bet · FU01SkU27 · 1971-12-31 00:00:00 — Skatteutskottetsbetänkande nr 1971 SkU 1971:27 Skatteutskottetsbetänkande i anledning av motioner angående expeditionsavgiften för bevis omförvärv av svenskt medborgarskap. I detta betänkande behandlas motionen 1971: 120 av fruHjelm-Wallén m. fl. (s), vari hemställs att i skrivelse till Kungl.Maj:t begär en översyn av expeditionsavgifterna för bevis om förvärv avsvenskt medborgarskap; motionen 1971: 158 (jfr 134) avherr m. fl. (fp), vari hemställs, bl. a., att expeditionsavgiften föransökan om och aimiälan för svenskt medborgarskap ; motionen 1971: 592 av frökenEliasson m. fl. (c), vari hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:tanhåller att de avgifter som utgår för bevis om svenskt medborgarskapavskaffas. Motionen 1971: 158 har hänvisatstUl skatteutskottet i ovan angivna del och i övrigt till inrikesutskottet. Förvärv av svenskt medborgarskap Utlämiing kan förvärva svensktmedborgarskap genom anmälan hos länssstyrelse eller efter ansökan hosinvandrarverket. Om medborgarskap beviljas är sökanden skyldig att lösa bevishärom med . i anmälningsärenden och med . Anmälan hos länsstyrelse får göras av utlänning somoavbrutet vistats här från det han fyllt och dessutom minst fem årdessförinnan. Anmälan skall ske skriftligen efter det han fyllt 21 men iimanhan fyllt . Den som är statslös eller styrker att han förlorar sittutländska medborgarskap om han får svenskt medborgarskap kan göra sådan anmälanredan då han fyUt , under motsvarande förutsättningar beträffandevistelsetidens längd. Även den, som vid födseln blivit svensk och oavbrutethaft sitt hemvist här till men som sedan förlorat sitt svenskamedborgarskap, kan återvinna detta genom anmälan till sedan hanåter haft hemvist här . SkU 1971: 27 2 måsteemellertid kunna styrka att dubbelt medborgarskap inte uppkommer. Förvärv avsvenskt medborgarskap enligt dessa bestämmelser medför i regel att även sökandensogifta barn , som har hemvist här, blir svenska. Förmedborgare i , och gäller särskilda regler. a. att medborgare i något av dessa länder, som fyllt och som hafthemvist här och inte dömts till fängelse, iallmänhet kan förvärva medborgarskap här genom anmälan till länsstyrelse. Omsvenskt medborgarskap inte kan erhållas genom anmälan tiU kanansökan om naturalisation i stället göras till invandrarverket. För attansökan skall kunna beviljas krävs i regel att sökanden fyllt , att hansedan sju år har hemvist här i riket och fört en hederlig vandel samt att hanhar möjlighet att försörja sig och sin familj. I regel brukar också kunskap isvenska språket fordras. Om särskilda skäl föreligger kan naturalisationbeviljas även om dessa villkor ej är uppfyllda. När sökanden är medborgare inågot av de nordiska länderna kan avvikelse ske från villkoret om minst sjuårs hemvist i riket även om aimat särskilt skäl inte föreligger. I praxisbrukar endast krävas för nordiska medborgare. Omsökande med utländskt medborgarskap ej förlorar detta i och med 'isinnaturalisation, utan fordras härför särskilt medgivande av den utländskastaten, kan som villkor för medborgarskapet föreskrivas att han inom viss tidstyrker att sådant medgivande lämnats. finns enligt den iidändskalagstiftningen ingen möjlighet att få det utländska medborgarskapet attupphöra, och i andra fall kan det från början vara klart att sökanden harytterst liten utsikt att få befrielse. Att naturalisa-tionen leder tiU dubbeltmedborgarskap brukar då inte hindra att sökanden naturaliseras. Maneftersträvar emellertid att såvitt möjligt undvika att dubbelt medborgarskapuppkommer. Naturalisationenomfattar i regel även sökandens ogifta barn . Ansökanom svenskt medborgarskap ges in till polismyndigheten i den ort där sökanden ärkyrkobokförd, och polismyndigheten gör den utredning om sökandens personligaförhållanden, försörjningsförmåga m. m. som behövs för ärendets prövning.Förhör hålls med sökanden, och ansökningshandlingarna granskas ochkompletteras. Härefter inhämtas uppgifter om sökandens förhållanden från hansarbetsgivare. Om sökanden inte haft arbetsanställning i landet eller om detbehövs av annat skäl hörs också sökandens hyresvärd. Vidare inhämtas uppgifterfrån lokal skattemyndighet och polisrnyndighet inom vars polisdistriktsökanden tidigare varit bosatt eller haft arbetsanstäUning eller annansysselsättning. Uppgifterna skall avse här i riket. Endastom särskilda omständigheter ger anledning därtill görs utredningen utförligare. SkU 1971: 27 3 Sedan utredningen slutförts överlämnas handlingarnatill invandrarverket, som efter erforderliga kompletteringar avgör ärendet.Invandrarverket kan också, om särskilda skäl föreligger, överlämna ärendettill Konungen för avgörande. Denenskildes medborgarskap är i vissa situationer en vital fråga. Beträffandesociala förmåner har dock en utjämning skett mellan svenska och utländskamedborgare dels genom konventioner som slutit med olika främmandestater, dels genom att vår sociallagstiftning i åtskilliga hänseendenjämställt utlänningar i varje fall sådana med fastare anknytning till vårtland med svenska medborgare. Vår utlänningslagstiftning har liberaliserats,varför risken för en utlänning att tvångsvis behöva lämna vårt land är mindrenu . Också på näringslagstiftningens område har utvecklingen gått iriktning mot att bereda utlänningar en förmånligare ställning. Gällande bestämmelser om expeditionsavgift grundarsig på vissa principer, som godtogs av i samband med stämpelskattereform(prop. 1964: 75, BeU 42). Denna reform iimebar att tidigare bestämmelser pådetta område ersattes av en ren skatteförfattning, stämpelskatteförordningen(1964: 308), och en författning om avgifter för vissa expeditioner,expeditionskungörelsen (1964: 618). Avgifterna enligt expeditionskungörelsenbestäms av Kungl. Maj:t utan hörande. Reformen, som grundade sig påen särskild utredning (SOU 1961: 37), innebar för dessa avgifter att detavgiftspliktiga området begränsades och att avgiftsnivån höjdes, dock inteöver statsverkets självkostnader. Enligtpropositionen ansåg chefen för attexpe-ditionsförfattningen inte behövde underställas men att riksdagenborde få tillfälle att yttra sig om huvudgrunderna för avgifternas omfattningoch storlek. I fråga om dessa grunder anförde departementschefen bl. a. attexpeditionsavgifterna vid de allmänna domstolarna borde behållas i stort settoförändrade. Hos övriga statsmyndigheter borde däremot principen om generellavgiftsplikt slopas och antalet avgiftsbelagda expeditioner begränsas. Viddenna frågas bedömande hade man att mot varandra väga å ena sidanserviceprincipen, enligt vilken allmänheten har ett berättigat intresse av attavgiftsfritt erhålla expeditioner, och å andra sidan grundsatsen att den somutnyttjar en myndighets tjänster också skall bidra till att täcka de därigenomorsakade kostnaderna. Till förmån för serviceprincipen talade bl. a. vissapraktiska synpunkter, men mot ett fullständigt slopande av avgiftsplikten hosförvaltningsmyndigheterna talade statsfinansiella skäl. Serviceprincipen skulleemellertid enligt utredningsförslaget i stor ut- SkU 1971: 27 4 sträckningbeaktas även inom det avgiftsbelagda området. De föreslagna avgifterna gavnämligen genomgående inte full kostnadstäckning för de tjänster statentillhandahåller. Av billighetsskäl genomfördes sålunda en viss subventioneringav myndigheternas service mot allmänheten. I detta sammanhang erinradedepartementschefen om att den som är medellös skall kunna medges befrielse frånexpeditionsavgift hos förvaltningsmyndighet liksom vid allmän domstol. Denminskning av antalet avgiftsbelagda expeditioner, som utredningen föreslagit,fann departementschefen i stort sett väl avvägd men föreslog ytterligarebegränsningar i syfte att åstadkomma en rationalisering av myndigheternasexpeditionsrutiner och att erhålla en mera lätt-överskådlig avgiftsförfattning.I första hand borde avgiften slopas för mindre frekventa expeditioner, även omde i och för sig var av större värde för sökanden. Vidare borde viss myndighetmed hänsyn till den ringa omfattningen av dess avgiftsuppbörd kunna uteslutasur kategorien stämpelpliktiga myndigheter, om principiella och praktiska skälmedgav detta. När det gällde urvalet av de expeditioner som skulleavgiftsbeläggas, fann departementschefen övervägande skäl tala för att den somgenom myndighets beslut erhöll begärt tillstånd, godkännande, dispens ellereljest särskild rättighet i princip själv skulle bestrida kostnaden förärendets handläggning i stället för att skattebetalarna i gemen skulle bärakostnaden. Från denna huvudregel gjordes flera undantag. I detta sammanhanguttalade departementschefen att tillstånd givetvis borde vara avgiftspliktigaendast då avgiften hade någon betydelse för statsverket. Avgifternasstorlek skulle enligt propositionen normeras genom självkostnadsprincipen såatt avgifterna inte skulle få överstiga statsverkets självkostnader förexpeditionen. Vid remissbehandlingen av utredningsförslaget hade detemellertid bekräftats, att det i allmänhet inte lät sig göra att fastställastatsverkets självkostnad från fall till fall. En på denna kostnad direkt grundadavgift torde för övrigt enligt departementschefens uppfattning med allsannolikhet leda till alltför stora ojämnheter i avgiftssättningen. Det vardärför nödvändigt att göra avgiftstarifferna mera schablonartade. En generelluppräkning av förvaltningsmyndigheternas avgifter med hänsyn till inträffadepenningvärdeförändringar syntes departementschefen rimlig och väl motiverad. (BeU 1964: 42) hade inte något att erinra mot att Kungl. Maj:t fastställdeexpeditionsavgifterna, dock under den i propositionen angivna förutsättningenatt avgiften inte översteg statsverkets självkostnader för expeditionen ochsåledes inte fick karaktär av beskattning. Utskottet fann de i propositionenuppdragna riktlinjerna ligga väl i linje med vad såväl bevillningsutskottetsom och dess revisorer tidigare uttalat i flera sammanhang och tillstyrktei princip propositionen. Beträffande expeditionsavgifterna för bevis omförvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan innebar utredningens förslag atttidigare avgift på . Om förvärvet skedde genomnaturalisation skulle enligt förslaget avgifterna bli . i stället för40 kr. I expeditionskungörelsen upptogs avgifterna till 30 resp. . (SFS 1968: 145) höjdes avgifterna till 100 resp. ,med en allmän schablonmässig uppräkning av expeditionsavgifterna medhänsyn tiU kostnadsförändringarna . Den förhållandevis kraftigauppräkningen föranleddes av en framställning från ochgrundades på en kostnadsberäkning beträffande haiidläggningen av ansökningsärendenainom departementet. Den nya avgiften täckte inte dessa kostnader, trots attden förberedande handläggningen av ärendena utanför departementet inte ingick iberäkningen. Fr. o. m. har ansökningsärendena överförts tillinvandrarverket. Omorganisationen har inte medfört någon merväsentlig förändring i fråga om de lönekostnader m. m., som ingått i denangivna kostnadsberäkningen. Särskilt den förberedande handläggningen haremellertid förenklats i olika hänseenden. Beträffande förhållandena i övriga nordiska länder harutskottet inhämtat att vid förvärv av finskt medborgarskap utgår stämpelskattmed lägst 55 och högst 7 000 mark, beroende på storleken av sökandens inkomst.För förvärv av norskt medborgarskap genom ansökan utgår i regel en avgift på100 norska kr. eller för makar med sammanlagt . I särskilda fall kanavgiften nedsättas. Förvärv genom anmälan är fritt. I och utgåricke någon avgift. Vid riksdag behandlades en motion medbegäran om översyn av ifrågavarande enligt motionärernas uppfattningbetungande stämpelavgifter. (BeU 1970: 17) instämde då imotionärernas uppfattning att expeditionsavgiften . för ansökningsärenden,vilken hör till de i särklass högsta som utgår enligt expeditionskungörelsen,i många fall kunde kännas besvärande för sökanden. Som en jämförelse nämndesatt övriga nordiska länder i motsvarande fall tog ut en i regel avsevärt lägreavgift eller inte någon avgift alls. Utskottet framhöll också att kostnaderna ivissa fall blev särskilt betungande, eftersom det förekom att sökandens hemlandtog ut avgift för att befria sökanden från hans medborgarskap där. Enligt deupplysningar utskottet inhämtat hade emellertid den ifrågavarandeexpeditionsavgiften fastställts i enlighet med de principer som legat tillgrund stämpelskattereforra. Att avgiften för ansökningsärendenblivit för- SkU 1971: 27 6 hållandevishög berodde på att bestämmelserna i medborgarskapslagen krävde en tämligeningående bedömning i dessa fall. Utskottet konstaterade vidare att omhandläggningen kunde förenklas, såsom vid förvärv av svenskt medborgarskapefter anmälan till , blev också expeditionsavgiften lägre och framhöllatt ett så enkelt förfarande som möjligt givetvis borde eftersträvas. Det hadeupplysts, att handläggningen av dessa ärenden i viss mån förenklats sedanansökningsärendena i samband med invandrarverkets tillkomst den 1 juli 1969överförts från till detta ämbetsverk. Utskottet förutsatteatt invandrarverket även i fortsättningen sökte tillvarata aUa administrativamöjligheter till förenklingar. Sedan närmare erfarenheter vunnits av det nyaförfarandet antog utskottet att Kungl. Maj:t skulle ompröva avgiften. Med detanförda ansåg utskottet sig ha besvarat motionerna. Betänkandetgodkändes av , och motionerna föranledde således inte någon åtgärd. I ett medlemsförslag till 19:esession 1971 föreslogs att rekommenderade regeringarna iFinland, och att avskaffa den avgift som utgår för bevis ommedborgarskap i respektive land, och förslaget bifölls . Avhandlingarna i ärendet framgår bl. a., att finansministeriet i ansågatt det kunde vara oskäligt att uppbära den stämpelskatt (557 000mark) som utgår i dessa fall, och att finansministeriet skulle undersökamöjligheterna att ändra lagen om stämpelskatt på så sätt, att endast stämpelför beslutet (nu 46,50 mark) skall utgå. Justis-og politidepartementet i ansåg att man inte borde lägga avgörande vikt påatt avgifterna inte var någon väsentlig inkomstkälla för staten. Man var istället av den principiella uppfattningen att frågan måste ställas i relationtill vad som utgår för andra tillstånd, auktorisa-tioner osv. och avgöras medhänsyn till den allmänna politik som förs på detta område. Departementet kundedärför inte tillstyrka att avgiften slopades generellt men hade inte lika storabetänkligheter mot att slopa avgiften för nordiska medborgare, eftersom dessautgjorde en antals-mässigt liten grupp. Departementet hade därför med vissareservationer inte något att erinra mot en norsk anslutning till förslaget,såvitt avsåg nordiska medborgare. i hade från de synpunkter verket hade att företräda intenågot att erinra mot att expeditionsavgiften slopades men ansåg att avgiftendock inte borde avskaffas enbart för medborgare i nordiskt land. Av verketsyttrande framgår bl. a. följande. Under /70 beviljadelänsstyrelserna medborgarskap för 6 693 personer, varav 6 432 nordbor. Undersamma tid upptog invandrarverket SkU 1971: 27 7 4926 personer, varav 1 190 nordbor, till svenska medborgare. Statsverketsintäkter av invandrarverkets expeditionsavgifter i naturalisa-tionsärendenuppgick under nämnda budgetår till omkring 1,5 milj. kr. Härtill kommer deavgifter som inflöt genom länsstyrelsemas beslut. uppgavvidare att 333 av sammanlagt 4 805 expedierade bevis av olika anledningarkommit i retur under /70. Härav återstod 50 outlösta den 30november 1970. På grund av sökandens medellöshet expedierade invandrarverketunder nämnda budgetår 23 bevis utan avgift. Enligt verkets uppfattning syntesexpeditionsavgiften för bevis om svenskt medborgarskap ha fastställts ienlighet med principerna stämpelreform. har kunnat iaktta att avgiften 300kronor kan vara betungande. För en familj bestående av man, hustru och barnöver uppgår sammanlagda kostnaden för förvärv av svenskt medborgarskaptill . Många invandrare lever under små förhållanden utan attvara så medellösa att de befrias från avgiften. För dessa måste avgiftenupplevas som kännbar. Detär ett rättvisekrav att olika grupper av invandrare inte påläggs olika bördor.Om avgiften slopas för nordbor bör den även slopas för andra invandrare. Föricke-nordbor tillkommer dessutom i många faU kostnader för befrielse fråntidigare medborgarskap. Dessa kan ibland bli mycket höga. Utländsk medborgare kan förvärva svenskt medborgarskapgenom anmälan till länsstyrelse eller genom ansökan hos invandrarverket. Möjlighetenatt förvärva medborgarskap genom anmälan till länsstyrelse står i de flestafall öppen endast för dansk, finsk eller norsk medborgare, som vistats iSverige . För att ansökan om medborgarskap skall beviljas krävs iallmänhet att sökanden skall ha vistats här eUer, i fråga om nordiskamedborgare, . Vidare skaU sökanden ha fört en hederlig vandel och hamöjlighet att försörja sig och sin familj. I annat fall får ansökan beviljasendast om särskilda omständigheter motiverar detta. Beviljas svenskt medborgarskap är sökanden skyldigatt lösa bevis härom. i anmälningsärenden och . Motionärernai de förevarande motionerna anser att dessa expeditionsavgifter bör slopas. Imotionerna 1971: 158 och 1971: 592 yrkas att hemställer härom hosKungl. Maj:t, medan motionärerna i motionen 1971: 120 inskränker sig till attbegära en översyn av bestämmelserna. De skäl som åberopas för yrkandena är bl.a. att sam- SkU 1971: 27 8 hålletbör underlätta för utlänningar, som uppfyller kraven för svenskt medborgarskap,att erhålla detta och att avgifterna är avskräckande höga. Enligt de principer, som ligger till grund för 1964års reform av stämpelskatter och expeditionsavgifter, skall den som genommyndighets beslut erhållit begärt tillstånd, godkännande e. d. också bidra tillkostnaden för ärendets handläggning. Från denna huvudregel har undantag gjortsbl. a. för mindre frekventa expeditioner och fall då en avgift skulle saknaekonomisk betydelse för statsverket. Sådana skäl kan emellertid inte åberopasför att slopa avgiften för medborgarskapsbevis. Antalet beviljade medborgarskapuppgick nämligen under /70 till närmare 12 000, och statsverketsintäkter av expeditionsavgifterna i medborgarskapsärenden inbringade sammabudgetår drygt 2,1 milj. kr. Utskottet vill också framhålla, attmedborgarskapsärendena skulle erhålla en förmånligare behandling än övrigaärendegrupper, om avgiftsplikten slopades i dessa fall men inte i andra. Dennafråga har emellertid som framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsen aktualiserats genom en framställning från , och den kommerdärför att prövas av Kungl. Detbör emellertid observeras att expeditionsavgiften i medborgarskapsärenden liksom avgiften för utgivningsbevis för periodisk skrift och bevis om ändringav periodisk skrifts titel fr. o. m. satts väsentligt högreän övriga avgifter. Avgiftsnivån är i andra fall högst . eller för beslutsom meddelas av Kungl. Uppräkningen 1968 till de nugällande beloppen föranleddes av en framställning från justitiedepartementetoch gjordes med en allmän schablonmässig uppräkning med hänsyn tillinträffade penningvärdeförändringar efter 1964. villemellertid liksom bevillningsutskottet framhålla att expeditionsavgiftenför medborgarskapsärenden fortfarande ligger inom ramen 1964 godkändagrunderna för avgiftsuttagets höjd. självkostnader är nämligen,såvitt utskottet kan bedöma, i dessa fall väsentligt högre. Det torde förövrigt inte kunna antas, att dessa kostnader i så väsentlig grad skulle kunnanedbringas genom rationalisering av handläggningen, att någon påtaglignedsättning av avgifterna av denna anledning kan förväntas. Att bestämmelserna i inedborgarskapslagen mednödvändighet innebär, att statsverket åsamkas kostnader som överstiger de högaexpeditionsavgifter som utgår i dessa ärenden, innebär inte attskatteutskottet anser att avgifterna är i alla hänseenden väl avvägda. Utan attgå in på en närmare bedömning av avgiftsnivån i jämförbara ärenden vill utskottetframhålla att medborgarskapsärendena knappast kan anses så särpräglade att detutan vidare står klart att det maximum, som på ett undantagnär tillämpas för övriga expeditioner, bör överskridas på sätt som skett.Därtill kommer att det med den positiva inställning statsmakterna har tillinvandrarfrågorna givetvis är särskilt viktigt att avgifterna avvägs så, attmedborgarskapsärenden inte kan anses diskriminerade. anförde kan ifrågavarande avgifter många gångervara betungande, särskilt för en familj med vuxna barn och då sökandens hemlandtar ut avgifter för att befria vederbörande från hans medborgarskap där. Dettakan som motionärerna anfört givetvis bidra till att många invandrare, trotsatt de fyller de krav som ställts, avstår från att söka svenskt medborgarskap,något som i och för sig måste anses otillfredsställande. Utskottetanser således, att expeditionsavgifterna för medborgarskapsbevis med hänsyninte minst till den praxis som i övrigt tillämpas i fråga om avgiftsnivån börkunna nedsättas. Utskottet förutsätter emellertid att Kungl. Maj:t vid sinprövning av tidigare nämnda rekommendation beaktar de härframförda synpunkterna. I enlighet härmed avstyrker utskottet ifrågavarandemotionsyrkanden, i den mån motionerna inte kan anses tillgodosedda genom vadutskottet ovan anfört. Med det anförda hemställer utskottet att riksdagenavslår 1. motionen 1971: 120 2. motionen 1971:158, i vad den hänvisats till skatteutskottet, 3. motionen 1971:592. Närvarande:herrar (), i (m), * (s), i Bäckmora*(c), (), herrar (). Josefson i Arrie (c), (), i (fp), Carlstein (s), (). i (s),(), () och * (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering. avherrar i (fp) och (), vilka »Kostnadenför att utfå bevis på svenskt medborgarskap från in- vandrarverketär för många invandrare som är berättigade att utfå sådant bevis så ekonomisktbetungande att de av kostnadsskäl måste avstå från att göra ansökan.Invandrarna har samma skyldigheter som övriga medborgare i fråga om avgifteroch skatter till stat och kommun, och övergången till svenskt meborgarskap bördärför inte vara förknippad med särskild avgift. Oavsett om det gäUer ansökanom svenskt medborgarskap eUer anmälan därom bör avgiften borttagas. har rekommenderat att avgiften för bevis om medborgarskapavskaffas.» delsansett att utskottet bort hemställa att med anledning av motionerna 1971:120, 1971: 158 och 1971: 592 i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att expeditionsavgiftenför ansökan om och anmälan för svenskt medborgarskap slopas.