bet · FU01UU16 · 1971-12-31 00:00:00 — utrikesutskottetsbetänkande nr 1971 UU 1971:16 Utrikesutskottetsbetänkande i anledning av Kungl. Maj:ts proposition angående godkännande avfördrag om förbud mot placermg av kärnvapen och andra massförstörelsevapen påhavsbottnen och i dennas underlag. Maj:t har i propositionen 1971: 83,dagtecknad , föreslagit att godkänna det av rekommenderade fördraget omförbud mot placering av kärnvapen och andra massförstörelsevapen på havsbottnenoch i dennas underlag. Förhandlingarom förhindrande av en kapprustning på havsbottnen har ägt ram i i på grundval hu-vudsakligen avförslag till avtalstexter som framlagts av och Förenta staterna.I oktober 1969 presenterade dessa stater gemensamt ett förslag till avtal.Förbudsreglema begränsades i detta förslag till att avse placering avmassförstörelsevapen på havbottnen. Förslaget kritiserades häftigt av flertaletövriga medlemmar, vilka önskade komma fram till ett totalförbud mot militäraanläggningar på havsbottnen. Ett antal tilläggs- och ändringsförslag framlades,bl. a. från svensk sida. Förhandlingarfördes därefter dels i nedrustningskommittén, dels i . Iapril 1970 framlade och i en ny versionav sitt gemensamma avtalsutkast. hade hänsyn i störreutsträckning tagits till av andra stater framförda synpunkter, t. ex. avseendedefinitionen av det geografiska område förbudet avsågs omfatta samt beträffandebestämmelserna om kontroll av avtalets efterlevnad. Framför allt deicke-paktanslutna medlemmarna av kommittén hävdade emellertid alltjämt attutkastet var otillfredsställande på några punkter. a. framfördes krav påett bindande åtagande av parterna i själva avtalstexten att fortsättaförhandlingar, syftande till ytterligare åtgärder för att förbjuda utnyttjandetav havsbottnen för militära ändamål, på ett erkännande i texten av principen ominternationellt ansvar för kontrollen av förbudets efterlevnad samt på bättregarantier för att kuststatens suveräna rättigheter skulle beaktas, bl. a. genomatt den ålades exklusiv kontrollrätt och kontrollskyldighet inom kustzonen.Majoriteten av de icke- paktanslutnamedlemmarna av nedrastningskommittén presenterade gemensamma ändrings- ochtilläggsförslag i enlighet med dessa önskemål, huvudsakligen formulerade enligtsvenska textutkast. Förslagen accepterades i allt väsentligt avFörenta staterna och . I sin rapport till FN:s generalförsamling1970 kunde nedrustningskommittén följaktligen rekommendera en definitiv texttill ett havsbottenavtal, i vilket de begärda ändringama införts.Generalförsamlingen antog med endast 2 negativa och 2 nedlagdaröster en resolution, vari fördraget öppnas för undertecknande ochratificcring. hörde till det 60-tal stater som undertecknade avtaletden . förbinder sig partema att inte på havsbottnen utanför den zonsom sträcker sig ut från samma baslinjer som användes föratt bestämma territorialhayets bredd placera kärnvapen eller andra typer avmassförstörelsevapen. Förbudet skall tillämpas även inom 12-milszonen, dock attdet inom denna zon inte gäller för kuststaten eller för havsbottnen under desssjöterritorium. Fördragets kontrollföreskrifter anger en serie åtgärder avväxande all-varlighetsgrad som part får vidtaga för att säkerställa att övrigaparter uppfyller förpliktelserna enligt fördraget. Dessa åtgärder omfattar observationerav andra parters verksamhet på havsbottnen, överläggningar med den förverksamheten ansvariga parten samt inspektion av misstänkta anläggningar ellerföremål. Om klarhet inte vunnits eller om förpliktelsernas uppfyllandeallvarligt satts i fråga, kan saken hänskjutas till . Part kanföreta kontrollen med egna medel eller med bistånd, helt eller delvis, av annanpart eller genom lämpliga internationella åtgärder inom FN:s ram. Parternaförbinder sig att fortsätta uppriktigt menade förhandlingar om ytterligareåtgärder på nedrustningens område för att hindra en kapprustning påhavsbottnen. En konferens skall hållas mellan fördragsparterna efterikraftträdandet för att granska hur fördraget fungerar och för att se om de idetta uttalade föresatserna förverkligats. Havsbottenavtaletträder i kraft då 22 stater, däribland , ochStorbritannien, har deponerat sina ratifikationsinstrument. a. framhålHt att havsbottenavtalets praktiska betydelse somrustningsbegränsningsåtgärd torde få betraktas som ringa. Förbudsreglernariktar sig endast till kärnvapenstaterna, dvs. , ,, och . Av dessa har veterligen endast Förentastaterna umgåtts med planer på att placera kärnvapen i fasta anordningar påhavsbottnen. Dessa planer hade emellertid förmodligen redan övergetts, dåförhandlingama om det nu aktuella avtalet inleddes. Det militära utnyttjandetav havsbottnen har ökat men torde ha inskränktsväsentligen UU 1971: 16 3 tilldefensiva anläggningar för upptäckt av ubåtar. Vår kännedom om stormakternasplaner är dock mycket begränsad, varför man inte kan bortse ifrån atthavsbottnen även kan komma att utnyttjas för offensiva anläggningar. Fördragetskulle ha fått en långt större betydelse för framtiden, om förbudet som mångastater under förhandlingarna krävde gjorts allmänt och således lett till endemilitarisering av havsbottnen. Äveni den begränsade form avtalet har fått bedöms det emellertid vara av värde.Sålunda kan fördraget anses utgöra ett första, om än mycket begränsat, steg avde ledande kärnvapenstaterna för att infria åtagandet i 1968 årsicke-spridningsfördrag att fortsätta förhandlingar om ytterligare åtgärder motkärnvapenkapprastningen. Vidare innehåller a-vtalet i sin tur ett åtagande omytterligare åtgärder för att förhindra kapprustning på havsbottnen. Fördragethar också viss betydelse för frågan om havsbottnens fredliga utnyttjande. Enföratsättning härför är att havsbottnen blir fullständigt demilitariserad.Avtalet bör ses som ett steg på vägen mot ett framtida fredligt utnyttjande avhavsbottnen inom en internationell regim. Somovan nämnts innehåller havsbottenavtalet i främsta rammet ett åtagande av deledande kärnvapenstaterna att inte utsträcka kärnvapenkapprustningen till bl.a. den oss omgivande havsbottnen. Detta åtagande minskar risken för konflikteri vår omgivning och bidrar därmed till stärkandet av vår nationella säkerhet.Det bör dock betonas att förbudsreglema inte gäller kuststaterna iden havsbottenzon som sträcker sig ut från deras baslinjereller för kuststaternas inre vatten. En kärnvapenmakt har sålunda alltjämtmöjlighet att placera kärnvapen på havsbottnen inom eget eller en allieradstats territorium. Överbefälhavaren har i sitt yttrande över havsbottenavtaletbetonat dess tämligen ringa räckvidd i svenskt närområde genom att väsentiigadelar av , och därigenom blir undantagna frånfördragets tillämpningsområde. Kontrollav fördragets efterlevnad innebär för svensk del ombesörjande av erforderligövervakning inom de områden av kontinentalsockeln, där vi har suveränitet elleransvar, dvs. i första hand inom den breda havsbottenzonenlängs vår kust, en rättighet att utöva kontroll även bortom våra kontinentalsockelgränserfram till gränsen för våra grannstaters territoriella hav eller tilläggszonersamt en möjlighet att vi kan bli ombedda att biträda annan stat eller FN meddylik kontroll inom vilken del som helst av världshaven. En oklarhet i avtalstextenär att det inte framgår direkt av kontrollbestämmelserna att kuststaten harexklusiv behörighet att vidta kontrollåtgärder i havsbottenzonen utanför desskuster, om dess territorialhav är mindre brett än . Det kansåledes sägas existera ett "gap" i kontrollhänseende mellanexempelvis den svenska territorialgränsen (4 nautiska mil)och den yttre gränsen för havsbottenzonen. Om kuststaten inte skulle ha ansvarför övervakning och kontroll inom detta område, finns risk för att någonstormakt övertar kontrollen, vilket inte anses stå i överensstämmelse medsvensk säkerhetspolitik. Från svensk sida föreslogs under förhandlingarna inedrustningskommittén ett tillägg till kontrollartikeln av innebörd, attkuststaten skall ha exklusiv kontrollrätt inom havsbottenzonen. Detta förslagaccepterades emellertid inte av stormaktema, förmodhgen då det betraktades somen, inte önskad inskränkning av principen om havets frihet. Den sovjetiske representantengjorde emellertid ett uttalande i kommittén, enligt vilket a-vtalets nuvarandelydelse uteslöt kontrollverksamhet av annan part än kuststaten inomhavsbottenzonen. Detta uttalande citerades sedermera från svensk sida ikommittén och angavs som skäl för att vi inte ansett oss behöva ta upp fråganigen. Då ingen från dessa uttalanden avvikande mening gjordes gällande underförhandlingarna, torde den svenska uppfattningen om kuststaternas exklusivakontrollrätt inom havsbottenzonen få sägas ha giltighet och måste under allaförhållanden vara hävdade uppfattning i teori och praktik. Någonskyldighet för att övervaka förbudet för fördragsslutande utländskstat att placera massförstörelsevapen på havsbottnen utanför vårt sjöterritoriumföljer inte av fördraget. Även om vi sålunda inte är förpliktade att övervakahavsbottnen utanför vår territorialgräns, ligger det i vårt eget intresse attför omvärlden visa att vi har vilja och förmåga att göra detta närhelst vianser det lämpligt. bör också vara berett att bistå andra mindretekniskt utvecklade stater vid sådan kontroll som de kan önska genomförd. Fråganom kompletterande resurser för övervakningsverksamheten torde kunna bedömasförst när närmare erfarenheter vunnits av metodiken för och omfattningen avden övervakningsverksamhet som bör bedrivas. Ipropositionen framhålles slutligen att havsbottenavtalet trots sin begränsadepraktiska betydelse torde få tillmätas värde i avspänningshänseende. Utskottet delar den uppfattning som kommer tilluttryck i propositionen att havsbottenavtalet har ringa betydelse somrustningsbegränsan-de åtgärd. Även dess betydelse för vårt lands strategiskasituation torde tills vidare vara obetydlig. Avtaletmåste emellertid välkomnas som ett första steg på vägen mot havsbottnensdemilitarisering, särskilt som avtalsparterna förbundit sig att förhandla omytterligare åtgärder i detta syfte. Avtalet ansluter sig till de övrigapartiella fördrag på nedrastningsområdet som har ingåtts underefterkrigstiden och som utgör positiva inslag i en utveckling som i övrigtpräglas av ständig upprastning. Avtalet bedöms också ha en viss allmänavspänningseffekt. Avtaletaktualiserar frågan om möjligheter att kontrollera militär verksamhetpå havsbottnen. Som framhålles i propositionen, är tolkning avhavsbottenavtalets kontrollbestämmelser den att kuststaten har en exklusivkontrollrätt inom en havsbottenzon som sträcker sig ut till 12 nautiska milfrån dess s. k. baslinjer. Härav följer att måste ha förmåga att utövaden kontroll inom havsbottenzonen utanför den svenska kusten somneutralitetspolitiken kan komma att nödvändiggöra. En dylik kontroll försvårasav att större delen av nämnda havsbottenzon ligger utanför den av Sverigehävdade territorialvattengränsen. Eventuell utiändsk verksamhet på havbottneninom nämnda område måste bedömas vara allvarlig. geremellertid, som framgår av propositionen, tillgång till en internationellrättslig procedur, däribland hänskjutande till , för de falldå förbjuden verksamhet misstänks. Som departementschefen har framhållit tordefrågan om kompletterande resurser för övervakningsverksamheten kunna bedömasförst när närmare erfarenheter vunnits av metodiken för och omfattningen avden övervakningsverksamhet som bör bedrivas. Avtaletträder, som nämnts, i kraft när det ratificerats av 22 stater, däriblandFörenta staterna, och . Avtalet har, enligt vadutskottet erfarit, ratificerats av 19 stater, däribland Sovjetunionensamt , och . Utskottet,som icke funnit anledning till erinran mot Kungl. Maj:ts förslag, hemställer att med bifall till propositionen 1971:83 godkänner det av generalförsamling den 7 december 1970rekommenderade fördraget om förbud mot placering av kärnvapen och andramassförstörelsevapen på havsbottnen och i dennas underlag. Närvarande:herr (), (), herrar i (s).Palm (s). (), (), (), fröken (),herrar Virgin (m). (), Wirmark (fp), () och i (s).