bet · FU01LU17 · 1971-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1971 LU1971:17 Lagutskottetsbetänkande i anledning av motion om införande av s. k. promilleregler inomsjötrafiken. I motionen 1971:25 av herrar i Stockholmoch (båda fp) hemställs att i skrivelse tiii Kungl. Maj:tville hemställa om utredning och därav föranledda förslag till lagstiftning oms. k. promilleregler för personer i sjötrafik, för vilka enligt sjölagensärskild påföljd för onykterhet till sjöss kan ådömas. Utskottethar inhämtat utlåtanden över motionen från ochsjöfartsverket. På begäran av utskottet har yttranden vidare avgivits avSjösportens samarbetsdelegation, och . Härjämte har inkommit med yttranden. 1967års lagstiftning in. Genom beslut av riksdag kompletteradessjölagens ansvarsbestämmelser med en särskild bestämmelse om straff föronykterhet till sjöss. Bestämmelsen, som tillkom på förslag avsjölagskommittén, är tillämplig på all sjöfart. Till skillnad fråntrafikbrottslagens rattfylleriregel innehåller bestämmelsen inte någonpromilleregel utan straffbarheten anknyts endast till sådan onykterhet sommanifesteras genom att den berusade inte kan fullgöra sina åliganden påbetryggande sätt. Bestämmelsen, intagen i 325 § sjölagen, föreskriver sålundaatt om den som på fartyg fullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerhetentill sjöss är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annatberusningsmedel, att det måste antas att han icke på betryggande sätt kanutföra vad som därvid åligger honom, döms han till böter eller fängelse . Ipropositionen (prop. 1966:145) anförde föredragande departementschefen,statsrådet , bl. a. följande. Liksom det stora flertalet remissinstanser ansluterjag mig till tanken att sjölagen bör innehålla en särskild straffbestämmelseför onykterhet till sjöss. En sådan bestämmelse torde i princip vara likamotiverad här som till lands och i luften. Till skillnad frånrattfylleribestämmelsen innehåller den av kommittén föreslagna bestämmelseninte någon promille-regel. Även i denna del har förslaget vunnit så gott somallmän anslutning under remissbehandlingen. Jag delar kommitténs mening attdet finns starka skäl för att avstå från en sådan regel. Som kommittén framhållitråder starkt skiftande trafikförhållanden till sjöss. avfartyg och sysslor ombord ställer även olika höga krav i nykterhetshänseende.Det säger sig också självt att en ändamålsenlig blodprovstagning ingalundaalltid kan äga rum. Det kan inte heller bortses från att handelsflottans och iviss mån även fiskeflottans personal inte bara tjänstgör ombord utan också boroch tillbringar det mesta av fritiden där. Med hänsyn till dessa särprägladeförhållanden på sjön skulle en promilleregel kunna leda till en alltföronyanserad straffrättsskipning. Mot den av kommittén föreslagna regeln, somhänför sig till sådan berusning att vederbörande inte kan fullgöra sinaåligganden på betryggande sätt, har dock i några remissyttranden invänts attden ger anledning till bevissvårigheter. För att såvitt möjligt undvika sådanaoch en alltför restriktiv tillämpning av bestämmelsen förordar jag den jämkningenatt straffbarhet skall föreligga när vederbörande är så påverkad avalkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel att det måste antas att haninte på betryggande sätt kan utföra vad som åligger honom. En sådan lydelseansluter nära till 21 kap. 14 § , enligt vilken krigsman straffas,om han under tjänsteutövningen är så påverkad av alkoholhaltiga drycker ellerannat berusningsmedel att hans förmåga att fullgöra tjänsten måste antas varanedsatt. Som anförts under remissbehandlingen kan även med en sådanbestämmelse utredning om alkoholkoncentrationen i gärningsmannens blod ingåsom ett led i bevisningen om berusningsgraden. anfört bör för straffbarhet fordras att berusningen föreligger närgärningsmannen på fartyget fullgör tjänst av väsentlig betydelse för säkerhetentill sjöss. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till vad kommittén anförthärom. Avsikten är således inte att uppställa ett generellt krav på nykterhethos var och en vars sysslor normalt omfattar tjänst som här avses även undertid då han inte fullgör någon sådan tjänst. Å andra sidan kan det i allt fallinom handelssjöfarten vara svårt att bestämma gränserna mellan tjänstgöring ochinte tjänstgöring. De kan ibland bli helt utsuddade. Detta gäller särskilt tillsjöss, där befälhavaren på ett handelsfartyg ofta torde få anses vara i tjänstsnart sagt dygnet om och ständigt måste vara beredd att utan omgång träda tilldet omedelbara kommandot för att fatta beslut som kan ställa höga krav påomdömesgillhet. Under gynnsamma betingelser, såsom i hamn eller vid gång iöppen sjö i gott väder, kan saken ställa sig annorlunda. Vad jag nu sagt gällerockså annat befäl ombord. Paragrafen kan också för personal i manskapsställningmedföra höga krav på nykterhet även utom tjänstgöringstid. I motioner som väcktes i anledning av propositionen(I: 170 och II: 12) hemställdes om utredning genom 1966 årstrafiknykterhets-utredning eller på annat sätt rörande frågan om lagstiftningom fasta promilleregler vid bedömningen av trafiknykterhetsbrott även inom sjöfarten. Isitt utlåtande (1967: 3) i ärendet anförde första lagutskottet bl. a. följande. Utskottet hälsar med tillfredställelse denföreslagna straffbestämmelsen för onykterhet till sjöss, vilken kommer attutgöra ett värdefullt stöd för strävandena att öka säkerheten. Somdepartementschefen anfört torde en sådan bestämmelse i princip vara likamotiverad för sjöfarten som för trafiken till lands och i luften. anser sig utskottet böra godta de i propositionenredovisade skälen emot en promilleregel men vill understryka vikten av attutredning om alkoholkoncentrationen i gärningsmannens blod där så är praktisktmöjligt används som ett led i bevisningen om berusningsgraden. Utskottetsställningstagande till frågan om en promilleregel i straffbestämmelsen innebäremellertid icke att utskottet anser spörsmålet vara slutgiltigt löst. Utskottetanser det inte uteslutet att spörsmålet om en promilleregels tillämpning på onykterhettill sjöss kan komma i ett annat läge när utredningstekniken utvecklas mera ochövervakning av sjöpolis förstärkts. F. n. är en generell promilleregel enligtutskottets mening ej genomförbar. Att en begränsad tillämpning går attgenomföra visar dock den norska lagstiftningen, som innehåller speciella reglerfor personal på norska passagerarfartyg av innebörd att redan en vissalkoholkoncentration i blodet eller alkoholmängd i kroppen kan föranledastraff. Enligt uppgift i propositionen torde den praktiska tillämpningen avdessa bestämmelser vara koncentrerad till kustsjöfarten. Även för personal päpassagerarfartyg i svensk kustfart skulle en sådan regel vara tänkbar. Demycket snabba farkoster som kommit till användning i passagerartrafiktorde härvid ägnas särskild uppmärksamhet. Med hänsyn till bl. a. det starktväxande antalet snabbgående fritidsbåtar kan det också vara av intresse attutröna behovet av en promillegräns för förare av sådana båtar. Utskottet anseratt en sådan begränsad promilleregel är förtjänt av att utredas i lämpligtsammanhang, och vad utskottet anfört i denna del bör bringas till Kungl. Vad utskottet i denna del anförtgav i skrivelse Kungl. Maj:t till känna (rskr. Frågan om införande avpromilleregler för personer i sjötrafik, för vilka enligt sjölagen särskildpåföljd för onykterhet till sjöss kan ådömas, togs ånyo upp vid i anledning av motioner (I: 110 och 11:121). I sitt av godkändautlåtande (1970:7) hänvisade första lagutskottet inledningsvis tilldepartementschefens överväganden i frågan samt till utskottets ovan redovisadesynpunkter, vilka i skrivelse givits Kungl. Maj:t till känna. Utskottetkonstaterade att skrivelsen inte hade föranlett något initiativ från Kungl.Maj:ts sida. Utskottet anförde härefter att några omständigheter somborde föranleda ett ändrat ställningstagande från utskottets sida ickeförekommit. Fastmera hade skälen för en förnyad prövning ökat genom de erfarenhetersom borde ha vunnits av den införda straffbestämmelsen för onykterhettill sjöss. a. borde material kunna förebringas om huruvida avsaknaden aven promilleregel medfört bevissvårigheter i de fall rörande onykterhet tillsjöss som kommit till polisens kännedom. Enligt utskottet borde också vissaerfarenheter, även om förhållandena inte är ensartade, kunna hämtas från denpraktiska tillämpningen av den begränsade promillercgel som sedan ett antal årfunnits i den norska lagstiftningen. Utskottet ansåg i enlighet med det anförda att denutredning, som tidigare uttalat sig för, borde verkställas i lämpligtsammanhang. Utskottet förutsatte att så skulle ske utan ytterligare initiativfrån sida, samt avstyrkte därför bifall till motionerna. Enligtvad utskottet erfarit har någon åtgärd från Kungl. Maj:ts sida inte vidtagits. trafiknykterhetsutredning tog 1953 (SOU 1953: 20) upp förslag till en bestämmelse itrafikbrottslagen av irmebörd att den som vid förande av maskindrivet fartygvarit så påverkad av starka drycker eller annat berusningsmedel att hanföretett tecken därpå eller haft en alkoholkoncentration i blodet av 1,5promille eller däröver skulle straffas såsom för rattfylleri. Förslaget rönteett tämligen ogynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Det kritiseradesfrån både principiella och praktiska utgångspunkter. a. invändes attförhållandena till lands och till sjöss var alltför olika för att sammabehandling skulle vara motiverad. En promilleregel skulle inte heller varamöjlig att tillämpa. Förslaget ledde inte till någon lagstiftning. Frågor som hör samman med fritidsbåttrafiken skallutredas av sakkunniga, som med stöd av Kungl. Maj:s bemyndigande den 29 juni1970 tillkallats av jordbruksministern. Idirektiven (riksdagsber. 1971: Jo 25) anförs att innehavet av fritidsbåtarökat kraftigt och att antalet sådana båtar beräknas uppgå till mellan 350 000och 400 000. I detta antal har då inte inräknats mindre roddbåtar och liknande.En fortsatt kraftig ökning av antalet fritidsbåtar sägs vara att vänta. Vidareanförs att den snabbt ökande fritidsbåttrafiken bl. a. medför problem frånsjösäkerhetssynpunkter. Många förare av fritidsbåtar sägs sakna tillräckligakunskaper om gällande sjötrafikreglcr och om hur man skall handla i olikasituationer till sjöss och i hamn. ställer utvecklingen mot störreoch snabbare båtar allt högre krav på förarnas kunskaper ochmanövreringsförmåga. Departementschefen,statsrådet , anför i direktiven att de sakkunniga bl. a. bör göra engenomgång av gällande bestämmelser rörande fritidsbåttrafiken och övervägavilka ändringar som behöver göras för att tillgodose rimligasäkerhetsintressen. Därvid bör bl. a. prövas frågor rörande kompetenskrav ochminimiålder för förare av vissa fritidsbåtar, obligatoriskansvarighetsförsäkring och säkerhetsutrustning samt besiktning av fritidsbåtarfrån säkerhetssynpunkt. Vidare framhåller departementschefen att den närmarereglering i vissa avseenden av fritidsbåttrafiken som bör övervägasförutsätter att möjligheter finns att LU 1971;17 5 övervaka och identifiera fritidsbåtar. De sakkunniga bördärför utreda frågan om obligatorisk registrering av vissa slag av fritidsbåtarsamt lägga fram förslag till utformning av ett fritidsbåtregister. Efter att ha redovisat frågans tidigarebehandling erinrar motionärerna om att riksdag anfört att denutredning som tidigare uttalat sig för, borde verkställas i lämpligtsammanhang. Motionärerna framhåller att mer än 200 vuxna människordrunknade i . Av dessa olyckor inträffade enligt motionärerna131 i samband med småbåtstrafik, medan 59 utgjordes av bad- och isolyckor.Motionärerna anför vidare att det har påpekats, att samtliga vid småbåtsolyckorförolyckade skulle ha kunnat klarat sig till livet om de burit flytväst, samtatt 50 "/o av offren var alkoholpåverkade i en sådan omfattning, attkondition och omdöme starkt nedsatts. Motionärerna framhåller att Svenska livräddningssällskapetbedömt denna fråga vara så angelägen, att man har bett idrottsläkaren att göra en vetenskaplig utredning om alkohol och drunk-ningar iSverige. Enligt motionärernas mening har det gångna åretserfarenheter understrukit vikten av att den i motionen upptagna frågan ompromilleregler utredes. tillstyrker attfrågan om behovet av s. k. promilleregler inom sjötrafiken utreds samt pekar påatt ett utredningsuppdrag i fråga om fritidsbåtar torde kunna lämnas den nuarbetande fritidsbåtsutredningen. , Sjösportens samarbetsdelegation.Svenska sjöfolksförbundet och ställer sigavvisande till motionen. Remissmyndigheterna åberopar bl. a. svårigheterna attövervaka efterlevnaden av bestämmelser om promillegränser. Också Sjö-säkerhetsrådetframhåller dessa svårigheter. återger det utlåtande som sjöfartsstyrelsenden avgav över det betänkande av sjölagskommittén som låg tillgrund ändringar i sjölagen. I utlåtandet sägs beträffande den föreslagnaregeln om ansvar för onykterhet till sjöss bl. a. följande: ------- Genom den föreslagna utformningen av paragrafentorde sjö- lagskommittcnha skapat en bestämmelse som täcker vad som kan vara lämpligt att föreskriva ifråga om nykterhet vid tjänstgöring ombord. När det gäller fartygstrafik med såkorta resor och så långa uppehåll i hamn att tjänstgöringen ombord avbrytesunder vissa perioder kan bestämmelsen icke anses innebära sådan inskränkning iden personliga friheten att några invändningar kan göras mot bestämmelsen.Svårare blir problemet närdet gäller fartyg, som gör så långa resor att fartyget utgörbesättningens hem. Även om man emellertid är medveten om att kravet på nykterhetvid tjänst ombord i dessa situationer kan uppfattas som betydandeinskränkningar i den personliga friheten, kan det å andra sidan icke godtagasatt säkerheten till sjöss äventyras genom onykterhet hos dem som har att skötatjänst ombord av vikt för sjösäkerheten. har undvikit att isitt förslag, i likhet med vad som gäller för motortrafiken till lands, föreslånågon promillegräns som pre-sumtion för straffbar onykterhet vid tjänst ombordpå fartyg. Enligt motiven till förslaget bör bevisning om onykterhet vidtjänstgöringen ske enligt gängse normer. Det synes vara riktigt ur mångasynpunkter att utforma föreskriften såsom föreslagits. Blodprovsundersökning ärmånga gånger icke möjlig för utredning av straffbar onykterhet ombord, och denpromillegräns som gäller för trafik till lands kanske icke är lämplig för deförhållanden som råder vid sjötrafik. Ä andra sidan torde t. ex. försmåbåtstrafikens del utredning om onykterhet vid tjänst ombord kunna ske påliknande sätt som i fråga om biltrafiken. En hög promillehalt skulle då jämteeventuellt annan bevisning kunna utgöra ett indicium för att någon vid tjänstombord icke på betryggande sätt kunnat fullgöra sina uppgifter. Härefter hänvisar till förstalagutskottets i det föregående intagna utlåtande (1967: 3) i anledning av 1967års lagförslag. Verket pekar särskilt på att utskottet uttalat att införandetav en generell promillegräns ej var genomförbart men att det med hänsyn tilldels att mycket snabba fartyg allt mer kommer till användning ipassa-gerartrafiken och dels det växande antalet snabbgående fritidsbåtar kundevara befogat att utröna behovet av promillegräns för sådana fartyg och båtar.Verket erinrar om att någon utredning inte kommit till stånd, och enligtverkets uppfattning har inte heller inträffat något sedan nämnda uttalandengjordes, som motiverar införandet av en promillegräns. Verkel delaremellertid motionärernas uppfattning, att frågan om s. k. promilleregler inomsjöfarten bör utredas. I fråga om fritidsbåtar torde ett utredningsuppdragkunna lämnas den nu arbetande utredningen om fritidsbåtar, framhåller verket. Medanledning av de av motionärerna lämnade uppgifterna om att 131 personer år 1969drunknat i samband med småbåtstrafik och att det »har påpekats att 50"/o av offren var alkoholpåverkade» redovisar verket, med utgående frånmaterial som är tillgängligt hos verket, följande upplysningar. har 205 respektive 268olyckor med fritidsbåtar inrapporterats. Olyckorna har krävt 114 respektive122 människoliv. I 8 respektive 12 fall har konstaterats, att båtföraren varitspritpå-verkad. Ökningen av det registrerade antalet olyckor m m kanemellertid bero på en förbättrad rapportering. Likaså kan den, i förhållandetill den av motionärerna uppgivna, låga siffran för antalet alkoholpåverkadedelvis bero på, att ofta uppgift om spritpåverkan ej influtit i verketsmaterial, som delvis grundar sig på tidningsuppgifter. Verkets statistik upptarendast om båtföraren varit spritpåverkad. uppgiftom passagerare synes emellertid vara med i motionens statistik. Uppgiften att50 % av de förolyckade skulle varit alkoholpåverkade i sådan omfattning attkondition och omdöme skulle varit starkt nedsatta synes verket, mot bakgrundenav det föreliggande materialet, mycket tveksam. Också och Sjösporlenssamarbetsdelegation uppehåller sig vid de av motionärerna lämnade uppgifternafrån 1969 om antalet olyckor m. m. samt framhåller att uppgiften att avdrunknings-offren var alkoholpåverkade inte kan styrkas. Delegationen anför härjämteatt om olyckor vid fiske från mindre båtar är inräknade i motionärernasstatistik den delen av olyckorna bör frånräknas från vad som anges varfrekvensen av olyckor i samband med fritidsbåtstrafik. Delegationen jämför medsjöfartsverkets (sjösäkerhetsrådets) statistik och anser att orsaken tillmotionärernas avvikande uppgifter om antalet omkomna som varitalkoholpåverkade torde kunna sökas i en sammanblandning av begreppenpassagerare i och förare av fritidsbåtar. Det är endast båtförare, som kankomma att beröras av de föreslagna reglerna, framhåller delegationen och tilläggeratt det väl icke torde vara avsikten med motionen att förbjuda ellerkriminalisera båtpassagerares förtäring av alkohol. Delegationenanför vidare att det är en vanlig situation för en fritidsbåtsbesättning atten s. k. lämplig natthamn vid inträffande vindkantring eller hastigt påkommetöverhandsväder blir direkt olämplig eller farlig för båten som ankrat och/ellerförtöjt där. De naturhamnar, som finns i skärgården sägs som regel inte geskydd åt alla väderstreck, varför en situation som den sagda ofta inträffar.Delegationen anför att det för en båtägare som under den lugna kvällen förtärtalkohol i samband med kvällsmålet enligt förslaget skulle bli förenat medstraffansvar att ingripa och föra sin båt i säkerhet undan vind och sjö. Alternativetär enligt delegationen att låta båten bli liggande kvar i en utsatt och farligposition med risk att den blir allvarlig skadad, med åtföljande eventuellapersonskador, om den av vind och sjö kastas mot grund eller land. Medhänsyn till dels förefintlig olycksstatistik, dels de konsekvenser införande avpromillegränser kan få vid hastigt uppkommande haveri-risker anser Sjösportenssamarbetsdelegation det inte vara befogat med en sådan lag. Kravet på nykterhettill sjöss såsom det uttryckes i 325 § sjölagen ger däremot trafikövervakandepersonal möjlighet att bedömningsvägen avgöra om båtförare är lämplig attfortsätta sin färd eller ej, anför delegationen avslutningsvis. anför inledningsvis att detgenom de ändringar av sjölagen som trädde i kraft nu finnsandra möjligheter än tidigare att ingripa vid onykterhet ombord på fartyg. stämmelsernahar enligt uppgifter från polisdistrikt med livlig sjötrafik ökat säkerhetentill sjöss. Styrelsenenrinrar om att man i samband med ändringarna i sjölagen övervägde att införapromilleregel för onykterhet ombord på fartyg samt att departementschefen ipropositionen (1966: 145) bl. a. uttalade att det fanns starka skäl för attavstå från en promilleregel på grund av de starkt skiftande förhållandena tillsjöss, vilka skulle kunna leda till en alltför onyanserad straffrättsskipning. Styrelsenanför att sjöpolisverksamheten efter 1967 har tillförts endast fyra båtar förhela landet och att antalet båtar för niirvarande uppgår till fjorton. Av dessaär en placerad i , sex i och , en i ,en i , två i och en i . Därjämte finns en i Västeråsoch en i . Styrelsen framhåller att de begränsade resurserna medföratt stora sjöområden f. n. inte kan bli föremål för polisiär bevakning. Enligtrikspolisstyrelsens uppfattning har något väsentligt nytt inte tillkommit sedande nya bestämmelserna infördes i sjölagen s<5m skulle kunna motivera enutredning om lagändring. Det är också £;nligt styrelsens mening principielltfelaktigt att införa bestämmelser som på grund av bristande polisiära resurserskulle kunna övervakas endast inom vissa områden av landet. Först sedanpolisen tillförts en sjöpolisorganisation som täcker hela den svenska kustenoch de större insjöarna kan en ändamålsenlig och enhetlig övervakningåstadkommas, framhåller styrelsen. Iavvaktan på ytterligare erfarenheter av den nya lagstiftningen och medåberopande av vad som i övrigt anförts anser sig f. n. ickekuima tillstyrka motionen. EnligtSvenska sjöfolksförbundets mening torde möjlighet till övervakning ay eneventuell lag på detta område vara, om inte obefintlig, så i varje fall mycketstarkt begränsad, och överträdelse skulle med all sannolikhet endast kunnabeivras då olycka inträffat inom svenskt territorialvatten och vederbörandeomedelbart kunde föras till läkare för blodprovs-undersökning eller att polisomgående infann sig på platsen, I övrigt bör man enligt sjöfolksförbundetsförmenande ta i beaktande att sjöfarten är internationell och först få tillstånd internationella eller nordiska regler på detta område. En eventuelllagstiftnig, som kan bedömas vara så svår att övervaka, att den endast iundtantagsfall skulle äga tillämpning är icke tillrådlig och bidrar endasttill att urholka allmänhetens tilltro på lagar och förordningar, framhållerförbundet. Sjölagskommitténhar tidigare, fortsätter förbundet, i sitt arbete noggrant diskuterat fråganoch funnit det vara så svårt att praktiskt tillämpa en promilleregel att fråganfått falla. torde i övrigt bestämmelserna i 325 § sjölagen tillfredsställamotionärernas önskemål. redovisar sammauppfattning som sjöfolksförbundet. Sjösäkerhetsrådetfinner att det i varje fall för en förutsebar framtid är ett önsketänkande atten promilleregel skulle ha större preventiv effekt än nuvarande lagstiftning.Övervakningsorganens resurser torde enligt rådet inte kunna ökas i sådan gradatt upptäcktsrisken för en person som i lindrigt berusat tillstånd framför enfritidsbåt blir avsskräckande stor. har tagit del avSjösportens samarbetsdelegations yttrande över motionen och instämmer i vad däranföres om en vanlig situation för en fritidsbåtsbesättning vid tagande avnatthamn. Rådet anför att det finner det angeläget att det problem somalkoholförtäring i samband med fritidsbåtstrafik innebär angripsupplysningsvägen och att därvid inte bara båtföraren utan också passagerarnagörs medvetna om den olycksrisk som alkohol i blodet medför, dels genom attomdömet nedsätts och risken för felhandlingar ökar, dels och kanske främstgenom att möjligheterna att överleva en vistelse i kallt vatten minskar. Sjösäkerhetsrådethar slutligen från insamlat uppgifter om fritidsbåtsolyckorhos polisen, tullens kustbevakning, (lotsarna) och egnadistriktsombud (f. n. 8 st.) samt genom pressurklipp. Intill den 15 septemberhar ca 260 olyckor rapporterats med 83 dödsfall. I 17 av de 260 olyckorna hardet uppgivits att båtföraren varit akoholpåverkad. Nedan redovisas uppgifternai tabellform. 1 drunknad i varje i ett fall, i övrigt ringa. ") 2 fall båtar medmotor, 1 fall segelbåt, 2 fall roddbåtar Genom beslut av riksdag infördes isjölagen en bestämmelse om straff för onykterhet till sjöss. Bestämmelsen, somär tillämplig på all sjöfart, innehåller till skillnad från trafikbrottslagensrattfylleriregel inte någon s. k. promilleregel utan straffbarheten anknytsendast till sådan onykterhet som manifesteras genom att den påverkade inte påbetryggande sätt kan fullgöra åligganden, som är av väsentlig betydelse försäkerheten till sjöss.