bet · FU01SoU24 · 1971-12-31 00:00:00 — Socialutskottetsbetänkande nr 1971 SoU 1971:24 betänkande i anledning av motion om vissbegränsning av den frivilliga kommunala socialhjälpen. 1 motionen 1971:793 av herrÅkerlind (m) yrkas att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag tillsådan lagstiftning att frivUlig socialhjälp exklusive hjälp tilltäckande av bostadskostnader inte skall få utgå med ett högre belopp per personoch år än vad en ensamstående pensionär får i form av folkpension. Enligt lagen (1956:2) omsocialhjälp (ändrad senast 1970:458) skall varje kommun tillse att den somvistas i kommunen erhåller den omvårdnad, som med hänsyn tUl hans behov ochförhållanden i övrigt kan anses tillfresställande. Kommunen skall vidare sörjaför att den som vistas i kommunen och som finnes vara i behov av socialhjälpfår sådan hjälp (1 §). Socialhjälpen handhas av en för varje kommunobligatorisk socialnämnd (2 §) eller i förekommande faU av en socialcentralnämnd eller sociala distriktsnämnder inrättade med stöd av lagen(1970:296) om social centralnämnd m, m. huvudsakliga uppgifter anges i 6 §socialhjälpslagen. Nämnden har bl, a, att göra sig väl förtrogen med denenskUdes behov av omvårdnad och att verka för att detta blir tillgodosett samtatt bestämma i vilka fall, i vilken omfattning och under vilka formersocialhjälp skall meddelas. Socialhjälpslagen skiljer mellan obligatorisk och friviUighjälp. Obligatorisk socialhjälp (12 §) är sådan hjälp som den enskilde harrätt att kräva och samhället skyldighet att lämna. Frivillig socialhjälp (13 §)utges av kommunen eller dess socialnämnd efter fritt bedömande. För att obligatorisk socialhjälp skall utgå krävs förstoch främst att den hjälpbehövande antingen är minderårig, dvs. under ,eller att han på grund av ålderdom, sjukdom, lyte eller eljest bristandekropps- eller själskrafter inte kan försörja sig genom arbete eller att han avhälsoskäl bör avhålla sig från arbete. Härutöver krävs dels att vederbörandesaknar medel för att tillgodose de behov, som den obligatoriska hjälpen äravsedd att täcka, dels att hans behov inte avhjälps på annat sätt. Socialhjälputgår till livsuppehälle och till behövlig vård. 1 fråga om minderårig skallsocialhjälpen också avse uppfostran. Obligatorisk socialhjälp utgår inte till personer över 16är, vilkas hjälpbehov är föranlett av arbetslöshet. 1 fråga om den frivilliga socialhjälpen gäller att kommunerna har oinskränkt rätt att ge ut sådan hjälp i all denutsträckning de anser lämpligt. 13 § föreskriver sålunda att frivilligsocialhjälp meddelas enligt grunder, som kommunens fullmäktige bestämmer, ellerefter vad socialnämnden anser behövligt, om sådana grunder inte fastställts. 1 14 § föreskrivs att socialhjälpen - vare sig den ärobligatorisk eller frivillig - skall ges på sådant sätt, att den behövandesåvitt möjligt blir i stånd att försörja sig och de sina genom eget arbete.Socialhjälpen har med andra ord karaktären av en hjälp till självhjälp. Hjälpenbör i regel utgå med kontant belopp. Det förutsätts dock, att naturaformenskall användas dels då hjälpbehovets art föranleder därtill, dels då det finnsanledning anta att kontant understöd inte kommer till behörig användning. 1 stället för att bevilja en hjälpsökande kontantunderstöd kan socialnämnden teckna borgen pä lån för honom. Kommunensfullmäktige avgör om denna hjälpform skall få användas inom kommunen. Om hjälptagaren behöver vård ankommer det på socialnämndenatt dra försorg om att vårdbehovet blir tillgodosett. Det förutsätts att vårdenskall kunna lämnas antingen i den vårdbehövandes hem t, ex, genom att nämndenbetalar kostnaderna för en hemvårdarinna - eller i annat enskilt hem eller påvårdhem eller sjukvårdsinrättning eller annan vårdanstalt eller iåldersdomshem. Vilken vårdform som bör väljas skall avgöras efter vad som medhänsyn till vårdbehovets art och övriga omständigheter prövas mest lämpligt. Såsom regionala tillsyns- och rådgivningsorgan åtkommunerna tjänstgör länsstyrelserna och statens socialvårdskonsulenter.Länsstyrelserna skall noga följa tillämpningen av socialhjälpslagen och se tillatt socialhjälpsverksamheten ordnas och handhas på ett ändamålsenligt sätt.Underlåter kommun att lämna behövlig obligatorisk socialhjälp skalllänsstyrelsen ålägga kommunen att fullgöra sin skyldighet. Skulle eljest yppasmissförhållande, skall vidta den åtgärd som behövs för dessavhjälpande (52 §). Enligt instruktionen för socialvårdskonsulenterna skall delämna socialnämnderna upplysningar och råd i frågor som berör derasverksamhetsområde. Den centrala statliga myndigheten på socialhjälpens områdeär . Styrelsen skall genom råd och upplysningar verka för attsocialhjälpsverksamheten ordnas och handhas på ett ändamålsenligt sätt (53 §). 1 vissa fall är annan kommun, staten eller enskild personskyldig ersätta socialhjälp som utgivits. Det som därvid skall ersättas är förde flesta fallen begränsat till hjälp enligt 12 § socialhjälpslagen (obligatoriskhjälp). För socialhjälp, som enligt 13 § (frivillig socialhjälp) lämnats åtnågon efter det han fyllt , är dock hjälptagaren ersättningsskyldig (34§). Ersättning skall enligt 24 och 38 §§ utgå med det belopp, vartill kommunenskostnader för hjälpen skäligen kan uppskattas. Ansökning om ersättning frånstaten prövas av länsstyrelse (3132 §§), Omfattningen av obligatorisk respektive frivUligsocialhjälp Socialhjälp enligt 12 §socialhjälpslagen, obligatorisk socialhjälp, skall utgå till "Uvsuppehälleoch till den vård som finnes erforderlig. 1 fråga om minderårig skall hjälpenavse jämväl uppfostran". I propositionen 1955:177 med förslag tUl lag omsocialhjälp, m, m. uttalade föredragande departementschefen härom bl, a.följande. Enligt kommitténs förslag(socialvårdskommitténs förslag i betänkandet nr XVII med utredning och förslagangående lag om socialhjälp m, m., SOU 1950:11) skall den obligatoriska hjälpenomfatta bl. a. vad som erfordras för livsuppehället. Därmed torde åsyftasdetsamma, som i Fvl (fattigvårdslag) uttryckes genom orden detunderhåll, som är erforderligt. Det torde inte vara möjligt att i lagtextennärmare precisera vad som avses med ifrågavarande uttryck, men Fvl:s liksomockså förslagets andemening synes kunna uttryckas så, att vederbörande skallerhålla vad som i allmänhet å den ort, där hjälpen lämnas, anses erforderligtför att vederbörande skall kunna leva under drägliga förhållanden, aUtså intebara vad som åtgår till mat, husrum och kläder utan även vad som behövs förinventarieutrustning och annat dylikt. Givetvis bör hjälpen inte utmätas såsnålt, att vederbörande nätt och jämnt hålles över svältgränsen, men å andrasidan bör hjälpen inte heller vara sä frikostig, att hjälptagaren beredes enhögre levnadsstandard än den, pä vilken fullt självförsörjande medborgare i småekonomiska omständigheter lever. Det torde få ankomma på de tillämpandemyndigheterna att från fall till fall avgöra, vad som med hänsyn tillförhållandena på orten och hjälptagarens personliga omständigheter kan anseserforderligt för hans livsuppehälle. Den obligatoriska hjälpen skall enligt kommittén vidareomfatta erforderlig vård. Inte heller i detta avseende åsyftas någon ändring iförhällande till vad som gäller enligt Fvl. Med anledning av vad som under remissbehandlingen anförtsbeträffande innebörden av uttrycket erforderlig vård, vill jag som min meninguttala, att även specialvård - tandvård häri inbegripen - bör omfattas av denobligatoriska hjälpen, givetvis under förutsättning att dylik vård kan anseserforderlig. Frågan huruvida denna förutsättning är uppfylld torde endast kunnabedömas från fall till fall med beaktande av samtliga föreliggandeomständigheter. Med hänsyn till den mångfald av variationer, som livetföreter, och de framsteg, som den medicinska forskningen ständigt gör, bör detinte komma i fråga att härvidlag binda rättstillämpningen. Såsom kommitténframhållit, ligger det vidare i sakens natur, att samhällets skyldigheter attlämna vård ökas allteftersom vårdmöjligheterna i allmänhet förbättras. Det böremellertid framhållas, att den allmänna sjukförsäkringen i detta avseendeinnebär en betydande avlastning av socialhjälpen. (2LU 1955:39) hade inte något att erinra mot 1 lagen om socialhjälp anges ej under vilka förhållandenoch i vilken omfattning frivillig socialhjälp får meddelas. hari ett utgivet häfte nr 10 om socialhjälpslagen i serien härom bl. a. angivit följande. Vissa krav måste emellertiduppfyllas för att socialnämnd lagligen skall kunna bevilja sådant bistånd. Denfrivilliga hjälpen skall avse behov, som det icke åvilar annan myndighet attavhjälpa. Möjligheterna till hjälp enligt 12§ skall vara uttömda. Behovsprövning skall alltid äga rum. All socialhjälp börlämnas på sådant sätt, att den hjälpbehövande om möjligt blir för framtiden istånd att försörja sig och sin familj genom arbete. Under förutsättning att ovan angivna betingelser är förhanden, har socialnämnd full frihet att bevilja socialhjälp för de behov och iden omfattning nämnden prövar erforderligt. Riktlinjer för denna frivilligasocialhjälp kan uppdras av kommunen. Skulle kommunen - vilket ofta torde varafallet ej ha meddelat föreskrifter för användningen av denna hjälpform, ägernämnden fritt pröva behovet. Frivillig socialhjälp är till skillnad från obligatoriskalltid förenad med återbetalningsskyldighet för mottagare, som fyllt , dåhjälpen utbetalas. ensam är berättigad medgiva eftergift från dennaskyldighet. Frivillig socialhjälp tillgripes när andra hjälpkälloruttömts. Detta slag av bistånd kan betraktas som ett komplement till övrigasociala hjälpfor-mer inklusive obligatorisk socialhjälp. Frivillig socialhjälp kan ges försituationer, som överhuvud icke täcks av beskrivningen i 12 §socialhjälpslagen. Hjälpen enligt 13 § kan då sägas ha en supplerande karaktär.Exempel på sädana situationer i renodlad form är trafikolyckor, eldsvådor ochliknande som inte rimligen kunnat förutses. Frivillig hjälp kan också ges somkomplettering till obligatorisk socialhjälp. Här anges bland exemplenrekreationsresa, vars absoluta nödvändighet icke kan styrkas av läkarintyg,ävensom resa till nära anhörig, soni är allvarligt sjuk eller intagits påanstalt. Frivillig socialhjälp utges ofta iförebyggande syfte. Den kan avse hjälp med betalning av försäkringsavgifter, avbetalningar,bostadsanskaffning m. m. Härtill kommer frivillig socialhjälp i och förrehabilitering. Till denna grupp hör enligt åsikt under vissaförhållanden utgifter för telefon till exempel för ensamma åldringar. Dessutomkan genom frivillig socialhjälp viss skolgång bekostas. Ehuru återbetalningsskyldighet i allmänhet föreliggerbeträffande frivillig socialhjälp och socialnämnden kan lämna hjälpen genomatt teckna borgen, får kommunens hjälp ej betecknas som lån i förhällande tillden hjälpte. En annan sak är, att socialnämndens borgensteckningsrätt måsteinrymmas under kommunens underställningsfria rätt att uppta lån. En omfattande kartläggning ochanalys av socialhjälpen har senast gjorts avseende inomsocialdepartementet och publicerats i betänkandet "Socialhjälpen i län ochkommuner 1967" (stencil S 1969:9). bearbetas inom departementet en statistiskundersökning rörande personer med socialhjälp i ca 200kommuner. Om socialhjälpsnormerna m. m. i kommunerna är 1967 har iovannämnda betänkande (s, 207-208) bl, a, anförts följande. För att göra behovsprövningen mera enhetlig inom kommunenssocial- hjälpsverksamhet har på mänga häU tiUämpatsvissa normer eller riktlinjer med angivna månadsbelopp, graderade efter antalvuxna personer, minderåriga barn etc. Ändringar i normbeloppen görsintermit-tent med hänsyn till prisutveckUngen m, m. Dessa normer är som redannämnts endast vägledande, och avvikelser både uppåt och neråt kan göras vidbehovsprövningen i det enskilda fallet. Av de 135 (särskilt tUlfrågade)kommunerna tUlämpade 40 särskUda normer för behovsprövningen, I 31 av dessakommuner bevUjades i förekommande faU hjälp tUl utgifter för bostad, kläder ochelström utöver de fastställda normerna, medan övriga 9 kommuner räknade inockså dessa kostnader i normerna, I stort sett samma normbelopp tUlämpades ihälften av de 31 kommuner, som hade normer av ungefär samma konstruktion. Deövriga kommunerna i denna grupp hade emellertid starkt varierande normer, därnärmare skilde mellan högsta och lägsta beloppen både i avseende påensamstående personer, makar och minderåriga barn. Ifråga om hemmaboendeungdomar var skUlnaderna ännu större, 53 kommuner uppgav att de somvägledning för den individuella behovsprövningen 1967 följt dåvarandekommunförbundens rekommendationer och taxa ifråga om kommunernas inbördesersättningsbelopp beträffande socialhjälp. Taxan är icke avsedd att tillämpasvid behovsprövning i enskilda hjälpfall. Taxebeloppen inkluderar utöveruppehälle även bostadskostnader, kläder m, m. En strikt tiUämpning av taxanmåste få till följd att exempelvis en familj med hög hyra får mindre kvar tUluppehälle m, m. än en familj med låg hyra. Flera kommuner har också i sina svarunderstrukit att taxan endast tjänat till vägledning och att avvikelser fråntaxan var vanliga. Andra kommuner återigen har utan kommentarer noterat attersättningstaxän följts. Av återstående 42 kommuner uppgav12 att de huvudsakligen rättat sig efter folkpensionsnivän, 7 attexistensminimum varit vägledande, medan 23 uppgav sig inte ha några riktlinjerutan prövade behoven fritt. Olika jämförelser mellan normernavisar att beloppsskillnaderna är stora. Eftersom normerna kan förutsättas fyllaen praktisk funktion talar detta för att även den faktiskasocialhjälpsstandarden varierar avsevärt mellan kommunerna, och vissa i och försig mycket schematiska jämförelser mellan normernas beloppsnivå ochmedelbeloppen per hjälpfall i olika kommuner motsäger inte detta antagande. Detskall å andra sidan återigen framhållas att socialhjälpslagen förutsätter enfri behovsprövning, och att förhållandena i många enskilda hjälpfall är sådanaatt normerna inte kan följas. Normnivän torde därmed endast kunna tjäna som ettungefärligt mått på socialhjälpsstandarden eller i varje fall vad man i olikakommuner anser vara en skälig standard för hjälptagare. Svenska kommunförbundetsrekommendation angående interkommu-nal ersättning för utgiven socialhjälpinnehåller en taxa över högsta ersättningsbelopp, som bör tillämpas då enkommun skall ersätta en annan kommun för utgiven socialhjälp, som betingas avbehov enligt 12 § socialhjälpslagen, 1 rekommendationen anges att de i taxanangivna beloppen inte är avsedda som norm för utgivande av understöd. Av socialhjälpsundersökning framgår attexistensminimum på vissa håll utgör norm för socialhjälpen. Enligt 50 § 2 mom,tredje stycket kommunalskattelagen (1928:370) kan skattskyldig vidbeskattningen utöver ortsavdrag, numera grundavdrag medges extra avdrag förväsentligen nedsatt skatteförmåga, om den skattskyldiges inkomst, efter avdragför skatt, på grund av nedsatt arbetsförmåga, långvarig oförvållad arbetslöshet,stor försörjningsbörda eller annan därmed jämförlig omständighet understigitvad han kan anses ha behövt tiU underhåll för sig själv och för make ochoförsörjda barn (existensminimum). Beloppet för detta extra avdrag är maximerattUl ,, men skattskyldig med oförsörjda barn kan få avdraget ökat medhögst , för varje sådant barn. Sistnämnda belopp gäller fr, o, m. 1972års taxering, (tidigare centrala folkbokförings- ochuppbördsnämnden) fastställer normalbelopp för existensminimum inom nämnda ram,varvid beaktas levnadskostnaderna, I infördes fr, o,m. en ordning enligt vUken socialhjälp utgår med grundbelopp som skall stå i viss relation tiU basbeloppet enligt lagen 1962:381 om aUmänförsäkring -samt tUläggsbelopp för bl, a, bostad m, m. I nedanstående tablå anges folkpensionsbelopp samt för jämförelsebelopp enligt i det föregående nämnd taxa m. m. Uppgifterna avser mars månad1971. Belopp Procent av basbeloppet Belopp Procent av basbeloppet Folkpension(inkl 552 90 + 6 Taxan för intetkom- 645 munal ersättning 874 70 + 6 + Härutöver tillägg till bostadskostnad Bostadskostnad med , är inräknad Beloppen innefattar beräknad bostadskostnad Anm. För översiktlighetens skullredovisas inte avvikelser m. m. från här angivna normalbelopp. Ändringar avgrundbeloppen i sker först dä basbeloppet ändrats med 200 enheter. Socialvårdens framtida utformningär föremål för utredning genom socialutredningen, som enligtdirektiven (se riksdagsberättelsen 1969:29) har att göra en allmän översynav den sociala värdlagstiftningen. I motionen 1971:793 tas upp fråganom en begränsning av socialhjälpen. Socialhjälp kan vara obligatorisk eUer frivUlig. Den utgesav kommunerna. Den som på grund av bl, a, sjukdom inte kan försörja sig genomarbete eller som av hälsoskäl bör helt eller delvis avhälla sig från arbete harrätt tiU obligatorisk socialhjälp om han själv saknar medel och hans behov intetUlgodoses på annat sätt. Denna hjälp är eiUigt socialhjälpslagen begränsadtUl den hjälpsökandes livsuppehäUe och tUl hans vård. Det har överlämnats ätkommunerna att utöver obligatorisk hjälp tUlgodose hjälpbehov genom frivUligsocialhjälp. Kommunerna fastställer självständigt de grunder efter vilka dennahjälp skall utgå. Även för att frivUlig socialhjälp skall få utgå krävs attbehovet är föranlett av en nödsituation. Den frivUliga socialhjälpen kan iförhåUande tiU den obligatoriska socialhjälpen ses som en förebyggande eUerkompletterande hjälpform. I motionen framhålls att det finns många eftersattaområden i samhället där större ekonomiska resurser skulle behövas och att detdärför måste göras allvarliga försök att begränsa kostnaderna på områden där såär möjligt. Den frivUliga socialhjälpen är ett område där enligt motionärenbesparingar kan göras. I många kommuner har den friviUiga socialhjälpen gettsmycket generöst, och det har inte aUtid varit de människor som bäst behövthjälpen som fått den. Mot den angivna bakgrunden begärs i motionen enlagstiftning om att frivUlig socialhjälp, utöver hjälp tUl bostadskostnaden,inte skaU fä utgå med högre belopp än vad ensamstående pensionär får ifolkpension. Genom den obligatoriska socialhjälpen tUlförsäkrasmedborgare som av oUka anledningar inte kan försörja sig en minimistandard. Denmöjlighet som härutöver finns för kommunerna att utge frivUlig socialhjälp ärenligt utskottets mening utomordentligt värdefuU framför aUt genom att hjälpenkan sättas in på ett så tidigt stadium att den kan förhindra att ett permanenthjälpbehov uppkommer. Även i situationer där obligatorisk socialhjälp redanutgår kan det vara av betydelse att ha möjlighet tUl komplettering medfrivillig socialhjälp. Möjligheten att använda den frivilliga hjälpformen i bl.a. förebyggande syfte kräver att kommunerna har frihet att anpassa hjälpens storlektUl vad som är lämpligt i de enskilda fallen. En närmare reglering på området ienlighet med motionens syfte skulle binda kommunernas handlande och därigenomgöra att angelägna hjälpåtgärder inte kunde vidtas. Med hänsyn tUl det anfördabör enligt utskottets mening motionen avslås. attmotionen 1971:793 inte föranleder någon åtgärd. Närvarande: herrar i (s), iKungälv (s), (), (), (), herrar iÖskevik (c), i (s), Hyltander (fp), ()*,herrar ÅkerUnd (m), ()*, (vpk), herrar iGöteborg (c), Nisser (m)* och NUsson i (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering. av herrar () och Nisser (m), som anser att detavsnitt av utskottets yttrande på s. 7 som böqar med orden "Möjlighetenatt" och slutar med orden "motionen avslås" bort ersättas medtext av följande lydelse: Kommunernas möjUgheter att använda den frivUligahjälpformen kan i många situationer vara värdefuU. De stigande kostnaderna pådetta område gör dock att olika möjligheter till besparingar måste prövas. motionen anvisade möjligheten är ett av oUka alternativ. Socialvårdensframtida utformning är föremål för utredning genom socialutredningen. Utskottetförutsätter att utredningen i angivna syfte prövar möjligheten av att genomfastställande av generella normer eller pä annat sätt reglera den socialabidragsgivningen. Med hänvisning till detta är någon åtgärd i anledning avmotionen nu inte erforderlig. , SthIm 71.225 S