bet · FU01SoU37 · 1971-12-31 00:00:00 — De av Pl-gruppen föreslagna nämnderna beräknas träda iverksamhet före utgången av . Tillskapande av organ med patientrepresentation diskuterasinom ledningen för sjukhuset, men några konkreta förslag har ännuinte framförts. Inom utarbetas råd ochanvisningar av styrelsen angående fritidsverksamhet vid vårdanstalter föralkoholmissbrukare m. m. i syfte stimulera vårdanstalter såväl statliga somicke-statliga och nykterhetsnämnder att medvetet lära de alkohol-skadade attutnyttja fritiden för intresseskapande sysselsättning. Denna träning bör enligt föreliggande förslag till råd och anvisningar för vårdanstalternas deldelvis förläggas till den tid som normalt fylls med arbete och geslika stor betydelse som arbetsdriften. Det föreslås att verksamheten skall vidvarje anstalt handhas av ett samarbetsorgan(aktivitetsnämnden) bestående av representanter för patienter, personal samtorganisationer ute i samhället. Såsomled i försöksverksamhet med fördjupad företagsdemokrati skall representanterför personal vid ungdomsvårdsskolor dels vid vissa skolor få ingå iskolstyrelsen med samma befogenheter som andra styrelseledamöter, dels vidandra skolor äga rätt att närvara vid skolstyrelsens sammanträden utan att ägabeslutanderätt. Ungdomsvårdsskoleeleverdeltar tUlsammans med representanter för olika kategorier personal vid skolornai de s. k. stora behandlingskollegierna, där behandlingsplan för elevernasvård inom skolan och eftervård görs upp. m. på de landstingskommunala och primärkommunala vårdområdena De förutnämnda centrala råden för samarbetsfrågorpå de landstingskommunala och primärkommunala arbetsområdena gjorde i mars1970 vart för sig ett uttalande om försöksverksamhet med fördjupad företagsdemokrati.I uttalandena, som sakligt sett hade samma innehåll, anfördes bl. a. följande. Vid rådets överläggningar har parterna uttalat ettpositivt intresse för försöks- och experimentverksamheten inom detta område(fördjupad företagsdemokrati). Arbetet bör syfta till att ge praktiskaerfarenheter av en rad former för utvidgad företagsdemokrati, vilka oftaomnämns i den allmänna debatten. Försöks-och experimentverksamheten kan innefatta olika åtgärder. Väsentliga insatserför en fördjupning av företagsdemokratin kan göras inom företagsnämndsavtaletsram. Enligt rådets mening är det angeläget att få praktisk erfarenhet avsådana utvecklingsmöjligheter. Andra insatser för en utveckling avföretagsdemokratin kan förutsätta åtgärder utanför det existerandeavtalssystemet. Det är angeläget att även sådana former blir praktisktutprövade. Rådet har enats om dels att försöks- ochexperimentverksamheten bör ske på olika nivåer i förvaltningens(institutionen/förvaltningens) organisation med tonvikten lagd på den enskildearbetstagarens möjligheter till ökat inflytande, dels att experiment medvarierande grader av inflytande från de anställdas sida bör komma ifråga. Somexempel på sådan försöks- och experimentverksamhet anges i uttalandenamedverkan av de anställda (enskilda arbetstagare och/eller de lokala fackligaorganisationerna inom resp. förvaltningsområde) i följande avseenden: irationaliseringsverksamheten, vid personalpolitikens utformning, med samråd iolika former vid urval av arbetsledare, personalmän m. fl., i olika former vidöverläggning med företagsledning, genom representation i resp.förvaltningsstyrelse (styrelse/direktion) etc. SoU 1971: 37 12 Råden uttalar vidare att försöksverksamhetenförutsätter att lokala överenskommelser träffas mellan parterna efteröverläggningar i företagsnämnden. I vad gäller det landstingskommunala arbetsområdetfår vidare nämnas följande. Påframställnuig av utsågs enarbetsgrupp för försöksverksamhet med fördjupad företagsdemokrati. Gruppen harutformat »Riktlinjer för försöksverksamhet med fördjupad företagsdemokrati».Dessa riktlinjer har, sedan Centrala rådet för samarbetsfrågor godkänt dem, medrekommendation av utsänts till landstingen, sominbjudits till deltagande i en försöksverksamhet med fördjupadföretagsdemokrati. Försöksverksamhetenhar avsetts omfatta medverkan i rationaliseringsverksamhet, deltagande ibeslutsprocesser, delegering av beslutanderätt, självstyrande grupper,medverkan vid personalpolitikens utformning, kontakter med förvaltningschefoch representation i styrelse. Åttalandsting hade anmält sig till försöksverksamheten.Avsikten är att försöksverksamheten i en del fall skall kunna påbörjas under år1971. Erfarenheterna från denna verksamhet skall utgöra underlag förförändringar på samarbetsomrädet. Av de åtta landstingen har ett föreslagit enförsöksverksamhet i samarbete med sjukvårdens och socialvårdens planerings- ochrationaliseringsinstitut (SPRI) med syfte att utveckla samarbetet inomsjukhusen genom bl. a. avdelningsgrupper och klinikgrupper. Ovannämndaförsöksverksamhet pä det landstingskommunala området innefattar inte försök medorgan för patientinflytande. Stockholmsläns landstings hälso- och sjukvårdsnämnd har innevarande år beslutat införaen kontaktmannainstitution inom nämndens verksamhetsområde. Varje lokalstyrelseför de förvaltningsområden, i vilka landstingsområdet är indelat, skall blandstyrelsens ledamöter och suppleanter utse kontaktman eller kontaktmän för varjeinstitution eller verksamhet inom förvaltningsområdet. Patienter och personalvid institutionen/verksamheten samt allmänheten i övrigt skall ha möjUghet atttill kontaktmannen framföra synpunkter på vården och övriga förhållanden vidinstitutionen/verksamheten. De frågor som på detta sätt eller vidkontaktmannens besök framkommer skall av kontaktmannen förmedlas tilllokalstyrelse, förvaltningsledning eller företagsnämnd. Detcentrala rådet för samarbetsfrågor på det primärkommunala arbetsområdet harnär det gäller vårdinstitutioner som på det primärkommunala områdethuvudsakligen utgörs av ålderdomshem ännu varken tagit initiativ till ellerövervägt försöksverksamhet med organ för samverkan med patienter respektivepersonal. Vidålderdomshem och andra institutioner m, m, tillhörande har inrättats samrådsgrupper bestående av sex ledamöter,varav en utses av styrelsen för socialförvaltningen, två av pensionärerna etc.inom sig, två av de anställda och en av vederbörande avdelningschef.Samrådsgrupp har att behaiidla och avge förslag rörande samtliga förhållandenvid hemmet eller institutionen med undantag för behandling och vård i enskildafall samt anställdas lönefrågor. och har rekommenderatpritnärkommunema och landstingen att för frågor om samplanering och samordningav primärkommunernas öppna åldringsvård och landstingens öppna och slutnalångtidssjukvård inrätta regionala och lokala samrådsorgan. Det har framhåUitssom önskvärt att de lokala organen upprätthåller kontakt med lokalapensionärsorganisationer och patientföreningar. I motionen 1971: 737 påpekas att i många fall ärdet inte bara den aktuella sjukdomen som kan vålla speciella problem förpatienten utan även praktiska frågor av social karaktär som vistelsen vidsjukhuset kan åsamka. För patienten vore det enUgt motionärerna synnerligenvärdefullt att få delge dessa frågor till en utomstående person med erfarenheterav och kunskaper om människovärd i dess vidare bemärkelse. Fränrehabiliteringssynpunkt skulle det enligt motionärernas mening vara av störstavikt att patienterna åtminstone vid de större sjukhusen, där nu inga ellermycket små möjligheter ges för patienter till personlig kontakt med personal,skulle ha tiUgäng till en patientombudsman, till vilken patienter med speciellaproblem i förtroende kunde vända sig under sin vistelse på sjukhuset. Patientombudsmannensverksamhet skuUe enligt motionärerna omfatta patienter som tvingas till enlängre tids sjukhusvistelse eller som saknar besök av anhöriga etc. vilkapatienten kunde anförtro sig åt. Motionärernaanser att en försöksverksamhet med patientombudsman bör igångsättas föratt pä grund av 'vunna erfarenheter byggas ut att omfatta alla större sjukhus ilandet. Motionärerna anför vidare att de finner det utomordentligt angelägetatt staten i likhet med vad som förekommer på andra områden även inomsjukvården anställer en patienternas egen ombudsman. Itnotionen 1971:355 anförs - såvitt nu är i fråga bl. a. att ett område sombehöver uppmärksammas ytterligare är patienternas rättsliga situation.Motionärerna påpekar att medicinalväsendets ansvarsnämnd kan utnyttjas somhögsta instans då det gäller felaktig behandling men att denna nämnd inte ensamfyller det behov som finns. Härvid anges att dels är många av de klagomål övervården, som patienterna framstäUer, inte av den karaktären att någon enskildperson kan lastas SoU 1971: 37 14 förmisstag etc, dels avser klagomålen ofta frågor som inte är av det omfånget attde normalt bör ligga på en central instans. En möjlig lösning är enligtmotionärerna inrättandet av en vårdombudsmannainstitu-tion. MotionärernaframhåUer att en modell bör prövas där huvudmannen skapar rutiner förmottagning och undersökning av klagomål, att försök med en vårdombudsman inomen sjukvårdsregion bör inledas och att sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut (SPRI) bör uppmanas att stimulera tillsådan verksamhet. Imotionen 1971: 355 framförda, här ej redovisade övriga yrkanden har behandlatsi socialutskottets betänkande SoU 1971: 30. Imotionen 1971:1187 hänvisas beträffande motivering tiU motionen 1971: 660. Isistnämnda motion som utmynnar i ett yrkande om rätt för patient tillersättning för behandlingsskada tas frågor upp om patientens situation vidfelaktig behandling. Prövning genom medicinalväsendets ansvarsnämnd avfelaktigt förfarande berörs och motionärerna framför därvid önskemål ompatientinflytande i nämnden (Denna fråga behandlas i ett annat avsnitt av dettabetänkande). Motionärerna anför slutiigen att en fråga som har betydUgt vidareaspekter än vad som utvecklats i motionen är att förslag om en värdombudsmaneUer annan neutral instans för varje landstingsområde tas upp tiU aUvarligprövning. Nuvarandeorgan med kurativa uppgifter och övervakande uppgifter till förmän förpatienter Enligt den av genomfördaundersökningen RUPRO 69 avseende den beräknade utvecklingen under tidsperioden19681975 beträffande värdplatser och personal m. m. inom sjukvården uppgickantalet kuratorer 1968 till 894 och beräknades ökatill 1 477 är 1975. Den första sjukhuskuratorstjäns-ten tiUkom inommentalsjukvården med uppgift att fungera som »ombudsman» för patienterna.Enligt en normalinstruktion för kuratorer inom hälso- och sjukvård som rekommenderat sjukvårdshuvudmännen att tillämpa skallkurator vid sjukhus, vårdinstitution eller öppen mottagning handha det socialaarbete som krävs för god patientvård och för främjande av patientensrehabilitering. Kurators arbetsuppgifter skall omfatta bl. a. råd och bistånd ipersonliga, sociala och ekonomiska angelägenheter, vilka har anknytning tilloch är av betydelse för den sjukdom eller skada, för vilken patienten vårdas. Justitieombudsmännenhar på vägnar tillsyn över att tjänstemän och andra, som ärunderkastade fullständigt ämbetsansvar, i sin tjänstutövning efterlever lagaroch andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden (Regeringsformen§ 96 och instruktion 1967: 928). SoU 1971: 37 15 Intebara statliga utan även kommunala befattningshavare och befattningshavare host. ex. erkända vårdanstalter för alkoholmissbrukare är underkastadejustitieombudsmännens tillsyn, allt under förutsättning att befattningshavarnahar sädan ställning eUer sädana arbetsuppgifter att fuHständigt ämbetsansvargäller för dem. Justitieombudsmännens tillsyn bedrivs genom inspektioner ochgenom sädana undersökningar och beslut som kan anses påkallade med anledningav klagomål, inspektionsiakttagelser eller andra förhållanden. Justitiekanslernhar på Kungl. Maj:ts vägnar tUlsyn över att befattningshavare som ärunderkastade ämbetsansvar efterlever lagar, författningar och instruktioneroch i övrigt fullgör sina åligganden (Regeringsformen § 27 och instruktion1965: 629). Justitiekanslerns tillsyn omfattar även kommunalabefattningshavare. När klagomål anförs hos justitiekanslern eller något i annatfall kommer tiU hans kännedom som synes påkalla åtgärd, skall han föranstaltaom undersökning i saken. Socialstyrebenhar tillsyn bl. a. över den öppna och den slutna sjukvården, över vården avpsykiskt utvecklingsstörda och över efterlevnaden av lagen (1966: 293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (instruktion 1967: 606). Hosstyrelsen fiims bl. a. en befattning som överinspektör för den psykiatriskavården. ankommer att i den utsträckning socialstyrelsenbestämmer ha tiUsyn över mindre sjukhus sjukstugor, förlossningshem ochsjukhem (instruktion 1965: 792). Socialstyrelsenhar högsta tillsynen över enskilda vårdhem. Närmast under socialstyrelsenutövas tiUsynen av länsläkaren eller motsvarande förste stadsläkare, isamverkan med statens socialvårdskonsulent (stadgan 1970: 88 om enskUdavårdhem m. Statenssocialvårdskonsulenter skall bl. a. övervaka att de som vårdas på ålderdomshemerhåller god omvårdnad samt möjUghet till lämplig sysselsättning ochförströelse (instruktion 1965: 789). Tidigareförslag om inrättande av en värdombudsmannainstitution, m. m. 1967: 68 som låg till grund för inrättandetav den nya fr. o. m. redovisade departementschefen(s. 102103) i anslutning till behandlingen av frågor om medicinalstyrelsensdisciplinnämnd (numera medicinalväsendets ansvarsnämnd) att 1965 begärt en översyn av medicinalstyrelsensdisciplinära verksamhet. Förbundet förordade att regionala medi-cinalnämnderinrättades med uppgift att söka lösa konflikter mellan läkare och patienter ochom så erfordrades till allmänheten lämna upplysningar och besked om orsakernatill läkares åtgärd. Härigenom ansågs antalet anmälningar mot läkare kunnabegränsas. I nämnderna borde majoriteten utgöras av icke läkare. En centralnämnd för handläggning SoU 1971: 37 16 avdisciplinära ärenden skiUle bibehåUas med i huvudsak disciplinnämndensarbetsuppgifter och arbetsformer. föreslogs utbytt motcentrala medicinalnämnden. Läkarförbundetsskrivelse föranledde inte något förslag av departementschefen. Imotioner till riksdag, vilka omnämnts i det föregående, yrkades attriksdagen skulle begära att frågan om inrättande av en värdombudsmannainstitutionskulle utredas. Utredningen borde överväga om försök i första handborde göras med regionalt placerade vårdombudsmän eller om en central värdombudsmannainstitutionborde inrättas för hela landet. Såsom delvis redovisas i andra avsnitt avförevarande betänkande togs i motionerna, som avsåg sjukvårdsområdet, bl. a.upp frågor om kontakten mellan personal och patienter samt mellan olika kategorierpersonal, om information till patienterna, om möjligheten för patienter att fåtiUgång till uppgifter om sin egen situation och om möjligheten att få rättelseoch kompensation vid felbehandling. Härvid påpekas, att möjligheten att klagahos medicinalväsendets tedde sig otiUräcklig. Socialstyrelsenanförde i yttrande beträffande förslaget om inrättande av envärdombudsmannainstitution att i första hand borde en snabb lösning av fråganom strikt skadeståndsansvar vid felbehandling eftersträvas. Eventuellt kundedet, sedan en lösning av skadeståndsfrägan kommit till stånd, böra övervägashuruvida en översyn av bestämmelserna rörande organisationborde företas och/eller om en värdombudsmannainstitution på sjukvårdens områdeborde inrättas. Vadbeträffar tanken att anknyta en vårdombudsman inom sjukvårdsområdet tillnuvarande JO-institutionen framhöll styrelsen att ett stort antal läkare ochannan sjukvårdspersonal inte är anställda i allmän tjänst och därför inte kanbli föremål för ingripande av JO. Det är just ämbets-ansvaret som motiveraringripande från JO. En utvidgning av JO:s behörighet tUl att avse ingripandemot privatläkare och privat sjukvårdspersonal syntes därför knappast komma ifråga. Beträffandeen av motionärerna framförd mening att vårdombudsmannen genom sin verksamhetborde få värdefuU överblick över vårdsektorn och möjlighet att vidarebefordrasina erfarenheter till berörda myndigheter samt medverka tiU en god utvecklingpä området erinrade om den uppgift på det socialaanstaltsområdet, som åvUar och liksom deolika konsulentgrupperna, och om att styrelsen är chefsmyndighet förungdomsvårdsskolor och vårdanstalter för alkoholmissbriUcare jämte vissainackorderingshem. På sjukvårdens område hade tiUsyn över bl.a. den öppna och den slutna sjukvården och över efterlevnaden av lagen omberedande av sluten psykiatrisk vård. Styrelsen hade anfördes det vidare genom angivna organ och genom egen inspektionsverksamhet etc. en SoU 1971: 37 17 avsevärdmöjlighet till insyn i anstaltsvården. Något behov i dylikt sammanhang av envårdombudsman förelåg eiUigt mening knappast. Däremot var detangeläget ätt konsulentverksamheten utbyggdes. Konsulenterna hade iregel god kännedom om förhållandena på anstalter tUlhörande socialvårdensområde inom sina distrikt. Försöksverksamhet pågick också på detta område,nämndes det vidare. anförde i sitt yttrande att förbundet var medvetet om deproblem som motionärerna påtalat. Problemen var emeUertid enligt förbundetsuppfattning i huvudsak knutna till bristande kunskap om befintliga möjligheterför medborgarna till insyn, medinflytande och rättstrygghet inom sjukvården.Dessa brister kunde enligt förbundets mening inte eUmineras genom att envärdombudsmannainstitution inrättades. På grund härav och då stora insatsergjordes för att tillgodose aktuella informationsbehov fann förbundet inteanledning tillstyrka modonerna. anförde i yttrande att det för förbundet framstod som tveksamtom det kunde föreligga behov av inrättande av en särskild ombudsmannamstitutionför vårdsektorn. Förbundet anförde vidare följande. Enligt sina direktiv har socialutredningen tUluppgift bland annat att se över den statUga tillsynen över kommunernassocialvårdsverksamhet och även att uppmärksamma rättssäkerhetsaspekterna vadavser socialvårdssektorn. torde vid överväganden härom ickekunna bortse frän att utvecklingen på socialvårds- och sjukvårdsområdena synespeka mot en vidgad samordning och samverkan mellan båda dessa vårdområden. Deav motionärerna anförda synpunkterna torde därför kunna vara av intresse fördenna utredning. vill därför förorda att motionerna överlämnastill socialutredningen för beaktande. AUmänna beredningsutskottet hemställde i sitt avriksdagen godkända utlåtande 1970: 60 att motionerna inte skulle föranledanågon åtgärd. Utskottet anförde bl. a. följande. Vad slutligen gäller motionärernas yrkande ominrättande av en värdombudsmannainstitution finner utskottet troligt att mängaav de problem som en sädan ombudsman skulle få att behandla torde föranledas avatt patienterna inte känner till sina möjligheter att erhålla insyn och medinflytandeoch att åtnjuta rättstrygghet. Det torde emeUerdd vara stäUt utom allt tvivelatt behov av ytterligare information för patienter inom såväl den öppna som denslutna sjukvården finns. För att skapa s. k. patientdemokrati anser utskottetdet nödvändigt att bättre kommunikationer skapas inte bara mellan patienteroch den personal, som har ansvar för den direkta värden, utan även meUanpatienterna och de vård-planerande organen. Enligt utskottets mening är detviktigt att informationen om behandlingen i det enskilda faUet förbättras ochatt ökade möjligheter ges att från sjukhusens sida lämna såväl medicinsk somsocial service utöver vad som är vanligt pä de flesta av våra vårdinrättningar. SoU 1971: 37 18 De i motionerna berörda spörsmålen är såledesupptagna dels i utredningssammanhang, dels i andra motioner som senare i höstkommer att behandlas av . Utskottet finner det vidare inte troligt attinformations- och kontaktproblemen inom sjukvården löses genom att envärdombudsmannainstitution inrättas. m. m. I motionen 1971:742 sägs bl. a. att undersökningenhos kan ta så som och när denslutbehandlats frias som regel läkaren, även om man konstaterat felaktigbehandling. Motionärerna anför vidare att aktueUa händelser visat att, även dåallvarliga försummelser kunnat konstateras, läkaren ändå får fortsätta.Patienten får sitta i kläm anförs det. Imotionen 1971:1187 hänvisas beträffande motivering för yrkandena till motionen1971: 660. I denna motion anförs bl. a. följande. De ytterst få faU som blir åtgärdade avansvarsnämnden i en riktning som är tiUfredsställande ur patientens synpunktaktualiserar på nytt frågan om funktion och sätt att arbeta.Inte ens om nämnden utökas med en lekman, som föregående års riksdag uttaladesig för, torde den ur patientsynpunkt komma att fylla rimliga anspråk, bl. a.på gmnd av att dess beslut icke kan överklagas. Alltflera skäl talar för att man allvarligt bör överväga att utöka ansvarsnämndernamed ett reellt patientinflytande. I motiveringarna tUl motionsyrkandena berörs fräganom ersättning för behandlingsskador. Det finns därför anledning nämna att vid1971 års riksdag väckts särskilda motioner om skadeståndsansvar för personskadorinom vårdområdet, nämligen motionerna 1971: 57, 1971: 656, 1971: 657 och 1971:660. Vidare har vid riksdag väckts särskilda motioner omförsäkringsskydd för patienter, nämligen motionerna 1971: 333, 1971: 663 och1971: 1185. Samtliga nämnda motioner har hänvisats till lagutskottet. Ifråga om ansvarsregler för statstjänstemän får erinras om följande. Deär underkastade straff för alla gärningar som är kriminaUseradeoberoende av om gärningsmaimen är offentlig tjänsteman eller inte, såsomförfalskningsbrott, förskingring, bedrägeri. Vidareär statstjänstemän, som är att betrakta som ämbetsmän, underkastade ansvar förde i angivna särskUda ämbetsbrotten tjänstemissbruk, tagande avmuta eUer av otUlbörlig belöning, brott mot tystnadsplikt och tjänstefel.Bortsett från bötesstraff kan som särskilda SoU 1971: 37 19 straffför ämbetsbrott suspension och avsättning utdömas, i förekommande fall ikombination med fängelsestraff. Slutligengäller för statstjänstemän regler om disciplinär bestraffning istatstjänstemannalagen (1965: 274). Enligt 19 § i denna lag kan flertaletstatstjänstemän i administrativ ordning ådömas disciplinstraff, om de avförsummelse, oförstånd eller oskickUghet åsidosätter vad som åligger enligtlag, instruktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstensbeskaffenhet. Disciplinstraffen är varning, löneavdrag under ,suspension och, för tjänsteman som ej är anställd medfullmakt, avsättning. Frågor om disciplinpåföljder avgörs inomstatsförvaltningen vanligen av myndighetens styrelse eller av en särskild nämndinom myndigheten. Kommunaltjänstemänär liksom statstjänstemän underkastade de allmänna ansvarsreglerna ochreglerna i om ämbetsbrott. För sådana kommunaltjänstemän, somomfattas av stadgan (1965: 602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl., gälleri stadgan upptagna bestämmelser om disciplinär bestraffning motsvarande de,som finns i statstjänstemannalagen. För andra tjänstemän hos kommuner råder iprincip avtalsfrihet i disciplinfrågor. För denna kategori kommunala tjänstemänkan regler om disciplinära åtgärder finnas i kollektivavtal eller i tjänstereglementensom tjänstemännen anses ha godtagit. Förde i enskild tjänst anställda tjänstemännen och för fria yrkesutövare gäUerendast de allmäima ansvarsreglerna i . För de i enskild tjänstanställda kan särskilda sanktioner vara föreskrivna i avtal med arbetsgivareneller i kollektivavtal. Förutövare av vissa yrken, som äger stor allmän betydelse och där stränga krav pånoggrannhet, omsorg, korrekthet, kunnighet m. m. måste ställas, har emellertiddisciplinärmakt kommit att stadgas och gäller oberoende av om utövaren äranställd eller fri yrkesutövare. Så är läkare, tandläkare m. fl. underkastadesocialstyrelsens (genom medicinalväsendets ansvarsnämnd) disciplinmaktoberoende av om de är anställda eller privatpraktiserande. Ända fram prövades frågor omdisciplinärt ansvar för läkare, sjuksköterskor, tandläkare m. fl. avmedicinalstyrelsen i viss sammansättning vare sig de var anställda hosstyrelsen, styrelsen underlydande organ eller kommunala huvudmän eller de varfria yrkesutövare.