds av ämbetsansvarskommittén, vilketutredningsarbete även omfattar medicinalpersonal, avstyrker utskottetförslagen i motionerna 1971: 742 och 1971: 1187 om medicinalväsendetsansvarsnämnd. Idet föregående har utskottet tagit upp olika konkreta frågor som berörs imotionen 1971: 742. Utskottet har därvid inte funnit det erforderligt attföreslå någon utredning av dessa frågor. Vad som i övrigt anförs i motionenmotiverar enligt utskottets mening inte heller att en utredning nu tillsätts ompatientens ställning inom sjukvården. Utskottet avstyrker motionen. A. beträffande försöksverksamhet med regionalavärdombuds män att avslår motionen 1971: 355, såvitt nu är i fråga, B. beträffande inrättande av en neutral instansinom varje lands tingsområde att avslår motionen 1971: 1187, såvitt nu är i fråga, C. beträffande försöksverksamhet med enpatientombudsman att avslår motionen 1971: 737, SoU 1971: 37 29 D. beträffande försöksverksamhet med samrådsgrupperoch kli niknämnder att avslår motionen 1971:98, E. beträffande medicinalväsendets ansvarsnämnd attriksdagen avslår motionen 1971: 1187 i vad den ej behandlats under B, F. beträffande en utredning om patientens stäUninginom sjuk vården att avslår motionen 1971: 742. Närvarande:herrar i (s), i (c)*, ().Dahlberg (s), Carlshamre (m), (), herrar i Öskevik (c),i (s), Hyltander (fp), (), iBlentarp (s), (vpk), herrar i (c), Nisser (m)*och NUsson i (s). * Ej närvarande vid betänkandets justering. vidutskottets hemställan under A av herrar () och Hyltander (fp) somanser