bet · FU01NU53 · 1971-12-31 00:00:00 — Av de organisationer som brukar anses förakonsumenternas talan baserar LO sitt tUlstyrkande på en förväntan attöppethållandet inte kommer att utökas särskilt mycket, medan TCO tillfogarreservationen att det kan vara nödvändigt att tillskapa specialbestämmelser såatt friheten inte missbrukas. Iövrigt viU utskottet av remissinstanserna särskilt nämna service-kommittén, somsedan 1967 utreder frågor om service i bostadsområdena. Något starkt krav frånkonsumenternas sida på ökat öppethållande kan enligt kommittén intekonstateras. Gällande affärstidslag medger, anför den, tillräckUgserviceförsörjning i fråga om dagligvaror. Riktlinjer för dispensgivning börutformas med utgångspunkt i klart formuleradesociala och konsumentpoUtiska mål. I vilken politik ingår fria affärstider somett medel, frågar kommittén. Distributionsfrågorna måste, betonar den, ses somen helhet, vari affärstidsfrågan ingår som en del. Motionärernaräknar inte med att öppethållandet på vardagar kommer att öka i högre grad omaffärstidsregleringen slopas. Vad de framför allt befarar är ett utbrettöppethållande med ofördelaktig inverkan på detaljhandelnsstruktur och på prisnivån. En vanlig uppfattning bland dem som yttrat sig överaffärstidskommitténs betänkande är att stora enheter inom handeb, framför alltav typen stormarknader, kommer att vara särskilt benägna att hålla öppet påsöndagar. Det är sannolikt att specialerbjudanden och jippon kommer att utnyttjasav sådana butiker för att locka konsumenterna att förlägga en stor del av sinainköp till . En konsekvens kan bU att många mindre företag nödgas motsin vilja börja med söndagsöppethållning för att söka hävda sig i konkurrensen.En strukturpåverkande förskjutning av handeln till de stora enheterna synesemeUertid ofrånkomlig. En sådan tycks ingå i förutsättningarna när »ökadomsättning och därmed bättre kapacitetsutnyttjande» i meddelandet tillriksdagen nämns som en primär möjlighet att motverka kostnadsstegring tillföljd av söndagsöppethållning. Eftersom konsumenternas totala köpkraft är istort sett given kan ökad omsättning inte gärna uppnås av en del företag utanatt omsättningen minskar för andra. Om de senare, såsom är sannolikt, tillstor del är mindre närhetsbutiker, bUr följden en försämrad service särskiltför sådana konsumentgrupjjer som äldre och handikappade. Förespråkarna föraffärstidsregleringens avskaffande framställer gärna en dyUk utveckling som enmarginell företeelse i storstäderna. Det är emellertid långt ifrån omöjUgt attett antal strategiskt placerade stormarknader på olika håll i landet kan medhjälp av söndagsöppethålhimg komma att kraftigt påverka detaljhandelns strukturockså i andra regioner än storstadsområdena. Om den redan förut snabbastrukturom-vandUngen inom detaljhandeln på detta sätt påskyndas åtföljs alltsåden serviceförbättring som söndagsöppethåUningen kan medföra för vissa grupperav konsumenter av en långt mera påtaglig serviceförsämring för andrakonsumentgrupper. Enannan sannoUk följd av ett ökat öppethåUande är att prisnivån höjsså att företagen får täckning för de merkostnader som detta öppethållandeförorsakar. Att tUlämpa olika prissättning på vardagar och kanknappast bli någon vanlig metod. En allmän höjning av prisnivån i aväven eljest stigande levnadskostnader inger stark oro. Affärstidslagstiftningenär till sitt ursprung en arbetstidslagstiftning. framstår detta inte somdess mest centrala funktion. Förespråkarna för affärstidslagens avskaffandetar emellertid enUgt utskottets NU 1971: 53 12 uppfattninginte tillräcklig hänsyn till de verkningar som uppkommer för handelns personal.De handelsanställda får visserligen om lagen slopas höjda tillägg för arbetepå obekväm arbetstid enligt den överenskommelse som arbetsmarknadsparterna pådetaljhandelns område träffat. Denna arbetsmarknadssektor kännetecknasemellertid av låg organisationsfrekvens och stort utnyttjande avdeltidsanställda med otillfredsställande sociala förmåner och ringaanställningstrygghet. För denna kategori torde affärstidslagen inte saknabetydelse. Lagen ger också ett socialt skydd åt företagare och medhjälpandefamiljemedlemmar i familjeföretagen inom detaljhandeln, för vilka personerallmänna arbetstidslagen (1970: 103) inte gäUer. Iflera av motionerna anförs att det nuvarande dispenssystemet har allvarligabrister. Så till vida instämmer alltså motionärerna i ett argument somaffärstidskommittén, vissa remissinstanser och regeringen ansett särskilt talaför att affärstidslagen bör upphöra att gälla, I motionerna dras emellertidinte samma slutsats. Vissa motionärer vill helt avskaffa dispensmöjligheten,andra förordar en skärpt dispenspraxis, eventuellt med somdispensmyndighet. Den förstnämnda gruppen motionärer befinner sig i viss mån påsamma linje som regeringen, vilken anser ett i princip ovillkorligt förbud motöppethållande än vanlig affärstid vara det enda alternativet tillfria affärstider. Enligt chefen för skulle detalternativet t. o. m. behöva innebära att försäljningen från kiosker ochbensinstationer utanför vanlig affärstid skulle försvinna. Att slopa alla möjlighetertill försäljning på andra tider än de traditionella finner utskottet vara enalltför drastisk åtgärd, som skulle innebära en onödig serviceförsämring förkonsumenterna. Däremot bör det enligt utskottets mening vara fullt möjligt attmed hjälp av tillämpningsföreskrifter, utfärdade av Kungl Maj:t, åstadkommaett system med Ukformigt verkande dispensregler som kan acceptera;5 av såvälhandeln som konsumenterna. Utskottet förutsätter att Kungl. Maj:t i samband medett beslut om bibehållande av affärstidsregleringen vidtar åtgärder för attskärpa och förenhetliga dispenspraxis. I det sammanhanget torde Kungl. Maj:t fåanledning att överväga om en överflyttning av dispensgivningen tilllänsstyrelserna skulle gagna detta syfte. Initiativ till en .sådan administrativförändring kan givetvis tas när som helst under affärstidslagens giltighetsperiod. Inågra av motionerna erinras om distributionsutredningens pågående arbete.Ställningstagandet i fråga om affärstidsregleringens upphörande eller fortbeståndbör, menar motionärerna, uppskjutas tiU dess utredningens resultat föreligger.Utskottet finner denna synpunkt tungt vägande. Det är obestritt attstruklurutvecklingen inom detaljhandeln inte förblir opåverkad av ett slopandeav affärstidsregleringen. uppgift är just attundersöka strukturomvandlingen inom handeln och dess verkningar. Att innan utredningenavslutat sitt arbete genomföra en förändring som innebär att ett väsentligtstrukturpåverkande medel avskaffas strider enUgt utskottets mening mot denpraxis att om möjligt invänta pågående utredningars resultat som statsmakternaeljest på goda grunder tiUämpar. I meddelandet till aviseras att en särskildnämnd, bestående av företrädare för konsumenterna och för de anställda underledning av en opartisk ordförande, skall tillsättas för att följa och bedömaUtveckUngen inom detaljhandeln sedan affärstidsregleringen upphört.Initiativet, som tyder på att regeringen inte är helt övertygad om att denavsedda förändringen saknar skadeverkningar, är naturligtvis under givnaförutsättningar att hälsa med tillfredsställelse. Utskottet vill dock anmärkaatt tillkomsten av en sådan nämnd ger mycket ringa skydd mot sådana negativaeffekter av affärstidsregleringens slopande som utskottet i likhet medmotionärerna förutser. vars uppgift för övrigt är mycketlikartad distributionsutredningens har hunnit göra sina rön och påkallanödvändiga åtgärder från statsmakternas sida hinner en eller flera faser i enirreversibel strukturomvandlings- och prishöjningsprocess passera. Sammanfattningsvisanser utskottet att statsmakterna inte i nuvarande läge bör avhända sigmöjligheten att genom reglering av affärstiderna påverka strukturutvecklingeninom detaljhandeln och hålla tillbaka prisstegringarna. som gåttsedan affärstidslagen antogs 1966 har det alltmera blivit uppenbart attallvarliga skador kan uppstå om samhällsutvecklingen på väsentliga områden fårstyras utifrån rent företagsekonomiska bedömningar. Exempel härpå kan hämtasfrån många områden regionalpolitik, miljöpolitik, trafikpolitik, samhällsplaneringi stort. uppgift passar väl in i detta mönster. Utskottetföreslår att i så måtto tillmötesgår motionärerna attaffärstidslagen får fortsätta att gälla , dvs. den tid som erfordrasför att distributionsutredningens arbete skall hinna avslutas och dessresultat bedömas. attriksdagen i anledning av motionerna 1971: 1564, 1971: 1569, 1971:1570, 1971: 1571, 1971: 1572, 1971: 1573, 1971: 1574 och dels försin del antager förslag till lag om fortsatt giltighet av affärstidslagen(1966: 668) enligt bilaga 1, dels somsin mening ger Kungl, Maj:t till känna vad utskottet anfört omdispensgivning på affärstidslagens område,» NU 1971: 53 14 Lagom fortsatt giltighet av affärstidslagen (1966: 668) Härigenom förordnas, att affärstidslagen (1966:668), som gäller tUl och med , skall äga fortsatt giltighetrill och med . NU 1971: 53 15 Anförandei kammaren av herr statsrådet och chefen förhandelsdepartementet Enligt den nu gällande affärstidslagen(1966: 668), som trädde i kraft , får yrkesmässigdetaljhandel bedrivas endast under tid som anges i lagen eller som medges medstöd av lagen. Vanlig affärstid enligt lagen är vardagar meUan och20. Om det för särskilt fall är påkallat med hänsyn till allmänhetens intresse,skall kommunens styrelse eller nämnd som utses av kommunfullmäktige medgeaffärstid utöver den vanUga. Vissa slag av försäljning är undantagna frånlagens tillämpning. Dennalag, som vid sitt ikraftträdande ersatte den förut gällandebutiksstängningslagen, gäUer tiU utgången av . Om affärstidslagensgiltighet inte förlängs, kommer således detaljhandelsföretagen att fritt fåbestämma de tider, under vilka butikerna kan hållas öppna. Närfrågan om affärstidsregleringen behandlades , ansågs det lämpligt attunder en femårsperiod pröva en enklare och friare reglering än den som föruttillämpades. Härigenom skuUe man få bättre underlag för att bedöma omregleringen kunde upphöra utan att olägenheter uppstod för olika intressegrupper.Särskilda sakkunniga, affärstidskommitté, har undersökt vilkaverkningar som kan tänkas uppkomma vid fria affärstider. De har i betänkandet(SOU 1971:33) Fri affärstid föreslagit att regleringen slopas helt.Remissbehandlmgen av kommitténs betänkande har visat, att det föreligger anslutning till detta förslag från olika myndigheter och intressegrupper.Ett antal remissinstanser ställer sig emellertid avvisande till tanken attsläppa affärstiderna fria med hänsyn till att negativa effekter kan uppstå försåväl konsumenterna som de anstäUda och de mindre företagen. Ävenremissinstanser som ansluter sig till förslaget uttalar tveksamhet. tillkommitténs bedömningar av effekterna på prisnivån och strukturomvandlingen ihandeln. Erfarenheternavid tillämpningen av den nu gällande affärstidslagen ger vid handen, att enlagstiftning av detta slag med undantagsbestämmelser och dispensmöjlighet äradministrativt svårhanterlig. I många fall har den lett till att konsumenternasservicebehov blivit olika behandlade och att företagens inbördeskonkurrensförhåUanden snedvridits. Knappast någon remissinstans anser sålundaatt lagen i dess nuvarande utformning kan bibehållas. De som önskar enfortsatt reglering av affärstiderna har i aUmänhet uttalat att lagreglernamåste omarbetas, bl. a. för att få till stånd en mera likformig tillämpning avdispensregeln. Tänkbara åtgärder för att komma ifrån nuvarandeolägenheter är av två slag: antingen att slopa regleringen helt eller att tabort möjligheterna att driva yrkesmässig detaljhandel än vanligaffärstid. Det sistnämnda alternativet kan dock knappast ansesrealistiskt. Det skulle innebära att försäljning som bedrivits påandra tider skulle försvinna, t. ex. försäljning från kiosker ochbensinstationer. En sådan försämring av handelns service till allmänheten kaninte godtas. Det bör i stället vara en strävan att i rimligutsträckning förbättra servicen till allmänheten. Härvid måste beaktas attkostnaderna inte får bli för höga. Kommittén har ansett att förlängtöppethållande kommer att tUlämpas endast i sådana situationer där det ärlönsamt och att förutsättningar härför föreligger i så begränsad omfattningatt någon inverkan på den allmänna prisnivån knappast kan väntas. Utvecklingen i fråga om affärernas öppethållande undersenare år samt uttalanden från vissa ledande företag och företagsgrupper talarför att kommitténs slutsats är riktig, i vart fall vad angår öppethållande påsen . Det är emellertid givet, att någon säker slutsats inte kandras om vilka förändringar av öppethållandetiderna som kan inträffa, om aUa formellahinder undanröjs, och orn vilken inverkan sådana förändringar kan ha påföretagens kostnader och priser. Det är inte heller troligt, att friaaffärstider kommer att tillgodose alla konsumenters behov av att kunna handlapå andra tider än de som tillämpas. Det kan därför ifrågasättas om det intevore lämpligt att behålla någon form av affärstidsreglering för att vid behovkunna styra utvecklingen. Kommittén har undersökt olika sätt att liberaUseraregleringen och därvid funnit att hur man än gör så kvarstår ändå nackdelarnasamtidigt som affärstiderna knappast längre skulle begränsas. Det avgörandesynes emellertid vara att det inte finns någon säker och hanterlig metod attpå administrativ väg bedöma konsumentintresset av förlängt öppethåUande. Omfrågan i stället bedöms från företagsekonomiska synpunkter borde man kunnaräkna med att butikerna kommer att hållas öppna i en omfattning som ärmotiverad av ett utbrett konsumentbehov. Vid öppethållande som innebär obekväm arbetstid utgårlönetillägg till de handelsanställda. Om regleringen slopas träder automatiskten överenskommelse i kraft som innebär att dessa tiUägg höjs. ÖppethåUande påsådan tid blir således kostsamt för företagen, vilket enligt kommittén börverka återhållande på företagen när det gäller att förlänga affärstiden. TremöjUga vägar synes föreligga för företagen att kompensera sig för dylikakostnader. För det första kan kostnadsstegringen motverkas av ökad omsättningoch därmed bättre kapacitetsutnyttjande. I andra fall kan företagen täcka dehöga kostnaderna genom ett pristillägg vid förlängt öppethållande såsom redansker i en del fall, exempelvis inom livsmedelshandeln och på bensinstationer.Om detta påslag görsfullt synligt kan konsumenten avgöra om den högre inköpskostnaden motsvarar värdetför honom att butiken håller öppet. På vissa varuområden slutligen, t. ex. förkonsumentkapitalvaror, torde detta system dock ej kunna användas, utan förhöjdakostnader vid förlängt öppethållande kan komma att finansieras genom allmäntsett högre varupriser. Det är särskilt prishöjningar av detta senare slag somkan få ogynnsamma verkningar genom att konsumenten inte har den informationsom krävs för att han skall kunna göra en riktig avvägning mellan företagenspriser och prestationer. Kunder som handlar på vanlig affärstid får bidra tillatt täcka kostnaderna för att andra kunder bereds möjlighet att göra inköp påannan tid. Det är svårt att bedöma vilket av dessa tre alternativ som blir detförhärskande, men det är med hänsyn till rådande konkurrensläge knappasttroligt att det blir det sist nämnda. Frånolika håll har uttalats farhågor för att ökad frihet för företagen att användaförlängt öppethållande som konkurrensmedel skulle påskynda den pågåendestrukturomvandlingen i detaljhandeln. Härvid skulle ett ytterligare bortfall avmindre närhetsbutiker kunna medföra olägenheter för konsumenterna genom attavstånden till butikerna skulle öka. Kommittén har emeUertid funnit attöppethållandetiderna inte kan, i förhållande till andra faktorer, tillmätassådan betydelse som konkurrensmedel att ett slopande av affärstidsregleringenskulle påverka strukturomvandlingsprocessen i nämnvärd grad. Vad särskiltangår de små närhetsbutikerna kan för övrigt ifrågasättas om inte full frihetför företag av detta slag i fråga om sortiment och öppethållandetider kan medförabättre möjligheter att hävda sig i konkurrensen med de stora enheterna. Friaaffärstider kan också medföra olägenheter i form av obekväma arbetstider för dehandelsanställda och för småföretagare och deras medhjälpande familjemedlemmar.Det avgörande även med avseende på dessa nackdelar är emellertid i vilkenutsträckning fria affärstider kommer att utnyttjas och i vUken utsträckningett ökat öppethållande kommer att leda till arbete för denordinarie arbetskraften inom handeln. Som tidigare nämnts kompenseras deanställda med högre tillägg för obekväm arbetstid om regleringen upphör, vilketkommer att verka återhållande på företagen när det gäller att hålla öppet påsådan tid. Vidare har från företagshåll hävdats, att det inte förelegatnågra svårigheter att skaffa extra personal, t. ex. vid öppethållande påsöndagar. Med det skydd för de anställda som finns dels genom arbetstidslagstiftningenoch dels genom överenskommelsen angående höjda lönetillägg för obekvämarbetstid synes skäl inte föreligga att ytterligare regleraarbetstidsförhållandena för de anställda genom affärstidslagstiftning. Förföretagarna själva innebär affärstidsregleringen ett visst skydd mot en alltförlång eller obekvämt förlagd arbetstid. tidi det fria företagandets natur att några sådana regler inte skall behövassåvida inte mycket starka skäl föreligger. Ett sådant skäl skulle vara att friaaffärstider skulle medföra ett stort bortfall av små företagsenheter mednegativa konsekvenser för konsumenterna. Som anfördes är det inte troligtatt affärstidsfrågans lösning i och för sig påverkar utvecklingen på ettavgörande sätt. För flera handels- och serviceyrken finns för övrigt i daginte alls något skydd för företagama i arbetstidshänseende. Efteratt ha prövat de synpunkter som sålunda förts fram i affärs-tidsfrågan harregeringen funnit övervägande skäl tala för att affärstidsregleringen börupphöra när affärstidslagens giltighetstid utgår . Defrågor som aktualiserats under utredningens arbete och vid remissbehandlingen,nämligen följderna av fria affärstider med avseende på prisnivån,strukturomvandlingen och de anställdas arbetsförhållanden, är emellertid såväsentliga och så svårbedömda att det finns skäl att släppaaffärstidsregleringen endast på försök och tills vidare. Utvecklingen inomdetaljhandeln i nämnda avseende bör noga följas och bedömas sedan regleringenupphört. För detta ändamål ämnar jag vidta åtgärder för att inrätta en särskildnämnd, bestående av företrädare för konsumenterna och för de anställda underledning av en opartisk ordförande. Nämnden bör få möjlighet att vid behov låtautföra undersökningar hos myndigheter och privata institut. Om nämnden finneratt utvecklingen i något avseende går i en från allmän synpunkt ogynnsamriktning, bör det åligga nämnden att anmäla förhållandet till Kungl. Maj:t.Visar det sig att de redovisade farhågorna för övervägande negativakonsekvenser av fria affärstider besannats, kommer frågan om lagstiftning atttas upp till förnyad prövning. Av vad jag tidigare anfört torde framgå, att detenligt regeringens mening i sådant fall bara kan bU fråga om att återinföra etti princip ovillkorligt förbud mot öppethållande än s. k. vanligaffärstid. Näraffärstidslagen upphör att gälla, bortfaller också den tidsbegränsning förförsäljning av öl, som enligt 23 § ölförsäljningsförordningen (1961:159)knutits tiU affärstidsregleringen. Med hänsyn härtUl har Kungl. Maj:t efterföredragning av chefen för beslutat att i proposition tillriksdagen föreslå sådan ändring i ölförsäljningsförordningen att försäljningenav öl även i fortsättningen begränsas till de tider som gäller enligtnuvarande bestämmelser. Redogörelse affärstidskommittés betänkande(1971: 33) Fri affärstid samt remissyttrandena häröver Upprättad i anslutning tiU muntligtmeddelande av handelsministern om affärstidsregleringens upphörande. AUtsedan år 1909 har i vårt land funnits lagstiftning somhar reglerat affärstiden. Denna lagstiftning har omarbetatsvid ett flertal tiUfällen, och prövades om regleringenfortfarande behövdes. I förslaget tUl den nu gäUande affärstidslagen (1966:668), som gäller t. o. m. , anförde föredragande statsrådet,att mycket talade för att det på skulle vara bäst förenligt medkonsumenternas intresse om detaljhandeln fick bestämma affärstiden utan hinderav lagbestämmelser. Ett slopande av all affärstidsreglering skulledock enligt föredraganden kunna medföra betydande olägenheter för olikaintressegrupper, varför man borde ersättabutiksstängningslagen med en friare reglering och därefter ånyo pröva frågan. Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 30 december1969 tillkaUades sakkunniga för att utreda frågan om affärstidsregleringenskaU fortsätta efter utgången av affärstidslagens giltighetstid eUer om den kanavvaras. De sakkunniga, som antog benämningen affärstidskommitté,avlämnade den 14 aprU 1971 sitt betänkande (1971: 33) Fri affärstid, variföreslås att affärstidsregleringen slopas helt. Till betänkandet är fogat ettsärskilt yttrande av och en reservation av . Efter remiss har yttranden avgettsav , arbetarskydds-styrelsen, ,veterinärstyrelsen, kommerskollegium, , statenspris- och karteUnämnd, , länsstyrelserna i ,, . ,distributionsutredningen, servicekommittén, aUcoholpoUtiska utredningen.Svenska kommunförbundet, , , De sakkunniga var regeringsrådet , ordförande,direktören i , direktören i , förbundsordföranden i ErikMagnusson och vice verkställande direktören i BengtSundewall. kommun, , . , , , ,hantverks- och industriorganisation. Motorbranschens riksförbund.Svenska företagares riksförbund. gatukök & kiosknäring.Aktiebolaget , ,ASK-bolagens ekonomiska förening upa, ICA inköpscentralernas aktiebolag,, aktiebolag. , iSverige, . ,Moderata samUngspartiets kvinnoförbund. Husmodersförbundethem och samhälle samt . har bifogat yttrande från FöreningenSveriges polismästare och kommerskoUegium från sju handelskammare i landet.Några av länsstyrelserna har bifogat yttranden från ett antal kommuner.Göteborgs kommun och kommun har bifogat yttranden från respektivepolisdistrikt. Handelns arbetsgivareorganisationsamt i har hänvisat till andraorganisationers yttranden. Gällande bestämmelser om affärstiden Affärstidslagen innebär i huvudsak en väsentligt enklareoch friare reglering än den tidigare butiksstängningslagen. Den s. k. vanligaaffärstiden har utsträckts att omfatta vardagar mellan kl. 8 och 20. Om detför särskilt fall är påkallat med hänsyn till allmänhetens intresse skallkommun medge affärstid utöver den vanliga. Lagen gäller yrkesmässig detaljhandel med undantag förviss i lagen angiven försäljning, t. ex. från apotek och på salutorg. Dessutomundantas på vissa villkor försäljning av konst, lagad mat i anslutning tillserveringsrörelse, tryckta skrifter, tobak, blommor, drivmedel och biltillbehör.Andra varor som allmänheten särskilt efterfrågar än vanligaffärstid är undantagna i det s. k. fria varusortimentet, vilket fastställtsav arbetarskyddsstyrelsen. Exempel på sådana varor är konfektyrer, alkoholfriadrycker, frukt, hygienartiklar, film, gravprydnader och julgranar. Arbetarskyddsstyrelsen utfärdar tillämpningsföreskrifteroch har lämnat anvisningar om det remissförfarande som bör tUlämpas vid denkommunala prövningen av dispensärenden. Till affärstidsregleringen har knutits frågan omutminuteringstider för bl. a. öl, som således får säljas på tider dåyrkesmässig detaljhandel får bedrivas. Meddelas dispens för utsträckt affärstidhar det ansetts att öl får säljas . har på olika sätt sökt bilda sig enuppfattning om verkningarna av affärstidslagen och om de åsikter som på olUcahåll finns rörande regleringen. En enkät har riktats till organisationer mednära anknytning till konsumentfrågor, näringslivsorganisationer,organisationer på arbetsmarknaden, detaljhandelsföretag, statliga och kommunalaorgan etc. Hearings har hållits med konsumenter, konsumentrepresentanter ochföretagsrepresentanter i vissa orter samt med företrädare för bl. a.livsmedels- och kioskhandel.