bet · FU01CU26 · 1971-12-31 00:00:00 — Civilutskottetsbetänkande nr 1971 CU 1971:26 betänkande i anlednuig av Kungl. Maj:ts propositionmed förslag till lag om ändring i byggnadslagen (1947:385), m. m., jämtemotioner. Maj:t har i propositionen1971:118 under åberopande av utdrag av statsrådsprotokollet för den 23 apriloch samt av lagrådets protokoll för 1. föreslagit att antaga vid propositionenfogade och i bilaga till detta betänkande redovisade förslag till a. lagom ändring i byggnadslagen (1947:385), b, lagom ändring i naturvårdslagen (1964: 822), 2. inhämtat yttrande över vid propositionenfogade och i bilaga till detta betänkande redovisat förslag till kungörelse om ändring i byggnadsstadgan (1959: 612). 1 propositionen föreslås följande åtgärder för att minskaolägenheterna med en oreglerad glesbebyggelse, Tätbebyggelsedefinitioneni byggnadslagen justeras så, att den får en mer framåtsyftande verkan.Förslaget i denna del bygger pä ett förslag av fritidsutredningen, För att ge dennya tätbebyggelsedefinitionen genomslagskraft dras riktlinjer upp för en vidgadtillämpning av den Kungl. Maj:t enligt 87 § BL tillkommande befogenheten attmeddela föreskrifter till förekommande av tätbebyggelse. Byggnadslovspliktenutvidgas till att omfatta hela landet, Länsstyrelsenges möjlighet att meddela provisoriskt strandskydds-förordnande, när fråga omstrandskydd för visst område uppkommit men innan fullständig utredning hunnitgöras. Sådant förordnande får gälla högst men skall kunna förlängasytterligare högst om särskilda skäl föreligger. Det skall inte medförarätt till ersättning, Vissa smärrejusteringar görs i byggnadsstadgan för att möjliggöra ytterligare reglering avbl, a. sådan bebyggelse som inte behöver föregås av planläggning. Vidare införsskyldighet för byggnadsnämnd att lämna underrättelse till annan myndighet iärende om byggnadslov. 19 saml Nr 26 I detta sammanhang har utskottet behandlat motionerna1971: 1496 av herrar Antby (fp) och Rimås (fp) varihemställts att i sitt yttrande över förslaget till ändring av byggnadsstadgan måtte föreslå, att detföreslagna 4 mom. i 55 § utgår samt att vikten av att erforderligt samråd mellan byggnadsnämndoch fastighetsbildningsmyndighet äger rum vid tillämpning av 39 § beaktas, 1497 avherr m. fl. (m) vari hemställts att måtte 1. avslå de ipropositionen föreslagna ändringarna av 6 och 87 §§ byggnadslagen, 2. avslå de ibyggnadsstadgan föreslagna ändringarna om en utvidgning avbyggnadslovsprövning att omfatta hela landet, 3. med bifall tiUKungl. Maj;ts förslagom meddelande av provisoriskt strandskyddsförordnandevidta sådan ändring i den föreslagna lagstiftningen att rätt tUl ersättningstadgas för ifrågavarande ingrepp, 4. uppdra åtvederbörande utskott att utarbeta de författningsändringar som föranleds avframförda yrkanden, 1498 av () vari hemställts attriksdagen i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 11 8 måtte uttala att kommunerna skaU ha rätt att lämna dispens från tätbebyggelseförbudet, så ofta bebyggelse inte skapar olägenhet, 1499 av i m. fl. (c) vari hemställtsatt vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 11 8 beslutar att BL § 87 i avvaktan på bygglagutredningens förslagbehålles i sin nuvarande utformning, Maj:ts förslag till tillägg i BS § 55, mom. 4, 1500 av m. fl. ,(m) vari hemställts attriksdagen måtte besluta att i proposition nr 118 upptagna författningsändringar skaU träda i kraft . Vissa med byggnadslagstiftningensammanhängande frågor behandlas även i utskottets utlåtande nr 1 97 1:27. Departementschefen konstaterar i propositionen att denökade konkurrensen om mark och angelägenheten att trygga en god miljö talarför att krav på planläggning i någon form i fortsättningen bör ställas uppoavsett om fråga är om tät- eUer glesbcbyggelse. I sammanhanget erinras ocksåom att bygglagutredningen prövar' frågan om att införa ett sådant generelltplanläggningskrav sedan i direktiven uttalats att övervägande skäl talar föratt i princip all bebyggelse bör föregås av planläggning. Förslagen i propositionen innebärbegränsade reformer inom ramen för nuvarande lagstiftning. De syftar till attkomma till rätta med de olägenheter som följer av sådan glesbebyggeise somhindrar långsiktig planering för ändamålsenlig markanvändning m. m. 1 motionen 1971 : 1497 har bl, a, kritik riktats mot endelreglering av frågan om ett generellt planläggningskrav. Utskottet anser detangeläget att nu genom reformer inom ramen för gällande lagstiftning tillgodosede mest påträngande behoven. Utskottet ser heller ingen nackdel vara förenadmed en sädan delreglering under förutsättning att reformen i allt väsentligtbygger på riktlinjer som kan antas komma att gälla lör den nyabygglagstiftningen. Om så är fallet bör redan nu pröva möjligheten avett principiellt ställningstagande i enlighet med bl, a, de direktiv somlämnats bygglagutredningen och bedöma de i propositionen framlagda förslagen ianslutning därtill. Utskottet finner därför anledning att närmare behandla detprincipiella synsätt som redan de föreslagna begränsade reformerna bör grundaspå, byggnadslag utgår från den i samband med desstillkomst fastlagda principen (prop. 1947: 131. s, 75) att det allmänna skallha befogenhet alt bestämma både var och när tätbebyggelse får uppkomma. Behovetatt reglera markens användning för annan bebyggelse än tätbebyggelse ansågsvara mindre. Det gavs dock i byggnadslagen regler avsedda att hindra bebyggelsesom ansågs olämplig med hänsyn till naturvårdskrav eller ur kulturhistoriskeller konstnärlig synpunkt, Utom-plansbestämmelser ansågs kunna hindra olämpligbebyggelse i övrigt och ge ett tillräckligt instrument för att leda byggandetpå den egentliga landsbygden. Vidare infördes på den allmänna principens grundett generellt tätbebyggelseförbud för icke detaljplanelagda områden. Byggnadslagen öppnade möjlighet att förordna om temporärtförbud mot tätbebyggelse av mark även om denna i och för sig var lämpad därför.Bestående hinder ansågs i stort sett endast komma att föreligga i fråga om marksom inte var lämpad för sådan bebyggelse, I fråga om ersättning till den som hindrades attexploatera sin mark för tätbebyggelse uttalades att ersättning inte skulle utgåannat än övergångsvis. Denna ståndpunkt grundades särskilt på att tätbebyggelsevärdeti allmänhet kom av samhällets utveckling. Om ett bestående hinder ansågsföreligga innebar detta att marken inte var lämpad för tätbebyggelse och därförinte heller kunde anses ha något särskilt byggnadsvärde. Den intagnaståndpunkten i ersättningsfrågan konstaterades stämma överens med principenatt markägarens rätt inte omfattar generell befogenhet att använda marken förtätbebyggelse. Begränsningen av markägarens rätt ansågs böra iakttas ävenvid tillämpning av annan lagstiftning. Dä t. ex. vid expropriation mark skulleersättas efter dess värde för byggnadsändamål skulle marken värderas I* 1971. 19 sami Nr 26 med beaktande av alla de inskränkningar som finns intagnai byggnadslagstiftningen. Då i byggnadslagen getts olika bestämmelser förtätbebyggelse och glesbebyggelse har utgångspunkten varit att det allmännasintressen gjort sig gällande främst i fråga om tätbebyggelse.Tätbebyggelsedefinitionen utgår från ett funktionellt betraktelsesätt där ävendet framtida behovet av gemensamma anordningar är det centrala. Den utvecklingav bedömningarna som skett i praxis ger vid handen att samhällsutvecklingen isig för in nya krav på gemensamma anordningar och att tätbebyggelsebegreppetsinnebörd inte kan anses för alltid givet. Avgörandena har avsetts ske efterprövning från fall till fall med hänsyn till vad samhällsnyttan ansetts kräva.Vidare kan befogenheten att utnyttja mark för även glesbebyggelse påverkasgenom t, ex. utomplansbestäinmelser. Den nuvarande byggnadslagen kan medhänsyn till det anförda inte anses innefatta någon allmän princip att vissbebyggelse alltid skall kunna ske utan samhällelig prövning. De förslag som förelagts i prop, I 97 1 : 118utgår från ett av remissmyndigheterna i allt väsentligt vitsordat behov av attförbättra möjligheterna att lösa konflikter mellan en oreglerad glesbebyggeise,främst i form av fritidshus, samt de konkreta naturvårds- och rekreationsintressensom samhället har att bevaka. Förslagen är ytterligare ett exempel på hur nyasamhällsintressen gör sig gällande i avvägningarna. Enligt vad som förutskickats får riksdag taställning till frågor om en fysisk riksplanering. En sådan planering avser attur riksintressenas synvinkel kartlägga anspråkskonflikter i fråga ommarkanvändningen i vid bemärkelse i syfte att fä till stånd en bättrehushållning ined landets samlade marktillgängar. Även om statsmakterna ännuinte tagit ställning till principerna för en fysisk riksplanering och även omen sädan i stor utsträckning endast får vägledande betydelse är det dockuppenbart att planeringens rikskaraktär kommer att i vissa fall framkalla behovav nya och bättre medel för att påverka markanvändningen. Riksplaneringen tordeockså ge önskvärda möjligheter att på ett tidigare stadium än förutsekonkurrerande anspråk - sålunda anspråk inom även inte detaljplanlagda områden.Behovet av en ändamålsenligt hushållning med markresurserna blir mot bakgrundenav landets samlade intressen vidare än det behov som avses tillgodosett genompropositionsförslaget. Enligt utskottets mening kan detta ökade behov tillgodosesendast om det i enlighet med principer för tätbebyggelse slås fast attutnyttjande av mark för även glesbebyggelse förutsätter planmässigaöverväganden från samhällets sida och att det sålunda tillkommer samhället attavgöra var och när även glesbebyggelse får ske. bör redan nu slå fasten sådan princip och uttala sig för att den bör ligga till grund för den lagstiftning som bör prövas i samband med att tar ställning till principerna för en fysiskriksplanering. En sålunda förordad princip innebär inte attglesbebyggelse som sådan skulle motverkas. Glesbebyggelse är och kommer attvara den enda lämpliga byggandeformen i stora delar av landet. Inte hellerbehöver principen medföra krav pä en betungande prövning. Genom principen attmarkäganderätt inte innefattar någon generell befogenhet alt använda marken ensför glesbebyggelse ges däremot möjlighet till en bedömning -i allmänhet motbakgrund av översiktliga niurkluishålJningsprogram uppgjorda av kommunernaeller av naturvårdsmyndigheterna av i vad mån glesbebyggelse bör få kommatill stånd. Av den förordade allmänna principen följer att. om inomett visst område glesbebyggelse enligt det allmännas bedömande inte kan medges,ersättning i fortsättningen inte skall utgå på grund härav. Denna konsekvens iersättningshänseende omfattar givetvis inte värden som mark kan ha för annatändamål än bebyggelse. På motsvarande sätt som vid bedömningar torde fåkonstateras att exploateringsrätt för glesbebyggelse uppfattats som iprincip fri och inskränkt endast av temporära förbud. Det skulle därför kunnaanses som obilligt om markägare som hitintills på ett påtagligt sätt vidtagitåtgärder för att få till stånd en glesbebyggelse inte under en övergångstidskulle kunna ställa anspråk på ersättning. Övergångsregler i angivet syfte blirdärför behövliga. Dessa bör utformas så att de inte medger spekulation ellermissbruk. Vad utskottet sålunda anfört bör som sin meningge Kungl, Maj:t till känna. De i propositionen framlagda förslagen står enligtutskottets mening i full överensstämmelse med såväl av statsmakterna år 1947antagna principer för bygglagstiftningen som de riktlinjer vilka, enligt vadovan föreslagits, bör gälla för den framtida lagstiftningen. Utskottet anslutersig därför till den av departementschefen anförda meningen att en delreform ärjingelägen och bör komma till stånd. Förslagels enskildheter behandlas i delföljande, 1 propositionen föreslås atttätbebyggelsebegreppet får en ändrad definition genom ny lydelse av 6 § förstastycket BL, Ändringen innebär att det i lagrummet uttryckligen slås fast att.vid bedömandet av om avsedd samlad bebyggelse nödvändiggör särskilda gemensammaanordningar och därmed skall anses vara tätbebyggelse i byggnadslagens mening,hänsyn skall tas även til! väntade behov av gemensammaanordningar som svarar mot också ökade standardkrav. Ändringen innebär vidareatt hänsyn skall tas inte blott till aktuell bebyggelse utan även tillbebyggelse som, utan särskild tidsbegränsning. någorlunda säkert kan förutses. Departementschefen strykerunder att till gemensamma anordningar inte skall hänföras bara anordningar idirekt anslutning till bebyggelsen utan även andra följdinvesteringar. Föreslagen ändring av 6 § BL har föranlett förslag ipropositionen om en motsvarande ändring av 107 § 1 st, BL, Denna ändringinnebär att byggnadsplan kan upprättas för kommande tätbebyggelse utan att denbehöver förväntas inom nära förestående tid. I sammanhanget anmäls att motsvarande ändring bör skeockså av 3 kap. 3 § och 5 kap, 3 § fastighetsbildningslagen (FBL), Sådanaförslag har remitterats till lagrådet. Förslaget grundas i huvudsak på att praxis vidtillämpningen av tätbebyggelsebegreppet är mycket växlande och att en för snävtolkning är ägnad att motverka en önskvärd planmässighet vid utnyttjandet avviktiga delar av landets markresurser. Mot förslaget till ändring av 6 § BL vänder sig motionen1971: 1497. Det anförs däri att den nya definitionen, föreslagen efterbristfällig beredning och utan remissförfarande, skulle skapa väsentligrättsosäkerhet och att några motiv att föregripa bygglagutredningens arbeteinte anses föreligga. Begreppen tätbebyggelse och glesbebyggelse i BL avser attvara sammanfattande uttryck för markanvändning som påkallar gemensammaanläggningar respektive inte medför direkta sådana behov. Tätbebyggelsedefinitionenhar sålunda knutits an till aktiviteter från det allmännas sida eller frånenskilda i samverkan. För att mark skall få användas till tätbebyggelseförutsätts att den vid planläggning prövats från allmän synpunkt lämpad förändamålet. Även om marken är lämplig för tätbebyggelse kan det emellertid varanödvändigt att i vart fall tills vidare inte tillåta bebyggelse där för attdärmed fullfölja bebyggelsen på ett redan planlagt område och därmed vinna bl.a. ekonomiska fördelar. 1 sådant faU vägras detaljplanläggning. I lämpUghetsprövningen ingår enligt motiven till BL intebara bedömningen av marken som sådan med beaktande även av naturvårdsintressen utan även ekonomiska synpunkter som t. ex. kostnader för vägar, vatten,avlopp, ibland förenade med sociala aspekter såsom tillgång tUlfritidsanordningar, inköpsmöjligheter och andra för ett fullständigtsamhällsliv önskvärda inrättningar. Den i prop, 1971: 118 föreslagna ändringen av 6 § BLinnehåUer enligt utskottets mening inga principiellt nya inslag, Utveckhngen avstandard-och miljökraven får naturligt uttryck i nya typer av gemensammaanläggningar. Också framtida möjUga krav måste beaktas. Det har redan år 1947förutsatts att denna utveckling skulle följas med särskUd uppmärksamhet. Denföreslagna ändringen i 6 § BL innebär sålunda endast en uppföljning av redanantagna riktlinjer och en markering därav för att skapa en mer enhetlig tillämpning. Maj:ts förslag och avstyrker motionen 1971: 1497 i dennadel. Utskottet vill mot bakgrund av det anförda därutöversärskilt stryka under att motsvarande framåtsyftande bedömning gäller ävenlämplighetsprövningen enligt 5 § 2 st, BL. Vad utskottet sålunda uttalat börriksdagen som sin mening ge Kungl. Maj.t till känna. Utskottethar ingen erinran mot föreslagen ändring av 107 § 1 st. BL. Förslag om ändring av 3 kap. 3 § och 5 kap. 3 § FBL kommeratt behandlas i ett utskottets senare betänkande. I anslutning till motiven för en ändring av 6 § BL uttalardepartementschefen att det ligger i sakens natur att bestämmelser - i 56 och67 §§ BL - om dispens från tätbebyggelseförbudet skall tillämpas restriktivt.Dispens bör vara en ren undantagsföreteelse. En motsatt uppfattning hävdas i motionen 1971: föreslås uttala att kommunerna skall ha rätt att lämna dispens fråntätbebyggelseförbudet så ofta bebyggelse inte skapar olägenhet. Motionärenbetonar i sammanhanget de ohka behoven att reglera bebyggelsen i skilda delarav landet. Tätbebyggelse förutsätter att den är tillåten enligtfastställd detaljplan eller att dispens lämnas enhgt 56 § BS i vissa angivnasituationer eller enhgt 67 § BS om särskilda skäl föreligger. En restriktiv tillämpning av dispensbefogenheter enligt 67§ BS medför att frågan om upprättande av detaljplan aktuaUseras tidigare ochsamverkar sålunda med syftet bakom reformen. Redan detta talar sålunda tillförmån för den av departementschefen anförda meningen. Hemställan i motionenutgår från att plankravet skuUe resa hinder mot glesbebyggelse "även näringen skadas eUer hindras av det". Om så skulle vara fallet även vid enframåtsiktande bedömning utgör byggnadsföretaget fortfarande glesbebyggelseoch kräver sålunda ingen dispens frän det aUmänna plankravet. Med hänvisningtill det anförda och då utskottet inte heller generellt kan utgå frånmotionärens uppfattning om kommunernas planeringsvilja avstyrks motionen.Utskottet ansluter sig därmed tUl vad departementschefen anfört idispensfrågan. Kungl, Maj:t kan enligt 87 § BL meddela föreskrifter tillförekommande av tätbebyggelse inom område som inte ingår i stadsplan ellerbyggnadsplan. Befogenheten kan utövas i första hand genom sådana generellaföreskrifter som tagits in i 56 § BL. Däri stadgas att inom inte detaljplaneratområde byggnadslov inte får medges för nybyggnad som skulle innefattatätbebyggelse. I andra hand torde bemyndigandet, enligt vad departementschefenanför, omfatta möjlighet att också meddela särskilda bestämmelser för attytterligare säkerställa att tätbebyggelse inte uppkommer inom visst område, t.ex. att nybyggnad inte får ske utan tUlstånd. 87 § BL kan emellertid inte gebefogenhet att hindra glesbebyggelse, Kungl, Maj:t föreslår i propositionen attparagrafen får ett förtydligande tillägg så att med stöd därav kan utfärdasbyggnadsförbud, från vilket dispenser kan meddelas av länsstyrelse ellerbyggnadsnämnd, och därmed hindra att byggnadsförelag som innefattartätbebyggelse vid byggnadslovprövning bedöms som glesbebyggelse. Eftersomavsikten endast är att mer effektivt hindra olämplig tätbebyggelse gårmarkägaren inte genom ett sådant förbud miste om någon nu gällandebyggnadsrätt, 1 motionen 1971:1497 hemställs att avslår ävendenna lagändring. Denna inställning grundas på att de föreslagna ändringarnaskulle begränsa den kommunala självstyrelsen, byråkratisera förfarandet ochorsaka olägenheter för såväl markägaren som myndigheter. Motsvarande yrkandeförs fram även i motionen 1971: 1499, grundat på att ändringen är vagtmotiverad och inte synes svara mot något aktuellt behov. Vidare anses detfinnas risk för att den föreslagna lydelsen kan komma att utnyttjas för attåstadkomma ett generellt glesbebyggelseför-bud. Med hänsyn till att ändamålet med ett byggnadsförbud ävenenligt lagtextens föreslagna lydelse är knutet till avsikten att förekommatätbebyggelse är farhågorna om ett därpå grundat glesbebyggelseförbud heltobefogade. Ändringens innebörd att säkra det i 6 § BL preciseradetätbebyggelsebegreppets tillämpning kan inte sättas i fråga. Möjligheten attdelegera dispensrätt även till byggnadsnämnd skall finnas. Utskottettillstyrker Kungl, Maj:ts förslag och avstyrker de här nämnda motionsförslagen. Byggnadslov erfordras i princip inom område med fastställdgeneralplan, stadsplan, byggnadsplan eller utomplansbestämmelser och för vissabyggnader utanför sådant område, Maj:t föreslår i propositionen - under erinran omatt större delen av landets inte detaljplanlagda områden numera är täckta avutomplansbestämmelser - att byggnadslovplikten utvidgas till att omfatta helalandet. Därmed avses att få kontroll över att tätbebyggelseförbudet efterlevsoch en tidig information om bebyggelseutvecklingen. Vidgningen får uttryck iändring av 35 § och upphävande av 65 § BS. Yrkandet i motionen 1 971 : 1497 om att förslaget avslåsgrundas bl, a. på att en vidgad byggnadslovplikt skulle innebära en begränsningav den nuvarande "absoluta rätten till glesbebyggelse". Vidare anförsatt förseningar skulle uppkomma vid ärendebehandlingen och att kostnader skulleuppkomma för både samhälle och markägare. Kravet pä byggnadslov innebär krav på en förhandsprövningav att byggnadsföretag inte strider mot lag, gällande plan eller meddeladeföreskrifter. Byggnadslovplikten i och för sig kan inte innebära en begränsningi en eljest gällande byggnadsrätt. överväganden i ämnet har ocksågått ut från befarade administrativa svårigheter och möjligheter att motverka olämplig bebyggelse genomåtgärder av mindre vittgående slag (prop. 1947: 131, s, 75-76), Det är ocksåmot denna bakgrund som bestämmelserna getts i BS och inte i BL, Av härvid som bilaga fogad karta framgår områden utanutomplansbestämmelser , har bl, a, hela Gotlandsamt vissa delar av fått utomplansbestämmelser. Härigenomtorde av landets yta täckas av utomplansbestämmelser. Det är å ena sidan klart att varje ny administrativprövning medför vissa besvär och kostnader, A andra sidan får detta vägas motde fördelar som man avser att uppnå och de andra intressen än sökandens somskall beaktas. Byggnader för tillgodoseende av jordbrukets, fiskets, skogsskötselnseller därmed jämförligt behov blir fortfarande undantagna. Vikten av att det ipraktiken vidgade tätbebyggelsebegreppet verkligen resulterar i krav påplanöverväganden och inte stannar på papperet är uppenbar. Vid avvägningen börockså tas in som en positiv aspekt att byggnadsnämndernas rådgivandeverksamhet får ett vidgat verksamhetsfält. Utskottet tillstyrker denföreslagna ändringen i BS. har vidare att yttra sig över vad ipropositionen förordats om vidgat samordningsförfarande genom ett tillägg till55 § BS enligt vilket byggnadsnämnd åläggs att underrätta ombyggnadslovsansökan inom område som inte omfattas av fastställd generalplan,stadsplan eller byggnadsplan. Regeln avses gälla i avvaktan på förslag omsamordningsregler från bygglagutredningen och naturvårdskommittén. Avsikten harvarit att ge länsstyrelserna ett bättre underlag att följabebyggelseutvecklingen och verka för den samordning av planerande insatser somankommer på dem. Vidare, anför departementschefen, möjliggörs en snabbare ocheffektivare tillämpning av de bestämmelser i och NVL som kan aktualiseras avansökningar om byggnadslov. Underrättelse avses ske genom att kopia avbyggnadslovsansökan och av ingiven situationsplan översänds. avsesmeddela närmare anvisningar. Departementschefen anmäler i detta sammanhang att det kanbli aktuellt att föreskriva underrättelseskyldighet för byggnadsnämnd i andrafall. Detta avser samordning av byggnadslagstiftningen med annan lagstiftningän NVL, t, ex, miljöskyddslagstiftningen. Ändringen i BS föreslås avstyrkt i motionerna 1971:1496och 1499, I båda motionerna ifrågasätts det faktiska behovet av den föreslagnaunderrättelseskyldigheten. Vidare förs fram farhågor för en onödigbyråkratisering och administrativ omgång, 1 den förstnämnda motionen antydsäven. med hänvisning till statsmakternas beslut (prop. 1959: 168, 3LU26), att osäkerhet kan uppstå om kompetensfördelningen mellan de statliga ochkommunala myndigheterna. Kungl, Maj:ts förslag innebär attlänsstyrelsen vid underrättelse om byggnadslovsansökan och efter granskningdärav skulle kunna snabbt underrätta om ett eventuellt behov avutredning ur plan- eller naturvårdslagssynpunkt. Prövningen av ansökan anseskunna anstå . har tillfälleatt överväga ett byggnadsförbud. Vad först angår frågan om att ge tillfälleatt utöva den enligt 7 § BL föreliggande skyldigheten att öva tillsyn överplanläggningen och byggnadsväsendet inom länet kan enligt utskottets bedömandeen allmän underrättelseskyldighet inte nu anses påkallad. Frågan bör prövas ianslutning till det fortsatta lagstiftningsarbetet pä området och med hänsynäven till arbetet med en databank för fastighetsregister m. m.