bet · FU01JuU9 · 1971-12-31 00:00:00 — I promemorians förslag beskrivs den brottsliga handlingenså, att gärningsmannnen bemäktigar sig luftfartyget eller eljest ingriper idess förande. Hovrättenför kritiserar uttrycket "ingriper" som oklart och välvidsträckt. För egen del anser jag attden brottsliga handlingen i överensstäm- JuU 1971: 9 11 melsemed vad som föreslås i promemorian bör anges bestå i att någon bemäktigar sigluftfartyget, vilket torde vara liktydigt med att vederbörande övertarkontrollen över fartyget. Vidare bör bestämmelsen omfatta sådana handlingarsom består i att gärningsmannen på annat sätt ingriper i manövreringen avluftfartyget, t. ex. genom att tvinga föraren att vidta viss åtgärd vidförandet av fartyget eller hindra honom från att manövrera fartyget på visstsätt. Med anledning av vad hovrätten för anfört vill jagframhålla att endast sädana ingripanden i manövreringen åsyftas som skermedelst olaga tvång och som medför att luftfartygets förare hindras från attsjälv bestämma över dess manövrering. Härigenom torde en tillräckligbegränsning erhållas till sådana mera allvarliga förfaranden som avses ikonventionen. Somnyss nämnts skall enligt konventionen besittningstagandet vara rättsstridigt.Att gärningen för att vara straffbar skall vara rättsstridig behöveruppenbarligen inte nämnas särskilt i den svenska straffbestämmelsen. Allmännaregler om grunder för uteslutande av brottslighet skall givetvis iakttas. Förstraffbarhet bör krävas att handlingen begås uppsåtligen. Däremot bör intefordras att besittningstagandet eller ingripandet sker med särskild avsikt, t.ex. att ändra kursen i viss bestämd riktning. Ifråga om straffbestämmelsens tillämpningsområde är att märka, attHaagkonventionen inte äger tillämpning på luftfartyg som används inom militär-,tull- eller polisväsendet. I överensstämmelse med vad som föreslås i promemorianbör dock enligt min mening sådana luftfartyg inte undantas från den svenskastraffbestämmelsens tillämpningsområde. Inte heller finns det anledning attbegränsa bestämmelsen till att gälla endast luftfartyg som framförs iförvärvssyfte. Bestämmelsenbör bereda skydd för samfärdseln med luftfartyg, oavsett om det gäller trafikinom eller utom . Detta torde dock inte behöva komma till särskiltuttryck i lagtexten. Ipromemorian har som straffskalor föreslagits fängelse i högst eller, ombrottet är grovt, fängelse i lägst ett och högst . Någraremissinstanser, bl. a. hovrätten för och styrelsen föradvokatsamfundet, har framhållit att kapningsbrott som riktar sig mot luftfarygi linjefart i regel bör anses som grovt. I flera remissyttranden uttalasönskemål om strängare straff för grova fall av kapning än som föreslås ipromemorian. Som förebild har nämnts straffskalan för grovt sabotage, somupptar fängelse , lägst tvä och högst , eller på livstid. Manhar anledning räkna med att de luftfartyg som blir föremål för kapning iallmänhet är sådana som används i linjefart för befordran av passagerare. Jaginstämmer i vad vissa remissinstanser uttalat om att JuU 1971: 9 12 sådantkapningsbrott regelmässigt bör anses som grovt, om det i promemorian framlagdaförslaget i fråga om strafflatituder godtas. Detsamma bör gälla vid kapning avluftfartyg som används i icke regelbunden luftfart (charter) för befordran avpassagerare. Mot denna bakgrund kan det övervägas, om inte den strängarestraffskalan bör avse normalbrott och den lindrigare mindre grova fall avkapningsbrott. En sådan konstruktion har använts vid vissa brott som i sigsjälva alltid är av mycket allvarlig art, t. ex. mord, människorov, olagafri-hetsberövande, försättande i nödläge m. fl. Kapningsbrottet synes emellertidinte kunna helt jämföras med gärningar av det slaget. Det ligger närmare tillhands att jämföra det med olaga tvång, rån och sabotage. För dessa brott har iBrB använts den i promemorian föreslagna systematiken. Under dessaförhållanden anser jag mig böra godta promemorians förslag att låtastraffbestämmelsen innehålla tvä straffskalor, varav en för grova brott. Medanledning av förslaget från vissa remissinstanser att strafflatituden för detgrova brottet skall omfatta också fängelse på livstid vill jag framhålla attlivstidsstraff f. n. ingår i straffskalan endast för ett fåtal brott. Somexempel kan nämnas mord, människorov, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelsesom är att anse som grov, grovt sabotage samt spridande av gift eller smitta ifall som är att bedöma som grovt. Genomgående krävs enligtgärningsbeskrivningarna för dessa brott att en viss allvarlig effekt har inträttoch att sådan effekt har omfattats av gärningsmaimens uppsåt. Motsvarande kravuppställs inte för fullbordat kapningsbrott. Inträffar till följd av enflygkapning något så allvarligt som t. ex. att luftfartyget störtar eller attnågon passagerare eller besättningsmedlem berövas livet, kan straffbestämmelsemed fängelse på livstid i straffskalan bli att tillämpa i konkurrens medbestämmelsen om kapning av luftfartyg. Jag anser det därför inte vara motiveratatt för detta brott föreslå strängare maximipåföljd än fängelse . Inteheller i fråga om den nedre gränsen för straffskalan för grovt brott, fängelseett år, finner jag skäl att frångå promemorieförslaget. De sålunda föreslagnastrafflatituderna får anses ge klart uttryck för den allmänt omfattade meningenatt kapningsbrott utgör en mycket allvarlig form av brottslighet. De betydanderisker inte bara för personer ombord på det kapade luftfartyget utan också förannan lufttrafik inom samma onu-äde och för personer pä den plats där fartygettvingas landa bör givetvis beaktas vid straffmätningen vid sidan av sådana omständighetersom arten och graden av det våld eller hot som brukats vid handlingensutförande, de olägenheter av personlig eller ekonomisk natur som brottetmedfört m. m. Somexempel på omständigheter som kan komma ett kapningsbrott att framstå som grovtnämns i promemorieförslaget att genom brottet har framkallats fara för mängamänniskor eller att gärningen eljest varit JuU 1971: 9 13 Jag kan för egen del biträda förslaget i denna del. Blandförhållanden som kan göra att gärningen framstår som särskilt farlig kannämnas, att gärningsmannen gör bruk av vapen, förstör eller skadar instmmenteller annan utrustning av betydelse för luftfartygets säkerhet eller att hansjälv övertar manövreringen utan att äga tillräckliga förutsättningar härför. 1promemorian har som brottsrubricering föreslagits "kapning avluftfartyg". Remissinstanserna har inte haft någon eriman mot förslaget idenna del. Även jag godtar den föreslagna brottsbeteckningen. Jagansluter mig också till förslaget att den nya bestämmelsen tas upp i 13 kap.BrB, som handlar om allmänfarliga brott, och där införs i en ny paragraf,benämnd 5 a §, efter sabotagebestämmelserna i 4 och 5 §§, tillvilka den med hänsyn till sitt innehåll nära ansluter sig. 1 i skall också försök och medverkan till kapningsbrottutgöra straffbara gärningar. Sådana gärningar faller dock under konventionenstillämpningsområde endast om de begås av någon som befinner sig ombord påluftfartyget medan detta är under flygning. Ipromemorian har föreslagits, att också försök till kapning av luftfartyg görsstraffbart. Enligt förslaget bör detta ske genom ett tillägg till 13 kap. 12 §BrB. I denna paragraf föreskrivs, att för försök till vissa i kapitlet angivnabrott döms till ansvar enligt 23 kap. BrB. Enligt samma paragraf bestraffasockså förberedelse eller stämpling till de angivna brotten samt underlåtenhetatt avslöja sädana brott. Enligt promemorian bör dessa bestämmelser gälla ävenkapning av luftfartyg. Detta innebär bl. a. att bestämmelsen om straff förförsök inte, såsom i konventionen, har begränsats till fall då gärningsmannenbefinner sig ombord på luftfartyget. I likhet med remissinstanserna godtar jagpromemorieförslaget i denna del. Medverkantill kapning av luftfartyg och medverkan till försök till sådant brott blirstraffbart enligt reglerna i 23 kap. BrB utan att särskild föreskrift därominförs. Av allmänna grundsatser följer att det för straffbar medverkan intekrävs att den medverkande begår medverkanshandlingen ombord på luftfartyget. 6.3.2Bestämmelse om svensk domstols behörighet I promemorian har inte lagts fram något förslagtill ändring av gällande bestämmelser om svensk domstols behörighet. De kravsom i konventionsutkastet ställdes pä konventionsstaterna i fråga om domsrättansågs nämligen vara i praktiken uppfyllda genom reglema i 2 kap. BrB omtillämpligheten av svensk strafflag. Emellertid är reglerna i art. 4 iHaagkonventionen om konventionsstats domsrätt vid- JuU 1971: 9 14 sträcktareän motsvarande regler i det utkast som förelåg när promemorieförslagetupprättades. Art. 4.1 omfattar således inte bara kapningsbrott utan ocksåvarje annan våldshandling som gärningsmannen i samband med sådant brott begärmot passagerare eller besättning I art. 4.1.C har vidare tagits in en regel omförhyrda luftfartyg. Enligt denna regel skall den stat ha domsrätt vari den somförhyr fartyget har sitt huvudkontor eller, om sådant inte finns, där han ärstadigvarande bosatt. Dessutom har i art. 4.2 gjorts det betydelsefullatillägget att konventionsstat skall kunna utöva domsrätt över kapningsbrott,när den misstänkte finns inom dess område och inte blir utlämnad tilt annanstat som har jurisdiktion enligt art. 4.1. Bestämmelsernai art. 4.2 innebär att kapningsbrott har gjorts till ett internationellt brotti den meningen att konventionsstaternas domstolar skall kunna döma över sådantbrott oavsett var det har begåtts. För att säkerställa att kan uppfylladenna förpliktelse bör 2 kap. BrB ändras så att svensk domstol har domsrätt ifråga om kapning av luftfartyg, oavsett var och av vem brottet har begåtts. Jagförordat alltså att sådant brott i detta avseende jämställs med folkrättsbrott,dvs. brott enligt 22 kap. 11 § BrB, vilket enligt 2 kap. 3 § 4 BrB alltid omfattasav svensk domstols behörighet. I sistnämnda bestämmelse bör sålunda kapning avluftfartyg nämnas vid sidan av folkrättsbrott. Frågauppkommer om det behövs utvidgade domsrättsregler med anledning av detsärskilda omnämnandet i art. 4.1 i konventionen av våldshandling som harbegåtts i samband med kapningsbrott. Reglerna i 2 kap. 2 och 3 §§ BrB om svenskstrafflags tillämplighet på brott begångna utomlands ger åt svensk domstol såvidsträckt behörighet att det endast i sällsynta undantagsfall kan inträffa attsådana våldshandlingar som avses i art. 4.1 inte faller under svensk domsrätt.Tänkbara undantagsfall kommer för övrigt att avse brott av sä ringa beskaffenhetatt de i jämförelse med kapningsbrottet lär sakna betydelse vid påföljdensbestämmande. Jag finner det därför inte påkallat att föreslå någon ändring idomsrättsreglerna beträffande sådana handlingar. Reglerna i art. 5 i konventionen om vissaskyldigheter för konventionsstat i fråga om luftfartyg som är föremål för s.k. internationell registrering, dvs. inte är registrerat i viss stat, påkallarinte några lagstiftningsåtgärder för vidkommande. Föreskrifternai art. 6 i konventionen om bl. a. tagande i f ö r-V a r avden som misstänks för kapningsbrott, förundersökning med anledning av sådantbrott samt underrättelseskyldighet till andra konventionsstater överensstämmeri huvudsak med de motsvarande bestämmelser som finns i art. 13 iTokiokonventionen, som har tillträtt, och kräver inte någralagstiftningsåtgärder. JuU 1971: 9 15 I art. 7 i konventionen föreskrivs obligatoriskskyldighet för konventionsstat, inom vars område en för kapningsbrottmisstänkt person befinner sig, att överlämna ärendet till behörig myndighetför beslut i åtalsfrågan. Denna förpliktelse torde för del komma attbli uppfylld genom bestämmelserna i om skyldighet förpolismyndighet eller åklagare att inleda förundersökning vid misstanke ombrott som hör under allmänt åtal samt för åklagare att tala å sådant brott. Avreglerna i art. 8 i konventionen angående utlämning berörs närmast avbestämmelserna i art. 8.1 och 8.3. Enligt den förstnämnda bestämmelsen skallkapningsbrott anses vara ett utlämnings-bart brott i utiämningsavtal mellankonventionsstater. Enligt art. 8.3 är konventionsstat, som för utlämning pågrund av brott inte kräver att utiämningsavtal skall finnas med den stat sombegär utlämning, skyldig att betrakta kapningsbrott som ett utlämningsbartbrott i enlighet med de villkor som föreskrivs i den anmodade statens lag.Förevarande konventionsbestämmelser påkallar inte någralagstiftningsåtgärder. Art.9 i konventionen innehåller regler om skyldighet för konventionsstat attåterföra kontrollen över luftfartyget till den laglige befälhavaren, att låtapassagerare och besättning fortsätta resan och att återställa luftfartyget ochdess last till deras rättmätiga innehavare. Bestämmelsen motsvarar art. 11 iTokiokonventionen och föranleder inte några ytterligare lagstiftningsåtgärder. 10 föreskrivs skyldighet för konventionsstaternä att lämna varandraömsesidig rättshjälp i mål om kapningsbrott. Bestämmelserna innebär inte någraförpliktelser som går längre än vad som redan tillämpas hos oss i dessahänseenden och några nya författningsbestämmelser behövs alltså inte. Art.11 innehåller bestämmelser om viss uppgiftsskyldighet till i fråga omkapningsbrott. förpliktelser enligt denna artikel kan uppfyllas inomramen för gällande lagstiftning. Erforderliga föreskrifter av administrativnatur kan meddelas av Kungl. Inteheller bestämmelserna i art. 12 om förfarandet i händelse av tvist mellankonventionsstater angående tolkningen eller tillämpningen av konventionenpåkallar några interna lagstiftningsåtgärder. De i det föregående föreslagna lagändringarna börträda i kraft och oberoende av konventionen efterratifikation blir bindande för . Jag föreslår i enlighet härmed att dennya lagstiftningen träder i kraft dagen efter det lagen om de föreslagnaändringarna har utkommit från trycket. JuU 1971: 9 16 Lagrådetsutiåtande innehåller följande. Den konvention som föranlett förslaget tillsärskild straffbestämmelse om kapning av luftfartyg har tillkommit i anledningav de talrika brott av detta slag som förövats och sominneburit betydande faror för passagerare och besättningar förutom andraavsevärda skador och olägenheter. I några fall torde förbrytelserna ha utgjortmänniskorov eller varit jämförbara med sådant brott. Atten särskild straffbestämmelse för flygplanskapning införes i 13 kap. BrBföranleder icke någon erinran. Såsom bestämmelsen utformats i det remitteradeförslaget omfattar den icke blott sädana allvarliga händelser som givit upphovtill konventionen utan även brott av lindrigare art. Bortsett fråndomsrättsfrågan skulle det knappast ha varit påkallat att låta den nyabestämmelsen avse även de mindre svåra fallen; brott som icke medförtallvarligare följder lärer ha kunnat tillbörligt bestraffas med tillämpning avredan förekommande bestämmelser i . Medhänsyn till vad som anmärkts synes den nya straffbestämmelsen i första rummetböra få avseende på grövre brott i stället för, såsom föreslagits, delindrigare; sådana omständigheter som enligt förslaget skall beaktas vidbedömnuigen av om brottet är grovt torde vara utmärkande för brottstypen somsådan. Enligt lagrådets mening bör därför, såsom gäller i fråga om ett flertalandra brott i BrB, den strängare straffskalan upptagas såsom huvudregel och denmildare för brott av mindre grov beskaffenhet. Omständigheter att beakta vidövervägande av om den senare skalan skall tillämpas är t. ex. att någonflygning ej kommit till stånd eller att annan än deltagare i brottet ickemedföljt flygplanet. Skältalar för att såsom gäller vid vissa andra brott som innebär fara för fleramänniskors liv (jfr 13 kap. 2, 3, 5 och 7 §§ BrB) i den strängarestraffskalan även ingår fängelse på livstid. De särskilt svåra förbrytelsernatorde dock i regel tillika innefatta annat brott, för vilket fängelse pålivstid är utsatt, t. ex. mord, människorov, sabotage. Lagrådet godtagerdärför att maximum satts till fängelse . Gärningsbeskrivningensynes böra jämkas, jfr uttryckssättet i bl. 9 kap. 4 § BrB. Lagrådethemställer, att i 13 kap. 5 a § stadgas, i första stycket, att den som ombordpå luftfartyg medelst olaga tvång bemäktigar sig fartyget eller ingriper idess manövrering dömes för kapning av luftfartyg till fängelse, lägst ett ochhögst , och, i andra stycket, att om brottet är mindre grovt, dömes tillfängelse i högst . Såsom framhålles iremissprotokollet synes konventionens bestäm- JuU 1971: 9 17 melserutöver stadgandena i 13 kap. icke föranleda annan lagstiftning än detföreslagna tillägget i 2 kap. 3 §. En anslutning från svensk sida tillkonventionen torde medföra ett åtagande att i de fall, då enligt 2 kap. 5 § BrBför åtal fömtsättes förordnande av Kungl. Maj:t, sådant förordnande skallmeddelas, när fråga är om brott som avses i konventionen (art. 7). Beträffandeutlämning för kapning av luftfartyg, som med den föreslagna straffskalan ejmöter hinder med hänsyn till brottets svårhetsgrad, kommer att gälla deförutsättningar utläm-ningslagarna i övrigt uppställer. Departementschefenvid anmälan av lagrådets yttrande Vidanmälan av lagrådets yttrande anförde statsrådet följande. Enligt lagrådet bör den strängare straffskala somenligt det remitterade förslaget skall gälla för kapningsbrott av grovbeskaffenhet upptas som huvudregel och den mildare straffskalan gälla brott avmindre grov beskaffenhet. Somjag anförde vid remissen av lagförslaget synes kapningsbrottet inte kunna heltjämställas med de brott i som i fråga om straffskalorna har denkonstruktion som lagrådet har förordat, t. ex. mord, människorov och olagafrihetsberövande, utan snarare böra jämföras med sädana brott som olaga tvång,rån och sabotage. I 13 kap. , där bestämmelsen om kapningsbrottföresläs bli införd, har samtiiga de straffbestämmelser som indelar brott iolika svårhets-grader den konstruktion av straffskalorna som det remitteradeförslaget har. Det finns enligt min mening inte tillräckliga skäl att för kapningsbrotttillämpa en annan systematik i detta avseende än som sålunda allmänt används i13 kap. a., att en anslutning från svensk sida till konventionen förbekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg torde medföra ett åtagandeatt i de fall då enligt 2 kap. 5 § för åtal förutsätts förordnandeav Kungl. Maj:t sådant förordnande alltid skall meddelas, när fråga är om brottsom avses i konventionen. Lagrådet hänvisar härvid till innehållet i art. 7 ikonventionen. Syftetmed reglerna i art. 7 torde vara att kapningsbrott vid prövning av frågahuruvida åtal skall anställas skall behandlas på samma sätt som andraallvarliga brott. Det finns däremot enligt min mening inte stöd för antagandeatt bestämmelserna i art. 7 medför skyldighet för konventionsstaterna att ifråga om kapningsbrott införa strängare åtals-regler än dem som enligt derasinterna lagstiftning gäller i fråga om andra brott av lika allvarligbeskaffenhet. Den diskretionära prövningsrätt som åtalsmyndigheterna i enkonventionsstat kan ha enligt lagstift- JuU1971: 9 18 ningen i den staten i fråga om brott i allmänhet begränsassålunda inte av konventionen. I länder som tillämpar opportunitetsprincipen ifråga om åklagares skyldighet att åtala brott som hör under allmänt åtal skallalltså den myndighet som beslutar i åtalsfrågan ha diskretionär prövningsrättäven i fråga om kapningsbrott. 1 gäller som ett undantag från denallmänna åtalsplikten bl. a. att åtal för utomlands begångna gärningar i vissafall kräver förordnande av Kungl. Maj:t eller den Kungl. Maj:t har bemyndigat.I dessa fall har Kungl. Maj:t eller den som erhållit bemyndigande rätt attdiskretionärt pröva om åtal skall anställas. Denna prövningsrätt kommer ienlighet med det anförda att finnas även i fråga om kapningsbrott. I det remitterade förslaget bör, som lagrådet förordat,vidtas vissa redaktionella jämkningar. Mot bakgrund av de allvarligasäkerhetsproblem, som de s. k. flygplanskapningarna har skapat för den civilaluftfarten, har inom Internationella civila luftfartsorganisationen ()utarbetats en konvention för bekämpande av olaga besittningstagande avluftfartyg. Konventionens bestämmelser innebär i huvudsak att varjekonventionsstat åtar sig att belägga kapningsbrott med strängt straff, atttillse att domsrätt beträffande sådana brott finns i vissa särskilt angivnafall och att vidta åtgärder antingen för åtal mot eller för utlämning av densom har begått sådant brott och som finns inom statens område. Konventioneninnehåller också regler om skyldighet för konventionsstat att göra brottsundersökningar,ta gärningsmän i förvar, lämna vissa underrättelser m. m. I propositionen föreslås att skall godkännakonventionen samt antaga ett vid propositionen fogat förslag till lag omändring i , vilket utformats i nära anslutning till konventionensbestämmelser. Förslaget innebär att ett särskilt lagstadgande om straff förkapning av luftfartyg införes i . Enligt stadgandet skall den somombord på luftfartyg medelst olaga tvång bemäktigar sig fartyget eller ingriperi dess manövrering dömas till fängelse i högst eller, om brottet ärgrovt, till fängelse mellan ett och . Förslaget innefattar också sådanändring i bestämmelserna om svensk domstols behörighet att svensk domstolliksom i fråga om folkrättsbrott ges domsrätt beträffande kapning avluftfartyg, oavsett var och av vem brottet har begåtts. Utskottet delar departementschefens uppfattning att detfrån flera synpunkter är angeläget att aktivt deltar i deansträngningar som vidtagits på det internationella planet i syfte att bekämpade allt JuU 1971: 9 19 oftareförekommande kapningarna av civila luftfartyg. Den föreliggande konventionenär ett konkret uttryck för dessa ansträngningar, och dess bestämmelser torde,om konventionen ratificeras av de omkring 50 stater som undertecknat den, bliett effektivt medel i kampen mot den allvarliga brottslighet somflygplanskapningarna utgör. Då bestämmelserna också ger uttryck för en syn påkapningarna som torde vara allmän i vårt land, tillstyrker utskottet attriksdagen godkänner konventionen. Utskottethar icke heller någon erinran mot att en särskild straffbestämmelse förkapning av luftfartyg införes i . Bestämmelsen har i Kungl. Maj:tsförslag införts i en ny paragraf i 13 kap., benämnd 5 a §, och utformats säatt den mildare straffskalan fängelse i högst tagits upp ilagrummets första stycke, medan i ett andra stycke givits regler för det fallatt brottet är av grov beskaffenhet. Straffskalan har för sådant fall angivitstill fängelse, lägst ett och högst . Beträffande utformningen har medhänsyn till kapningsbrottets allvariiga karaktär i motionen 1971: 1443föreslagits att den strängare straffskalan skall upptas som huvudregel ilagrummets första stycke samt att den mildare straffskalan skall gälla brott avmindre grov beskaffenhet och föras till andra stycket. Förslagetöverensstämmer med vad som härvidlag förordats av lagrådet. Somframgår av vad utskottet ovan anfört anser utskottet att flygplanskapningutgör ett allvarligt brott. Kapningsbrott mot luftfartyg som användes förbefordran av passagerare torde också med den lagtekniska lösning som valts ipropositionen regelmässigt bli att bedöma som grovt och således föranledatillämpning av paragrafens andra stycke. Skäl kan därför tala förmotionärernas uppfattning att uppta den strängare straffskalan som huvudregeloch den lindrigare för mindre grova fall av kapningsbrott. En sådan systematikhar i använts t. ex. i fråga om mord, människorov och olagafrihetsberövande. Som departementschefen närmare utvecklar synes emellertidkapningsbrottet närmast vara att jämföra med sådana brott som olaga tvång, rånoch sabotage. Straffbestämmelserna för dessa brott har alla den konstmktion avstraffskalorna som Kungl. Maj:ts förevarande förslag upptar. Detsamma gäller f.ö. utan undantag beträffande de straffbestämmelser i 13 Icap. ,där brottet indelas i olika svårighetsgrader. Med hänsyn härtill anser utskottetatt den systematik som föreslagits i propositionen bör godtas. I följd häravbör motionen inte föranleda någon åtgärd. Även i övrigt tillstyrkerutskottet det framlagda lagförslaget.