bet · FU01UU2 · 1971-12-31 00:00:00 — utrikesutskottetsbetänkande nr 1971 UU 1971: 2 Utrikesutskottetsbetänkande i anledning av Kungl. Maj:ts i statsverkspropositionen framlagdaförslag rörande det statliga utvecklingsbiståndet jämte motioner. Maj:t har i proposition nr 1, bilaga 5(litt. C i utdrag av statsrådsprotokollet över utrikesdepartementsärenden förden ) framlagt förslag angående det statligautvecklingsbiståndet. Iförevarande avsnitt i statsverkspropositionen (bilaga 5, s. 1321) lämnasinledningsvis en översikt över utvecklingen i , det internationellautvecklingssamarbetet och biståndspolitik i internationelltperspektiv. Departementschefenredogör i stora drag för situationen i efter "FN:s förstautvecklingsårtionde", dvs. Den för utvecklingsårtiondetöverenskomna målsättningen, en ökning av u-länder-nas bruttonationalprodukt medminst 5 "/o, har av allt att döma uppnåtts. Då befolkningstillväxten iu-länderna legat över 2,5 »/o, har den årliga percapita-tillväxten av BNP inte överstigit 3 "/o. I vissa har percapita-inkomsten troligen sjunkit, och endast ett begränsat antal haruppnått en ekonomisk tillväxt som medgivit en betydande förbättring avmänniskornas livsvillkor. Den rådande sociala och ekonomiska strukturen harmedfört att den ekonomiska tUlväxten ofta endast kommit begränsadebefolkningsgrupper tiU del. Nettoresursflödetfrån i-länder till har ökat endast i begränsad omfattning, vilketinneburit att avståndet till det för det första utvecklingsårtiondetfastställda målet för biståndsflödet, 1 »/o av nationalinkomsten, successivthar vuxit. Vid utvecklingsårtiondets början uppgick flödet av offentligtbistånd samt kommersiella krediter och privata investeringar från i-ländema,mätt som en andel av samlade bruttonationalprodukt, till 0,96"/o. Därefter har procentandelen sjunkit till 0,72 "/o . Vidberäkningen har hänsyn inte tagits till räntebetalningar ochutflödet av utlandsägda företags investeringsinkomster. Behovet av attfinansiera dessa utflöden har tvingat flertalet till betydandeåterhållsamhet på importsidan. Ettenprocentmål, i vilket ingår kommersiella.krediter och privata investeringar,garanterar sålunda inte ett ökande reellt nettoresursflöde till u-ländema. Ett mera realistiskt mått på i-ländemas egentligabistånd till u-ländema får man genom att se på flödet av de offentligakrediter och gåvor som lämnas i syfte att bistå utvecklingsansträngningar.För OECD-ländemas del ökade detta flöde relativt snabbt under 1960-taletsförsta år men har stagnerat. Det motsvarade 1969 cirka 0,36 o/o avOECD-ländernas samlade BNP. U-ländemasav stödda krav på ett särskilt mål för biståndsflödet som endastomfattar offentliga resurser har fått gehör vid utarbetandet av den s. k.strategin för FN:s andra utvecklingsårtionde. Texten till FN-strategin, somfastställdes av , har bifogatsstatsverkspropositionen. Istrategin förklaras bl. a. att utvecklingens yttersta mål måste vara attåstadkomma en fortgående förbättring av individens levnadsförhållanden och attlåta framstegen komma alla till godo. Det primära ansvaret för u-ländernasutveckling åvilar dem själva. De egna insatserna kommer emellertid inte atträcka till för att nå uppställda utvecklingsmål i tillräckligt snabb takt,såvida de inte kompletteras med ett ökat flöde av finansiella resurser och avgynnsammare politik från i-ländernas sida i vad avser ekonomi och handel.Medlemsstaterna utfäster sig, var för sig och gemensamt, att föra en politikavsedd att skapa en rättvisare och mer rationell ekonomisk och social ordningi världen, där lika möjligheter skall vara en rättighet såväl för nationer somför enskilda individer. Utvecklingenglobalt och i de enskilda länderna skall granskas av FN:sgeneralförsamling på basis av rapporter från det ekonomiska och sociala rådet(ECOSOC) samt rapporter från andra underlydande FN-organ. Ettantal delmål av såväl ekonomisk som social karaktär anges. Målet för denekonomiska tillväxten förutsätter en ökning av produktionen inom jordbruketmed 4 o/o och inom industrin med 8 '/o . Produktionstillväxten perinvånare skall uppgå till minst 3,5 "/o . I detta mål ligger ettantagande om en befolkningstillväxt om cirka 2,5 "/o . Dåbefolkningstillväxten torde överstiga 3 */o kan målet uppnåsendast genom ökade insatser på familjeplaneringens område. Det är nödvändigtatt få till stånd en rättvisare fördelning av inkomster och förmögenheter isyfte att främja såväl social rättvisa som effektiv produktion, att avsevärthöja sysselsättningen, att nå ett större mått av inkomsttrygghet samt att vidgaoch förbättra möjligheterna till utbildning, hälsovård, näringstillförsel,bostäder och social välfärd, liksom att skydda miljön. Kvalitativa ochstrukturella samhällsförändringar måste således gå hand i hand med snabbekonomisk tillväxt. Existerande skillnader regionala, sektorala och sociala bör minskas avsevärt. Dessa mål är på samma gång avgörande förutsättningar förutveckling och dennas slutresultat. De bör därför ses som integreradedelar i samma dynamiska process och kräva ett enhetligt synsätt. En jämnareinkomstfördelning bör åstadkommas genom skattereformer, ökad skattekontrolloch jordreformer. Förhandlingarfömtsättes om marknadsregleringar, buffertlager och diversifieringsfonder förett antal råvaror, liksom förhandlingar om avskaffande av andra handelshinderän tullar för industrivaruexporten från u-ländema. I-ländemabör eftersträva att göra finansiella nettoresursöverföringari form av faktiska utbetalningar till ett minsta belopp motsvarande 1 "/oav bruttonationalprodukten. Ett mål bör fastställas för offentligtutvecklingsbistånd. Detta bör vid mitten av utvecklingsårtiondet uppgå till0,7 */o av BNP. I-ländema bör i enlighet med tidigare antagna normer uppmjukaoch harmonisera villkoren för sitt bistånd. Finansiellt bistånd skall i principvara obundet. Den del av resursflödet för finansiellt och tekniskt bistånd somkanaliseras genom multilaterala institutioner skall öka så mycket som möjligtoch metoder utvecklas så att dessa institutioner kan fullfölja sin uppgift påeffektivast möjliga sätt. Åtgärder skall vidtagas för att stimulera flödet avprivat kapital från i-länder till . Utländska privata investeringarbör göras i överensstämmelse med de utvecklingsmål och prioriteringar somfastställts i nationella utvecklingsplaner. anmodas fortsättaansträngningarna att utarbeta ett system för supplementär finansiering. U-ländernasinkomster av tjänster bör främjas. Nettoutflödet av utländsk valuta frånu-länderna i anledning av s. k. osynliga transaktioner inklusive sjöfart börreduceras till ett minimum. Särskildaansträngningar bör göras för att de minst utvecklade länderna skall kuimaövervinna sina speciella svårigheter. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åtu-länder utan egen kust. Gemensammaansträngningar skall göras för att utnyttja vetenskap och teknologi iutvecklingssyfte. De som anser att takten i deras befolkningsökningutgör ett hinder för utveckling skall vidtaga erforderliga åtgärder iöverensstämmelse med varje lands utvecklingssyn. IndustrUändema skall påframställning ge stöd till dessa ansträngningar. Utvecklingsländernaskall vidtaga särskilda åtgärder för att öka produktionen och förbättra produktiviteten.Beroende av de enskilda ländernas ekonomiska och sociala stmktur och speciellaförhållanden skall övervägas vilken roll den offentliga sektorn och kooperativaorganisationer skall spela när det gäller att öka produktionen. Produktionspolitikenskall ses i ett globalt sammanhang för att möjliggöra ett optimalt utnyttjandeav världens resurser till fördel för både industriländer och . En väsentlig del avarbetet under utvecklingsårtiondet skall bestå i UU 1971: 2 4 attmobilisera den allmänna opinionen i både utvecklingsländer och industriländertill stöd för utvecklingsårtiondets målsättningar och åtgärder. Istatsverkspropositionen framhålles att i många fallutgör kompromisser mellan skilda intressen. Detta medför att rekommendationernaofta måst göras vaga och stundom kommit att rymma sinsemellan svårförenligaelement. Aktionsplanerför verksamheten fömtses bli utarbetade inom FN:s fackorgan.Utarbetandet av dessa delstrategier bör påskyndas och i möjligasteutsträckning samordnas. Deinternationella strävandena att utarbeta en utvecklingsstrategi har i vissaavseenden lett fram till principer som länge varit vägledande för de svenskainsatserna. I stället för den enkla tillväxtmålsättning som gällde för detförsta utvecklingsårtiondet anger FN-strategin sålunda nu att målet förutvecklingssamarbetet under det andra utvecklingsårtiondet är förbättradelevnadsvillkor för människorna i och medlet är ett program somsamordnar ekonomiska och sociala åtgärder. Sverigehar länge förordat att i-ländema skall acceptera ett särskilt mål för detoffentliga biståndet, vilket nu skett. har också följt den princip somnu börjat få internationell sanktion, att biståndet bör vara obundet. Densvenska biståndsplaneringen överensstämmer med den s. k. Jackson-utredningenshuvudtanke, enligt vilken mottagarlandets långtidsplan skall vara styrande förFN-organens och olika givar-länders bistånd. Dedirekta svenska biståndsinsatserna har inriktats på ett begränsat antalhuvudsektorer. I viss mån har ändamålskoncentrationen bestämts av vår kapacitetatt lämna bistånd till olika områden. I första hand är dock den avmottagarländerna valda kursinriktningen avgörande. Därför kan en fortsattkraftig satsning på utbildning, landsbygdens utveckling ochlivsmedelsförsörjningen förutses. Även den omständigheten att en delämnesområden tidigare inte uppmärksammats av andra biståndsgivare har påverkatden svenska biståndsinriktningen. Detta gäller t. ex. beträffandefamiljeplaneringen. Inledningentill förevarande avsnitt i statsverkspropositionen behandlar under rubrikenäven vissafrågor rörande ländervalet i den bilaterala svenska biståndsverksamheten samtde svenska insatserna på industrialiseringens, familjeplaneringens ochforskningens område. En redogörelse för statsverkspropositionens innehåll pådessa punkter lämnas i samband med behandlingen av motionerna. Riktlinjerför insatser inom ramen för det internationella utvecklingssamarbetet 1.Planeringsramar, anslagsutvecklingen och vägen till 1 "/o-målet har verkat för att i-ländernaskall acceptera ett särskilt mål för det offentliga biståndet. FN har nuantagit ett sådant mål omfattande 0,7 "/o av bruttonationalprodukten meden tidsgräns satt . Även om vissa länder, i första hand de storai-ländema, anförde invändningar mot beslutet, måste det betraktas som ettväsentligt framsteg i riktning mot en mer rättvisande redovisning av biståndsflödet.Det bör noteras att det nämnda 0,7 Vo-målet hänför sig till faktiskautbetalningar, medan målet för den svenska biståndsplanen är att budgetanslagm. m. för biståndsändamål skall nå upp till 1 "/o avbmtto-nationalprodukten vid mitten av detta årtionde. Som ett led i förverkligandetav biståndsplan har de totala biståndsanslagen ökats med omkring 25"/o per budgetår. För /72 förordas en total ökning avbiståndsanslagen med cirka 200 milj. ler. från drygt 800 milj. kr. till 1miljard kr. Planeringen, främst avseende det direkta utvecklingssamarbetet,kräver att vissa minimiramar fastlägges, I enlighet med riksdagsbeslututformas planeringsramarna så att den fortsatta årliga anslagsökningen iabsoluta tal blir minst lika stor som under det löpande budgetåret. Planeringsramarför budgetåren 1971/721973/74 r, milj. kr 1971/72 1973/74 Förvaltning, utbildning. samhet m. m. Anslagsförslaget för /72 Uksomplaneringsramarna innebär att den multilaterala andelen skulleuppgå till omkring 40 o/o, dvs. en viss ökning jämfört med iimevarandebudgetår. Planeringsramarna är att betrakta som indikativa. Utskottethar under förevarande punkt behandlat delsmotionen 1971: 472 av herrar () och () i vad avser hemställanatt i skrivelse till Kungl. Maj:t begär att Kungl. Maj:t även i sinfortsatta planering av det svenska biståndet utgår från att det s. k. 1»/o-målet skall vara uppnått /75 samt att anslagstilldelningen förvart octi ett av budgetåren fram till denna tidpunkt måtte avpassas till denjämnare stegringstakt som förordas i motionen (punkt 1), delsmotionen 1971: 685 av (), vari hemställes att beslutaratt till det svenska u-hjälpsbiståndet föreslå för /72 900milj. samt att planeringsramarna för budgetåren 1972/73 och 1973/74 skallutgå från oförändrat bistånd. Enligt det av fattadeprincipbeslutet om utbyggnaden av det statliga utvecklingsbiståndet skullestatsmedel tillhandahållna genom budgetanslag m. m. för internationelltutvecklingssamarbete /75 uppgå till ett sammanlagt belopp sommotsvarade 1 o/o av bruttonationalprodukten (BNP). Målet skulle nås genomsuccessiv anslagsökning. Det beräknades att en ökningstakt motsvarande igenomsnitt 25 */o skulle behövas. Utbyggnadsplanen innefattadeemellertid inget definitivt ställningstagande till storleken av den årligaanslagsökningen. Den exakta anslagsökningen under de enskilda budgetårenskulle bli beroende på den ekonomiska utvecklingen. För att möjliggörarationell och långsiktig planering beslutades emellertid en minimiram förbiståndsvolymens upptrappning. Sålunda skulle höjningen varje enskilt år underplanperioden i kronor räknat bli minst lika stor som höjningen under detnärmast föregående budgetåret. Imotionen 1971: 472 hemställes beträffande I ofo-målets uppnående att riksdageni skrivelse till Kungl. Maj:t begär att Kungl. Maj:t även i planering av detfortsatta biståndet utgår från att detta mål skall vara uppnått /75. Utskottetvill i detta sammanhang erinra om uttalandet i finansutskottets av riksdagengodkända betänkande 1971: 1, där det beträffande utvecklingsbiståndet sägsföljande: har här antagit en plan enligt vilkendetta bistånd /75 skall uppgå till 1 »/o avbmttonationalprodukten. Utskottet noterar med tillfredsställelse att i linjemed denna plan i årets statsverksproposition har föreslagits en ökning avanslagen för internationellt utvecklingsbistånd med 200 milj. kr. eller 25"/o. Enligt utskottets mening är detta förenligt med strävandena att förbättraden svenska betalningsbalansen. Förslagen i statsverkspropositionen ligger sålundai linje med den av statsmaktema antagna utbyggnadsplanen som skall leda framtill 1 o/omålets uppnående /75. Utskottet finner därför inte motiveratatt ta upp denna fråga i en skrivelse till Kungl. Motionen 1971: 472avstyrkes såvitt nu är i fråga. Imotionen 1971: 472 hävdas beträffande stegringstakten i den årligaanslagsökningen att tillämpade riktlinjer avseende årliga ökningar om25 o/o bör omprövas, eftersom man annars tvingas till en kraftig engångshöjningmed 48 o/o under /75 för att den totala anslagsvolymen då skallnå 1 "/o av BNP. Motionärerna framhåller att en jämn ökning skulle kommaatt med utgångspunkt i långtidsutredningens beräkningar kräva en årliganslagsökning på omkring 35 o/o från och med /73. Motionenutmynnar, såvitt nu är i fråga, i förslaget att anslagstilldelningen skallavpassas till den jämnare stegringstakt som förordas i motionen. Utskottetanser att en ökning av biståndsanslagen i den takt som har följts medall sannolikhet kommer att nödvändiggöra en kraftig anslagshöjning budgetåret1974/75. I statsutskottets utlåtande : 82 förklarades att det voreolyckligt om det slutliga genomförandet av 1 o/o-planen skulle sättas i farainför en dylik kraftig höjning i slutskedet. Utskottet faim det emellertid intemöjligt att fastställa vilken form av upptrappning av biståndsanslagen somvore bäst ägnad att förhindra en sådan kraftig höjning under planperiodenssista år. Olika antaganden kunde göras om tillväxttakten och omprisförändringar i den svenska ekonomin. Den lämpUgaste fördelningen avanslagshöjningen på olika budgetår betingades i viss utsträckning av vilkaantaganden som framstod som mest realistiska. Emellertid underströks viktenav att den fortsatta budgetplaneringen tog hänsyn till önskemålet om ennågorlunda jämn höjning av biståndsanslagen. ISIDA:s anslagsframställning påpekas att det, för att man inte skall tvingassänka kraven på planering och kvalitet, skulle vara ändamålsenligt attgenomföra höjningen av biståndsanslagen i jämnare takt. Enligt vad utskotteterfarit finns det emellertid ingenting som säger att en kraftig höjning motplanperiodens slut skulle sätta det organisatoriska genomförandet av 1o/o-planen i fara, under fömtsättning att förberedelserna för biståndsinsatserav ifrågavarande omfattning kan börja . Utskottetanser emellertid önskvärt att Kungl. Maj:t eftersträvar en jämnarestegringstakt i anslagstilldelningen i den mån det allmänna budgetläget såtillåter. Avvägningen mellan anslagstilldelning för det expanderandeutvecklingsbiståndet och för andra ändamål bör ske på ett sådant sätt att enfast ekonomisk gmnd skapas för en hög biståndsvolym som svarar mot Sverigesinternationella åtaganden i samband med strategin för FN:s andrautvecklingsårtionde. UU 1971: 2 8 Det ankommer på Kungl. Maj:t att framlägga förslagom den anslagshöjning som behövs för att uppnå 1 o/o-målet /75i enlighet med de riktlinjer statsmakterna fastställde 1968. Utskottet anseratt dessa riktlinjer förenar kravet på planmässig expansion med ett rimligtmått av flexibilitet. De lägger inga hinder i vägen för en anslagstilldelningi jämnare stegringstakt. Utskottet finner därför inte motiverat att föreslå enändring av dessa riktlinjer. Vad utskottet sålundaanfört torde böra ges Kungl. Maj:t till känna. Motionen1971: 685 förordar att anslagen för utvecklingsbistånd skall /72höjas med 100 milj. kr. mindre än vad som föreslås i statsverkspropositionenoch att planeringsramen för budgetåren 1972/ 731973/74 skall utgå från oförändratbistånd. Utskottetkonstaterar att yrkandena i motionen 1971: 685 är oför-enUga med de avriksdagen antagna principerna för de svenska biståndsinsatsernasökning, varför motionen avstyrkes. 1. att beträffande fråganom en skrivelse till Kungl. Maj:t om tidpunkten för 1 "/o-målets uppnåendeavslår motionen 1971: 472, såvitt nu är i fråga, 2. att beträffandestegringstakten i det svenska utvecklingsbiståndet fram till 1 o/o-måletsuppnående 1974/75 med avslag på motionen 1971: 472, såvitt nu är i fråga, somsin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört, 3. att beträffandeplaneringsramarna för utvecklingsbiståndet /74 avslår motionen1971: 685. 2.Biståndspolitikens långsiktiga inriktning och utformning Idetta sammanhang har utskottet behandlat delsmotionen 1971:175 av m. fl. (m) i vad avser hemställan attriksdagen måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att en parlamentariskberedning tillsättes med uppdrag att utarbeta riktlinjer för den långsiktigautvecklingen av det svenska biståndet på grundval av de erfarenheter somhittills vunnits (punkt 1), delsmotionen 1971: 472 av herrar () och () i vad avser hemställanatt en parlamentarisk beredning tillsättes med uppgift att göra en översyn avdet svenska biståndsarbetets inriktning, varvid beaktas såväl utformningen avdet tekniska och finansiella stödet som riktlinjerna för den svenskahandelspolitiken visavi u-ländema och förutsättningarna för den svenskanäringslivets och frivilligorganisationernas medverkan i svenskbiståndspolitik (punkt 3), dels motionen 1971: 665 avherr i m. fl. (c) i vad UU 1971: 2 9 avserhemställan att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär attparlamentariskt sammansatta kommittéer ges i uppdrag att göra en översyn av detsvenska biståndets mål och inriktning (punkt 1). Motionen 175 pläderar för en helhetssyn på densvenska biståndsverksamheten. Denna måste, utöver det direkta statliga stödetöver budgeten, omfatta åtgärder på det handelspolitiska området, näringslivetsinvesteringar, missionens och de humanitära organisationernas verksamhet samtinte minst samordning av dessa insatser. FN-strate-gins mål bör omsättas ipraktisk handling. Motionen diskuterar planen för det svenskautvecklingsbiståndets ökning och fäster uppmärksamheten vid de administrativasvårigheter som storleken av det erforderliga anslaget mot periodens slut kanmedföra. Förberedelser bör inledas för att få en ram förbiståndsverksamhetens omfattning och inriktning närmast efter1974/75. Imotionen 472 framhålles att mittenpartierna framfört krav på enallmän översyn av den svenska biståndspolitiken. Avsikten med en sådan översynskulle inte vara att starta en stor förutsättningslös utredning med denförlamande effekt på arbetet inom SIDA som en sådan kunde få. De allmännariktlinjerna för den svenska biståndspolitiken ifrågasätts ej. Däremot krävsen omfattande inventering av aktuella problemställningar kringbiståndspolitikens utformning, inte minst för att få ökad kunskap om i vilkenutsträckning den allmäima målsättningen för vår biståndspolitik realiseras.Några av de områden som motionärerna anser särskilt bör granskas ärresultatvärderingens organisation och omfattning, information om svenskbiståndspolitik och om situationen i , handelspolitiken gentemotu-länderna, det svenska näringslivets och frivilligorganisationernas medverkani utvecklingssamarbetet. Motionen665 uppställer inför 1970-talet ett antal prioriteringar för bidragtill utvecklingssamarbetet. Vi skall inrikta oss på en fortsatt betydandesatsning på iitvecklingsbistånd. Underutvecklingen är ett globalt problem, ochnågot motsatsförhållande mellan inrikespolitik och en aktiv biståndspolitik bördärför inte finnas. Forskningen beträffande undemtvecklade regioner bör ökas.Bistånd bör lämnas på sådant sätt att det ej kan missbrukas. Biståndet bör avsehälsovård kombinerat med familjeplanering, utbildning, väl integreradsmåindustri, landsbygdsutveckling i kooperativa former etc. Förutsättningarbör skapas för att fler skall kunna delta i biståndsarbetet. Informationen börförstärkas bl. a. för att motivera den allmänna opinionen för ökade biståndsinsatser. Utskotteterinrar om att har avslagit motioner med krav påutredningar om biståndspolitikens inriktning och UU 1971: 2 10 utformning.I statsutskottets utlåtande : 84 över motionsyrkanden motsvarande dem som iår framförts i motionerna 1971:175 och 1971: 472 sades bl. Av riksdag fattades på grundval av propositionen1968: 101 ett praktiskt taget enhälligt beslut rörande de stora linjerna förden svenska biståndspolitikens inriktning och utformning under de närmasteåren. Mera markerade meningsskiljaktigheter rådde endastbeträffande tidpunkten för det s. k. 1 o/o-målets uppnående. En höggradigenighet kunde sålunda inregistreras beträffande biståndsprogrammets motiv ochmål, om valet mellan olika biståndsvägar och om nödvändigheten av samordningoch integration, om utvecklingssamarbetets medel och metoder, om biståndetsämnes- och länderinrikt-ning etc. De beslut som i enighetens tecken då fattadesi dessa principfrågor innebar vidare att de riktlinjer för svenskbiståndspolitik, som angetts av statsmaktema på basis av prop.1962:100, vilken hade föregåtts av ett brett och inträngande utredningsarbete,på det hela taget bekräftades och fullföljdes. Man kan därför konstatera attden svenska biståndspolitiken till sin allmänna utformning och inriktningsedan sin begynnelse präglats av stor kontinuitet och stadga. Beständigheten ide stora dragen har likväl inte hindrat att biståndspolitiken med ledning avde praktiska erfarenheter som successivt vunnits och i anslutning till deninternationella utvecklingsdebatten på vissa punkter fortlöpande kunnatmodifieras, preciseras och vidareutvecklas. Ett flertal utredningar rörandespeciella biståndsområden och -former har genomförts. Statsmakternasinställning till de biståndspolitiska frågorna har varit pragmatisk och öppenför nya idéer. Regering och riksdag har aktivt sökt att befrämja den offentligadebatten och informationen kring dessa spörsmål och har därför välkomnat denbreddning och fördjupning som biståndsdiskussionen kunnat uppvisa under senareår. Också de politiska partierna och de stora folkrörelserna har genom egnautredningar, analyser och förslag berikat denna debatt.