bet · FU01SoU40 · 1971-12-31 00:00:00 — Tillgången på narkosläkare måsteavsevärt ökas. Medicinskafakulteten i understryker med skärpa att PCB-metoden inte är såriskfri som motionärerna synes mena. Fakulteten kan därför inte biträdauppfattningen att PCB-metoden bör införas som rutinmetod. Tiden anses intemogen för ett sådant steg. Inrättandeav minst en förlossningsavdelning i varje län för smärtfri förlossning Medicinska fakulteten i anser att det voreorimligt, när det gäller smärtfri förlossning, att prioritera endast enförlossningsanstalt i varje län. Effektiv förlossningsanalgesi bör kunna gesvid alla förlossningsavdelningar, som är knutna till en kvinnoklinik. Vadbehovet av personal beträffar, behöver läkarstaben öka vid de obstetriskaspecialavdelningarna. Om epiduralanestesi i liksom pä flera håll utomlandsskulle anvindas för obs/etrisk analgesi måste också fler narkosläkartjänsterinrä :tas. Man böi också ha i åtanke att större krav kommer att ställas påbarnklinikernas . '.äkare och nyföddhetsavdelningarna. Medicinskafakulteten i anför att för en fullgod förlossningsanestesi fordrastillgång till specialtränad personal . Sådan finns förnärvarande inte på någon förlossningsavdelning i värt land. Föratt avhjälpa den nuvarande bristsituationen i fråga om förlossningsanestesifordras enligt fakulteten I)anestesiologiskt utbildade läkare, permanent knutna till kvinnoklinikernas förlossningsavdelningarmed uppgift att med hjälp av obstetr.ker och barnmorskor organisera och ledaarbetet samt de'tiga i vidareutbildning och forskning inom detta område, 2)välutbilda i barnmorskor, som under obstetrikers och anes-tesiologers ledning självakan använda vissa anestesimetoder och därtiU kan assistera vid, följa ochkontroUera mer avancerade metoder, 3) vidareutbildning av kvinnoläkare iobstetrisk anestesi. En sädan utbyggnad bör starta vid och ledas avuniversitetsklinikerna för att sedan spridas till regionskliniker och andraförlossningsavdelningar. anför att tillgången päanestesiologer i är begränsad. Emellertid torde det vara möjligt attpä de större sjukhusen med en väl utbyggd anestesiavdelning med relativtbegränsade resursökningar skapa en adekvat anestesiservice på förlossningsavdelningen.Som exempel nämns att vid akademiska sjukhuset i startats enförsöksverksamhet, vilken innebär att en anestesi-läkare och en anestesisjuksköterskaunder ständigt finns tillgängliga för arbete påförlossningsavdelningen. Förslaget att inrätta en specialavdelning i varje länsynes dubiöst, då detta rimligen kommer att innebära att utvecklingen vidövriga avdelningar riskerar att stagnera. Urvalet av kvinnor som skaU fäförmånen att förlösas vid specialavdelning blir dessutom mycket svårt attgöra. Medicinska fakulteten i anför att fakultetenställer sig tveksam till tanken att man i varje län inrättar specialavdelningarför förlossningsanestesi men lämnar flertalet kvinnokliniker utan möjligheteratt tUlhandahålla mer tids- och personalkrävande förlossningsbedövning, däurvalet av kvinnor vilka skall sändas till specialavdelningen blir svårt attgenomföra. anför att det inte kan biträdayrkandet om åtgärder att utmsta minst en förlossningsavdelning i varje län medpersonal och utrustning för smärtfri förlossning. Anordningar i den riktningenskulle kunna befaras komma att medföra en allvarlig snedbelastning just tiUdylika kliniker och medföra att förmånen av smärtlindring vidförlossning endast blir tillgänglig för ett privilegierat antal kvinnor. Inrättande av specialavdelningar för förlossningsanestesi Medicinska fakulteten i Uppsalaanser att ett intimt samarbete bör etableras mellan obstetriker, anestesiologoch pediatriker för att utveckla och värdera olika anestesiformer. Dettasamarbete bör kunna ske på varje större förlossningsavdelning, och någraspeciella avdelningar för förlossningsanestesi bör ej vara nödvändiga. Medicinskafakulteten i anför att vid undervisningssjukhus- SoU 1971: 40 21 enskvinnokliniker torde med fördel kunna förverkligas dels förslag om enintensifiering av forskningsaktiviteten, dels förslag att utrusta specialavdelningarmed personal och övriga resurser för obstetrisk analgesi och anestesi. Enutvidgning av regional obstetrisk smärtlindring kräver inrättandet avregelrätta intensivvårdsavdelningar för förlossning, om målsättningen medavseende på förlossningsvårdens kvalitet i termer av mortalitet och morb.ditethos moder och barn skall hållas på en oförändrad ambitionsnivå. Detta kräver iförsta hand en utökad obstetrisk och anestesiologisk övervakning påförlossningsavdelningarna. anser att särskilda specialavdelningar förförlossningsanestesi endast är motiverade i anslutning till undervisningssjukhusför bedrivande av forskning om smärtlindring vid förlossning. Ibetänkandet behandlas fyra motioner, som tar upp olika frågor om smärtlindringvid förlossning. Föratt underlätta förlossningsarbetet och minska smärtan för kvinnan anordnas -delvis som en psykologisk förberedelse för förlossningen - teoretiskundervisning om förlossningens anatomi m. m. samt mödragymnastik medrörelseträning och övningar i andningsteknik och avslappning. I samma syfteanvänds under själva förlossningen ett flertal metoder, där smärtstUlandemedel kommer till användning. Man kan härvidlag skilja mellan metoder (1) därde smärtstillande medlen ges i tablettform eUer som insprutning för bl. a. enmera allmän avslappning, (2) där kvinnan får bedövande gaser t. ex.lustgas i kombination med syrgas, (3) där lokalbedövning ges vid slidöppningen,samt (4) där de nerver som leder smärtkänsligheten tiU hjärnan bedövas. Detre förstnämnda metoderna praktiseras allmänt på förlossningsavdelningarna. Deanses inte utsätta moder eUer barn för några risker. Metoderna uppges ge viss smärtlindring.Genom s. k. slutnarkos kan smärtfrihet erhållas. Metoder,som innebär bedövning av nerver som leder smärtkänsligheten till hjärnan ochsom nämns i motionerna, är paracervikalblockaden, pudendusblockaden ochepiduralanestesin. Paracervikalblockaden (PCB) sker genom att bedövningsmedletsprutas in på ömse sidor om Uvmoderhalsen och blockerar smärtnerverna i dettaområde. Denna metod kan ge god smärtlindring under det s. k. öppningsskiftetmen behöver kompletteras med en annan metod - pudendusblockaden - under det s.k. utdrivningsskiftet. Pudendusblockaden sker genom bedövning av den s. k.pudendusnerven i bäckenbotten. Den kan ge smärtfribet vid tänj-ningar ochvävnadsbristningar m. m. då barnet föds fram. Epiduralanestesin sker genombedövning i ryggmärgskanalen. Denna metod kan ge smärtfrihet under helaförlossningen. SoU 1971: 40 22 av alla förlossningar i Sverigesker på sjukhus -lasarett eller förlossningshem. Av det totala antaletförlossningsplatser, ca 3 450, finns ca 2 600 vid kvinnokliniker med läkarespecialutbUdade i kvinnosjukdomar och förlossningar (gynekologi och obstetrik).Vid den normala förlossningen ges förlossningshjälpen - inklusive åtgärder försmärtlmdring - av barnmorskor. Läkare medverkar vid förlossningar dåkompUkationer uppstår och har i övrigt överinseende över verksamheten. Icirkulär gav råd och anvisningar om smärtlindring vidförlossning. I cirkuläret framhålls att de smärtlindrande medlens verkningarpå modern är förhållandevis väl kända, medan däremot erfarenheterna av sådanamedels inverkan på barnet under och efter förlossningen är jämförelsevis små.Vidare framhåUs att möjlighet ännu saknas att med smärtlindrande medel påverkaenbart modern. Det finns inte medel, som i smärtlindrande syfte kanrekommenderas vid alla för-lossm'ngar, sägs det vidare. Läkaren måste i varjeenskilt fall väga effekten av de metoder för smärtlindring som står till budsmot de smärtlindrande medlens inte önskade verkningar på moder och barn.Största möjliga hänsyn måste tas till moderns och barnets säkerhet.Smärtiind-ringseffekten anges löpa i stort sett paraUellt med riskerna vidanvändande av smärtlindrande medel. Vissametoder, som i aUmänhet anses ge tiUfredsställande smärtlindring och ha en såstor säkerhet att de i huvudsak kan admmistreras av bammorskor på egen hand,nämns i cirkuläret. Dessa metoder är dels sådana, där bedövningsmedlet ges itablettform eller som insprutning för bl. a. mera allmän bedövning, dels narkosmed lustgas-syrgas, dels pudendusblockad m. m. Hämtöver firms det, uttalarvidare , metoder där det använda smärtiindringsmedlet gerstörre smärtlindring, men där användningeu av medlet medför ökade risker.Större medverkan av läkare fordras därför för att leda åtgärderna för attåstadkomma smärtlindring vid förlossningen. I anslutning härtill anförs attparacervikalblockaden - på grund av de risker, särskilt för fostret, som ärförbundna med mtmmässig användning av metoden - inte kan anses lämplig attöverlåtas på bammorskor. Isocialstyrelsens cirkulär anförs vidare att barnaföderskans önskan beträffandesmärtUndring vid förlossning skall tUlgodoses i den utsträckning medicinskaskäl medger. Smärtlindring vid förlossning skaU ges i enUghet med den ansvarigeläkarens intentioner, och det ankommer på denne att göra tjänstgörandebarnmorskor förtrogna med de för dem nya smärtlindringsmetoder, som han önskarskall komma tiU användning. För förlossningsavdelning skall utfärdas skriftliginstruktion av den ansvarige läkaren beträffande den smärtlindringsmetodik, somfår användas av barnmorska. I regel bör tjänstgörande läkare vid något tiUfälleha tagit stäUning tiU det enskilda fallet och givit föreskrifter om SoU 1971: 40 23 lämpligsmärtlindringsform enligt för avdelningen fastställd instruktion. Om intetUlfredsstäUande smärtlindring erhåUes eller om barnmorska kan fömtse särskiltbehov av smärtiindring, skall läkare tiUkallas. Vid förlossningsoperationer ochi övrigt vid komplicerade förlossningar skall läkaren i varje enskilt fallpersonligen ge direkt anvisning om lämplig smärtlindringsmetod. Imotionerna karakteriseras genomgående smärtan under förlossning i de flestafall som svår tiU outhärdlig. Det påpekas, att endast ett litet antal kvinnorför närvarande kan få effektiv hjälp mot förlossningssmärtorna genom s. k.smärtfri förlossning. Samtliga motioner syftar tiU en ökad användning iförlossningsvården av smärtlindringsmetoder så att aUa kvinnor som så önskarskall ges effektiv smärtlindring eller smärtfrihet under förlossning. Demetoder för smärtlindring eller smärtfrihet som särskUt framhålls i motionernaeller som syns ligga till grund för motionsyrkandena är paracervikalblockadenoch epiduralanestesin. Motionärema är införstådda med att dessa metoder stäUerökade krav på förlossningsvården, särskilt beträffande anestesiservice. Motionerna1971: 790 och 1971: 362 syftar tiU ett mera införande av metoder försmärtfri förlossning i mdnverksamheten inom förlossningsvården. Imotionen 1971: 790 anförs att risken för skador med paracervikalblockadenbedöms som ringa. Enligt motionärema bör bammorskor kunna utbUdas och anförtrosansvaret för normala förlossningar med hjälp av paracervikalblockaden.Motionärerna yrkar mot denna bakgmnd att UtbUdning i paracervikalbedövningsteknik skall ingå i den reguljära barnmorskeutbUdningen. Imotionen 1971: 362 yrkas att förlossningsavdelningar skaU inrättas med personaloch utmstning för smärtfri förlossning. Med hänsyn till kostnaderna ansermotionärerna det inte rationellt att utrusta varje kvinnoklinik med dessaresurser utan yrkar att minst en förlossningsavdelning i varje län skallerhålla sädana resurser. Imotionerna 1971:72 och 1971:736 framhåUs att kunskaperna om de risker som kanvara förenade med oUka smärtlindringsmetoder är otillräckliga ochatt det är angeläget med forskning på området. Båda motionerna utmynnar iyrkanden om åtgärder för forskning om smärtlindring vid förlossning. I motionen1971: 736 yrkas härjämte att specialavdelningar för förlossningsanestesi(anestesi = känslolöshet) inrättas och att åtgärder för utbildning avanestesiologer vidtas. Motionerna har varitföremål för en omfattande remissbehandling. Övermotionsförslagen om forskning och utbildning har yttrande avgivits avutbUdningsutskottet. Socialutskottetdelar den allmänna uppfattning, som kommer till uttryck i motionerna, attsmärtlindring vid förlossning är ett rimligt krav, som varje kvinna som såönskar skall få uppfyUt. SoU 1971: 40 24 intenågra skäl varför inte alla möjUgheter skall tillvaratas för att underlättaför kvinnan att föda sitt barn. Vad som bör diskuteras är de problem somlägger hinder i vägen för att nä det uppställda målet och de åtgärder som frånsamhällets sida bör vidtas härvidlag. Vid diskussionen måste man vara medvetenom att med nuvarande metoder för smärtlindring medicinska skäl kan utgörahinder för en del kvinnor att få smärtfri förlossning eller ens mera väsentligsmärtlindring. Imotionerna har pekats på flertalet av de faktorer som är väsentUga isammanhanget, nämligen frågan om riskerna vid olika smärtlindrings-metoder,frågan om tillgängen på personal med lämplig utbildning för verksamheten,frågan om att förse förlossningsavdelningar med resurser som möjliggör smärtfriförlossning samt frågan om forskning för utvärdering av förbättrade metoder. Iflertalet av remissyttrandena över motionema anförs att orsaken tiU attsmärtlindring vid förlossning inte kan erbjudas i önskvärd utsträckningär att tillräckliga resurser i form av kvalificerad personal inte finns vidförlossningsavdelningarna. Medicinska fakulteten i anför sålunda, attorsaken tiU att en adekvat smärtUndring vid förlossning sällan erbjuds i vårtland kan knappast vara otiUräcklig forskning eller otillräcklig erfarenhet avsmärtlindrande metoder. Även om klinisk och experimentell forskning ärnödvändiga för förlossningsaneste-sins vidare utveckUng, finns, sägs det ifakultetens yttrande, intet annat hinder för en utökad ochintensifierad smärtiindring vid förlossning än bristen pä personella resurser.Fakulteten hävdar att det finns avsevärd internationell erfarenhet avbedövningsmetoder, som med hänsyn till risker för moder och barn är välbedömbara, och att de flesta av dessa metoder redan är i aUmänt bruk i ,nämligen lokalbedövning och epiduralanestesi inom kirurgin ochparacervikalblockad och pudendusblockad inom gynekologin. Medicinskafakulteten i representerar en annan ståndpunkt. Fakulteten anför attden med hänsyn till risken för fosterskador inte kan biträda uppfattningen attparacervikalblockaden införs som rutinmetod päförlossningsavdelningarna. I stället förordas en intensifiering av forskningenkring smärtlindring vid förlossning. Fakulteten vill även betona attsmärtlindring med smärtstillande medel inte bör ersätta den psykologiskaförberedelse för förlossning, som kan åstadkommas med en god förvärd. Forskningrörande smärtiindring vid förlossning bör vara av tvärvetenskaplig natur ochinbegripa i första hand ämnena anestesiologi, obstetrik och pediatrik. Inomsamtiiga dessa discipliner finns redan en vid universiteten etableradforskningsorganisation, som rymmer bl. a. professurer. Även klinisk forskningom smärtlindring under förlossning pågår inom landet. Som framgår avremissyttrandet frän statens medicinska forskningsråd har rådet stött ochstöder även SoU 1971: 40 25 forskningsprojektavseende smärtlindring under förlossning. Rådet har i sitt yttrande särskiltframhåUit att rådet i den mån ytterligare kostnadskrävande vetenskapligafrågeställningar uppkommer givetvis kommer efter sedvanlig värdering avforskningsprojektens uppläggning och kompetens hos projekdedare att stödjaframställningar om ekonomiskt understöd. Ävenom remissvaren inte ger belägg för att bristande kunskap om smärtlindrandemetoder vid förlossning i dagens läge utgör den mest väsentiiga orsaken tillatt effektiv smärtiindring erbjuds kvinnorna i så förhåUandevis ringa grad somuppenbarligen är fallet, visar den samlade bUden av remissmyndigheternasinstäUning ett ökat behov av både klinisk och experimentell forskning. Socialutskottetvill i likhet med vad sagt i sitt remisssvar starktunderstryka behovet av ytterligare undersökningar rörande olikasmärtiindringsmetoders effektivitet och risker för moder och barn samt sädanaspecieUa säkerhetsåtgärder som är erforderliga för att möta sidoeffekter avmetoderna. Remissyttrandenavisar, att det inte finns tillräcklig tiUgäng på kvalificeradpersonal vid förlossningsavdelningarna, som kan medverka tiU att kvinnoma fårsmärtlindring vid förlossningen. Medanledning av motionsyrkandet om åtgärder för utbildande av anestesiologer -läkare som är speciaUster beträffande bedövningsmetoderna - erinrarutbUdningsutskottet om att redan beslutade ökningar av UtbUdningskapacitetenför läkare kommer att få till resultat att totalantalet läkare i landet kommeratt i stort sett fördubblas . Statsmaktemas beslut år1969 om den nya organisationen av läkares vidareutbildning innebär att antaletläkare med specialistkompetens i anestesiologi respektive gynekologi ochobstetrik kan förväntas komma att avsevärt öka. påpekarvidare att specialistutbUdning i gynekologi och obstetrik innefattar även vissutbild-rung i anestesiologi. Socialutskottetansluter sig till den bedömning som utbildningsutskottet mot denna bakgmnd geruttryck åt i utbUdningsfrägan, nämligen att särskilda åtgärder frånstatsmaktemas sida i syfte att uppnå en ytterligare ökad UtbUdning avanestesiologer inte är motiverade. Utbildningav barnmorskor sker inom en av linjerna för vidareutbildning avsjuksköterskor/sjukskötare, benämnd vidareutbildning inom obstetrisk och gynekologiskvård. UtbUdningen omfattar , varav teori och 40 veckorkUnisk och socialmedicinsk praktik. Enligt läroplanen för dennautbildningsUnje ingår undervisning om smärtlindring vid förlossning i såvälden teoretiska som den praktiska utbildningen och enligt skolöverstyrelsensbedömning i en omfattning som motsvarar barnmorskans ansvars- ochfunktionsområde enligt nyssnämnda anvisningar.Skolöverstyrelsen erinrar SoU 1971: 40 26 omatt enligt anvisningarna vissa angivna smärtlindringsmetoder bör kunnaanförtros barnmorska att anv"ändas i enlighet med för avdelningenfastställd instruktion. Det beror aUtsä på den lokala instruktionen för vederbörandeklinik vilka metoder som används och i vilken utsträckning barnmorskamedverkar. Överstyrelsen påpekar att detta förhållande medför att utbildningenvarierar beroende pä vid vUken klinik barnmorskeeleven får sin praktiskautbildning. Socialstyrelsenhar i sitt remissyttrande förklarat sig ha för avsikt att med skolöverstyrelsenta upp tiU överläggning frågan om en breddning av undervisningen i obstetriskanestesi och analgesi (smärtiindring). Utbildningsutskottetanför - efter att hn lämnat den här redovisade redogörelsen förbarnmorskeutbildningen - att även om barnmorskeutbildningen bedrivs efter enoch samma läroplan synes den reellt kunna inte obetydligt variera meUan deolika utbildningsorterna. Utskottet anser att UtbUdningen bör vara likvärdigöver hela landet och inte avhängig av lokala initiativ eUer lokalt intresse.Även denna fråga påfordrar enligt utbildningsutskottets bedömning särskilduppmärksamhet vid överläggningarna mellan ochskolöverstyrelsen. anser det angeläget att motionen 1971:790 överlämnas till för övervägande vid de bådamyndigheternas överläggningar. Socialutskottetansluter sig tiU stäUningstagande även då det gällerbaramorskeutbildningen. För egen del får socialutskottet härutöver anföraföljande. Flertaletav de instanser som yttrat sig i frägan om en vidgning avbarnmorskeutbUdningen, såvitt avser användningen av paracervikal bedövningsteknik,har ställt sig positiva till förslaget härom. Däremot finns en uttaladtveksamhet i frågan om bammorskor bör fä självständigt använda dennasmärtlindringsmetod rutinmässigt. Flera medicinska fakulteter menar attmetoden helt bör förbehåUas läkare. Som ovan angivits har medicinska fakulteteni uttalat att metoden över huvud taget inte bör användas mtinmässigt. mening måste remissinstansernas uppfattning i utbildningsfrågantUlmätas den betydelsen, att metoden med paracervikalblockad bör ingå som enav de metoder beträffande vilka undervisning meddelas i allbarnmorskeutbildning. Det bör vara en strävan att utbildningen i denna metod -säväl som i andra sm'ärtlindringsmetoder kan ske inte bara i det teoretiskautan även i det praktiska-kliniska skedet av utbildningen. Enannan fråga är om och i vilken utsträckning en barnmorska som tjänstgör vidförlossningsavdelning bör kunna få m.er eller mindre självständigt vidtagaåtgärder för smärtlindring enligt olika metoder. Särskilt mot bakgmnden avsocialstyrelsens yttrande anser utskottet att det finns starka skäl närmareöverväga om barnmorskor i större utsträckning än vad som skerkan anförtros uppgifter när det gäller att administrera smärdindrande medel. Utskottet tar därmedinte ställning i frägan om vilka smärtlindringsmetoder som bör anförtrosbarnmorskor. Denna fråga har självfallet starkt samband med omfattningen avbarnmorskornas UtbUdning. I sina yttranden över motionsyrkandet om inrättande avminst en förlossningsavdelning i varje län med personal och utrustning försmärtfri förlossning har flera remissinstanser framhållit, att effektivsmärtlindring bör kunna ges vid alla förlossningsavdelningar och inte begränsastiU enbart vissa avdelningar. Det har i en del yttranden påpekats, att denbristande tillgången pä för verksamheten kvalificerad personal gör, attutbyggnaden av smärtfri förlossning bör börja vid de större sjukhusen för attefter hand som resurserna ökar spridas ut på övriga förlossningsavdelningar. Mot bakgrund av utskottets principiella instäUning tUlfrågan om smärtiindring vid förlossning, vill utskottet betona angelägenhetenav att de resurser som har betydelse för att kunna ge smärtlindring vid förlossningförstärks vid förlossningsavdelningarna. Med hänsyn till forskningens och undervisningens behov kandet enUgt utskottets mening vara både lämpligt och önskvärt attspecialavdelningar för förlossningsanestesi inrättas. Utskottet kan däremotinte biträda förslaget i motionen 1971: 736 om inrättande av dylikaavdelningar i den mån förslaget avser inrättande av sådana avdelningar iövrigt, eftersom det enligt motionen inte synes vara avsett att alla kvinnorskulle ha möjlighet att fä förlossningsvärd vid sådan avdelning. Vad utskottet anfört om ökade möjligheter tiU smärtUndringvid förlossning bör ges Kungl. Maj:t tiU känna. att i anledning avmotionerna 1971:72, 1971:362, 1971:736 och 1971:790 som sin mening ger Kungl.Maj:t till känna vad utskottet anfört om ökade möjligheter till smärtlindringvid förlossning. Närvarande: herrar i (s). (),Carishamre (m), (), herrar i öskevik (c), iStockholm (s), Hyltander (fp), (), herrar i (s). (), (vpk), herrar i (c),Nisser (m)*, () och i (s). * Ej närvarande vid betänkandets justering. SoU 1971: 40 28 yttrande till socialutskottet över motionerna 1971:72, 1971:736 och 1971:790. har anhållit om yttrande av utbUdningsutskottetöver följande motioner, nämUgen 1971: 72 av herrar NUsson i (c) ochLarsson i Öskevik (c), 1971: 736 av i (c) och ()samt 1971: 790 av m. fl. (s). Imotionen 1971: 72 har hemställts att i skrivelse till Kungl. Maj:tanhåUer om åtgärder för att fä tiU stånd forskning om smärtlindring vidförlossning. Imotionen 1971: 736 har, såvitt nu är i fråga, hemstäUts att iskrivelse tiU Kungl. Maj:t anhåller om åtgärder dels för att få tUl ståndklinisk och experimentell forskning om smärtlindring vid förlossning samt delsför utbUdande av anestesiologer. Imotionen 1971:790 har hemstäUts att i skrivelse tiU Kungl. Maj:t somsin mening uttalar att i den reguljära bammorske-utbUdnuigen jämväl skall ingåutbUdning i paracervical bedövningsteknik samt i övrigt hänvisar till vad som imotionen anförts. Socialutskottethar remitterat nämnda motioner till ,universitetskanslersämbetet. , Svenska läkaresäUskapetoch . Härjämte har utskottet remitterat motioneraa1971:72 och 1971:736 tUl statens medicinska forskningsråd samt motionen1971:790 tUl . har tagit del av remissyttrandena. Motionäremakarakteriserar genomgående smärtan under förlossning i de flesta fall som svärtill outhärdlig.