Question:
Odborník: Husák rodinám pomáhal, Klaus může za vymírání národa. Rodiny
s dětmi těžce doplácejí na bezdětné. Babiš, Drábek, Kalousek,
válečné území a imigranti...

ROZHOVOR Ivo Patta, který se dlouhodobě zabývá otázkou důchodové reformy
a vlivu ekonomického systému na demografii, říká, že v současné době
praktikovaná zásluhovost, posuzovaná pouze na základě pracovní aktivity v
I. důchodovém pilíři, vynáší bezdětným 500 procent vkladu. Rodiče
jednoho dítěte obdrží jako důchodci téměř trojnásobek vkladu, 278
procent. Naopak rodičům tří dětí se již investice do výchovy dětí v
době stáří vrátí jen částečně. Za Husáka byly rodiny s dětmi
podporovány, velký propad jejich podpory i porodnosti přišel po listopadu...

Hovoří se o tom, že nově příchozí imigranti mají prospět naší
společnosti v několika ohledech. Jednak prý jde o nové kvalifikované síly,
které pomohou ekonomice, a jednak pomohou vyřešit demografický problém a
pomohou vyřešit problém s důchody…

Ano, podobných zaručených informací byla ještě v roce 2015 média plná.
Šlo bohužel o přání, která byla jen a pouze otcem myšlenky. Pokud
mluvíme o migrantech pozvaných paní kancléřkou Angelou Merkelovou, tak se
údajní lékaři a inženýři náhle změnili na pomocné síly. Pracovníky
využitelné v počtech tak nepatrných, že původní optimistické informace
se v konfrontaci se skutečností proměnily v informace, slušně řečeno,
mystické. Důležitý je jen výsledek, v tomto případě praktické
uplatnění migrantů na trhu práce. Ve velkých německých koncernech se
školilo několik set migrantů. Do práce se nakonec zařadilo 200, slovy dvě
stě, migrantů na místa pomocného personálu. Příčiny? Velké podniky
uvádějí dvě příčiny. První je nezvládnutá němčina, druhou
příčinou je překvapivě stáří migrantů.

A pomohou nám migranti vyřešit demografický problém?

Odpověď je jednoduchá: migranti nám nepomohou vyřešit demografický
problém téměř v jakýchkoliv počtech. Je zde objektivně věkový rozdíl
jedné generace mezi tím, co potřebujeme (novorozenci), a tím, co sem může
přicestovat. Ještě jednou zdůrazňuji: vzhledem k průměrnému věku
migrantů se dá demografický problém jen časově nevýznamně oddalovat,
nikoliv řešit. Třetí, s pomocí migrantů údajně snadno řešitelných
problémů, je založen na myšlence, že budou vydělávat na naše důchodce.
Tato myšlenka je ze všech výše uvedených mystifikací, objevujících se
ještě dnes sporadicky v médiích z úst politiků, tou nejméně obhajitelnou.
Dalo by se dokonce říci že jde o myšlenku zcela zavrženíhodnou, a to jak z
hlediska prostých kupeckých počtů, tak i morálně. Za předpokladu, že se
migrantovi podaří najít zaměstnání, musím se naléhavě ptát: Z jakého
titulu by měl člověk, který zanechal rodiče v zemi původu, pracovat a
odvádět sociální pojištění ve prospěch starých lidí jemu naprosto
cizích? On své rodiče, kteří ho vychovali, zanechal doma. Vůči nim má
vyživovací povinnost!

Kde je příčina toho, že se u nás rodí tak málo dětí? Mluví se o „Husákových
dětech“. Jak to bylo za komunismu a jak je to nyní?

Důvod, proč se v zemích EU a dále v zemích, které převzaly v 90. letech
minulého století daňovou a sociální legislativu z EU (například zákon
č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění, §1, odst. 1. Tento
zákon zapracovává příslušné předpisy Evropské unie), rodí málo dětí,
není samozřejmě jen jeden. Ty důvody jsou celkem tři. První z důvodů byl
identifikován na ÚV KSČ koncem let šedesátých, kdy se Československo
dostalo pod hranici prosté reprodukce obyvatelstva, tedy pod úhrnnou plodnost
2,1 dítěte na jednu ženu. Gustáv Husák, tehdy ještě I. tajemník ÚV KSČ,
se zasloužil o velkorysou akci pro zlepšení populačního vývoje. Stranické
struktury reagovaly přímou ekonomickou podporou rodin s dětmi. Odepisovaly se
novomanželské bezúročné půjčky při narození dítěte, prodlužovala
mateřská dovolená, zvýšily se mateřský příspěvek a přídavky na děti.

Výsledkem byl rychlý nárůst počtu narozených dětí až na hodnotu
koeficientu úhrnné plodnosti 2,4 dítěte na jednu ženu v roce 1974. V té
chvíli to byl velký úspěch, oslavné projevy následovaly. Bohužel se
ukázalo, že šlo o úspěch dočasný. Od roku 1975 porodnost opět postupně
klesala, až se dostala v letech osmdesátých pod hranici prosté reprodukce.

Přenesme se teď do let devadesátých minulého století. Václav Klaus jako
ministr financí prosadil a jako premiér vlády následně podepsal zákon č.
586/1992 Sb., o dani ze mzdy fyzických osob. Důvodem, proč se o zákonu o
daních zmiňuji, je, že drasticky snížil odpočet daně na děti. Do roku
1992 včetně stát rodičům zohlednil plných 50 procent nákladů
vynakládaných v rodinách na výchovu dětí. Od 1. ledna 1993 stát
kompenzuje zhruba 13 procent nákladů na výchovu dětí v rodinách, kde
rodiče pracují a odvádějí daně. Zákon tak přinutil rodiče dětí
odvádět do státní kasy peníze, které si vydělali, peníze před rokem
1993 určené státem na výchovu dětí v rodinách!

A jaké to mělo důsedky?

Pokles ze 121 025 novorozenců v roce 1993 na 90 446 v roce 1996 (rozdíl je
minus 30 579 novorozenců) byl velice rychlý. Pokud si uvedenou hodnotu
porovnáte s následujícími údaji, pak v roce 1970 se narodilo 147 865 dětí
a v roce 1973 přišlo na svět 181 750 dětí (rozdíl činí plus 33 885
dětí), jsou uvedené trendy ve stejných časových úsecích porovnatelné a
lze z nich vyvodit přímý vliv zvýšeného přísunu peněz do rodin, nebo
naopak nedostatku peněz v rodinách. O dalších dvou příčinách nedostatku
novorozenců se zmíním ještě později.

Doplácejí tedy rodiny s dětmi na ostatní? Jak?

Všeobecně přijaté mínění praví, že bezdětní doplácejí na rodiny s
dětmi těch druhých. Je to pravda u lidí takzvaně sociálně vyloučených,
kteří vychovávají děti z peněz, na které se skládají ti, jež pracují.
Není to pravda u pracujících rodičů vychovávajících děti. Fakt, že
házíme do jednoho pytle rodiče pracující a nepracující, má odůvodnění
v lapidárním: vždyť i rodiny pracujících rodičů berou různé sociální
dávky! Zde říkám jasně: bohužel berou, protože tak je nastaven současný
finanční systém popsaný již v předcházející otázce. Stát pracující
rodiče nejříve nadměrně zdaní a pak jim nasype do prázdných dlaní pár
drobků v podobě sociálních dávek!

Že to s těmi prázdnými dlaněmi přeháním? Ne, nepřeháním. Zhruba se
dá říci, že stát odebere na daních a pojištění řádově více, než
rodinám vrátí prostřednictvím sociálních dávek. Je to naprosto zlý a
odsouzeníhodný postup nejen z hlediska státem draze přerozdělovaných
sociálních dávek. Ještě více se jeví uvedený postup vadný z hlediska
psychologického dopadu na rodiny. Berete sociální dávky v jakékoliv podobě?
Že je to pár korun? Jste socky!

Můžete uvést konkrétní čísla, jaké má rodina s dětmi náklady, kolik
dostává od státu?

Dovolím si uvést pár čísel z materiálu zpracovaného v roce 2014.
Například při průměrném platu měl bezdětný k dispozici 16 630 korun
čistého měsíčně (100 procent), u stejně vydělávajícího otce s jedním
dítětem a manželkou na mateřské klesla částka na jednoho člena rodiny na
8 788 korun, tedy na 53,2 procenta částky, kterou měl k dispozici bezdětný.
Dál snad ani nemá cenu pokračovat ve vyčíslování finančního propadu
rodin s dětmi pracujících rodičů. Stačí konstatovat, že již od druhého
dítěte se rodina propadá hluboko pod průměrný důchod starobního
důchodce. Zvolil jsem schválně průměrný plat, protože je zde největší
rozdíl.

Tím ale neříkám, že rodiče s nižšími příjmy jsou na tom lépe.
Snížené rozdíly mezi bezdětnými a pracujícími rodiči s dětmi u
minimálního příjmu je jen v té skutečnosti, že stát po odečtení slev
na poplatníka a na dítě či děti, nemá z čeho obrat plátce daně a
pojištění o tolik jako u průměrného platu (namísto 42 procent jen 33
procent).

V současné době stát zavádí odpočty a přirážky procenty z platby
sociálního pojištění. Přijaté řešení má hned dvě závažné vady a
... navíc nic neřeší. Zaprvé u odvodu sociálního pojištění jde o
peníze, které jsou přímo určeny na důchody dnešním důchodcům a na ty
by se ze zásady sahat nemělo. Zadruhé jde o systémově špatnou položku (pojištění).
Správná položka, na kterou by se mělo sáhnout, se jmenuje daň, a nikoliv
pojištění. Zatřetí, když stát obírá pracující rodiče nadměrným
zdaněním o 50 miliard korun ročně a přilepší jim o pár miliard korun,
nic se z hlediska porodnosti ani sociálního postavení rodin v zásadě ani
změnit nedá.

Kdo jsou největší černí pasažéři systému?

Černí pasažéři v systému sociálního státu nejsou. Precizní definice
starobních důchodů vyplácených z I. důchodového pilíře zní: Starobní
důchody jsou dividendy z investic do výchovy dětí.

Přihlédnu-li k faktu, že i bezdětní přispívají z přerozdělených daní
na výchovu dětí těch druhých, pak můžeme mluvit v případě bezdětných
o tom, že jde o tmavošedé pasažéry. Profesor Martin Potůček z CESES FSV
UK uvádí, že bezdětní přispívají do 20 procent na výchovu dětí těch
druhých. Průměrné náklady na výchovu jednoho dítěte v rodině s 1–3
dětmi a příjmy rodičů v mediánu činí na jedno dítě 6 666 korun
měsíčně, tedy 80 tisíc korun ročně. Do plnoletosti pak 1 milion 440
tisíc korun na jedno dítě. Z daní bezdětných je přerozděleno v průměru
400 000 tisíc na výchovu dětí těch druhých. To je vklad bezdětných do I.
důchodového pilíře.

Důchodce v průměru vyčerpá z I. důchodového pilíře dva miliony korun na
starobní důchod. Teď mohu vyčíslit „zásluhovost“: V současné době
praktikovaná zásluhovost, posuzovaná pouze na základě pracovní aktivity, v
I. důchodovém pilíři, vynáší bezdětným 500 procent vkladu. Rodiče
jednoho dítěte obdrží jako důchodci téměř trojnásobek vkladu, 278
procent. Naopak rodičům tří dětí se již investice do výchovy dětí v
době stáří vrátí jen částečně. Investice do výchovy čtyř a více
dětí jsou pro rodiče z hlediska poměru vkladů do prvního důchodového
pilíře a výnosů z něj finanční katastrofou. Tomu odpovídá fakt, že
výživu důchodců bezdětných a rodičů jednoho dítěte ve velkém rozsahu
sponzorují ti, kteří vychovali tři a více dětí v rodině!

Kteří z politiků za znevýhodnění pracujících rodin s dětmi a
demografický propad mají největší odpovědnost?

Největší zodpovědnost za převzetí toxické legislativy z předpisů EU
nese jednoznačně Václav Klaus. On byl buď ministrem financí, nebo
premiérem vlády, která zákony č. 586/1992 Sb., o dani z příjmu fyzických
osob; č. 589/1992 Sb., o sociálním pojištění; č. 155/1995 Sb., o
důchodovém pojištění, 48/1997 Sb., o zdravotním pojištění, doporučila
ke schválení poslancům. Proč jsem použil slovo toxické? Vzpomínáte si na
takzvanou blbou náladu? Uvedené zákony na blbé náladě měly svůj podíl.
Podíl, který lze vyčíslit ztrátou každého třetího dítěte do
vyrovnané populační bilance. Ztrátou jednoho milionu dětí za 20 let
působení výše uvedených zákonů.

Se kterými politiky jste o tomto problému komunikoval a jaký byl výsledek?

Samozřejmě s premiérem a prezidentem Václavem Klausem. S tím jsem si
dopisoval v letech 2005–2008. Výsledek čistá nula, jen zkušenost, že jde
o člověka, který nechává poštu vyřizovat druhým. V daném případě
tajemníkovi panu Ladislavu Jaklovi. Nejblíže k uskutečnění důchodové
reformy, oponované profesorem Martinem Potůčkem, jsem se dostal při
korespondenci s premiérem Jiřím Paroubkem v zimě 2005/2006. Bohužel
premiér Paroubek po utrpěném vítězství ve volbách 2006 odešel z vedení
ČSSD.

Pan premiér Mirek Topolánek přislíbil a později odřekl schůzku. S Petrem
Nečasem jsem si vyměnil pár dopisů, ze kterých jsem pochopil, že jde o
dalšího ministra práce a sociálních věcí, jenž v praxi o problematice
nic neví a ani nemá zájem. S panem Jiřím Rusnokem jsem měl několik
osobních rozhovorů ohledně důchodové reformy. Pan Rusnok se zachoval jako
správný bankéř. Velké peníze a lež mu byly více než slušný plat a
pravda. Pan premiér Bohuslav Sobotka má kolem sebe firewall v podobě
oddělení pro styk s veřejností, které odpovídá standardně na cokoliv
formulací: „Seznámili jsme se a bereme na (bez)vědomí.“

Co penzijní fondy a důchodová reforma Nečasovy vlády…?

Byly dvě reformy. Nejdříve takzvaná malá důchodová reforma na základě
věcně nesprávného nálezu Ústavního soudu v Brně v kauze K. Sochora,
člověka dobře vydělávajícího, kterému se nelíbilo, že platí vysoké
sociální pojištění. Spočítal si, že se mu peníze vložené do
sociálního, respektive důchodového pojištění nevrátí v podobě
adekvátní výše starobního důchodu. Jednalo se o typický příklad
nepochopení principu financování I. důchodového pilíře jak ze strany
stěžovatele, tak následně ze strany většiny právníků Ústavního soudu
v Brně. Důsledkem je takzvaná malá důchodová reforma, která chudým
ubrala a bohatým přidala. Bylo to vítězství bohatých nad chudými.
Vítězství potvrzující platnost systémově zmatečné legislativy z doby
transformace sociálního státu na začátku let devadesátých minulého
století.

Druhá v pořadí, a to i z hlediska časové posloupnosti, byla takzvaná
velká důchodová reforma. Vyměnil jsem si při té příležitosti dopisy s
ministrem financí Miroslavem Kalouskem poté, co jsem po výměně e-mailů s
ministrem práce Jaromírem Drábkem zjistil, že ve věci sociálních reforem
nerozhoduje. Miroslav Kalousek mi licoměrně, a přitom písemně, slíbil, že
zohlední moje návrhy reforem, což neučinil. Po schválení takzvaného II.
důchodového pilíře vládou jsem na pana ministra Miroslava Kalouska podal
trestní oznámení z důvodu prokazatelné škody pro státní pokladnu va
výši 20 miliard korun ročně (převzato z údajů Ministerstva financí ČR).
Policie si trestní oznámení přehazovala mezi svými složkami a prokuraturou
jako horký brambor bez hmatatelného výsledku.

Ještě zmínka o panu vicepremiérovi, ministrovi a předsedovi strany Andreji
Babišovi, se kterým si mailuji více než čtyři roky, od doby, kdy jsem
upozornil vedení ANO na chyby v sociální části volebního programu. Mohu
jen konstatovat, že pan Babiš jako každý ekonom vidí jen peníze. Člověka
si začíná všímat až ve vývojovém stadiu student, a to ještě zcela
jednostranně, jen z hlediska nákladů na studium. Výsledek je
předvídatelný. Pan ministr Andrej Babiš nemá ani základní přehled o toku
financí na ministerstvech práce a zdravotnictví, tedy neví a ani nic
netuší o dvou třetinách státního rozpočtu České republiky!

Jak to?

Chcete důkaz? Tak tady je: Andrej Babiš v rozhovoru pro Lidové noviny dne 14.
5. 2014 řekl, cituji: „Stát nelze řídit jako firmu, tedy rozhodně ne v
koaliční vládě. Akceptovali jsme zrušení poplatků ve zdravotnictví –
blbě. Akceptovali jsme snížení DPH pro léky – taky asi blbě. Zrušení
druhého pilíře – možná taky blbě.“ Závěr je jasný: Andrej Babiš
ekonom nemá ponětí, co z vládních opatření je skutečně špatně, co
nikoliv a proč!

Jaké může mít nízká porodnost důsledky?

Aktuálně lze počítat, že nám chybí jen za posledních 20 let jeden milion
dětí, tedy každé třetí do vyrovnané populační bilance. Proto nám také
chybí s tím spojená investice rodičů, přesněji nerodičů ve výši 1
bilionu 550 miliard korun do výchovy chybějícího milionu dětí. Uvedené
investice stát de facto ušetřil. Co za to státní pokladna obdrží? Ztráty!
Propad HDP za 38 let, vzhledem ke skokové redukci, které byla podrobena nová
nastupující generace, lze odhadnout na 45 bilionů korun. Propad příjmů
státní pokladny odhadem 13 bilionů korun a do třetice implicitní (skrytý)
dluh I. důchodového pilíře se dále zvýší o 4 biliony korun. Ještě
musím zohlednit také čtvrtý možný následek nedostatku dětí v naší
domácí populaci. Zmiňují jej naši vedoucí politici jako častý dovětek
svých projevů na téma migrace. Při komentářích k migrantům neopomenou
dodat, že vzhledem k neutěšené demografické situaci stejně nějaké
migranty budeme muset přijmout.

Ve světle úterních teroristických bombových útoků v Bruselu na letišti a
v metru si politici snad konečně uvědomí, že je potřeba začít namísto
summitů něco konkrétního pro Evropu dělat. Bruselské letiště je totiž
nervní bod evropských politiků. Ti jím procházejí v průměru každý
třetí den. Doteď to pro ně byla procházka růžovým sadem. Promenáda
politiků se s bombovými útoky změnila ve válečné území a zatím
nedotknutelní evropští politici se stali v této válce zranitelnými aktéry.

Ivo Patta od roku 2002 spolupracuje s CESES (Centrum pro sociální a
ekonomické strategie) FSV UK. Původním povoláním je agronom, vystudoval
VŠZ v Suchdole. Od praxe v zemědělství, lesnictví a zemědělském nákupu
po r. 1989 přešel na ministerstvo jako profesionální ekolog. V 54 letech se
stal posluchačem přednášek organizovaných na FSV UK prof. M. Potůčkem.
Tehdy pochopil, že důchodový systém má zásadní problémy a současně
také že lidé nemají ani potuchy, jak systém funguje. Začal proto studovat
demografii a s pomocí profesionálního daňového poradce A. Berana si
prohloubil znalosti z ekonomie v oblasti mikroekonomie rodiny a makroekonomie. V
roce 2005 na základě připomínky pana prof. M. Potůčka k „První
prorůstové a propopulační důchodové reformě“ pokračoval ve studiu
sociologie a psychologie s cílem doplnit důchodovou reformu o reformu
sociální. V r. 2007 vyšel v časopise Demografie (vydavatel ČSÚ) článek
„Komplexní řešení demografického problému“, který zahrnul obě
reformy, důchodovou a sociální.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Ježíš říká, ať milujeme i své nepřátele. Jen to je skutečná láska,
vzkazuje odpůrcům imigrace kněz. Evropská kultura stojí na otevřenosti
všem

CIVILIZACE A MY Katolický duchovní Jan Hanák je ve věci uprchlické krize a
šancí Evropy optimistou, situace je pro něj spíš výzvou, i když je v ní
obsaženo mnoho rizik. Na pořad podle Hanáka přicházejí otázky – kdo
jsme vlastně my, co jsou ty hodnoty, o kterých mluvíme, co je vlastně ta
naše kultura, když se tímto tématem stále šermuje.

Během posledního roku řada věcí nabrala jak u nás, tak ve světě,
značnou dynamiku. Jak vnímáte současnou situaci?

Z hlediska toho jak vnímám vysokou politiku, mám pocit, že jde o moc, vliv a
peníze, a když se prosadí i něco dobrého, je to jen vedlejší záležitost.
Změna je vidět na rychlém střídání témat, byla zde Ukrajina a pak
najednou naskočilo jiné téma uprchlické krize, a Ukrajina nikoho nezajímá.
Zdá se, že politikům nejde o to lidi doprovázet, ale je to jen udělat
nějaký výstřel, je to jako špatná novinařina – otevře se kauza, ale
už se tím dál nikdo nezabývá a nesleduje ji.

Pokud jde o uprchlíky, vidím zde vývoj k lepšímu. Objevují se jejich
konkrétní tváře a příběhy a to, co vypadalo jako beztvarý dav, se mění
na konkrétní lidi a je víc vidět, kdo ti lidé jsou. To je důležité.
Přináší to ale nejen otázky, kdo jsou oni, ale i kdo jsme vlastně my, co
jsou ty hodnoty, o kterých mluvíme, co je vlastně ta naše kultura, když se
tím tématem stále šermuje. Celkově jsem optimista a myslím, že vše má
šanci dopadnout nelíp, jak jen to jde.

Myslíte si tedy, že Evropa tuto situaci bez úhony „ustojí“, zůstane
jednotná a zachová si svůj charakter?

Jednota není utvářena podobností, ale láskou. Ohrožený v Evropě bude ten,
kdo je neukotvený. Jestli a jak Evropa obstojí, nevím. Nevím vlastně, co to
je Evropa, každou chvíli svého života jako jedinci, tak jako společnost,
stojíme na hraně katastrofy nebo velkého zázraku, tak je to vždy. Evropa
může obstát nebo se také zbortit, civilizace vznikají, rostou a zanikají.
To je přirozené.

Je a zároveň to není katastrofa, Římská říše zanikla politicky, ale ne
myšlenkově. Může to také znamenat užitek, když se kultury navzájem budou
ovlivňovat a inspirovat. Nevím, jestli je to utopie, ale věřím tomu.
Scénářů je ale celá řada. Teoreticky můžeme z Evropy udělat i pevnost,
zavřeme hranice a budeme se izolovat a třeba násilím bránit v příchodu
všem. Je pak ale otázka, jestli právě to by neznamenalo zánik Evropy,
která byla postavena na otevřenosti.

Ve společnosti je vidět velká diferenciace názorů a extrémy nabývají na
síle. Jak se jako katolický duchovní zachováte, když vidíte, že někdo
jde podle vás evidentně nesprávným směrem? V prvé řadě se samozřejmě
modlím. Všichni se musíme vyvíjet a měnit a klidně uděláme velký
kotrmelec, když zjistíme, že něco bylo špatně. Sám jsem to zažil, když
jsem se v šestnácti letech z velmi, velmi vlažného křesťana stal
skutečným křesťanem, a pak mi spolužáci říkali, že měním názory.
Jako věřící a mravný člověk bych měl být ochoten mít rád každého
člověka. Neříkám ale, že to vždy jde. Ježíš říká, že musíme
milovat i své nepřátele, to je skutečná láska. Pokud mi na někom
záleží a vidím, že jde špatnou cestou, snažím se mu to nějak vyjevit,
ale ne tak, že mu to omlátím o hlavu. Ideální je mu to neříkat, ale
udělat něco, z čeho se mu samému ta pravda vyjeví.

Rozdílnost názorů se projevuje v pohledu na budoucnost Evropy, objevují se
euroskeptické tendence, hrozí i rozpad EU. Co když se Evropská unie opravdu
rozpadne?

Záleží na tom, jakou by to mělo formu a co by se dělo. Přestože se mi
někdy nelíbí evropská byrokracie, myslím, že Evropská unie je v jádru
dobrá věc, protože je správnou reakcí na dvě světové války. Z historie
víme, jak to vypadá, když se státy nacionálně vymezují, to musí vést ke
konfliktům a tomu EU brání. Konflikty se odehrávají na nějakých summitech
a ne v zákopech. Je také otázka, co je to rozvolňování Evropy. Kdyby vedlo
k tomu, že si každý bude kopat na svém písečku, je to riziko a mohlo by
dojít ke konfliktu i v samotné Evropě.

Nejde jen o Evropu, objevují se varovné hlasy, že Rusko má zájem obnovit
své sféry vlivu, o které přišel SSSR… Jsme v takovém nebezpečí i my?

Asi by to hrozilo. Byl bych samozřejmě velmi rád, kdyby mezi státy existoval
takový vzájemný respekt, že by bylo možné, aby existoval malý stát,
aniž by ho mocnější soused ekonomicky nebo násilím ovládl. To ale možné
není, Rusko bezpochyby imperialistické je a slova o sférách vlivu slyšíme
i od jeho představitelů. Výsledkem první světové války bylo rozdrobení
střední Evropy na malé státy, které bohužel vůči velkým mocnostem s
imperiálními chutěmi neobstojí. Pokud Česko nebude spolupracovat s EU,
nemá šanci udržet nezávislost. Unie je sice založena na určitém omezení
nezávislosti, ale je to omezení dobrovolné. Je to jako v manželství,
člověk neztrácí v manželství svobodu, ale její části se dobrovolně
vzdává ve prospěch celku. Kdyby EU neexistovala, budeme vystaveni
nedobrovolné ztrátě nezávislosti, v tom směru Rusko nebezpečím je.

V syrském konfliktu se nepokrytě střetávají imperiální zájmy mocností a
někteří analytici mluví o tom, že by mohlo dojít k vážnému, světovému
konfliktu…

Nejsem znalec Blízkého východu, v každé chvíli může vývoj sklouznout i
ke katastrofě. Můžeme ale vzpomenout na kubánskou krizi ze začátku
šedesátých let, kdy se zdálo, že je třetí světová válka na spadnutí,
a nakonec se to vyřešilo. Možná, že ta kritická situace v Sýrii vše
více otevře a posune k řešení. Mnohem víc se obávám jevů, které takhle
vidět nejsou. Nechci ale strašit, protože nejvíc člověka ochromuje právě
strach.

Světem hýbou i otázky chudoby, sociální spravedlnosti, mluví se o
rozevírání nůžek mezi nejbohatšími a zbytkem světa. Vidíte to také
jako klíčové problémy?

Jedna z věcí, na kterých Evropa stojí, je solidarita, to není jinde ve
světě tak samozřejmé. Vychází to z židovsko-křesťanské tradice, a
jestli je někdo ve vážném problému, je třeba mu pomoci. Vedle toho je ale
třeba lidi motivovat k vlastní aktivitě, je lepší dát člověku v nouzi
udici než rybu. Nevím ale, jak najít takový systém ve státním měřítku,
vím jen, jak se o to snažím sám na mezilidské úrovni. Evropa má své
sociální problémy, ale ve srovnání se světem jsme nejbohatší státy a
skutečně chudí lidé zde nejsou. Neřešíme problémy skutečné chudoby,
ale sociální nerovnosti. Co to je ale ekonomicky spravedlivá společnost?

Komunismus říkal, že všichni mají mít stejně, je to ale opravdu
spravedlivé? Je spravedlivé, když někdo je schopný a pracovitý a má mít
stejně jako někdo, kdo takový není?

Nezáleží na tom, jak je kdo bohatý, důležité je, aby i ten bohatý
věděl, co jeho bohatství přináší. Mám příklad známého Aleše
Kubíčka, majitele firmy Balóny Kubíček, který říkal, že kdyby jen na
chvíli přijal myšlenku, že ta továrna je jenom jeho, bylo by to špatné.
Ta továrna je tady proto, aby dávala práci lidem, kteří tam dělají, aby
jim dávala radost z realizace úkolů apod. On vnímá závazek bohatství,
které má. Jiný příklad může být oblast Vysočiny, kde jsou lidé
relativně chudí, ale jsou navyklí si vzájemně pomáhat, postaví tam díky
tomu dům mnohem levněji, protože sousedi pomohou. Není to ale byznysová
výměna, ale vědomí, že si lidé prostě pomáhají. Říkám tomu ekonomika
daru. Každý člověk je něčím bohatý, a pokud budou všichni to bohatství
ochotni sdílet, všem bude lépe.

V Evropě je silný trend rozšiřování (a vymáhání) lidských práv.
Zároveň je ale terčem kritiky. Jak vnímáte tento jev?

Evropa je určována několika dogmaty, jedno z nich je naprostá
hyperkorektnost, dalším je přesvědčení, že jen experti vědí, jak se
postarat o děti a jak žít. Někdy se to pak aplikuje i násilně. To jsou
znaky jakéhosi pseudonáboženství, lidskoprávní ideologie a nakonec o tom
svědčí i vývoz těchto myšlenek do světa. Vychází z přesvědčení, že
sekulární lidskoprávní společnost je model pro všechny, a když ho
přijmou, budou šťastní. Je to náboženství bez Boha, a to je vždycky
špatně. Pokud chci například pomoci lidem v manželství, které se rozpadá,
nemohu jim vnucovat svou představu, co je správné. Mohu jim jen posloužit v
tom, aby byli schopni komunikovat a sami formulovat své problémy. A to platí
i obecně ve společnosti. Nemáme druhým vládnout, ale sloužit jim. To ale v
případě mnohých úřadů neplatí.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Seznamte se, toto je možná budoucí francouzský prezident. Z jeho názorů na
Rusko či multikulti budou v Bruselu praskat cévky

Včera večer se střetli v televizní debatě dva bývalí premiéři Francie,
Alain Juppé a François Fillon, kteří usilují o získání nominace pro
prezidentské volby v rámci francouzských republikánů.

Debata byla považována za klíčovou, protože Juppé nebo Fillon by se měli
podle politologů postavit vůdkyni Národní fronty Marine Le Penové ve
druhém kole prezidentských voleb, protože levicoví kandidáti mají zatím
dle průzkumů nízkou podporu. Fillona agentura Reuters popisuje jako „sociálního
konzervativce“, který obdivuje někdejší britskou ministerskou předsedkyni
Margaret Thatcherovou a voliči jej obecně vnímají jako více pravicového
než Juppého.

Ve včerejší televizní diskuzi si podle serveru France24 naklonil Fillon
voliče především svým vyjádřením na adresu multikulturalismu. „Když
přijíždíme k někomu domů, neměli bychom se tam snažit převzít kontrolu
nad jeho životem. Odmítám myšlenku, že by se z Francie měla stát
multikulturní společnost. Uprchlíci by měli v plné míře respektovat naši
kulturu a zvyklosti,“ uvedl Fillon, který v prvním kole primárek získal 44
%, zatímco Juppé pouze 29 %.

Naopak Juppé nijak nezastíral, že idea multikulturalismu je jeho šálkem
kávy. „Máme různé kořeny a odlišnou barvu pleti, vyznáváme různá
náboženství a v tom je naše síla,“ cituje server France24 Juppého s tím,
že moderátor se snažil udržet debatu ve věcné rovině, ale přesto se oba
kandidáti do sebe v určitých momentech pustili napřímo. Odlišné názory
mají oba kandidáti zejména na vztahy s Ruskem. Juppé varoval, že Fillon je
až příliš proruský, a poukazoval, že mu Putin vyjádřil v primárkách
podporu.

Fillon však rezolutně odmítl, že by upřednostňoval užší vazby s Moskvou
než s Washingtonem a evropskými partnery. „Na našem spojenectví nehodlám
nic měnit,“ odsekl rozzlobený Fillon, ale zároveň dodal, že Rusko
nevnímá jako hrozbu. „Skutečným nebezpečím není Rusko, ale ekonomické
hrozby, které přicházejí z Asie. Jsem v každém případě přesvědčen,
že Francie a Rusko by měly usednout k jednacímu stolu a začít pracovat na
zlepšení vzájemných vztahů.“

Na přetřes se dostaly také protiruské sankce, které společně s
představiteli Evropské unie vehementně prosazoval také stávající
prezident Francie Hollande. Fillon prohlásil, že tyto sankce naprosto selhaly
a místo pro Rusko představují vážné problémy jen pro francouzské
zemědělce. Rozdílné názory obou kandidátů se projevily také v otázce
syrského konfliktu. Zatímco Juppé si nedovede představit setrvání
stávajícího prezidenta Asada v úřadu, Fillon konstatoval, že je třeba s
Asadem jednat.

Obecně se Fillon podle Reuters prezentoval jako nositel potřebných změn a
svého protikandidáta nazval jako symbol stávajícího establishmentu. „Můj
program je mnohem radikálnější, ale Juppé naopak nic moc měnit nechce,“
uvedl Fillon, kterého podle průzkumu společnosti Elabe označilo jako
přesvědčivějšího 71 % pravicových voličů. Jako vítěze debaty jej ale
označila i většina voličů bez ohledu na jejich stranickou příslušnost.
Fillona jich podpořilo 57 %, ovšem Juppého jen 41 %.

Jednasedmdesátiletý Juppé se přitom po dlouhé měsíce jevil dle průzkumů
jako jeden z favoritů na vítězství. Poslední týdny ale jeho podpora mezi
voliči slábne a již první kolo primárek ukázalo, že v neděli má
větší šance na vítězství právě Fillon, kterého podpořil mimo jiné i
neúspěšný protikandidát a bývalý prezident země Nicholas Sarkozy. Pokud
se nestane za dva dny něco nečekaného, měl by se 23. dubna utkat o
Elysejský palác s Marine Le Penovou právě dvaašedesátiletý Fillon.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zemana do Ruska doprovodí rekordní podnikatelská mise

Prezidenta Miloše Zemana při blížící se návštěvě Ruska doprovodí
zástupci více než 120 českých firem. Delegaci hlavy státu a zástupce
podnikatelů na východ dopraví tři letadla. Využity budou dva české
armádní speciály a jedno pronajaté letadlo. ČTK to dnes sdělila mluvčí
Svazu průmyslu a obchodu Eva Veličková. Půjde podle ní o největší
podnikatelskou misi za 25 let. Zeman v Rusku navštíví Soči, Moskvu a
pravděpodobně Jekatěrinburg, podnikatelé pojedou jen do hlavního města a
Jekatěrinburgu.

"Zájem o misi do Ruska je velký a dá se předpokládat, že počet firem,
které se na misi hlásí, ještě mírně vzroste. K dnešnímu dni evidujeme
124 účastníků," poznamenala Veličková. Je to podle ní největší mise za
25 let, kdy se Svaz průmyslu a dopravy organizováním podnikatelských cest
zabývá.

Podnikatelská mise je naplánována od 21. do 24. listopadu. První den se
setkají se Zemanem, který do Ruska pravděpodobně odletí dřív. Poté se v
Moskvě uskuteční velké byznysové fórum, kterého se zúčastní i český
prezident. Delegaci za Svaz průmyslu a dopravy povede jeho prezident Jaroslav
Hanák, na organizaci cesty se podílí také Hospodářská komora a Komora SNS.

Podle Veličkové bude mezi podnikateli zastoupena řada oborů, například
energetika, strojírenství, zemědělství, potravinářství, zemědělské
dopravní prostředky, ale i služby jako právní kanceláře či bankovní
sektor.

Podnikatelé si cesty s českými politiky musí platit. Podle informací ČTK
byla v tomto případě záloha stanovena asi na 70.000 korun.

Obchod s Ruskem omezují sankce, které na tuto zemi uvalily Evropská unie a
USA kvůli anexi Krymu a postoji k bojům na východě Ukrajiny. Zeman se
opakovaně proti sankcím vyslovil, nemají podle něj smysl.

Zeman se měl původně setkat v Moskvě s Vladimirem Putinem. Ruský prezident
ho nakonec pozval do Soči, což Zeman označil za vyznamenání. V letovisku
Soči je rezidence, kterou ruský prezident využívá. V Moskvě by se Zeman
měl zúčastnit například otevření výstavy Poklady Pražského hradu.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zeman bude kandidáty na ministry přijímat v Lánech

Prezident Miloš Zeman se bude s kandidáty na ministry v nové menšinové
vládě hnutí ANO scházet v Lánech. ČTK to sdělil prezidentův mluvčí
Jiří Ovčáček, přesné termíny schůzek se podle něj teprve dojednávají.

Předseda ANO Andrej Babiš novinářům v úterý řekl, že ho Zeman jmenuje
premiérem 6. prosince a během nadcházejícího týdne přijme devět
kandidátů, kteří dosud ve vládě nepůsobili. Celou vládu by měl
prezident jmenovat 13. prosince.

Ve vládě by podle dřívějších Babišových vyjádření měli pokračovat
dosavadní ministři ANO, tedy životního prostředí Richard Brabec, dopravy
Dan Ťok, obrany Martin Stropnický, spravedlnosti Robert Pelikán a pro
místní rozvoj Karla Šlechtová. Šlechtová už oznámila, že by v novém
kabinetu měla převzít Ministerstvo obrany, na což Zeman dnes reagoval
vyjádřením, že to respektuje. O Stropnickém se spekuluje jako o příštím
ministru zahraničí.

Šlechtová by byla teprve třetí ženou v historii ČR, která by obranu vedla.
Její předchůdkyně Karolína Peake (Lidem) ve funkci vydržela jen devět
dnů, Vlasta Parkanová (KDU-ČSL) dosud čelí obžalobě kvůli nákupu
letounů CASA. Žena obranu řídí třeba v Německu, kde je ve funkci už
čtyři roky Ursula von der Leyenová. Příchod nové šéfky je na úřadu
očekáván podle informací ČTK s nejistotou a napětím. Šlechtovou totiž
předchází pověst extrémně pracovité a přísné nadřízené.

Stropnický své další angažmá ve vládě nechtěl komentovat. ČTK sdělil,
že ctí dohodu mezi Babišem a Zemanem o tom, že jména mnistrů budou
zveřejněna až poté, co se s nimi Zeman setká.

Brabec dnes potvrdil, že bude pokračovat jako ministr životního prostředí.
Ťok by měl podle Zemanova vyjádření zůstat ministrem dopravy a svůj
resort by si měl ponechat i Pelikán.

Jako o možném ministrovi průmyslu se mluví o někdejším náměstkovi na
ministerstvu Tomáši Hünerovi. „Do doby oficiálního zveřejnění jmen
členů vlády nechci kandidaturu komentovat,“ reagoval dnes Hüner na
žádost ČTK, aby se ke spekulacím o své kandidatuře na ministra vyjádřil.

Ministryní financí by se patrně měla stát dosavadní náměstkyně Alena
Schillerová. Babiš ji prosazoval do úřadu už po svém odvolání z vlády v
květnu, koaliční partneři ANO z ČSSD a KDU-ČSL ale nominaci odmítli.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Ústřední volební komise zveřejňuje předběžné oficiální výsledky
voleb ruského prezidenta

Předseda Ústřední volební komise RF zveřejňuje předběžné oficiální
výsledky voleb ruského prezidenta.

Podle předběžných údajů zvítězil ve volbách úřadující ruský
prezident Vladimir Putin.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Ohně, vandalismus, zatýkání, masové protesty. V USA to po zvolení Trumpa
vře

25 měst a tisíce lidí se ve Spojených státech amerických zapojily do
protestů proti nově zvolenému prezidentovi Donaldu Trumpovi. Uvádí to
televize CNN, ale i další americká média.

Protesty se prý zvedly v New Yorku, Chicagu, Clevelandu, Nashvillu, San
Francisku, Seattlu a na řadě dašlch míst USA. Lidé prý skandovali hesla
proti Trumpovi. Při demonstracích byly údajně zadrženy desítky lidí.

Jak uvedla CNN, mezi asi pěti tisíci protestujícími před newyorským
sídlem společnosti nového prezidenta Trump Tower, se objevila i zpěvačka
Lady Gaga, která během kampaně podporovala demokratickou kandidátku Hillary
Clintonovou. Demonstranti prý především nelibě nesou Trumpův plán
postavit zeď na hranicích s Mexikem, protestují i proti jeho kampani, která
rozdělila národ.

Kromě New Yorku se protestovalo také na dopravní tepně Lake Shore Drive v
Chicagu. I zde se však protesty soustředily do okolí budov, které Trump
vlastní. V Los Angeles dokonce protestující zapálili maketu Trumpovy hlavy.

Na demonstraci v kalifornském Oaklandu se pak sešlo asi sedm tisíc lidí,
kteří blokovali dopravu, házeli různé předměty na policisty či
rozbíjeli výlohy obchodů. V San Francisku pak protestovali studenti
středních a vysokých škol.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Klvaňa: Můžeme jednou čelit řízené imigraci. Náš vztah k USA v
ohrožení

Komentátor Tomáš Klvaňa se na webu časopisu Reflex rozepsal o migrační
krizi. Evropa už musí začít jednat, jinak jí ujede vlak a nebylo by na
škodu vzít si příklad z Austrálie. Ta totiž kdysi opatření přitvrdila,
nyní však může být opět velkorysá. Větším problémem než migrace je
však Čína.

„Ankara začala konat, další pomoci se dočká Řecko, je tedy možné, že
březen 2016 zaznamená rázný obrat v kauze, která zahýbala Evropou nejvíc
od balkánských válek,“ píše Klvaňa, podle kterého je dohoda mezi
Tureckem a EU zlomovou situací v migrační krizi.

Nejde však ani o samotnou migraci, jelikož do Evropy může přijít i pět
milionů lidí a stále se nic dramatického nestane. „Komplikace jsou
politického rázu,“ vysvětluje Klvaňa a popisuje, kterak se na pozadí
migrační krize radikalizuje veřejná diskuse a stále častěji se ozývají
protievropské hlasy. „Už se to děje v několika zemích, včetně Polska a
Maďarska, další mohou následovat.“

EU se k řešení již odhodlala, je však potřeba si pospíšit. Jak s
uzavřením dohody s Tureckem, tak i s lepší obranou hranic. Klvaňa navíc
doporučuje vzít si příklad z Austrálie, která za premiéra Johna Howarda
byla pod náporem migrantů plujících z Indonésie. A právě Howardova vláda
je začala obracet do detenčních center.

Celý text zde

„Ke konci Howardovy administrativy proud lodí v podstatě ustal,“ uvádí
Klvaňa a dodává, že nyní může Austrálie svoje opatření opět
uvolňovat a stejným směrem by se mohla vydat i Evropa. „Stojí to hodně
peněz, nervů a ústupků neliberálnímu, Erdoganovu Turecku, které se začne
k Unii přibližovat.“

Turecko by dohodou mělo získat bezvízový styk a měl by se urychlit jeho
přijímací proces do EU, což pro Unii znamená rozhodnout se, jakou bude
vyznávat politiku vůči Blízkému východu. Ta by totiž měla být
společná, obzvlášť má-li být v EU i Turecko. Rozhodně nás však
nečeká nárazová změna kultury, režimu či náboženství, k tomu bude
docházet postupně, jedná se však o zcela nevyhnutelný proces.

Jako větší nebezpečí než Blízký východ ale Klvaňa vnímá Čínu. „Nejdůležitější
položkou globální geostrategie je nyní vztah Číny a Spojených států,“
píše a varuje před tím, že se stát pod vedením prezidenta Si Ťin-pchinga
soustředí na zbrojení a podporuje nacionalismus. Pokud se EU nepodaří
zaujmout k Číně jednotný postoj, mohlo by to vést k jejímu konečnému
rozdělení i formou řízené migrace.

„Evropa by se tak dejme tomu za půl století mohla proměnit v jakési
Estonsko či Lotyšsko na steroidech. V obou státech žije v důsledku
imperiální rusko-sovětské politiky asi čtvrtina etnických Rusů, kteří
jsou zdrojem nestability,“ píše Klvaňa.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Šílené divadlo, jste hloupí jak Vasil Biľak. Tereza Spencerová o
konferenci o ruské propagandě, o prohře Erdogana i o tom, kdo stojí za
Hillary Clintonovou

OKNO DO SVĚTA TEREZY SPENCEROVÉ Příměří v Sýrii není žádné
příměří, ale jen dočasné zastavení nepřátelských akcí, upozorňuje
ve svém pravidelném hodnocení týdenních událostí na ParlamentníchListech.cz
analytička a editorka Literárních novin Tereza Spencerová. Ta rovněž
rozebírá nehezkou situaci tureckého prezidenta Erdogana, vyjadřuje se k
proběhlé akci elaborující propagandu Ruské federace a sděluje svůj názor
na Donalda Trumpa a Hillary Clintonovou.

Máme zde stále trvající příměří v Sýrii. Stále platí, ale mnohé se
o něm napovídalo. Prý jde o příměří, které vyhovuje Putinovi, protože
se zachová jako v Debalcevu: Zcela bez respektu k příměří získá, co chce,
a pak teprve to příměří začne. Americký tisk píše, že letecké útoky,
které od počátku příměří provedli Rusové, z většiny útočily na
rebely podporované USA. Není tomu tak? A jak jste napsala, na většinu
území Sýrie se příměří nevztahuje. Takže tedy... Jak dál?

Nevím, jak dál. Můžu jen tipovat. Ještě předtím bych ale chtěla
připomenout, že v Sýrii nebylo vyhlášeno „příměří“, nýbrž jen
„zastavení nepřátelských akcí“. Na první pohled to vypadá jako hra
slov, ale „příměří“ má z hlediska mezinárodního práva svá pravidla
a důsledky, což nevyhovovalo Spojeným státům. Jejich ministr zahraničí
John Kerry sám připustil, že je pro ně výhodnější „bezdůsledková“
dohoda na „zastavení nepřátelských akcí“ – když to poruší někdo z
amerických „koní“, nebude ho možné potrestat podle pravidel. A Rusové
blahosklonně kývli.

Tento americký přístup lze i pochopit, protože zatímco Rusko je v čele
aliance, která má společný cíl, a tím je porážka fanatického islámu
Daeše, al-Káidy a dalších, na straně USA jsou nepředvídatelní „spojenci“
typu Turecka a Saúdské Arábie, kteří mají v Sýrii své vlastní zájmy. A
navíc protichůdné – Turci by rádi v Damašku viděli vládu „svého“
Muslimského bratrstva, zatímco Saúdové „Bratry“ likvidují, jak jen
mohou, protože MB se od ostatních islamistických organizací odlišuje
ochotou fungovat v parlamentním systému. Tedy jít do voleb. A jakékoli
alespoň náznakově svobodné volby by znamenaly konec saúdské vládnoucí
rodiny. A tak Saúdové podporují Daeš a al-Káidu a ostatní „skalní“
síly, které jako by vystoupily ze středověku a chtějí tam celý vývoj
znovu i vrátit. Takže chápu, že USA nechtějí nést za své vazaly přímou
zodpovědnost; proto jen ono neuchopitelné „zastavení nepřátelských akcí“.

Přitom platí, že USA svým způsobem jdou i rovnou proti svým vazalům,
neboť se s Ruskem dohodly, že válka proti Daeši a al-Káidě pokračuje.
Přinejmenším pro ruské, syrské, ale i americké letectvo se tak situace
pročišťuje – členové ozbrojených protivládních skupin dostali od
syrské vlády amnestii, více než sto padesát skupin už na ni kývlo a
jejich bojovníci po tisících skládají zbraně. Současně ale mnozí jejich
spolubojovníci takové „poraženectví“ muslimů tváří v tvář „křesťanským
křižákům“ – nesmíme zapomínat, že zatímco tady v Evropě někteří
neustále vymýšlí, čím vším se lišíme od Rusů, islamisté mezi námi
rozdíl nevidí -- odmítají a přecházejí naopak do řad Daeše a al-Káidy,
takže obě skupiny citelně posilují.

Důležité je, že Západ dohodou o „příměří“ zachránil před
bombardováním část „svých“ opozičníků, kteří nyní budou
použitelní pro budoucí politický proces v Sýrii. A stejně důležité je,
že Rusko s tím souhlasí, což značí, že do budoucna neusiluje o
černobílou, ryze asadovskou Sýrii, ale ve jménu větší stability země
míří k pluralitě.

A co že to bude dál? Pro dohlednou budoucnost platí, že zcela určitě
pokračuje válka proti Daeši a al-Káidě. A ta má i svá specifika.
Například se zdá, že syrská armáda začala „soutěžit“ s kurdskými
oddíly o to, kdo bude dřív v „hlavním městě“ Daeše, tedy v Rakká. Ve
hře je totiž budoucí rozloha syrského Kurdistánu. Je přitom kuriózní,
že syrští Kurdové mají podporu USA i Ruska, Damašek má podporu Ruska a
USA mu už neházejí žádné klacky pod nohy… Kdo tedy bude v Rakká dřív?
Jinými slovy, už dnes se v rámci války proti Daeši kreslí mapy nové
Sýrie.

Popišme čtenářům blíže problém Kurdů, národa bez státu. Jsou
tradičně považováni za chráněnce Američanů, čili jak to, že se s nimi
nyní bratří i Rusové? Jsou schopni fungovat pod Bašárem Asadem s
autonomií, kterou mají v Iráku? A ruku na srdce, kdybyste byla v pozici
Erdogana, dokázala byste se s nimi v Turecku konstruktivně dohodnout? Nebo je
jen Erdogan neschopen dohody?

To je hodně složitý problém s mnoha neznámými a proměnnými. Opravdu
netuším, jak to celé dopadne, ale faktem je, že Kurdové v Iráku měli
vždy podporu USA (už od masakru v Halabdži, kdy Saddám Husajn proti Kurdům
použil chemické zbraně dodané ze Západu), Kurdové v Turecku. americkou
podporu nikdy neměli, a to kvůli členství Ankary v NATO, a Kurdové v Sýrii
začali dostávat z USA zbraně (a spoustu podpory navíc) hlavně proto, že v
syrském konfliktu vypadali jako neutrální síla, která není ani přímo s
Asadem a ani přímo s Daešem. Ponechám stranou, že Daeš je více méně
americký vynález…

Nicméně, americká podpora syrským Kurdům byla nepřímá, ale jakmile do
války vstoupilo Rusko se svým bombardováním, začalo se Kurdům na bojišti
dařit citelně víc. Následovaly různé dohody a ve finále i otevření „ambasády“
syrských Kurdů v Moskvě, což je o krok víc, než co jim nabídly USA.
Zkrátka, kdo maže, ten jede.

V posledních dnech se k tomu všemu začalo spekulovat o budoucí federalizaci
Sýrie a zdá se, že Rusko proti takovému vývoji nic nenamítá, samozřejmě
za předpokladu, že ho bude mít pod kontrolou. A navíc, federalizace v
blízkovýchodních poměrech neznamená žádné rozbití státu, ale spíš
jen posílení pravomocí jednotlivých regionů. Dnes už nelze pochybovat o
tom, že syrští Kurdové své „území“ -- hned u tureckých hranic a
tureckého Kurdistánu -- mít budou, a jak jsem řekla v předchozí otázce,
hraje se spíš o to, jak velké bude. Přitom si ale nemyslím, že by najednou
Kurdové právě kvůli rozloze svého budoucího „státu“ vyrazili do boje
proti Asadovu Damašku. Vše se dá – přinejmenším prostřednictvím Ruska
a Íránu – domluvit bez větší krve.

A kdybych se na takový vývoj dívala z pozice Recepa Erdogana? No, měla bych
depku. Ještě před deseti lety jsem měla našlápnuto k vůdčí roli v
regionu a dnes – především v důsledku arabského jara -- musím každý
den sledovat, jak se mé sny o obnově osmanské říše drolí. Turecký
prezident vše překombinoval, bytostně není s to konstruktivně vyřešit
problém ani v tureckém Kurdistánu a mění svou zemi v diktaturu, kde armáda
stále častěji zasahuje proti vlastním občanům… Prohrál partii, kterou
měl skvěle rozehranou, a to jen svým velikášstvím. Sice to neznamená, že
Turecko ještě nemůže „zamíchat kartami“, ale pod dosavadním vedením
státu to budou spíš už jen křečovité záchvěvy, než nějaká
racionální strategie. Tím ovšem – přinejmenším pro všechny okolo –
jen hůř.

Minulý týden jste byla na sociálních sítích nařčena, že ignorujete
válečné zločiny bombardérů Ruské federace v Sýrii. Čili... Ignorujete?

Ano, jeden pán mě z toho opravdu nařkl, a musím přiznat, že má pravdu.
Tedy částečnou. Ano, více méně ignoruji válečné zločiny ruského
letectva v Sýrii, stejně jako více méně ignoruji stejné zločiny americké
tamtéž a třeba jen zaznamenávám – bez nějakých větších emocí a
biflování jednotlivých paragrafů ženevských konvencí a bůhvíčeho
ještě -- obdobné válečné zločiny Saúdů v Jemenu, ale to hlavně proto,
že mám pocit, že se o nich u nás skoro nemluví.

Důvod je prostý. Za prvé, naše média přetékají kritikou ruského
bombardování, takže bych už k tématu beztak nic nového nepřinesla. Proč
„tuplovat“ něco, co už je všude? Raději se soustředím na to, co mi
při popisu vývoje situace připadá důležitější – a o čem pro změnu
naše mainstreamová média vesměs raději mlčí. Za druhé, když útočí
třeba Izrael na pásmo Gazy nebo na Libanon, za civilní oběti vždy
oficiálně „nese vinu“ Hamas, potažmo Hizballáh, protože své bojovníky
„zamíchali“ mezi civilisty. Když útočí USA, ať už přímo nebo
prostřednictvím bezpilotníků na Blízkém východě nebo třeba v
Pákistánu či Africe, platí v zásadě totéž. Když ale ve stejné situaci
bombardují Rusové, padá vina za civilní oběti jen a jen na ně. A takto
nastavený dvojí metr mi přijde trapný – a ať mi nikdo, proboha, neříká,
že zatímco my bombardujeme a zabíjíme humanitárně, demokraticky a hlavně
vždy jen „nedopatřením“, tak oni nelidsky, hnusně a hlavně záměrně.
To je fakt trapné, na úrovni té dnes už „slavné“ učitelky od Jílkové.

Zrovna ve středu takový ten divný podnik, který se jmenuje Syrská
observatoř pro lidská práva (SOHR) -- ve skutečnosti je to jen jeden syrský
emigrant, který sedí v patře nad svým secondhandem v britském Coventry a za
peníze z EU je skoro monopolním dodavatelem „zaručených údajů“ ze
Sýrie pro potřeby Západu – uvedl, že si ruské bombardování od počátku
listopadu vyžádalo na 1700 životů civilistů. Pokud ano, tak mi jich je
líto, samozřejmě. Jenže, za a) to číslo nelze nijak ověřit, za b) to
číslo není v porovnání s celkovým odhadovaným počtem obětí v
pětileté válce nijak vysoké a nelze ho ani v nejmenším srovnat se čtyřmi
miliony obětí americké agrese do Iráku a jejích. důsledků, za c) sama
SOHR ve svých přehledech obětí běžně uvádí kolonku „civilista se
zbraní“, čímž míní kohokoli bez řádné vojenské uniformy, třeba i
džihádisty z al-Káidy nebo Daeše, a tím se ono číslo 1700 obětí. samo
od sebe zpochybňuje, za d) Rusové alespoň opravdu bojují proti
nejradikálnějšímu islámu, který Západ spíš pomáhal utvářet a dnes
proti němu nechce až tolik bojovat, protože co kdyby ho ještě někdy znovu
k něčemu potřeboval, a za e. ) například v Libyi Západ na základě
podobných „zdrojů“ svou agresi ospravedlňoval tím, že Kaddáfího
armáda prý v rámci potlačení „arabského jara“ povraždila na 50 tisíc
civilistů, ale následující expertní týmy našly hromadné hroby „jen“
s asi třemi tisíci těly a značnou část z nich prokazatelně povraždili
„naši“ rebelové, tedy ostří džihádisté, které jsme tehdy na Západě
vydávali za „demokraty“…

Zkrátka, ano, civilní oběti mám při sledování vývoje sice na paměti,
ale nezdůrazňuji je, protože pro vývoj situace nejsou bohužel důležití.
A vsadím se, že většina u těch, kdo nyní tolik mluví o obětech ruského
bombardování, tak činí ne kvůli obětem samým, ale ze zcela jiných
důvodů. Přiznejme si, že lidská práva a podobné hodnoty používáme
nejčastěji jen jako klacek proti nepohodlným.

Jednoduše řečeno, co to Američané provádějí v Libyi a co si od toho
slibují? Konsolidaci roztříštěné země, či jen ovládnutí její větší
části?

Další otázka, na niž lze odpovědět jen „nevím“. Zkusme si ale
připomenout, že od druhé světové války – pro spoustu našich ideologů
je to asi trapné – mají USA za sebou „nevítězství“ v Koreji,
porážku ve Vietnamu, vítězství v maličké v Grenadě, v Afghánistánu se
už patnáctý rok přetlačují s osandálovanými vousáči z Tálibánu, a
kam vstoupily na Blízkém východě, tam po nich namísto triumfu zůstal jen
zmar a lidské tragédie. A následně i migrační vlna do Evropy, samozřejmě.
Takže, co mají v plánu v Libyi netuším, ale vsadím se, že žádná velká
změna myšlení nebo strategie nenastala, a zase, jako v roce 2011, půjde o
ropu – ovládnout ropné oblasti na východě Libye a zbytek země ať se
protrpí do pekla. S Daešem, který se už dávno, stejně jako kdysi po
Afghánistánu al-Káida, vymkl z ruky svým loutkovodičům, to ale bude
složité. Takže Libyjce podle všeho čeká jen další martyrium, protože
opakovaná dávka „demokratizace“ už je může úplně „pohřbít“.

Na Ukrajině vývoj dospěl do fáze, kdy si dle některých pozorovatelů
prezident Porošenko nepokrytě přeje demisi premiéra Jaceňuka, ale zároveň
se chce vyhnout předčasným volbám. Tak bruslí. Bruslí dobře? Co
zaznamenáníhodného se na Ukrajině za poslední týden stalo?

Ta země má samozřejmě problém geografický – leží prostě tam, kde ji
Rusko považuje za nárazník proti tlakům Západu, zatímco Západ ji má za
beranidlo proti Rusku. A dnes – Ukrajina je zhruba stejně jako my pětadvacet
let nezávislá – se ukazuje, že hlavním nepřítelem země jsou naprosto
bezuzdní oligarchové, kteří nejenže své občany o zahraniční pomoc a
půjčky okrádají, ale klidně přitom i mlaskají, protože vědí, že tam
doma, na té nekontrolovatelné Ukrajině, je hned tak nikdo neporazí. O jejich
sítě se tu opře Rusko, jindy Západ, ale pohled na vládnoucí elity
napovídá, že pro tamní kleptokracii není důležité, kdo je aktuálně tou
zahraniční oporou, protože oligarchické sítě jsou provázané „napříč“
vlivy z východu či západu.

Číst si ukrajinské noviny, které čím dál víc odhazují batoh Majdanu a
vracejí se k popisu reality, je čím dál nepříjemnější. Není tam na
pohled nikdo, kdo by byl s to vyvést tu zemi z propasti. Je vlastně děsivé,
že Západ během pětadvaceti let na Ukrajině uspořádal už dvě „demokratické
revoluce“, jen USA do nich „nalily“ přes pět miliard dolarů, a stejně
se ničeho nedosáhlo. Stejně se vše vrátilo vždy k té klasické
megakorupci. Není to dostatečně výmluvné? Otázka je pak zcela logická:
Fakt potřebujeme Ukrajinu my, Západ? Nebo bychom ji měli naopak nechat Rusku,
ať na ní „vykrvácí“ Moskva?

Vůbec se nedivím evropským politikům, kteří začínají mít vší té
taškařice o opakované ukrajinské „demokracii“ dost a volají po
zrušení sankcí proti Rusku, neboť tím jen přicházíme o peníze z obchodu,
který bojkotujeme kvůli… Ukrajině. Fakt Ukrajinu chceme do EU? Většina
zemí se tváří, že ano, ale všichni čekají na počátek dubna, kdy bude v
Holandsku referendum, které podle všeho Ukrajinu v Evropě odmítne. A
všichni se na to těší – budou se moci vyvinit a říci něco jako „Za to
můžou ti Holanďani, protože my vás přece milujeme!“ Mezitím EU pro
jistotu odložila bezvízový styk s Ukrajinou, a vůbec.

Když už byla řeč o obětech ruského bombardování, možná by měla
začít i diskuse o obětech západní „demokratizace“ Ukrajiny….

V Praze proběhl seminář o ruské propagandě. Nechme mluvit některé jeho
účastníky, a pak zkusme komentovat jejich tvrzení. Poslankyně Helena
Langšádlová (TOP 09): „V souvislosti s děním na Ukrajině, migrací a
válkami na Blízkém východě se začalo v našem prostoru šířit mnoho
informací, o kterých se dá říct, že jde o součást propagandy. Jde o
fámy, mýty či konspirační teorie. Propaganda míří na zpochybnění EU, o
kterou je opřena naše prosperita, ale i bezpečnost.“ Poslanec Ivan Gabal (KDU-ČSL):
„Důležité jsou aktivní justiční kroky proti ruské dezinformační
aktivitě. Když narušuje ústavní pořádek, je třeba to začít trestně
stíhat. Je nutné, aby se ruské propagandě zvyšovaly náklady všemi
prostředky – mazáním, blokováním a izolováním jejích webových
serverů, e-mailových komunikací, Facebooku, aktivních exponentů a agentů
až po policejní a justiční kroky. Proruské trolly mazat, vůbec žádnou
diskusi nevést. Jestliže s nimi budeme diskutovat, účel jejich kampaně
ještě znásobíme.“ Jakub Kalenský (expert EU na boj s ruskou propagandou):
,,...A pokud by to stále nebylo jasné, cituji slova ruského ministra obrany
Sergeje Šojgu: Nadešel čas, kdy si musíme uvědomit, že článek, fotka a
video, to všechno je jenom nový druh zbraně.“

Pro mnohé to měla být „událost týdne“, ale ve výsledku se proměnila v
surrealistický „ohňostroj marnosti“. Je svým způsobem neuvěřitelné,
že tady kdosi – a je fakt jedno, jestli EU, tedy i čeští daňoví
poplatníci, nebo Soros a další – financuje tak šílené divadlo, které
nám jen trochu starším připomene dospívání. Jinými slovy, že se část
našich „elit“ v době, kdy jim v důsledku jejich vlastní politiky teče
do bot, chová úplně stejně hloupě jako kdysi Biľak a spol.

Myslím, že každý soudný člověk si sám pro sebe dokáže odpovědět na
otázku, do jaké míry je současný stav ve světě, nebo třeba jen v Evropě,
důsledkem konkrétní západní politiky, a do jaké míry je dílem ruské
propagandy, tedy „článků, fotek, videí“. Zajímavější je, že
dnešní „kontrapropagandistický“ atak proti Rusku je veden záplavou slov
a souvětí, při jejichž čtení nebo poslouchání si rychle uvědomíte, že
jsou to ve skutečnosti jen prázdné plky. Vrstvení nejrůznějších adjektiv,
která mají navýšit dramatičnost situace a všeobecné napětí, tu
vyprázdněnost zachránit nemůže.

Po vzoru paní Langšádlové, která stranicky povinně vidí ruského agenta
pod každým kamenem, bych si proto dovolila upozornit, že tak hloupé ataky
proti Rusku mohou u myslících lidí jen vyvolat zájem o to, co že to kde
Putin ve skutečnosti dělá. Jinými slovy, naši bojovníci proti Putinovi
jsou tak hloupí, že mu ve finále spíš nahrávají.

V USA to vypadá na finální volební duel ve složení Hillary Clinton –
Donald Trump. Co si myslíte o obou z nich? Koho z nich byste hypoteticky volila?

V lednových tištěných Literárkách jsem si zaprorokovala, že do hlavního
souboje půjdou právě tihle dva. V zásadě si o nich nic moc dobrého
nemyslím, ale čistě z hlediska zájmů „zbytku světa“ bych
upřednostnila Trumpa, protože to vypadá, že je izolacionista a nebude mít
potřebu vraždit v zahraničí tolik lidí – a my jsme mimochodem taky ono
„zahraničí“. Už jen energie, s níž se do něj pouštějí největší
neokonzervativní jestřábi, naznačuje, že vojenskoprůmyslovému komplexu je
z Trumpa nevolno. Proto se vsadím, že finální souboj vyhraje kandidátka
vojenskoprůmyslového komplexu, tedy paní Hillary, a svět bude muset být
připravený na další války. Přitom se ale na druhou stranu mění
rozložení sil ve světě, takže už ani ona nebude mít úplně volné pole k
řádění, jako třeba ještě v Libyi před pěti lety.

Koho bych preferovala já? Pro Rusko nebo Čínu by byla asi přijatelnější
Hillary, protože už vědí, co je to za člověka, a jsou na ni připraveni.
Pro mě by byl „profesně zábavnější“ asi nevypočitatelný Trump.

A na závěr tradiční otázka: Co bychom měli v nejbližší době rozhodně
sledovat?

Na Slovensku budou o víkendu volby, stále více zemí EU se staví proti
pokračování sankcí vůči Rusku, Brusel nezvládá migrační krizi, a když
už něco vymyslí, tak Turci nechtějí válečná plavidla NATO ve svých
výsostných vodách… Zajímavých situací je hodně.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zeman letí do Soči za Putinem, do Ruska míří i mnoho podnikatelů

Prezident Miloš Zeman v pondělí odlétá na návštěvu Ruska s doprovodem
velké podnikatelské delegace, která chce navzdory trvajícím protiruským
sankcím rozšířit spolupráci s ruskými firmami. Těžištěm Zemanových
rozhovorů budou bilaterální česko-ruské vztahy, z mezinárodních
problémů chce v Rusku debatovat hlavně o boji s mezinárodním terorismem.
Prezident navštíví Soči, Moskvu a Jekatěrinburg, píše ČTK.

Nabitý program Zemanovy cesty, první oficiální státní návštěvy
českého prezidenta v Rusku po deseti letech, zahrnuje kromě protokolárních
povinností hlavy státu také politická jednání na vrcholné úrovni a
kulturní, společenské, vzpomínkové, ale hlavně hospodářské akce.
Diplomatickým vrcholem bude Zemanovo úterní setkání s ruským vůdcem
Vladimirem Putinem, za nímž český prezident zamíří do jeho letní
rezidence v černomořském letovisku Soči.

Se Zemanem do Ruska cestuje mimořádně početná skupina českých
podnikatelů, kromě prezidentského speciálu poletí na východ další dva
letouny se zástupci zhruba 150 českých firem. Čeští podnikatelé, mezi
nimiž jsou výrobci automobilů, traktorů či komponentů pro vlaky a metro,
mají během návštěvy podepsat smlouvy v řádech miliard korun.
Podnikatelská diplomacie se soustředí do dvou česko-ruských seminářů v
Moskvě a Jekatěrinburgu, jimž bude Zeman přítomen.

Český prezident jede na jednu ze svých posledních zahraničních cest před
volbami nové hlavy státu

Češi chtějí využít skutečnosti, že bez ohledu na pokračující
protiruské sankce, do nichž je Česká republika jako členská země
Evropské unie zapojena, se ruská ekonomika postupně zotavuje z krize.
Zemanův odmítavý postoj vůči sankcím vyvolává nepochybně v Moskvě
sympatie, proti sankcím se staví i česká hospodářská komora. V nedávném
rozhovoru s televizí Barrandov prezident řekl, že je jak proti sankcím
Evropské unie, tak i proti odvetným sankcím Ruska. S Putinem o těchto
otázkách hodlá v Soči hovořit.

Zeman odjíždí do Ruska v den zahájení ustavující schůze Poslanecké
sněmovny českého parlamentu a domácím událostem musel Pražský hrad
přizpůsobit i složení prezidentova doprovodu. Ze členů vlády je v
delegaci jen ministr průmyslu a obchodu Jiří Havlíček. Kromě hradního
týmu doprovodí prezidenta na cestě i manželka Ivana.

Zeman udržuje s Ruskem přátelské vztahy a stykům s ruskými politiky se
nevyhýbá. S Putinem se setkal letos v květnu v Pekingu, kde byla nynější
návštěva Ruska dojednána. Předloni prezident debatoval s kremelským
šéfem v Moskvě během květnových oslav 70. výročí ukončení druhé
světové války, hovořil s ním v témže roce i během návštěvy Číny.

Český prezident jede na jednu ze svých posledních zahraničních cest před
volbami nové hlavy státu, které se budou konat příští rok v lednu. Dva
měsíce poté čekají prezidentské volby i Rusko. Dosavadní ruský prezident
a vysoký favorit voleb Putin na rozdíl od Zemana s oznámením své
kandidatury zatím otálí.

Bohatý program nynější pětidenní cesty s poměrně dlouhými přelety bude
pro třiasedmdesátiletého Zemana nepochybně fyzicky náročný. Trpí
cukrovkou a porušením nervů v nohou od kotníků dolů. Vážnější
onemocnění ale hradní lékaři rezolutně odmítají. „Pan prezident je v
kondici, neviděl jsem nemocného muže,“ řekl počátkem týdne novinářům
ministr vnitra Milan Chovanec po setkání se Zemanem v Lánech.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zemanova rakovina? Hradní lékař dal jasné slovo

Ošetřující lékař prezidenta Zemana rázně odmítl spekulace, které
šíří komunální politik z hnutí Žít Brno Svatopluk Bartík, že by
prezident měl rakovinu a zbývaly mu možná jen tři měsíce života. Podle
lékaře vyšetření, která prezident podstoupil, opravňují prohlásit
Bartíkova tvrzení za lživá.

Svatopluk Bartík, komunální politik z hnutí Žít Brno, začal po
sociálních sítích šířit informaci, že prezident Miloš Zeman je vážně
nemocen a zbývá mu pouhých tři až sedm měsíců života. Má se podle něj
jednat o rakovinu s metastázami. Zdroj svých informací prý „z
pochopitelných důvodů“ nesděluje, zato přidal juristickou úvahu, že „je
vysoký veřejný zájem, aby to veřejnost věděla“.

„Jsou to odporné lži a ten, kdo je šíří, je lidský odpad. Na S.
Bartíka bude podána žaloba a trestní oznámení,“ reagoval již během
úterního odpoledne mluvčí prezidenta Jiří Ovčáček.

K Bartíkovi se na sociální síti přidal Petr Honzejk, redaktor Bakalových
Hospodářských novin, který směrem k Ovčáčkovi poznamenal: „U
některých zlovolných fám je výhoda, že je možné vyvrátit je za půl
minuty zveřejněním kompletní lékařské zprávy, že ano.“

Před polednem pak do mailových schránek novinářů dorazila z Pražského
hradu tisková zpráva, ve které se k prezidentovu zdraví vyjadřuje
nejpovolanější osoba – jeho ošetřující lékař Miroslav Kalaš.

„Současný zdravotní stav pana prezidenta po kontrolních, klinických i
laboratorních vyšetřeních v žádném případě nepotvrzuje lživé
informace o jeho vážném zdravotním stavu. Jedná se o zcela vymyšlené,
ničím nepodložené zprávy,“ uvedl ke spekulacím doktor Kalaš.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
„USA neuspějí, pokud se budou snažit rozdělit Evropu,“ tvrdí Německo

Pokud se americký prezident Donald Trump pokusí poštvat evropské země proti
sobě kvůli mezinárodnímu obchodu tak neuspěje, prohlásil německý ministr
hospodářství Peter Altmaier před svou návštěvou Washingtonu.

Altmaier poukázal, že EU je celní unie, a proto jedná kolektivně. „Rozdělení
Evropy nemůže být v zájmu americké vlády a ani v tom neuspěje," řekl
Altmaier německému deníku Handelsblatt.

Ve Washingtonu bude německý ministr jednat o 25 % clu na olovo a 10 % clu na
hliník, které plánuje uvalit americká administrativa. Trump toto rozhodnutí
obhajuje „neférovými" obchodními praktikami některých zemí, ale EU již
pohrozila odvetou, která může zahrnovat cla na dovoz whisky či motocyklů.

Altmaier varoval, že pokud mezi EU a USA vypukne obchodní válka, tak za ni
zaplatí evropské a americké společnosti, zatímco státy jako Čína, kterou
obviňují z toho, že zaplavily světový trh levnou ocelí, „se budou smát
stranou".

Německý ministr připustil, že světový volný obchod možná není
perfektní, ale pokud se Washingtonu něco nelíbí, tak „bychom o tom měli
jednat spolu místo toho, abychom jednali jednostranně".

V této souvislosti v sobotu německá kancléřka Angela Merkelová mluvila s
čínským prezidentem Si Ťin-Pchingem. Oba státníci se dohodli, že budou
pokračovat ve vyjednávání v rámci skupiny G20 o snížení nadvýroby ocele.
Tato jednání však prozatím k zásadním změnám nepřivedla.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
O příspěvky na sport žádalo více jak 3000 klubů a oddílů

Přes 3000 oddílů a tělovýchovných jednot zažádalo přímo na
ministerstvu školství o peníze na sport dětí a mládeže. Zatím jich
uspělo 70 procent, ale po doplnění některých nedostatků v dalších
žádostech se to číslo může zvýšit, řekla dnes ČTK ministryně
školství Kateřina Valachová (ČSSD). Ze systému rozdělování vyplývá,
že na každé dítě připadá 1000 korun ročně, uvedl na tiskové konferenci
premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD).

Dotační program osm je historicky prvním programem, kdy se peníze na sport
rozdělují z ministerstva přímo jednotlivým organizacím, nikoliv
prostřednictvím sportovních svazů. Je v něm 362 milionů korun, které jsou
určeny výhradně na podporu sportu dětí a mládeže, konkrétně například
na nákup vybavení nebo zaplacení trenérů. "Pomáhá to zvýšit dostupnost
sportu. Mohou o to méně požadovat po rodičích dětí," řekl premiér.

Se žádostí už uspělo 70 procent zájemců, u těch zbývajících 30
procent kluby žádosti doplňují. Odstraňují chyby, které odstranit lze. "Předpokládám,
že pak se míra nevyhovění bude pohybovat mezi pěti a deseti procenty,"
řekla Valachová. Odmítnutí žadatelé i případní noví zájemci ještě
budou mít další šanci. Vzhledem k tomu, že peníze určené na tento
program zbývají, vypíše ministerstvo druhé kolo žádostí.

Premiér by chtěl, aby tento způsob financování pokračoval i v dalších
letech, s čímž ministerstvo školství počítá. Na podzim chce také
ministerstvo vypsat nové tříleté programy, které nabídnou dlouhodobější
perspektivu financování, uvedla Valachová.

Letos na sport ministerstvo školství rozděluje 3,7 miliardy korun. Příští
rok by se tato částka mohla výrazně navýšit. "Uplatnila jsem šest miliard
v rámci návrhu rozpočtu pro příští rok," řekla Valachová. Získala
podporu premiéra Sobotky i vicepremiéra a ministra financí Andreje Babiše (ANO).
"Věřím, že šest miliard skutečně nebude na papíře, ale že to budou
reálné peníze," doplnila.

Na podporu sportu dětí a mládeže jsou určeny i další dotační programy.
Jednak na školní sport včetně školních sportovních soutěží a také na
investice do hřišť nebo atletických stadionů. "Poprvé v tomto roce
zohledňujeme, jestli taková investice znamená větší dostupnost pro
sportování dětí a mládeže, zda je spolupráce mezi školami a oddíly,"
řekla ministryně.

Všechny letošní dotace na sport by měly být rozděleny do konce dubna. "Administrujeme
plynule. Pokud se to takto podaří, tak to bude nejrychleji za posledních
několik let," řekla Valachová.

Zvláštní postup tentokrát ministerstvo školství zvolilo u reprezentace. V
zájmu plynulé přípravy na srpnovou olympiádu už vyplatilo 70 procent
určených prostředků. S možností vyplacení peněz nadvakrát, aby
začátkem roku nezůstaly sportovní organizace bez státních peněz, chce
Valachová pracovat i nadále.

Sportovci kritizují, že zřejmě přijdou o příjmy z loterií odvedené
přímo na sport mimo státní rozpočet. Upozorňovali na to v nedávno vydané
Výzvě sportovců a přátel sportu k politikům České republiky, kterou
podpořili velké sportovní svazy i řada známých sportovců včetně
olympijských vítězů Martiny Sáblíkové, Kateřiny Emmons, Jaroslava
Kulhavého nebo Davida Svobody.

Společnosti provozující loterie a hazardní hry nyní mohou z
dvacetiprocentního odvodu poslat čtvrtinu rovnou Českému olympijskému
výboru (ČOV), který tyto peníze využívá na neprofesionální sportování
mládeže. Zavázala se k tomu drtivá většina firem. V roce 2014 bylo díky
tomu rozděleno 443,6 milionu korun, loni 527,8 milionu korun. Vláda už s tím
nepočítá. Chce, aby veškeré peníze na sport rozdělovalo ministerstvo
školství.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
LLR: K linii dotyku dorazily dvě tankové čety

K linii dotyku na Donbasu byly přesunuty dvě tankové čety ukrajinských
silových složek, oznámil oficiální mluvčí lidových milicí Luhanské
lidové republiky Andrej Maročko.

Podle jeho slov bylo přesunuto z obce Sizoje do oblasti přírodní hranice
Šarov Kut šest tanků praporu 28. samostatné motorizované brigády
ukrajinských ozbrojených sil. Tanky byly rozmístěny podél řeky Děrkul v
bezprostřední blízkosti linie dotyku. Technika je zamaskovaná, tato oblast
je střežena, dodal Maročko.

„Ukrajinské ozbrojené síly dál porušují podmínky přítomnosti
vojenské techniky podél linie dotyku, předpokládané Minskými dohodami, a
režimu příměří využívají ke stupňování vojenského potenciálu
svých útvarů", zdůraznil Maročko. Kromě toho podotkl, že Lidové milice
dodržují dohody uzavřené v Minsku i přes neustálé provokace ze strany
ukrajinských silových složek.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Škody, která válka způsobila Sýrii, přesáhly 200 miliard USD – Asad

Škody, které Sýrii způsobila občanská válka trvající od roku 2011, už
přesáhly 200 miliard dolarů, prohlásil v interview pro Sputnik syrský
prezident Bašár Asad.

„Ekonomické škody a škody na infrastruktuře přesáhly 200 miliard dolarů.
Ekonomické otázky je třeba řešit bezprostředně, až bude situace v Sýrii
stabilizována. Obnovení infrastruktury si ale vyžádá spoustu času", řekl
Asad.

V Sýrii pokračuje od března roku 2011 ozbrojený konflikt, v jehož důsledku
zahynulo podle údajů OSN přes 220 tisíc lidí.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zeman přijel do malé obce, kde prezidenta státu nikdy neviděli. Jednoho
konkrétního politika tam vůbec nešetřil

Poprvé v dějinách obce Vápenná do obce přijela hlava státu, Miloš Zeman.
Zakončil zde svou třídenní návštěvu Olomouckého kraje.

Úvodem Zeman poblahopřál vesnici k titulu Vesnice roku Olomouckého kraje.
„Ať se vám daří,“ řekl Zeman, jenž ve svém slově promluvil také o
přínosech života ve vesnici.

První z návštěvníků setkání pochválil prezidenta za to, že se v létě
plaví v Novém Veselí na rybníku na gumovém člunu. K tomu se prezident
nevyjádřil. Když přišla na přetřes otázka důchodů. „Výše důchodů
má být odvozena od příjmů a má být pravidelně valorizována,“ sdělil
Zeman.

O konci v politice prozatím Zeman neuvažuje. „Kdykoliv se rozhoduju, jestli
toho nechám, a přečtu si nenávistný článek v novinách, rozhodnu se, že
toho nenechám,“ nechal se slyšet Zeman.

Své pak řekl Zeman i k problematice lesů a kůrovce. „Zabýval jsem se
problémem kůrovce na Šumavě pět let. Kůrovec způsobuje jev, který se
jmenuje Martin Bursík. Zanechal po sobě i mladé, kteří působí v jeho
intencích,“ nechal se slyšet. „Jakmile jsou stromy napadené kůrovcem,
pokácet, ořezat, oloupat kůru a spálit. Martin Bursík však prohlásil, že
kůrovec je jeho přítel, neboť pomáhá přirozené obnově lesa,“ dodal
Zeman.

Kompletní vysokorychlostní železnice spojující Čínu s Evropou pak podle
Zemana bude hotová v nejlepším případě za 15 let. „Namlouvat si, že
bychom to postavili za dva, za tři roky, je utopie,“ dodal k této otázce
Zeman.

Následně prezident odmítl vyjadřovat se ke svým prezidentským
protikandidátům. „Kdybych chtěl, aby někdo nebyl zvolen, tak bych teď ho
měl začít chválit,“ řekl Zeman. Vyjádřil se pak i k povolebnímu
vyjednávání a k Andreji Babišovi (ANO). „Měli bychom respektovat vůli
voličů. Ať se vám výsledky voleb líbí, nebo nelíbí. Je nutná úcta k
výsledkům voleb. Proto jsem také pověřil Andreje Babiše k sestavení
vlády,“ sdělil Zeman s tím, že se domnívá, že se sestavení vlády
podaří. V případě, že by se nezdařil ani třetí pokus, má prezident
možnost rozpustit Poslaneckou sněmovnu a vypsat předčasné volby. Tuto
možnost nazval „politickým kalašnikovem“. Zeman sám zdůraznil, že je
proti předčasným volbám. „Je to urážka voličů. Ale vyhrožovat tím
můžu,“ zakončil tuto otázku prezident. Lidé se pak vyjádřili rovněž
proti předčasným volbám.

Závěrem se pak Zeman podepsal do pamětní knihy obce, připevnil
prezidentskou stuhu na prapor obce a převzal dary z rukou vedení obce.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Zeman respektuje přesun Šlechtové na ministerstvo obrany

Prezident Miloš Zeman respektuje plánovaný přechod dosavadní ministryně
pro místní rozvoj Karly Šlechtové (za ANO) na ministerstvo obrany. Chce se v
Lánech setkat se všemi novými jmény v připravované vládě Andreje Babiše
(ANO), řekl dnes jihomoravským zastupitelům. Setkání se staronovými
tvářemi Zeman neplánuje, dobře je prý zná. Složení vlády ještě není
oficiálně známé, Zeman dostal seznam od Babiše v úterý, napsala ČTK.

Zeman v této souvislosti řekl, že zajímavý bude rozhovor s dosavadní
náměstkyní na ministerstvu pro místní rozvoj. Jméno ovšem neuvedl. Podle
některých spekulací by se novou ministryní pro místní rozvoj mohla stát
nová poslankyně za ANO Klára Dostálová. Do října působila jako
náměstkyně Šlechtové.

„Rád se seznámím s jejími představami, protože právě v tomto resortu
by mělo být ono tajemství, jak vytvořit rovnováhu mezi úkoly, které
dává stát, a penězi, které dává stát,“ uvedl prezident.

Šlechtová už v úterý potvrdila, že je Babišovou kandidátkou na
ministryni obrany. „Jsem připravena být na ministerstvu partnerem armády a
zajistit potřebný servis při očekávaném navýšení počtu vojáků i
rozpočtu,“ uvedla Šlechtová v SMS zprávě pro ČT.

„K mému úžasu se ministryně pro místní rozvoj rozhodla vzít do ruky
zbraň a stát se ministryní obrany. Já to respektuji, protože si její
práce vážím a ona argumentuje právě tím, že ministr obrany má být
civilista, nikoliv voják. Budiž,“ řekl Zeman.

Dosavadní ministr obrany Martin Stropnický (ANO) by se měl podle
nepotvrzených informací přesunout na ministerstvo zahraničí. Ministrem
obrany zůstane podle dnešního Zemanova vyjádření Dan Ťok (za ANO).

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Putin: Rusko se neplánuje účastnit závodů ve zbrojení

Ruský prezident Vladimir Putin se v pondělí sešel s bývalými
prezidentskými kandidáty po svém nedělním volebním vítězství. Na
schůzce prezident prohlásil, že se Rusko nehodlá účastnit závodů ve
zbrojení a vyzval své bývalé oponenty, aby dali stranou stranické nebo
skupinové zájmy a soustředili se na dlouhodobých národních zájmech Ruska.

Rusko se nezúčastní nového kola závodů ve zbrojení, ale bude udílet svou
pozornost posilování svých obranných schopností, uvedl Putin.

„Zcela jistě budeme udílet nezbytnou pozornost posilování obranných
schopností. Rovnou vám ale mohu říci, že nikdo nehodlá odstartovat
nějaké nové kolo závodů ve zbrojení," řekl Putin přítomným.

Putin dodal, že se Rusko

Když rozvíjel téma hájení národních zájmů, prezident uvedl: „Uděláme
vše proto, abychom veškeré spory s našimi partnery řešili politickými a
diplomatickými prostředky."

Podle Putina Rusko vyhledává konstruktivní dialog se všemi zeměmi.
Nicméně je důležité, aby o něj jevily zájem všechny strany, dodal
prezident.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Ostraha pražského letiště je posílena

Česká cizinecká policie zvýšila ihned po explozích na letišti v Bruselu
bezpečnostní opatření na pražském letišti. Na místě jsou mimo jiné i
specialisté na vyhledávání výbušnin, po celém letišti bude nasazen
vyšší počet hlídek. ČTK to řekla mluvčí cizinecké policie Kateřina
Rendlová. Letiště zatím letový plán neupravilo, další spoj do Bruselu by
měl odlétat v 11:35.

Podrobnosti připravujeme

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Miroslav Kalousek: Nikdy jsem nebyl přítel „kmotrů“, proto o mně
šířili pomluvy. Pak promluvil o Babišově řezání karabáčem, Zemanově
cigaretě a umořeném oslovi

ROZHOVOR Andrej Babiš se může všem kmotrům vysmívat, protože jim ukázal,
jak lze vykrádat veřejné rozpočty efektivně, říká o vicepremiérovi a
ministru financí předseda TOP 09 Miroslav Kalousek. „Objemově se krade sice
asi tak desetkrát víc, než se kradlo předtím, ale je to zcela legální a
pod veřejnou kontrolou. A když si k tomu ještě koupíte média, ani nemáte
někoho, kdo by vám to vytkl,“ prohlásil Miroslav Kalousek v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz.

Vaše strana vyvěsila vlajky na podporu Tibetu. Udělali jste to ve svém
sídle, nebo i v Poslanecké sněmovně?

Naše sídlo nemá okna nikam, kde je vidět. Takže tam vzpomínáme na zhruba
osmdesát tisíc obětí protičínského povstání v roce 1959 v myšlenkách.
Vlajku vyvěsili naši zastupitelé z oken magistrátu i poslanecký klub TOP 09
ze svých oken na Malostranské náměstí. Letos výjimečně jsme vedle té
tibetské vyvěsili vlajku Tchaj-wanu jako protest proti hanebnému textu
smlouvy, kterou domluvila primátorka Krnáčová s pekingskou stranou ve
smlouvě Praha – Peking. Zdůrazňuji, že nemáme nic proti partnerské
smlouvě Praha – Peking, ale není jediný důvod kromě servility a
podlézavosti, aby v té smlouvě dvou municipalit byla mezinárodněpolitická
prohlášení.

Měli jste nějakou negativní odezvu na magistrátu nebo v Poslanecké
sněmovně, protože z oken sněmovny se nesmí nic vyvěšovat, jak vím z
minulosti, když z oken sněmovny vyvěšovali tibetskou vlajku poslanci Strany
zelených?

Nejsme zatím terčem žádné kritiky. Ale kdyby chtěl někdo přijít vlajky
odstranit, podotýkám, že mám 192 centimetrů a 98 kilogramů.

Už jste někdy v předchozích letech vyvěsili tibetskou vlajku, nebo je to
letos poprvé?

V Poslanecké sněmovně poprvé. Jinak vlajku Tibetu pravidelně vyvěšují
naši starostové a my si památku obětí připomínáme na sociálních
sítích i ve svých prohlášeních.

Proč tedy právě letos poprvé ve sněmovně?

Je to proto, že pražská primátorka a její partneři z ODS, KSČM a ČSSD se
letos dopustili mimořádné hanebnosti, když souhlasili se servilním
článkem textu smlouvy s Pekingem, který zavazuje hlavní město Prahu
uznávat Tchajwan jako nedílnou součást čínského území. Myslím, že
každý slušný člověk se stydí za to, na co přistoupili. Dobře vím, že
když naši starostové na Praze 1 i na Praze 5 uzavírali smlouvu s městskými
částmi Šanghaje, jejich partneři tam tuhle stejnou formulaci chtěli mít.
Ale protože to naši starostové odmítli, je to čistě smlouva na úrovni
municipalit, která neobsahuje žádná mezinárodněpolitická prohlášení.
Ten závazek, který díky své primátorce uzavřela Praha, bude věčnou
hanbou pro Pražany. A to je jeden z hlavních důvodů, proč dnes vyvěšujeme
vlajky i tam, kde je běžně nevěšíme.

Ale nejsou podobné manýry, které by v nedávné minulosti nebyly myslitelné,
čím dál častější? Připomenu přejmenování svátku 17. listopadu ze Dne
boje za svobodu a demokracii na Mezinárodní den studentstva a den boje za
svobodu a demokracii, nebo fakt, že komunisté vetovali váš návrh, aby
poslanci svým usnesením podpořili otevřený dopis polských a ukrajinských
intelektuálů evropským lídrům „Free Savchenko“.

Vidíme to den po dni a vidíme to rozhodnutí po rozhodnutí. Současná vláda
každým dnem, ať už v legislativní nebo exekutivní oblasti, sebere
kousíček naší svobody. Ať už zákonem, který prosadí, třeba o
centrálních registrech, takže se bude vědět, jestli jste sportovec nebo
jste potratila, či exekutivními rozhodnutími, a vždycky každý ten krůček
má velmi ušlechtilé zdůvodnění, že je to pro vaši bezpečnost nebo pro
levnější provoz nebo pro cokoli. Ale každý ten krůček vám ubírá kousek
svobody. Někdo si může říci, o co jde, vždyť je to detail. Pokud bychom
se na to zaměřili opravdu jen jako na detail, mohli bychom se shodnout, že
jde o marginálii. Ale tady platí rčení, že stokrát nic umořilo osla.
Pokud jsou to stovky detailů každý den a všechny jdou v sevřené frontě
proti vaší svobodě, tak o tu svobodu přijdete.

V případě ukrajinské pilotky Savčenkové jste poukázal na absurditu, že
komunisté vetovali možnost přijmout usnesení na její podporu, a současně,
protože to bylo 8. března, popřáli všem ženám všechno nejlepší k MDŽ.
Vy jste nakonec předali petici na ruskou ambasádu, kterou podepsala téměř
stovka poslanců.

My nejsme signatáři petice, my jsme se cítili být jejími adresáty petice,
proto jsme cítili povinnost na tuto petici nějak reagovat. Tisíce polských a
ukrajinských intelektuálů podporovaných českými intelektuály se na nás
obrátily, abychom něco dělali. Obrátily se na evropské lídry a já si
příliš vážím své země na to, abych si nemyslel, že se tím obrátily i
na nás, protože podle mě Poslanecká sněmovna České republiky patří mezi
evropské lídry. Takže jsme cítili povinnost na petici zareagovat co
nejrychleji, což jsme učinili tím, když jsme požádali Poslaneckou
sněmovnu, ať přijme usnesení. Putinova pátá kolona nezklamala, zabránila
přijetí tohoto usnesení, takže jsme to řešili formou individuálních
podpisů jednotlivých poslanců. A tady musím férově říci, že i když to
byla naše iniciativa, podání podpisů nebylo akcí TOP 09, na to jsem si
dával velký pozor. Bylo to devadesát jedna poslanců České republiky,
kteří svůj názor předali prostřednictvím předsedy zahraničního výboru,
nikoli prostřednictvím člena TOP 09.

Nevyzvete i českého prezidenta Miloše Zemana, aby podpořil propuštění
Savčenkové, jak to například hodlá učinit vicepremiér a předseda
KDU-ČSL Pavel Bělobrádek, který se hodlá obrátit osobním dopisem přímo
na ruského prezidenta Vladimira Putina?

To by mělo asi takový smysl, jako kdybychom prezidentovi radili, aby si nedal
po ránu cigaretu. Říkat to můžete, výsledek všichni známe. To je škoda
energie.

Nečasova vláda se snažila bojovat proti korupci, až se to obrátilo proti
ní, když padla kvůli nezdaněným kabelkám jedné státní úřednice,
která byla milenkou premiéra. Teď se objevují závažné informace, že
vicepremiér, ministr financí a šéf hnutí ANO Andrej Babiš například
podváděl při získávání evropských dotací na Čapí hnízdo a navíc se
snaží to bagatelizovat výroky, že tato farma nepatří jemu, ale firmě,
jíž je vlastníkem.

Já jsem nikdy nebyl kamarád tzv. kmotrů a domnívám se, že za devadesát
pět procent své špatné pověsti vděčím jim, protože nelitovali peněz,
aby o mně šířili pomluvy. Opravdu tedy nemám žádný důvod cítit k nim
sympatie. Ale myslím si, že teď si musejí rvát vlasy, jak to dělali
špatně. Oni obcházeli zákony, oni porušovali zákony, oni podpláceli
výběrové komise, oni manipulovali losovačky, a teď vidí, jak se to dá
dělat efektivně. Efektivně se to dělá tak, že změním zákony, aby
veřejnost neměla šanci vidět do více než poloviny zakázek, a
přesvědčím koaliční partnery, aby změnili legislativu, tak aby to
vyhovovalo mému podnikání. A je to všechno legální a pod veřejnou
kontrolou. Objemově se krade sice asi tak desetkrát víc, než se kradlo
předtím, ale je to zcela naprosto legální a pod veřejnou kontrolou. A když
si k tomu ještě koupíte média, ani nemáte někoho, kdo by vám to vytkl.
Nutno říci, že z hlediska technologie vykrádání veřejných rozpočtů se
Andrej Babiš všem kmotrům může vysmívat, protože jim ukázal, jak se to
má dělat efektivně.

Jak dlouho mu to může procházet, než veřejnost pochopí, o co a o koho ve
skutečnosti Andreji Babišovi jde?

Záleží na každém z nás, to nikdo nezařídí. Prostě demokracie stojí a
padá s tím, jestli se společnost sestává z hrdých, aktivních a
sebevědomých občanů. Pokud se chcete nechat vést jakýmkoli vůdcem i za tu
cenu, že vás mlátí karabáčem, ale slibuje vám, že budete mít svá tři
jídla denně, a budete v tom vidět větší sociální jistotu než svobodný
prostor ke své realizaci, jsou Babišové ideální. Pro obě strany. Ti,
kteří se chtějí nechat vést i za tu cenu, že jsou týráni a okrádáni,
mají, co chtěli, ti vůdci také. Nebo budeme společností svobodných
občanů, potom Babišové nemají šanci. O tom ale nerozhodne ani Kalousek ani
Babiš, o tom rozhodne každý občan tak, jak si chce uspořádat svůj
vlastní život.

Jak vidíte budoucnost vaší TOP 09? Myslíte si, že ten mírný propad
volebních preferencí vaší strany, který zřejmě souvisel s odchodem Karla
Schwarzenberga z čela TOP 09, se zastaví?

Kdybych byl politik amatér, dělal bych závěry z každého průzkumu. Jsem
bohužel příliš dlouho v politice a vím, že si můžete koupit
sociologické agentury, které dělají průzkumy, vím, že si můžete koupit
politické komentátory, kteří pak ty průzkumy komentují volným způsobem,
ale nemůžete si koupit voliče. My dobře víme, že máme své voliče,
kteří nám věří, kteří se cítí být námi zastupováni, těm za to
děkuji a současně se omlouvám všem ostatním, protože nemůžeme
zastupovat všechny, vždycky můžete zastupovat jen určitou část
společnosti, nemůžete zastupovat všeholid. Proto je také naše demokracie
založena na soutěži politických stran, protože každá strana zastupuje
určitý segment společenských zájmů. Z průzkumů si opravdu nelámu hlavu.
Jsem si jist, že TOP 09 je pevně zakotvenou silou na české politické
scéně, má koho zastupovat a ti, kteří se jí cítí být zastupováni, to
dobře vědí.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství


Question:
Slavná televizní radní: V ČT jsou schopni provokace vůči první dámě.
Wollner to odmítá, ale co dělal on s kolegy v době televizní krize.
Fekálie na autě, propagandistické klipy...

ROZHOVOR Ztrátu vlivu protagonistů kulturně-mediální fronty hledá radní
ČT z období televizní krize Jana Dědečková za událostmi posledních
týdnů. Zároveň ale upozorňuje, že prezident Miloš Zeman je bojovník a
křik umělců, politiků a médií ho naopak posiluje. Všímá si toho, jak z
pořadu Show Jana Krause vystřihl moderátorův tým Báru Štěpánovou s
kritikou Andreje Babiše. Připomíná i špinavosti, jakých se dopouštěli
lidé z České televize.

Dá se odhadnout, co je hybatelem dění v posledních týdnech plných vzruchu,
a to počínaje návštěvou dalajlámy v Praze, přes prohlášení ústavních
činitelů k Číně, nevyznamenání příbuzného ministra kultury, až k
alternativní oslavě 28. října na Staroměstském náměstí, co českou
společnost momentálně tak trápí?

Neptejme se co, ale položme si otázku, kdo je hybatelem této vzrušené doby.
A když nepatříme k lidem, kteří trpí ztrátou paměti, vzpomeneme si na
různé akce, které měly stejného jmenovatele a s různými drobnými
obměnami i stejné protagonisty. Tím jmenovatelem byla nespokojenost s
volebním uspořádáním, těmi protagonisty byla kulturně-mediální fronta,
doplněná neúspěšnými politiky. Impuls 99, Děkujeme, odejděte, krize v
České televizi, neustálé dehonestace, sice lidem zvolených, ale Frontě
znelíbených politiků prostřednictvím televizní obrazovky ČT, nátlak na
změnu volby prezidenta a tak dále.

Obávám se, že lid obecně netrápí nic natolik závažného. Frontu však
ano. Jak zpívá Jarek Nohavica ve své nejnovější písni: „Pánbůh
ztratil vliv, nic není jako dřív …“ Pánbůh se s tím jistě vyrovná,
Fronta však nikoliv. Její vliv byl za dob Václava Havla velký, nebo se
alespoň domnívali, že velký je. Pozvánky na Hrad jim dodávaly pocit
důležitosti. Dnes jsou pouze k smíchu. Se svým patosem, výzvami a peticemi
jsou ve stejné pozici jako komunističtí papaláši před pádem režimu.

Z reakcí na většinu zmíněných akcí bylo patrné, jak jistá část
společnosti až nenávidí prezidenta Miloše Zemana, jehož někteří
demonstranti přinesli na Hradčanské náměstí znázorněného jako exkrement.
Dá se čekat, že v příštích týdnech přerostou protesty proti němu až v
násilnosti? A co když se proberou i Zemanovi příznivci a pojmou obranu
prezidenta poněkud ostřeji? Pokud ano, jak zabránit takovému scénáři?

Miloš Zeman není jen prezident, ale především je člověk, jehož lidská
důstojnost byla mnohokrát pošlapána, a často mnohem více, než výše
zmíněným zobrazením. Václav Havel měl také své chyby, ale zatímco on je
zbožšťován, Miloš Zeman je neustále zesměšňován. Nemůžeme po něm
chtít, aby se držel přikázání „ty po mně kamenem, já po tobě chlebem“.
A čím více je Miloš Zeman upřímný k novinářům, tím větší nenávist
vzbuzuje, protože jeho chyby jsou zdůrazněné až do olbřímích rozměrů.
Chtějme po médiích, aby se nepoužíval dvojí metr.

Jistě bychom mohli hovořit o hraně únosnosti, kterou pan prezident
překročil, ale to bychom museli věřit „hlídacím psům“ demokracie, že
se vše událo tak, jak nám interpretují. Ti psi nahlas blafají, ale jejich
štěkot má dnes nulový kredit důvěry.

A protože Fronta je již notoricky známa a její akce spíše normální lidi
odpuzují, nepředpokládám, že by Zemanovi příznivci přešli do nějakého
přímého útoku, který by dokonce mohl přerůst ve fyzické násilí.
Nechají komedianty se vydovádět a v roce 2018 jim zase zvolí Miloše Zemana
prezidentem. Vůbec bych se nedivila, kdyby to bylo hned v prvním kole.

Co si myslet o svévoli ministra kultury Daniela Hermana, který se sešel
oficiálně s dalajlámou, což nečiní ani politici žádné ze západních
zemí? Ale nebylo pak přehnané to prohlášení čtyř nejvyšších
ústavních činitelů?

Samozřejmě, že se měl ve své funkci řídit územ, který vláda přijala,
a setkání s dalajlámou měl pojmout jako soukromé. Mimo jiné musím
poukázat na skutečnost, že ministra kultury nemůže dělat člověk, který
svého příbuzného zcela nelidsky a nekulturně vodil jako cvičenou opici po
všech akcích, aby se mohl politicky zviditelnit. Takovému ponížení bych
beze studu nevystavila ani svého nepřítele.

Prohlášení ústavních činitelů budou lidé chápat různě, a pokud to
budou cítit jako přehnané, jistě se to projeví v parlamentních volbách.
Hranice mezi státností a servilitou se v tomto případě velmi těžce
jednoznačně určuje. Zemědělci, kteří se připravovali na odbyt svých
produktů do Číny, budou pravděpodobně tvrdit, že vládní činitelé mohli
udělat více, než vydávat prohlášení, Fronta, která nevyrábí a žije
především z veřejných peněz, bude tvrdit, že je to projev malosti a
servility.

Europoslanec Jan Zahradil rozvinul úvahu, že se pod ministrem Hermanem kývala
židle, lidovci se ho chtěli zbavit, tak rozpoutal případ s dalajlámou. Při
něm ho podpořil i Andrej Babiš a spousta lidí 28. října na Staroměstském
náměstí, a tak se stal de facto neodvolatelný. Může v důsledku těchto
kroků a vyjádření najít sociální demokracie cestu k prezidentovi, s
nímž má v otázce Číny absolutní shodu?

Pan Zahradil má pravdu v tom, že Herman bude nyní de facto neodvolatelný.
Fronta v něm našla svého převtěleného Havla a Herman se bude nějakou dobu
hřát na výsluní. Jak znám politiky, nikdo nebude mít odvahu svatému
Hermanovi sundat z bezectné hlavy jeho svatozář. Je docela možné, že se
pod Hermanem houpala židle, neboť vedle Dana Ťoka ho považuji za
kompetentně nejhoršího ministra této vlády. Čehož si musel všimnout i
bezesporu chytrý člověk Luděk Sekyra, který lidovce drží na zlaté uzdě.

Předpoklad, že by sociální demokracie v nastalé situaci mohla najít cestu
k prezidentovi, to bych opravdu nesdílela. Obávám se, že Sobotka toho nebude
schopen a sociální demokracii hrozí podobný osud jako ODS. To nahrává
Andreji Babišovi.

Do dění se pokusili zasáhnout i umělci. Vojtěch Dyk a Jiří Bartoška
varují před ohrožením našich svobod a před posunem na Východ, a proto
přišli s výzvou k občanskému neklidu. Česká divadla „se chtějí
otevřít svobodnému dialogu“ a také varují před tím samým. Jan Kraus
sezval do svého pořadu na Primě protizemanovské umělce, aby to „natřeli“
Zemanovi. Mají umělci reálnou sílu, nebo jen zneužívají mediální
prostor?

Pochybuji, že Vojtěch Dyk dokáže určit východ a západ. Omlouvá ho
naivita mládí. To Jiří Bartoška už není žádný Havranpírko. Moc dobře
ví, jak se pohybovat a mezi politiky vždy velmi zdatně kličkoval. Emocemi se
nechal strhnout pouze v televizní krizi, když si myslel, že ohroženy jsou
jeho zájmy. ČT tehdy nesla téměř všechny náklady na filmový festival a
Bartoška po tom, co ho Rada ČT odmítla přijmout, lítal s připnutou
trikolorou, jako kdyby měl u zadku vrtuli. Když později viděl, že jeho
finanční zájmy nejsou ohrožené, tak obíhal politiky a srdceryvně se jim
omlouval. Dnes ho možná vydírá pan ministr Herman, jehož ministerstvo
přispívá částkou 30 milionů.

Jan Kraus rozhodně není Bartoška. Nenaplněné umělecké ambice nahrazuje
Jan Kraus politickým aktivismem. Prima měla plné právo nevysílat Krausem
dodaný pořad, ale nakonec rozhodla, že pořad odvysílá v hlavním
vysílacím čase příští den. Požádala však Krause, aby zkrátil úvod. A
o koho ho Kraus krátil? Z pořadu vystřihl Báru Štěpánovou s kritikou
Andreje Babiše. Asi jí předem dostatečně důrazně nevysvětlil, že plivat
se bude na Zemana, ne na Babiše, který je jeho kamarád.

V posledních dnech začaly zářit některé politické hvězdy i s pomocí ČT,
která vysílala záznam celé akce 28. října na Staroměstském náměstí.
Petr Gazdík ji svolal, Michal Horáček moderoval, Daniel Herman sklízí
rostoucí ovace liberálně-pravicových kruhů. Čeká tyto pány zářná
budoucnost?

Nečeká. Petr Gazdík, opojený úspěchem v krajských volbách, spláče nad
výdělkem ve volbách parlamentních. Jeho spojení s protizemanovskou
aktivitou si budou lidé pamatovat.

Stejně tak Horáček. Už prohrál. Může si nasadit červený nos a zazpívat
si svou, mimochodem skvělou, písničku „Co po mně chceš, pravdu, či lež,
zkus ty dvě rozeznat a pak se směj, barevný svět, láme mi hřbet, přesto
chci být šašek počmáranej“.

A Herman? Z toho je vlastní karikatura už nyní.

Neočekáváte tedy, že nechuť vůči Zemanovi katapultuje KDU-ČSL a Starosty
mezi „velké“ politické strany? A co jejich předpokládané spojenectví
může provést s Miroslavem Kalouskem, jehož TOP 09 může mít problémy
dostat se do sněmovny?

Nekatapultuje. Lidovci mají svůj strop a STAN v parlamentních volbách lidé
volit nebudou. Už vůbec ne po tom, co se Petr Gazdík ukázal v jednom šiku s
Frontou. Navíc je to jiný typ voleb než krajské, kde lidé z přirozených
důvodů volili starosty do správy kraje. Pamatujete na Havlův polibek smrti v
každých parlamentních volbách? Tak Gazdík, ten ho dostal nyní.

Kalousek? No, ten se rozhodně někde objeví. Na to vsadím svou hlavu. Ten
politický mnohoživelník možná nyní bude burcovat za sjednocení pravice.

V posledních dnech se nedalo přehlédnout, že Andrej Babiš Zemana už tak
urputně nehájí, odpůrci obou jásali, že byl mezi ně vražen klín.
Přeskupila kauza Brady i v tomhle ohledu to české „kdo, s kým, proti komu,
za kolik“?

Nepřeskupila, a pokud ano, tak pouze dočasně. Už zítra může být všechno
jinak. Babiš začne Zemana hájit ve chvíli, kdy se mu to bude hodit.
Zapomíná, že Miloš Zeman má sloní paměť.

Z pravice jsou slyšet hlasy, že křikem na Zemana se jen odvádí pozornost od
Babiše a jeho plánů na EET a další čerpání dotací. Z levice zase, že
se odvádí pozornost od tíživé situace chudých zaměstnanců a sociálně
potřebných. Ekonomové varují před další krizí, zástupci průmyslu
kritizují politiky za politikaření. Věnovala se v minulých týdnech opravdu
pozornost tomu, co si ji nejvíc zasloužilo?

Pravice křičí, ale obávám se, že jí nikdo nenaslouchá. Babiš je
výsledkem jejich špatné politiky, podnikatelé a živnostníci jim nevěří
a zaměstnanci se radují, že „zloděje“ konečně někdo umravní.
Tématům, která si zaslouží pozornost, nevěnovala pozornost ani vláda, ani
média.

Co se může stát 17. listopadu, na který se nyní čeká? Další akce proti
Zemanovi? Může dojít k tomu, že ho křik umělců, politiků a médií
opotřebuje tak, že v březnu oznámí, že nebude kandidovat? Nebo že
kandidovat bude, ale prohraje?

Domnívám se, že nic dramatického, ačkoliv agrese Zemanových odpůrců se
stupňují, jak jsme mohli zjistit z vyjádření moravskoslezského
dosluhujícího hejtmana o provokaci proti první dámě v divadle v Ostravě.
Marek Wollner to odmítá a dělá si z toho legraci, ale měl by mu někdo
připomenout, čeho byl schopen se svými kolegy v době televizní krize.
Fekálie ze suchých záchodků na autě Věry Valterové, sestřihané
vyjádření odpůrců, propagandistické videoklipy. Já jsem musela dokonce
stáhnout na nějaký čas ze střední školy svou patnáctiletou dceru,
protože ji štáb ČT naháněl a sháněl kompromitující informace. Jen ať
si vzpomenou, kterak mi do kanceláře rady v noci vpadli ožralí odboráři
Dub s Dekojem, vyhrožovali a žádali odpovědi na stupidní otázky, aby to
vše zdokumentoval „kameraman Vávra“. Ano, jsou schopni připravit
provokaci na první dámu, dokonce se domnívám, že jsou schopni daleko
horších věcí.

Proto občanům dávám jednu dobrou radu. Nikdy neposkytujte rozhovor České
televizi, pokud a) nepatříte k hochům, co spolu mluví b) nejste v živém
vysílání a pořad bude probíhat střižnou

Ani při splnění těchto podmínek vám však nemohu zaručit bezpečnost.
Mohou z vás udělat cokoli od medvídka Pů až po dalajlámu.

Ale domnívám se, že Miloše Zemana v prezidentské funkci může eliminovat
pouze jeho zdravotní stav. Miloš Zeman je bojovník a křik umělců,
politiků a médií ho naopak posiluje.

Část veřejnosti je přesvědčena, že tlak na prezidenta Zemana je cíleně
vyvíjen neziskovými organizacemi, třeba i řízenými ze zahraničí. Té
také vadí, jak o hlavě státu referují některá média, především
veřejnoprávní. Selhávají v posledních týdnech média, třeba i Česká
televize?

Česká televize neselhává jen v posledních týdnech. ČT je nedůvěryhodná
nejméně dvacet let. A není třeba spekulovat o organizacích ze zahraničí.
Žijeme v globálním světě a ten tlak může být vyvíjen odkudkoliv. Těch,
kteří hájí vlastní zájmy prostřednictvím nadité peněženky, je stále
více, stejně jako lidí ochotných nechat se koupit.

Měli by u příležitosti blížícího se 17. listopadu lidé slyšet něco
víc než jen bilancování toho, co se za sedmadvacet let u nás odehrálo?

Lidé, bděte, nenechte sebou manipulovat a nenechte se znechutit. Žádná
revoluce, kromě té technické, s sebou ještě nepřinesla pokrok. Naše
demokracie je příliš mladá a musíme si odstonat všechny dětské nemoci.
Jsem optimista, že všechno dobře dopadne.

Choices:
- rozhovor
- komentář
- zpravodajství