Question:
„Proběhlo několik vražd. Imigranti, kteří měli vycestovat, tu
setrvávají a úřady je tolerují.“ Češka žijící v Mnichově mrazivě
popisuje, co se prý v Německu nyní děje

ROZHOVOR „Proběhlo několik vražd. Neřeší se návratová politika. Je tu
dvojí úřednický metr. Zatímco ke stávajícímu obyvatelstvu jsou úřady
stále tvrdé a přísné, k migrantům nikoliv. To dost lidí štve,“ říká
v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz Lenka Klímková žijící několik let v
bavorské metropoli Mnichově. Vyjadřuje se i ke krachu jednání o nové
vládě. „Největším problémem vyjednávání byla imigrační politika a
ekoterorismus Zelených. Nejspíš budou nové volby. Polepšit by si podle ní
v nich mohla FDP, která nyní ukázala pevné postoje,“ domnívá se.

V minulých rozhovorech jste si stěžovala na zvýšenou kriminalitu, že
nemáte pocit bezpečí v některých oblastech, například u hlavního
nádraží. Změnila se tato situace?

Je zde stále zvýšená kriminalita migrantů. Proběhlo několik vražd.
Neřeší se návratová politika, kdy tady existuje kolem 500 tisíc
neregistrovaných migrantů a těch, kteří měli už ze země vycestovat. Ale
stále tu setrvávají, jsou úřady takzvaně tolerováni. Je tu dvojí
úřednický metr. Zatímco ke stávajícímu obyvatelstvu jsou úřady stále
tvrdé a přísné, k migrantům nikoliv. To dost lidí štve. Otázkou je, zda
se přikloní k AfD, nebo FDP, která teď ukázala pevné postoje.

Narážíte na koaliční vyjednávání o nové vládě, která se teď v
Německu zadrhla. Co si o tom myslíte?

Vyjednávání padla. Uvidíme, co řekne předseda SPD Schulz a prezident.
Nejspíše budou nové volby.

Proč se podle vás nedohodli?

Největším problémem vyjednávání byla imigrační politika a ekoterorismus
Zelených. Já sama jsem tomu nedávala dlouhé trvání. Uvidíme, co se
ještě stane.

Jak na tuto zprávu reaguje vaše německé okolí? Neříká si, že je lepší
jakákoliv vláda než žádná?

Sluníčkáři z mého okolí obviňují FDP, že to plánovala od začátku.
Příznivci AfD se těší na nové volby, i když po odstoupení Frauke Petry
má Alternativa pro Německo v předvolebních preferencích podobná procenta
jako před posledními volbami.

Jak to vypadá s Alternativou pro Německo v médiích?

Stále pro ně přetrvává bojkot v médiích a šikana.

Co by předčasné volby znamenaly? Komu by podle vás prospěly?

Myslím, že pevný postoj FDP a odmítnutí by jim mohlo v dalších
případných volbách přihrát hlasy nerozhodnutých voličů AfD.

A kdo by si pohoršil?

Nekonzistentní chování CSU – Seehofera – v rámci migrační politiky by
v Bavorsku mohlo CSU nebo Seehoferovi znatelně ublížit. Už zde byly náznaky,
že ho část členské základny chce vyměnit.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Profesor přednesl: Zničení EU se blíží. Sobotka nemluvil pravdu.
Merkelová o tom ví

Euro je neštěstím Evropské unie. Je to tím, že se jeho prostřednictvím
finanční problémy jednotlivých států šíří do všech evropských zemí
a malé problémy, které jsou normálně řešitelné, se stávají
monstrózním a neřešitelným problémem celého evropského ekonomického
společenství. S tímto razantním prohlášením vystoupil profesor Oldřich
Rejnuš na Vyšehradském fóru 2017, největší investiční konferenci v
České republice. Připomněl i dva roky starý výrok německé kancléřky
Angely Merkelové, že pokud zkrachuje projekt eurozóny, zkrachuje celá
Evropská unie. Zároveň zcela odmítl úvahy o tom, že by naše
desetimilionová země mohla být v jádru eurozóny.

Jak dlouho bude ještě trvat společná evropská měna? Takovou otázku si v
názvu své přednášky na konferenci Vyšehradské fórum 2017, jejíž pátý
ročník uspořádala společnost Golden Gate CZ s podtitulem „Ekonomické
informace s předstihem“, položil profesor Oldřich Rejnuš. V úvodu
připomněl zprávu Evropské komise z roku 2008: „Měnová unie a euro jsou
obrovským úspěchem. Euro se stalo pilířem stability Evropy a světové
ekonomiky.“ Na podzim 2008 však vypukla finanční krize a pohled na
společnou měnu se během několika let změnil. „Euro je tikající
časovaná bomba, která vyletí do povětří a zničí celý projekt EU.
Jednoho dne se euro zhroutí jako domeček z karet, poněvadž ‚euro projekt‘
je již nefunkční. Sen Bruselu o evropském superstátu bude pohřben pod
sutí hroutící se jednotné měny. Eurokraté zradili principy eura a svým
jednáním demonstrují skandální nekompetentnost.“

Tvrdá slova, která profesor Rejnuš připomněl, pronesl tvůrce eura a první
hlavní ekonom Evropské centrální banky Ottmar Issing, tedy člověk velice
povolaný k tomu, aby se ke kondici společné evropské měny vyjádřil. Ze
stejného soudku je i další citát, jehož autorem je bývalý předseda
Evropské komise Jacques Delors: „V budoucnu přijde další krize, která
otřese Evropou. Nevím, jestli to bude za šest týdnů, za šest měsíců
nebo za šest let. Ale se současným uspořádáním je téměř nemožné, aby
euro tuto krizi přežilo.“ A do třetice německá kancléřka Angela
Merkelová: „Pokud zkrachuje projekt eurozóny, zkrachuje celá Evropská unie.“
To prohlásila na slavnostním shromáždění u příležitosti 70. výročí
založení CDU v červnu 2015. Posléze v březnu 2017 dohodla ve Versailles s
vedoucími představiteli Francie, Itálie a Španělska projekt tzv. „vícerychlostní
Evropy“.

Jakékoli zadlužování už bylo možné beztrestně politicky zdůvodnit

Na základě těchto tří citátů a na základě té obrovské změny, která
u eura nastala, si profesor Oldřich Rejnuš položil otázku, proč tomu tak je
a co se vlastně se společnou evropskou měnou stalo. Upozornil především na
důležitý fakt, že podpisem Maastrichtské smlouvy se všechny státy
zavázaly, že nakonec vstoupí do eurozóny a přijmou jednotnou evropskou
měnu. K tomu musely splnit čtyři základní kritéria: udržitelnost
veřejných financí, cenovou stabilitu, stabilitu směnného kurzu a
dlouhodobé úrokové sazby. „Z nich nás zajímají zdravé veřejné finance.
A tam bylo psáno, že schodek veřejných financí nesmí být vyšší než
tři procenta HDP a poměr veřejného zadlužení k hrubému domácímu
produktu nesmí přesáhnout 60 procent. Nesplnilo to Řecko a všichni pak
říkali, to jsou ty podvody Řecka a podobně. Ale oni o těch podvodech
určitě věděli. A kdyby ne, tak si mohli skutečnost lehce prověřit, to
nebyl problém,“ upozornil profesor Rejnuš na účelovou slepotu v případě
Řecka.

U Itálie a Belgie bylo nedodržení kritérií vědomé, šlo o politické
rozhodnutí, kdy se konstatovalo, že obě země míří správným směrem,
takže časem kritéria splní. A tak byly do eurozóny přijaty. „Ale když
někomu seberete jeho vlastní měnu, připravíte ho o kus suverenity. Ty
státy najednou nebyly schopny řídit samy sebe, svoji ekonomiku, protože
monetární opt-out politika přešla na Evropskou centrální banku. A toho si
Issing a další ekonomové byli vědomi. A právě proto vymysleli Pakt
stability a růstu. Jde o dohodu, že roční deficity veřejných financí
nesmí překročit hranici 3 procent a celkový státní dluh hranici 60 procent.
Již v roce 2001 ji však porušilo Portugalsko a následně Německo a Francie.
A místo uvalení sankcí došlo již v roce 2005 na návrh Francie a Německa k
jejímu ‚rozšíření‘ o situace, kdy lze deficit veřejných financí
překročit. Takže následně již bylo možné de facto jakékoli
zadlužování beztrestně politicky zdůvodnit,“ konstatoval Oldřich Rejnuš.

Vykládat o Česku v tvrdém jádru eurozóny je nesmysl

Šlo o to zabránit státům, aby se zadlužovaly. Když už neměly vlastní
monetární politiku a nemohly podle potřeby hýbat s úrokovými sazbami, což
místo nich mohla činit Evropská centrální banka, tak si pomáhaly tím, že
vydaly schodkový rozpočet. „Tím, že vydáte schodkový rozpočet, se
snažíte ekonomice pomáhat. Severské státy fungovaly, ale ty jižní byly
ekonomicky nevyspělé a slabé proti Německu, takže v praxi to fungovat
nemohlo. Pak se stalo, že kritéria porušilo Portugalsko, potom i Německo a
Francie. Ale místo toho, aby došlo k uvalení sankcí na Německo a Francii,
si Francouzi a Němci vydupali, že se tenhle pakt ‚rozšířil‘, takže
bylo možné veřejné deficity překročit. Důležitější se stalo
politické zdůvodnění než dodržování. A právě to měl Issing na mysli,
když to kritizoval. Napadl mě citát Quod licet Iovi non licet bovi neboli Co
je dovoleno bohovi, není dovoleno volovi,“ poznamenal profesor Rejnuš.

Nechtěl se pouštět do rozborů toho, kdo je bůh a kdo je vůl, ale z jeho
dalšího výkladu bylo patrné, že bohové jsou především Němci. „Těch
je 82 milionů, potom to jsou Francouzi, těch je 66 milionů. Pak podle počtu
obyvatel následují Itálie, Španělsko, Polsko, Rumunsko, to se ale
nepočítá, a Nizozemsko. A pak už jsou v rámci Evropské unie maximálně
desetimilionové státy. Tím chci říct jednu věc. Až zase bude někdo
vykládat něco o tvrdém jádru eurozóny, tak jak by mohla Česká republika
tvořit tvrdé jádro s deseti miliony občany? Tvrdé jádro jsou ti první
čtyři, z nichž první Německo jakž takž funguje, Francie, Itálie a
Španělsko nebýt Evropské centrální banky, tak už měly velké finanční
problémy a některé z těchto států se mohly dostat i do bankrotu. Toto je
tedy to tvrdé jádro eurozóny. Nevěřím, že by zrovna Malta nebo
Lucembursko, které má tolik lidí jako Brno, mohly tvořit nějaké tvrdé
jádro. A my určitě také ne,“ odlišil se ekonom od proklamací politiků
včetně premiéra Bohuslava Sobotky.

Veřejný dluh eurozóny už nikdy nikdo nesplatí

V další části svého vystoupení se pak věnoval vývoji dluhu v eurozóně,
což zahájil odkazem na výrok z léta 2012, kdy během vrcholící krize v
eurozóně vyslovil guvernér Evropské centrální banky Mario Draghi tuto
proslulou větu: „Evropská centrální banka je připravena udělat cokoli
pro záchranu eura. Věřte mi, bude to stačit.“ To bývalý francouzský
premiér François Fillon předpověděl Francii osud Řecka: „Jsme
zbankrotovaný stát s dluhem 2,2 bilionu eur, což je 30 tisíc eur na
každého Francouze. Francii může čekat osud Španělska, Itálie,
Portugalska, či dokonce Řecka. Tento dluh nutí Francii ‚každý den
docházet pro miliony eur na finanční trhy a klonit se tam před těmi, jež
lze považovat za nepřátele‘.“ Profesor Oldřich Rejnuš v té souvislosti
uvedl, že nynější veřejný dluh států eurozóny je 9930 miliard eur, což
přepočtem vychází na 260 bilionů korun.

Pro představu – hrubý domácí produkt České republiky v roce 2016 činil
4,77 bilionu korun, plánované příjmy státního rozpočtu na letošní rok
jsou 1,25 bilionu korun. „Kdybychom ze státního rozpočtu na nic jiného
nedávali, tak bychom ten dluh spláceli 200 let. Kdybychom na to dali desetinu
rozpočtu, tak to budeme platit dva tisíce let. To je nesplatitelné, to už
nikdy nikdo nesplatí. Na to jsou pouze dvě metody, které spolu souvisejí:
hyperinflace a měnová reforma. Nic jiného není,“ vysvětlil profesor
Rejnuš. Soudobá makroekonomická politika vlád většiny států EU i
Evropské centrální banky se vyznačuje extrémním zadlužováním,
extrémně nízkými, či dokonce zápornými úrokovými sazbami a extrémním
„tištěním“ peněz. Všechny tři faktory znamenají snižování
úrokových sazeb. Kdyby se nynější v průměru jedno procento zvedlo na dvě,
nebo dokonce na čtyři, bankroty by byly neodvratné.

ECB smrtelně ohrožuje systém tím, že zachraňuje bankrotující státy

Úvěry v selhání činily v EU na konci roku 2016 1 bilion eur, což
představuje 6,7 procenta HDP, resp. 5 procent existujících bankovních
úvěrů. Podíl Itálie činil celou 1/3, tedy cca 350 miliard eur. „Tak to
zachránili ze zvláštního soukromého fondu. Kdyby nasadili Evropský
stabilizační mechanismus a bankovní unii, tak v současném rozpoložení EU
by mohlo dojít k nepokojům a Evropská unie by nemusela dobře dopadnout.
Takže se to nějak zalepilo. Otázka je, na jak dlouho. To není jen italský
bankovní sektor, ale i španělský, portugalský či řecký,“ upozornil
ekonom a citoval amerického republikánského politika Rona Paula: „Nerozumím
tomu. Jestliže dluh je tím problémem, a já souhlasím, že je, proč má
být zvýšení dluhu o biliony dolarů či eur řešením?“ A podruhé i
Otmara Issinga: „Evropská centrální banka smrtelně ohrožuje systém tím,
že zachraňuje bankrotující státy, které porušily smlouvy. Pakt o
stabilitě a růstu selhal. Tržní disciplína je kvůli intervencím ECB pryč,
takže tu není kontrolní mechanismus ze strany trhů či politiky. Tyto prvky
budou pohromou pro měnovou unii.“

Je třeba si uvědomit, co ve skutečnosti znamená „záchranný mechanismus“
eurozóny. „Politici tvrdí, že se nás to netýká, ale ono se nás to
proklatě týká. Pokud vstoupíme do eurozóny, tak budeme součástí tohoto
stabilizačního záchranného mechanismu eurozóny a budeme pouze platit.
Evropský stabilizační mechanismus představuje de facto ‚instituci nad
signatářskými státy‘. Členské státy se bezpodmínečně zavázaly
zaplatit jakýkoliv požadavek, který vůči nim ESM vznese. Úředníci ESM
disponují naprostou imunitou, nemohou být kontrolováni členskými státy,
nejsou stíhatelní, archivy jsou nepřístupné a majetek ESM nelze ani
exekučně zabavit. Je to zvláštní. Česká republika se stane členským
státem ESM okamžikem vstupu do eurozóny, o čemž již ale nebude sama
rozhodovat,“ připomněl profesor Rejnuš.

Chudší státy budou muset dotovat ty, kde si lidé žijí lépe

Jde totiž o to, že povinnost používat euro stanovují smlouvy pro všechny
členské státy EU s výjimkou Velké Británie a Dánska. „Závazek České
republiky má činit 40 miliard korun splaceného kapitálu a 310 miliard korun
v zárukách splatných do sedmi dnů na vyžádání. Rada guvernérů
složená z ministrů financí členských zemí jej však může neomezeně
navyšovat,“ upozornil přednášející. Za velice výstižné považuje
vyjádření ekonoma Pavla Kohouta: „ESM je svým způsobem ‚Jánošíkem
naruby‘, poněvadž relativně chudší státy, v nichž má obyvatelstvo
nižší příjmy, budou muset dotovat státy, kde si lidé žijí lépe. A
nejhorší na tom všem je nakonec to, že ani takováto ‚solidarita‘
ničemu nepomůže, poněvadž jde o problémy, které nelze řešit nějakým
fondem.“ Problém je totiž v systému. „Fond může jednorázově něco
zalepit, pak zalepí ještě jednou a pak se všichni pohádají,“ poznamenal
Oldřich Rejnuš.

Poté přešel k tzv. „jednotnému mechanismu dohledu“, což znamená, že
odpovědnost za výkon jednotného dohledu v celém bankovním systému
eurozóny má ECB, která přímo dozoruje všechny banky s hodnotou aktiv
převyšujících 30 miliard eur nebo dosahujících alespoň 20 procent HDP
domácí ekonomiky. „Jednotný mechanismus řešení bankovních problémů“
sjednocuje národní přístupy, přičemž harmonizace pravidel se týká
pravomocí národních orgánů, nástrojů krizového řízení a
organizování finanční pomoci. „Tohle všechno je pod jednou centrálou.
Má se prosazovat princip svépomoci, bail-in, za účelem pouze nezbytného
zapojování veřejných zdrojů do restrukturalizace bank. Přednostně mají
náklady na ozdravení bank nést akcionáři a věřitelé. Zapojování
věřitelů do ztrát má podléhat hierarchickému pořadí, jež zaručuje
ochranu pojištěných vkladů či vkladů malých a středních podniků,“
popsal fungování ekonom.

Až vstoupíme do eurozóny, shnijeme jako všichni její členové

Jeden člověk má u jedné banky pojištěn vklad do sta tisíc eur, tedy dva a
půl milionu korun, když má totéž v druhé bance, tak je to také
pojištěné. „Z příspěvků bank vybíraných členskými zeměmi se
vytvoří ‚jednotný fond‘, jenž má nejprve sestávat z národních
segmentů, které však budou postupně zvyšovat svoji vzájemnost čili
oslabovat vazbu mezi národním původem příspěvků a sídlem ozdravované
banky. Takže se to naháže do jednoho pytle a pak se z něj zalepí italská
nebo španělská banka, protože se tak rozhodlo centrálně. Fond je jištěn
veřejnými zdroji. Zpočátku mají tuto funkci plnit národní veřejné
zdroje a ESM, posléze se však má jednat o společné jištění. Veškeré
zapojení veřejných zdrojů se má refundovat z příspěvků bank. Výbor pro
řešení bankovních problémů identifikuje ohrožené banky a rozhoduje o
řešení a použití peněz. Zase se o tom bude rozhodovat z centra,“ uvedl
profesor Rejnuš.

Jednotný systém pojištění vkladů má být harmonizací stávajících
národních přístupů a propojení národních systémů pojištění vkladů.
Navrhované úpravy se týkají zejména těchto oblastí: jednotného vymezení
pojištěných vkladů, zjednodušení výplat náhrad pojištěných vkladů,
financování fondů pojištění vkladů na ex-ante bázi a pevnou sazbou,
dobrovolného zapůjčování prostředků mezi národními systémy
pojištění vkladů. „Všimněte si hlavně dobrovolného zapůjčování
prostředků mezi národními systémy pojištění vkladů. Takže z našeho
pojištění vkladů by se pak zaplatily vklady nějaké krachující řecké
banky. Vzpomínám na slovenského ekonoma Juraje Karpiše, který tu loni
přednášel a řekl: ‚Projekt eura funguje jako košík shnilých jablek, do
kterého vložíme jedno jablko zdravé a doufáme, že se zbavíme hniloby.‘
Takže až my vstoupíme do eurozóny jako to zdravé jablko, tak nejenže se
euro neuzdraví, ale my shnijeme společně s tím, co už hnilo předtím,“
zdůraznil ekonom.

Bankovní unie jako socialismus, také nakonec dojdou peníze jiných

Bankovní unii považuje v praxi za obrovský morální hazard, poněvadž
motivuje problémové banky k tomu, aby o cizí peníze požádaly co nejdříve.
„Pokud by to nestihly, budou muset samy platit těm bankám, které o pomoc
požádaly před nimi. Jak kdysi řekla Margaret Thatcherová: ‚Problémem
socialismu je, že vám nakonec dojdou peníze jiných.‘ Když tam promítneme
tu její myšlenku, tak bankovní unie je na tom podobně. Nejprve přinese
vládám a bankám klid, ale potom jí dříve či později dojdou peníze, jež
může přerozdělovat. To následně vyvolá její zhroucení, čímž za sebou
zanechá totálně zdecimovaný bankovní sektor. Tvrdím, že zavedení
Evropského záchranného mechanismu je předzvěstí konce eurozóny. Eurozóny,
ne Evropské unie. Násilné přerozdělování peněz mezi jednotlivými státy
způsobí takovou nevoli evropských národů, že se stávající systém EU
stane neudržitelným. Něco se bude muset změnit. A velice zlé je na tom
též i to, že vzhledem k velikosti a ekonomickému významu EU může její
kolaps ohrozit celý svět,“ varoval profesor Rejnuš.

Připomněl slova Ludwiga Erharda, bývalého ministra hospodářství a
spolkového kancléře: „Veškerá snaha a úsilí zaměřené na plnou
zaměstnanost, konjukturu a kontinuitu růstu hospodářství budou ovšem
korunovány úspěchem potud, pokud nebude hospodářská soutěž manipulována
umělými nebo právními předpisy, které jí budou stát v cestě anebo ji
nakonec úplně znemožní.“ Právě euro je to neštěstí a Ludwig Erhard
moc dobře věděl, o čem hovoří. V podobném duchu hovořil i Václav Klaus:
„Euro je ve slepé uličce, ale bude přežívat léta. Politici Evropské
unie jsou ve slepé uličce a zkoušejí jít touto slepou uličkou stále dál.
Blížíme se k zániku demokracie a národního státu.“ A do toho zapadá i
prohlášení prezidenta Miloše Zemana na pražském Albertově u
příležitosti výročí 17. listopadu: „Tento národ si zaslouží, aby si
vládl sám a aby mu nikdo. , opakuji nikdo, z vnějšku nediktoval, co má a co
nemá dělat.“ Na tom lze dokázat, že v tomto případě boj o jednotnou
evropskou měnu je také bojem o jiné související atributy, tedy jestli tu
budou jednotlivé státy, jednotlivé národy, nebo tu bude jednotný lid.

Náklady na udržení eurozóny mohou být vyšší než na její likvidaci

O stavu eurozóny a společné měny výmluvně vypovídá úžasný článek o
názorech jednoho z největších finančních poradců pana Alana Greenspana,
dlouholetého šéfa Fedu. Euro je na pokraji kolapsu. Je čas, aby ECB odhalila
stav ekonomiky. Euro je sužované skandálem za skandálem. Téměř 19 zemí,
které převzaly tuto měnu, čelí bezprecedentním dluhům. I největší
věřitel v Německu Deutsche Bank čelí krizi obrovských rozměrů; bojuje se
svými účetními knihami aktiv, které jsou zasaženy nesplácením úvěrů.
Severní Evropa financovala deficity jižní Evropy, což nemůže pokračovat
donekonečna – eurozóna nefunguje. Investoři již nedůvěřují bankovnímu
systému. Brexit téměř jistě spustí kolaps, i když Británie nepřevzala
euro, ale EU je na Británii závislá. Lidé ve velkém nakupují zlato,
protože důvěra v jednotnou měnu se ztrácí. Je jen otázkou času, kdy
eurozóna zkolabuje.

Své si k euru řekl i nositel Nobelovy ceny za ekonomii Joseph Stiglitz: „Euro
se označuje za špatné manželství, jež zahrnuje dva lidi, kteří nikdy
neměli být spojeni a činili sliby, které jsou údajně nerozlučné. Euro je
složitější: je to svazek 19 výrazně odlišných zemí, které se sdružily.
Má být toto manželství zachráněno? Náklady na likvidaci mohou být velmi
vysoké. Ale náklady na pobyt spolu mohou být ještě vyšší.“ Profesor
Oldřich Rejnuš k tomu dodává: „Euro je neštěstím Evropské unie. Je to
tím, že se jeho prostřednictvím ‚finanční‘ problémy jednotlivých
států šíří do všech evropských zemí, a ‚malé problémy‘, které
jsou normálně řešitelné, se stávají ‚monstrózním a neřešitelným
problémem‘ celého evropského ekonomického společenství.“ Kdyby
zkrachovalo Řecko a mělo drachmu, tak zkrachuje Řecko. Kdyby zkrachoval Kypr,
tak by se taky tolik nestalo. „Ale společnou měnou se problémy akumulují a
až zkrachuje eurozóna, tak bude strašně zle,“ konstatoval ekonom.

Je třeba nepodporovat bankrotáře, nedělat dluhy a nevydírat pracující

A nemůžeme si namlouvat, že Českou republiku krach eurozóny nepostihne. „I
když budeme mimo, tak nás to silně zasáhne. Jestli budeme uvnitř, tak nás
to zničí jako všechny státy eurozóny,“ prohlásil profesor Rejnuš. Při
svém loňském vystoupení na Vyšehradském fóru připomněl, že kdysi
chudí židovští imigranti říkali: „Dej 20 procent svých peněz do zlata
a doufej, že ho nebudeš muset nikdy použít…“ Letos přidal modifikaci
této rady: „Kolik máte nedůvěry v současný systém, takový podíl
investic byste měli mít ve zlatě.“ Podle jeho názoru je hlavním viníkem
současné krize chování samotného člověka. Jde o krizi zapříčiněnou
úpadkem morálky lidské společnosti. „Pamatujte si, že peníze jsou pro
většinu lidí a zejména těch vysoce postavených vždy až na tom prvním
místě,“ nabádal posluchače Vyšehradského fóra, největší investiční
konference v ČR, jehož pátý ročník uspořádala společnost Golden Gate CZ
s podtitulem „Ekonomické informace s předstihem“.

Své názory podepřel historickým citátem Tomáše Bati: „Příčinou krize
je morální bída. To, čemu jsme zvykli říkat hospodářská krize, je jen
jiné jméno pro mravní bídu, jež je příčinou a následkem
hospodářského úpadku. Mnoho lidí se domnívá, že hospodářský úpadek
lze sanovat penězi. Hrozím se důsledku tohoto omylu. V postavení, v němž
se nacházíme, nepotřebujeme žádných geniálních obratů a kombinací.
Potřebujeme mravní stanoviska k lidem, k práci a k veřejnému majetku. Je
třeba nepodporovat bankrotáře, nedělat dluhy, nevyhazovat hodnoty za nic,
nevydírat pracující, ale dělat to, co nás pozvedlo z poválečné bídy,
pracovat a šetřit a učinit práci a šetření výnosnější,
žádoucnější a čestnější než lenošení a mrhání. Je třeba překonat
krizi důvěry. Technickými, resp. finančními, resp. úvěrovými zásahy ji
však překonat nelze. Důvěra je věc osobní a lze ji obnovit jen mravním
hlediskem a osobním příkladem.“ To hodnotí jako nádherný výrok a to
nejhezčí, na co při přípravě na konferenci narazil.

Udělejme vše pro to, abychom se v Evropské unii neztratili

Na závěr přidal část prohlášení prezidenta Václava Klause před naším
vstupem do Evropské unie v roce 2004, které je k zamyšlení: „Udělejme
vše pro to, abychom se v Evropské unii neztratili, aby unikátní tisícileté
dílo našich předků nebylo rozmělněno a poztráceno. Zda tomu tak bude,
záleží na každém z nás.“ Profesor Oldřich Rejnuš působí na Fakultě
podnikatelské VUT v Brně a na Ekonomicko-správní fakultě Masarykovy
univerzity, kde přednáší předměty „Finanční trhy“ a „Obchodování
cenných papírů a komodit“. Je autorem mnoha vědeckých a odborných
článků, publikací a učebnic, přičemž v poslední době se zvláště
intenzivně zabývá soudobým vývojem světového finančního systému s
ohledem na vznik novodobých jak ekonomických, tak i společenských rizik.
Své vystoupení prý chtěl zakončit nějak originálně: „Vybral jsem
část, co se zpívá v anglické hymně. Tam je ‚Bože, ochraňuj královnu‘.
A tak mě napadlo, že tu dnešní přednášku zakončím tímto: Bože,
ochraňuj naši krásnou vlast a náš český národ.“

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Byla uvedena hlavní chyba Donalda Trumpa

Plán amerického prezidenta Donalda Trumpa na zavedení cla z dovozu do USA
hliníku a oceli ve výši 10 % a 24 %, který měl uhájit národní
bezpečnost a posílit nátlak na Čínu, byl podroben ostré kritice ze strany
prezidentova kabinetu, vlivných ekonomů a výrobců. Označili Trumpův plán
za „krátkozraký“ a „katastrofální“, píše Bloomberg.

„Nejpravděpodobnějším následkem bude růst cen, snížení
hospodářského růstu, hrozba snížení počtu pracovních příležitostí,
zvýšení daní, provokování odvetných akcí a destabilizace globálního
obchodního systému," píše agentura a zdůrazňuje, že budou-li tato
opatření uskutečněna, více americkému hospodářství uškodí, než
pomohou.

Kritika návrhu na zavedení cla vyvolala „vzácný konsensus ve Washingtonu",
informuje Bloomberg. Pentagon ze své strany zejména prohlásil, že
nespatřuje ohrožení národní bezpečnosti v závislosti na dovozu,
poněvadž poptávka vojáků po oceli a hliníku je příliš malá. Avšak
realizace tohoto plánu může podle mínění amerického MO negativně
ovlivnit klíčové spojence USA.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Efekt Trump. Americký prezident prý může vyvolat vlnu svých následovníků
po celé Evropě

Výsledek voleb ve Spojených státech by mohl ovlivnit nadcházející
prezidentské volby v Rakousku, volby hlavy státu ve Francii či referendum v
Itálii. S odvoláním na agenturu DPA to píše dnešní Mladá fronta Dnes.

Jak list uvádí, předsedkyně francouzské krajně pravicové Národní fronty
(FN) Marine Le Penová se s republikánským prezidentským kandidátem
srovnávala už před volbami. Nyní doufá, že by ve francouzských
prezidentských volbách příští rok mohla zopakovat jeho triumf. „Podobáme
se, protože ani jeden z nás nepatří k establishmentu a nejsme součástí
systému,“ řekla před časem Le Penová.

Mladá fronta Dnes dále uvádí, že chystaný odchod Británie z Evropské
unie a „politické zemětřesení“, které svým vítězstvím vyvolal Trump,
chce Le Penová využít. Že nakonec usedne do Elysejského paláce, se totiž
po těchto dvou otřesech nezdá tak nepravděpodobné jako třeba ještě loni.

List ovšem upozorňuje, že prvními volbami, v nichž by se mohl projevit „Trumpův
efekt“, by mohly být prosincové prezidentské volby v Rakousku. Po zrušení
květnového druhého kola a odložení dalšího pokusu o hlasování na podzim
budou Rakušané vybírat příští hlavu státu z dvojice Alexander Van der
Bellen, který je nezávislým kandidátem s podporou Zelených, a Norbert Hofer,
který je kandidátem pravicově populistické Svobodné strany Rakouska (FPÖ).

V květnu Van der Bellen soupeře těsně porazil, průzkumy nyní dávají
větší šanci Hoferovi. Podle politologů bude chtít FPÖ v kampani využít
Trumpovo vítězství.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Hillary Clintonovou byste za tchýni vážně nechtěli. Biolog Jírovec
přináší trochu jiný pohled na americké volby

Prezidentská kampaň v USA je na začátku. Přesto ji pro ParlamentníListy.cz
Čechokanaďan Jiří Jírovec rozebral i s patřičným historickým pozadím.
Píše o tom, v jakém pořadí tyto estrády probíhají, jakými politickými
skandály byla americká politická scéna zmítána či jaká primitivní hesla
se používají. Bernie Sanders je prý nevolitelný, protože americký
establishment zásadní změny nepřipouští. Hillary Clintonová je zase
osobou s naučeným úsměvem a la Bělobrádek, která napadne Donalda Trumpa,
že ví kulový o zahraniční politice.

Sociálně angažovaný americký folkový písničkář Tom Paxton napsal v
šedesátých letech písničku „Co ses dnes naučil ve škole, synku?“ Mezi
odpověďmi je i ta, že „naši vůdcové jsou ti nejlepší muži, a proto je
znovu a znovu volíme…“ Přesně o tom jsou prezidentské volby v USA.
Přesvědčit voliče, že mezi třemi sty miliony občanů není nikdo lepší
než kandidát, který právě stojí na pódiu. Pořadí estrád Americký
prezident bývá označován za nejmocnějšího muže planety. To je ale jen
velmi přibližná pravda. Nemá-li prezidentova strana většinu v Kongresu,
nezmůže prezident skoro nic. Tedy pokud jde o uskutečňování velkých
myšlenek, kdyby ho náhodou napadly. Spojené státy jsou takzvanou vyspělou
či pevnou demokracií. V překladu to znamená, že jde o společnost, již
prakticky nelze změnit, ledaže to je v zájmu těch, kteří tahají za nitky,
na nichž je prezident upoután. Občan do toho nemá co mluvit. Poslední
masové akce, které něco znamenaly, byly protesty proti rasismu a válce ve
Vietnamu. To ale bylo v šedesátých letech… Volební systém svojí
složitostí zaručuje, že se prezidentem nestane osoba pro establishment
nežádoucí. Mezi primárkami a závěrečnou volbou je dost času na nalezení
a použití diskreditujících informací. John F. Kennedy byl prvním
prezidentem, který pochopil význam televize v politickém procesu. Od jeho
doby se volby změnily v televizní estrády. Lze je popsat jako sérii velkých
show pro publikum a méně viditelných zákulisních manipulací. Estrády
probíhají v pořadí: primární volby – oddělené pro republikány a
demokraty, výběr stranických kandidátů na základě primárek, celostátní
hlasování pro kandidáty dvou hlavních stran a je doplňující nezávislé
kandidáty, které určí počet volitelů, a nakonec zvolení prezidenta
voliteli. Pozor! Volitelé jsou zástupci jednotlivých států unie, a ne
voliči. Na posledním kroku je zajímavé právě to, že volitelé nejsou
vázáni hlasy voličů. Teoreticky mohou zvolit, koho chtějí, takže lze
těžko mluvit o demokracii. Významnou úlohu mají poradní týmy, které
připravují kandidáta pro jeho estrádní vystoupení a určují, jak nejlépe
zdiskreditovat protivníka. Odbočme na okamžik do Kanady. Volební střet mezi
tehdejším ministerským předsedou Johnem Turnerem v roce 1984 rozhodl vůdce
Progresivní konzervativní strany Kanady Brian Mulroney použitím jediné
věty: „Pane, měl jste příležitost, ale nevyužil jste ji.“ Šlo o
obvinění liberálů, že obsadili významné pozice svými lidmi. V daném
kontextu to bylo obvinění z nečestnosti: „Nemusel jste to dělat, ale
udělal.“ Mulroney volby vyhrál, aby pak dělal to samé. Sexuální
skandály Zabývejme se ale opět americkou scénou. Ta je zatížena na oblast
sexu. Zajímavý přehled sexuálních skandálů v USA je na Wikipedii.
Nejméně dva významní politici přišli kvůli sexu o velmi pravděpodobné
zvolení do prezidentského křesla. Edward Kennedy vypadal jako vážný
kandidát za klan Kennedyů, když mu zavraždění bratrů Johna (1963) a
Roberta (1968) otevřela cestu nahoru. Jenže Edward byl, jak by řekl Bohumil
Hrabal, „jebačkář“. Po nějakém večírku si v roce 1969 vezl v autě
sekretářku Mary Jo Kopechne. Z nevyjasněných důvodů skončil s autem ve
vodě a Jo utonula. Ed se zachránil, ale utekl z místa nehody, a tak bylo po
naději na prezidentování. Demokrat Gary Hart byl velmi blízko získání
prezidentské kandidatury v roce 1988. Muž ostře řezaných rysů s pověstí
o nevěrách v zádech. Když už měl údajných pomluv dost, řekl: „Tak mě
sledujte, ale budete se nudit.“ Média a jeho oponenti nakonec nudu porazili.
Gary byl vyfotografován na jachtě s modelkou jménem Donna Rice. Oba sice
veřejně popřeli, že by měli sexuální vztah, ale známé Cimrmanovo
pravidlo: „Dokázat se dá všechno, ale že nejsi fízl, to nikomu
nedokážeš,“ lze zde parafrázovat takto: „Je nemožné dokázat, že
nedošlo k souloži, když média tvrdí opak.“ Gary Hart se účastnil
prezidentského závodu již v roce 1984. Tehdy se proslavil tím, že si
kampaň platil z vlastních zdrojů a skončil s dluhem jeden milion dolarů. Od
té doby se financování prezidentských voleb dostalo na zcela jinou úroveň.
V roce 2012 spotřebovali demokraté a republikáni po jedné miliardě dolarů.
To v praxi znamená, že se americkým prezidentem může stát jen člověk, od
něhož se dá očekávat, že vyhoví těm, kteří mu přispěli. Lze to i
číst tak, že si ho koupili. V ideálním případě si multimiliardář
může koupit křeslo za vlastní. V kampani jde o předražené výstupy
většinou špatných herců, kteří deklamují hesla, jimž sami nevěří.
Mají kolem sebe týmy, které určují strategii postupu a načasování
jednotlivých prvků. Kupují vlajky, hodně vlajek a mávátka, taky hodně.
Vymýšlejí hesla a hledají slabiny soupeřů. Když se začne vylévat hodně
špíny, začíná negativní kampaň. Ještě jedna odbočka do Kanady. Tam se
vymstil výsměch zkřiveným ústům Jeana Chretiena, který byl postižen
podobně jako Ransdorf. Stratégové zveřejnili Chretienovu fotografii s
popiskem: „Je tohle ministerský předseda?“ Kampaň byla příliš
negativní a prohrála volby. Primitivní hesla V prezidentské kampani se
objevují primitivní hesla pro primitivní voliče. Zajímavá je frekvence
nejčastěji používaných slov. Historicky, od roku 1828 dodnes, jsou
nejběžnější slova: Amerika/americký, vůdce/vůdčí, změna, prosperita,
zkušenost, doufejte, naděje, budoucnost, vpřed, zítřek a vítězství.
Pořadí nejpoužívanější slov v republikánských heslech od roku 1960
dodnes: Amerika, vůdce/vůdčí, zkušenost, změna/reforma, vítězství a
mír. Demokraté mají pořadí: Amerika, změna, prosperita, vůdce/vůdčí,
naděje a budoucnost či zítřek. K tomu lze dodat, že slovo mír zastaralo. V
kurzu jsou synonyma války, jako dominance a odstrašování. Na úřad
prezidenta kandidují i zástupci menších politických stran anebo nezávislí
politici. V daném systému ale nemají žádnou naději na úspěch. Mezi
nezvolitelnými zasluhují pozornost dvě jména: Miliardář Ross Perrot vedl
velice úspěšnou kampaň v roce 1992. Tehdy získal 18,9 procenta celkových
odevzdaných hlasů a 19,7 milionu hlasů. Nevyhrál ale celkově žádný stát,
a tak nezískal ani jednoho volitele. Právník Ralph Nader kandidoval
několikrát. V roce 2000 „sebral“ Al Gorovi hlasy na Floridě, kde Bush
junior vyhrál o několik set hlasů, a tím získal rozhodující počet
volitelů. Nader, kandidát za Stranu zelených, jich tehdy získal 97 000. Tím
se stal nepřítelem stejně jako v roce 1965, kdy vydal bestseller „Nebezpečné
při každé rychlosti“, v němž kritizoval americké automobily. Současná
prezidentská kampaň Prezidentská kampaň 2016 je zatím na začátku.
Kandidátské sliby netřeba poslouchat, natož je brát vážně. Donald Trump
bude slibovat pracovní místa pro Američany, bude proti volnému obchodu, je-li
nevýhodný pro USA. Ale nebude schopen vysvětlit, kdo vynahradí zisk
plynoucí, možná jen zdánlivě, z outsourcingu. Hillary Clintonová ho
napadne, že ví velký kulový o zahraniční politice, a nabídne, že
vzkřísí Ameriku jako vedoucí sílu ve světě. Byla přece ministryní
zahraničí. Z čistě lidského hlediska lze spekulovat, že Trump, kdysi
ženatý s Češkou Zelníčkovou, může mít lepší vztah k Česku než Obama.
Přece jenom to byla hezká holka. Clintonová je osoba s naučeným úsměvem a
la Bělobrádek. Patrně nemá žádnou jinou vlastnost, kterou by nadchla svoje
voliče nebo přímo svět. Za tchyni by ji chtěl asi málokdo. Rozsáhlý
obraz názorů kandidátů lze najít zde. V žádném případě ale nejde o
klíč k tomu, co se v USA stane po volbách. Z jednotlivých postojů je jisté
jen to, že protikandidát Clintonové Bernie Sanders je nevolitelný. Americký
establishment totiž zásadní změny nepřipouští. Pokud jde o zahraniční
politiku USA, lze předpokládat, že se svět nakonec pořádné války přece
jenom dočká… Nepřikládejme tedy probíhajícím estrádám větší
význam, než mají. Budoucnost nelze odhadnout ze současné rétoriky
kandidátů, ale z toho, čeho dosáhli jejich předchůdci. Obama například
sliboval mír, reformu zdravotnictví a zrušení vězení na základně
Guantánamo. Nic z toho se příliš nepovedlo. Ostatně nebyl placen, aby to
skutečně udělal. Teď vzkřísil plán na Guantánamo, ale republikáni
okamžitě prohlásili, že to nepřipustí. A tak to půjde zase dál jako
vždy. Očekávání – zklamání – očekávání – zklamání.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Petra Paroubková odhalila nepříjemné tajemství

Petra Paroubková, manželka expremiéra Jiřího Paroubka, má po mozkové
příhodě problémy s pamětí. Uvedla to alespoň pro dnešní vydání Blesku.

„Ze začátku jsem z toho byla špatná, ale už jsem si zvykla a mé okolí
snad taky,“ uvedla Paroubková. Ta v loňském roce bojovala o život na JIP
poté, co jí praskla žilka a krvácela do mozku.

Paroubková poté přestala pracovat a na plný úvazek se stala ženou v
domácnosti. Podle svých slov nyní žije normálním životem, jen její mozek
prý zestárl. „Už nejsem tak unavená, jak jsem byla první měsíce.
Cítím se na třicet, ale mozek mám jako pětapadesátiletí,“ míní
Paroubková. Navíc jí trápí výpadky krátkodobé paměti, kdy třeba během
jednoho dne zavolá kamarádce čtyřikrát stejnou věc, poplete si dny i časy
schůzek.

„Takže buď přijdu o pár hodin, ale i o týden dřív nebo později. Hodně
se mi pletou čísla,“ sdělila Paroubková. S překládáním je de facto
konec, podle jejích slov jí to hlava nedává tak jako dřív.

Celé léto strávila Paroubková ve svém druhém domově v Řecku, kam by se
chtěla přesídlit natrvalo, ale kvůli práci manžela to zatím nejde.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Průzkumy z Polska a Maďarska: „Zlé, nedemokratické strany“ stále vedou

Včera byly v Polsku a Maďarsku zveřejněny průzkumy veřejného mínění,
které příliš nepotěší Evropskou unii. Vlády v obou zemích si stále
udržují mezi voliči značnou podporu.

Maďarsko i Polsko patří z pohledu Bruselu k nejvíce problematickým
členským státům Evropské unie. Polsko je kritizováno za soudní reformu,
potratovou politiku a také za nechuť přijímat uprchlíky, a představitelé
EU nijak nezakrývají, že by si přáli v čele země změnu. Někdejší
vládnoucí strana Občanská platforma, ze které vzešel současný prezident
EU Donald Tusk, však má k návratu na politické výsluní velmi daleko.

Jak ukazuje včerejší průzkum, liberálně orientovaná strana se stále
nachází s velkým odstupem na druhém místě, když by ji aktuálně volilo
necelých 24 % voličů. Zatímco Právo a spravedlnost (PiS) by dalo svůj hlas
téměř o dvacet procent voličů více. Ačkoli se budou volby v zemi konat
až za dva roky, strana vedená premiérkou Beatou Szydlovou si pravděpodobně
nemusí dělat o své opětovné zvolení žádné obavy.

I kdyby snad PiS v příštích měsících ztratila, může se spoléhat na
případnou podporu třetí nejsilnější strany v parlamentu, kterou je Kukiz’15.
Ačkoli v Polsku vládne jednobarevná vláda, právě tato strana podporuje v
rámc parlamentních stran návrhy PiS nejvíce. Do parlamentu by se dle
aktuálního průzkumu veřejného mínění ještě těsně dostala Nowoczesna
se šesti procenty a Aliance demokratické levice (SLD), které jsou
potenciálně koaličním partnerem Občanské platformy.

Strany kritické vůči Evropské unii a liberální přistěhovalecké politice
dominují dle včerejších výsledků průzkumu také v maďarskému parlamentu,
byť tam by vládnoucí Fidesz Viktora Orbána získala přece jenom méně
hlasů než PiS v Polsku. Přesto jí k vítězství i 27 % bohatě stačí,
protože druhé místo patří obdobné laděnému Jobbiku s 10 %. O procento
méně pak mají opoziční socialisté. Na čtvrtém místě jsou maďarští
zelení s 5 % a ještě o procento méně má Demokratická koalice v čele s
bývalým premiérem Ferencem Gyurcsánym.

Volby v Maďarsku se budou konat příští rok na jaře a k poražení
současné vládnoucí koalice by třem dalším politickým stranám
pravděpodobně nestačilo ani spojení do společného levicového bloku. V
rámci průzkumu se přitom vyjádřilo 54 % z oslovených, že by si přálo
ukončení vlády Viktora Orbána. Něco takového nicméně se samotnými
výsledky příliš nekoresponduje. Zatímco euroskepticky orientovaný Fidesz a
Jobbik mají 37 %, ostatní tři strany dají dohromady jen 18 %.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
První místopředseda TOP 09 Ženíšek hrozí lidem peklem

Čestný předseda TOP 09 Karel Schwarzenberg a prozatím stále úřadující
první místopředseda téže strany Marek Ženíšek svorně bijí na poplach.
Varují před tím, co se chystají provést prezident Miloš Zeman a
pravděpodobný příští český premiér Andrej Babiš. Marek Ženíšek
dokonce hrozí všem lidem, kteří jen pasivně přihlížejí tomu, co se
děje.

Karel Schwarzenberg konstatoval, že prezident Miloš Zeman si ohýbá ústavu,
jak je mu libo. Na sociální síti Facebook kníže připomněl, že po vládě
Bohuslava Sobotky (ČSSD) prezident Zeman vyžadoval 101 podpisů poslanců.
Chtěl tedy jasně vidět, že bude mít vláda většinu. Totéž platilo i o
vládě Miroslavy Němcové. Dáma sice Zemanovi 101 podpisů dodala, ale
prezident ignoroval vůli tehdejší sněmovny a instaloval vlastní vládu v
čele s Jiřím Rusnokem.

Po Andreji Bsbišovi však žádné podobné záruky pan prezident nepožaduje a
to navzdory tomu, že Babiš zcela zjevně 101 podpisů poslanců nemá. „Jsme
v mimořádné situaci. Máme prezidenta, který nectí ústavní zvyklosti. Je
nepřípustné, aby prezident ohýbal své pravomoci podle toho, co se mu zrovna
hodí.“

Karel Schwarzenberg doslova napsal:

Prezident Zeman svého času po premiéru Sobotkovi požadoval garanci 101
poslanců a totéž vyžadoval i po Miroslavě Němcové. Sestavením vlády ji
ale nepověřil, přestože tuto garanci zajistila. Očividně se tady jedná o
prezidentskou zvůli.

Jsme v mimořádné situaci. Máme prezidenta, který nectí ústavní zvyklosti.
Je nepřípustné, aby prezident ohýbal své pravomoce podle toho, co se mu
zrovna hodí.

Dosavadní první místopředseda TOP 09 Marek Ženíšek zašel ve své kritice
ještě dál. Důrazně varoval před tím, aby se k moci dostala vláda Andreje
Babiše, která by třeba nezískala důvěru, ale i bez důvěry by si s
českým státem mohla dělat leccos. Mohla by např. měnit šéfy tajných
služeb, mohla by nepřípustným způsobem tlačit na policii či na státní
zástupce a tak podobně.

Kometátoři, politologové a většina politiků sice dnes říkají, že
Babiš vyhrál volby, je třeba to respektovat a že s menšinovou vládou
stejně šéf ANO nedokáže změnit podstatné demokratické náležitosti
ústavy, ale podle Ženíška to samo o sobě nestačí. Babiš sice skutečně
nedokáže změnit ústavu, ale jako premiér vlády bez důvěry bude mít až
příliš mnoho vlivu na chod českého státu.

Ti, kteří dnes Babiše hájí, to velmi dobře vědí a jen to alibisticky
zamlčují, první místopředseda ale všechny varoval, aby se jim toto
mlčení jednou nevymstilo. Vypůjčil si k tomu citát italského titána Dante
Alighieriho, básníka a politického myslitele.

„Ta nejtemnější místa v pekle jsou vyhrazena těm lidem, kteří v dobách
morální krize zachovávají neutralitu,“ dovolával se slov autora Božské
komedie Ženíšek.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Žirinovskij v případě zvolení prezidentem slíbil „nejtvrdší diktaturu“

Ze slov kandidáta na prezidenta Ruska Vladimira Žirinovského vyplývá, že
pokud se stane prezidentem, změní situaci v zemi metodou síly.

„Potrestám všechny oligarchy i všechny, kdo krade, vrátím všechny
penízy ze zahraničí," oznámil a dodal, že za demokratických podmínek to
není možné realizovat.

„Zavedu nejtvrdší diktaturu. A až se všichni uklidní, budeme nejbohatší
zemí," dodal Žirinovskij v rámci předvolebních debat.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Erdogan přitvrzuje. Za teroristy budou považováni i jejich podporovatelé.
Poslanci, novináři, akademici...

Turecký prezident Recep Tayyip Erdogan v pondělí oznámil, že je třeba
rozšířit zákonem danou definici teroristy i na osoby, jež terorismus
podporují. Ti mají podle něj stejný díl viny jako teroristé samotní.
Prezident to oznámil poté, co v Ankaře došlo k několika bombovým útokům.
Informuje Hurriyet daily news.

Je třeba rozšířit definici teroristy. K tomuto závěru došel po několika
bombových útocích v tureckém hlavním městě Ankaře prezident Recep Tayyip
Erdogan. „Jejich tituly poslanců, akademiků, autorů, novinářů nemění
skutečnost, že jsou to teroristé. Teroristický čin je úspěšný právě
díky těmto stoupencům, spolupachatelům,“ prohlásil prezident na setkání
ke dni doktorů toto pondělí.

„Není to jen ten člověk, který stiskne spoušť, ale i ti, jež mu to
umožnili, kdo jsou teroristé,“ dodal Erdogan.

Podle něj nebyla hlavním motem jeho proslovu svoboda slova, nýbrž boj proti
terorismu. „Některé kruhy, doma i v zahraničí, jsou na rozcestí. Buď se
přidají k nám, nebo k teroristům. Neexistuje střední cesta,“ dodal.

Erdogan již dříve urgoval parlament, aby sebral imunitu poslancům kurdské
Lidově demokratické strany (HDP). Takový návrh doputoval do tureckého
parlamentu již 9. března.

Při posledním bombovém útoku v centru Ankary, ke kterému došlo v neděli
13. března, zahynulo 37 lidí a více než 100 bylo zraněno. Přestože zatím
nebylo vydáno žádné oficiální prohlášení, premiér Ahmet Davutoglu již
vinu přisoudil Kurdské straně pracujících (PKK), kterou vláda považuje za
teroristickou organizaci.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Jedna blbě řečená věta a co to udělá... Babiš se obsáhle vyjádřil ke
kauze Čapí hnízdo

Andrej Babiš prohlásil, že farma Čapí hnízdo, která nyní čelí
mimořádným auditům kvůli podezření z podvodů s dotacemi, nikdy nebyla
jeho. A nyní se snaží ze svých slov vymotat, seč mu síly stačí. Na svém
profilu na Facebooku se tedy jal vysvětlit, jak to vlastně celé myslel.

„Tedy to koukám, co jedna věta, kterou jsem řekl do Novinek, možná dost
blbě řečená, dokáže udělat na Facebooku,“ podivil se Babiš a rozhodl
se uvést situaci na pravou míru. „Samozřejmě, že jedna z mých firem
vlastní Čapí hnízdo od roku 2014,“ poznamenal a vysvětlil, že jeho
tvrzení o tom, že nikdy nebyl vlastníkem farmy, se týkalo něčeho jiného.

V době, kdy Čapí hnízdo čerpalo dotace, totiž vlastníkem farmy totiž
nebyl ani Andrej Babiš, ani jeho firma Agrofert. „Je třeba zdůraznit, že
se jedná o projekt financovaný z evropských dotací,“ připomněl ministr
financí a dodal, že v tomto ohledu je vše v pořádku, jak mimo jiné
dokládají výsledky několika auditů a to i jeden z dob, kdy byl ministrem
financí Miroslav Kalousek.

„Po neúspěšných dlouholetých kampaních proti mně o StB, biopalivech
nebo střetu zájmů je stávající kampaň, která se týká kauzy staré 8
let, další politickou objednávkou s cílem poškodit moji osobu,“ napsal
Babiš a dodal, že Čapí hnízdo je v současnosti opět vyšetřováno,
tentokrát Evropským úřadem pro boj proti podvodům OLAF.

„Podle stávající mediální kampaně to vypadá, že tento projekt
vyšetřují také někteří novináři, jako by tím nahrazovali orgány
činné v trestním řízení a dokonce nastiňují postup policie při
vyšetřování,“ podotkl ministr financí a dodal, že si tito novináři
vymýšlí i policejní zásahy za účelem jej zdiskreditovat.

„Zároveň odmítám, že jde o luxusní sídlo pro vybranou společnost, jak
píší někteří novináři. Právě naopak. Čapí hnízdo zaměstnává
několik desítek lidí z regionu a pro tisíce dětí a rodin je skvělým
místem pro víkendovou relaxaci. Organizují se tu i školní výlety a
dětské tábory,“ argumentoval.

Celý Babišův příspěvek:

Tedy to koukám, co jedna věta, kterou jsem řekl do Novinek, možná dost
blbě řečená, dokáže udělat na Facebooku. Je to takhle: samozřejmě že
jedna z mých firem vlastní Čapí hnízdo od roku 2014. Ale reagoval jsem na
tvrzení novinářky, že jsem přiznal vlastnictví Čapího hnízda až v roce
2014, což není pravda, protože já osobně jsem nikdy nebyl akcionářem ani
vlastníkem Čapího hnízda. Stejně tak v době podání žádosti na
evropskou dotaci v roce 2008 nebyla žádná firma Agrofertu akcionářem nebo
majitelem farmy Čapí hnízdo.

Důkazem toho je, že Čapí hnízdo od roku 2008 do roku 2013 nefigurovalo v
konsolidované účetní závěrce Agrofertu ověřené renomovaným auditorem.

Je třeba zdůraznit, že se jedná o projekt financovaný z evropských dotací.
Projekt byl v letech 2010, 2011, 2012 celkem třikrát kontrolován ROP
Střední Čechy. I když tyto audity neshledaly pochybení oprávněnosti
čerpání dotace, byl v dubnu 2013 realizován mimořádný audit ministerstvem
financí ČR za doby ministrování Miroslava Kalouska, který také neshledal
pochybení oprávněnosti poskytnutí dotace.

Po neúspěšných dlouholetých kampaních proti mně o StB, biopalivech nebo
střetu zájmu je stávající kampaň, která se týká kauzy staré 8 let,
další politickou objednávkou s cílem poškodit moji osobu.

Na základě anonymů zaslaných do Bruselu tento projekt aktuálně prověřuje
Evropský úřad pro boj proti podvodům OLAF, který jen zřízen k ochraně
zájmů Evropské unie a vykonává své vyšetřovací pravomoci zcela
nezávisle i na Evropské komisi. Zároveň na základě anonymů je Čapí
hnízdo prověřováno Evropskou komisí a na základě anonymního trestního
oznámení ho prošetřuje i česká policie. Podle stávající mediální
kampaně to vypadá, že tento projekt vyšetřují také někteří novináři,
jako by tím nahrazovali orgány činné v trestním řízení a dokonce
nastiňují postup policie při vyšetřování. Přitom se jedná o živou
kauzu. Někteří novináři jdou dokonce tak daleko, že si vymyslí zásah
policie na Čapím hnízdě a pak se mě ptají, co tomu říkám. Přitom
policie na Čapím hnízdě nikdy nezasahovala, o čemž se ti samí novináři
jeli i přesvědčit.

Stávající kampaň je pomstou některých mých bývalých kolegů, kterou
živí opozice, jež se na této kampani zviditelňuje. Zásadně odmítám
spekulace spojené s mojí osobou. Podstatné je, aby celý tento případ byl
řádně vyšetřen hlavně evropským úřadem OLAF a Evropskou komisí,
vzhledem k tomu, že se jedná o jejich peníze a zároveň ale i českou
policií.

Zároveň odmítám, že jde o luxusní sídlo pro vybranou společnost, jak
píší někteří novináři. Právě naopak. Čapí hnízdo zaměstnává
několik desítek lidí z regionu a pro tisíce dětí a rodin je skvělým
místem pro víkendovou relaxaci. Organizují se tu i školní výlety a
dětské tábory.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Petr Mikoška: Prohibice přinesla Brnu černý hazard

Poté, co Brno sáhlo k plošnému zákazu legálního provozu hazardu na svém
území, město začal zaplavovat hazard nelegální. Jen v uplynulých dnech tu
policisté při razii zabavili stovku kvízomatů. Právě na téma regulace
loterií jsme se bavili s výkonným ředitelem společnosti SYNOT TIP, Petrem
Mikoškou.

Jak byste pohledem provozovatele loterií zhodnotil současnou situaci v Brně?

Přesně se zde naplňuje to, na co jsme upozorňovali již v době, kdy Brno
začalo uvažovat o zavedení zákazové vyhlášky. Brno nejen, že přišlo o
desítky milionů z legálního provozu, ale především zde legální byznys
prakticky ze dne na den nahradily nelegální stroje. Jsou zde stovky černých
heren se všemi negativními doprovodnými jevy. Naše slova potvrzuje i to, že
právě Brno – střed, kde jsou nejhlasitější odpůrci hazardu, samo
začalo již před několika měsíci uvažovat o změně vyhlášky.

Je tedy možné říci, že zákazové vyhlášky způsobí vždy příliv
nelegálních provozovatelů do daného města?

Ano, samozřejmě, ta souvislost tu je. Nakonec to potvrdila i nedávná studie
renomované auditorské společnosti KPMG, která jednoznačně potvrdila, že v
místech se silnou regulací nebo dokonce prohibicí prostory legálních
provozoven vzápětí vyplňují nelegálové. Naopak v místech, kde
prostřednictvím OZV vyhlášek loterie regulovány nejsou, se černé herny a
kvízomaty nemusí vyskytovat a většinou také nevyskytují vůbec.

Máte nějaký odhad, kolik nelegálních strojů v současné době může v
Brně být?

Myslím si, že to nikdo přesně spočítat nedokáže, protože provozovatelé
těchto strojů a občanská sdružení, která nelegální hry nabízejí, se
často schovávají v různých sklepech, garážích, bytech a podobně.
Nicméně vím, že v minulém týdnu byla zabavena právě v Brně přibližně
stovka kvízomatů. Toto číslo však podle mých informací je pouze menší
částí skutečného stavu.

Myslíte si, že podobné razie mohou v činnosti těchto mafií zabránit?

To v žádném případě. Vždyť i v médiích se již mnohokrát objevily
informace o tom, že přímo do míst, kde došlo k zabavení nelegálních
strojů, se během pár týdnů nebo dokonce dnů nelegálové vrátili znovu.
Do jednoho pražské podniku se takto vraceli dokonce třikrát. Jednoduše se
jim to vyplatí - takže podobné razie nezabrání ničemu.

Ale ve hře jsou přece velké pokuty pro provozovatele nelegálních loterií,
které jsou v milionech.

To sice ano, ale pokud je mi známo, není zatím ani jediný případ, kdy by
takto velkou pokutu někdo skutečně zaplatil. Stát sám potvrzuje, že se mu
tento výběr nedaří. Vždyť v jednom z případů, což potvrdili i
pracovními ministerstva financí, dokonce sám soud rozhodl o odkladu této
platby s tím, že by to danou firmu mohlo zlikvidovat. To je přece výsměch...

Zpátky k Brnu – zaznamenali jsme, že právě ve zmiňovaném Brnu - střed
politici chtějí zanést do OZV mírné úpravy, které by některé formy
hazardu na konkrétních místech umožňovaly. Jde například o živou hru a
karetní turnaje.

Ano, tohle pro mne není nová informace. Zarážející však je, že živá
hra v podstatě nejtvrdší formou hazardu a přesto je z nepochopitelných
důvodů upřednostňována proti jiným hrám. Živá hra na rozdíl od
technické hry není online napojena na státní dozor, nemá žádný limit na
maximální sázku ani výhru – tzn., že proti tolik kritizovaným „automatům“
prostřednictvím živé hry mohou lidé prohrát daleko vyšší částky, a to
ve velmi krátké době. Princip hry je přitom naprosto shodný. Nechápu tedy,
proč je právě živá hra takto protěžována. Ani ve světě nenajdete
kasino s živou hrou, které by nebylo doplněno automaty. U nás je ale stálá
snaha dělit vše na lepší a horší, měkčí a tvrdší - navíc na
základě naprosto smyšlených kritérií.

Vy tedy nepovažujete kasina za bezpečnější místo pro hráče?

Dnes už rozhodně ne. Nový zákon jakékoliv rozdíly mezi kasinem a hernou
stírá. Panují zde naprosto shodná bezpečnostní opatření. Není tedy
nejmenší důvod upřednostňovat právě kasina, navíc s daleko
nebezpečnější, živou hrou, před hernami.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Řada novinářů si myslí, že když budou více upozorňovat na chyby Babiše
a Zemana, sníží se jim podpora veřejnosti. Omyl! Tomáš Zdechovský
popisuje, co tím živí na vesnicích

ROZHOVOR „Mirek Topolánek má obrovskou šanci uspět, a to také proto, že
je podobně osobitým prezidentským kandidátem jako Miloš Zeman,“
konstatuje europoslanec Tomáš Zdechovský (KDU-ČSL). K povolebním jednáním
pak ještě uvádí: „Šéf hnutí ANO není schopen sestavit vládu, protože
se s většinou zástupců stran neumí domluvit, a to není jen průšvih pro
Česko, ukazuje to také na Babišovu politickou neschopnost sestavit kabinet.
My jsme s ním vládli a museli jsme udělat kvůli němu řadu kompromisů, ze
kterých jsme pak nebyli vůbec šťastní. Pokud si to chce teď někdo s ním
zkusit, třeba Piráti, tak mají šanci, a přeji jim v tom hodně štěstí.“

Do boje o Hrad vpadl Mirek Topolánek. Okamžitě začaly klesat sázkové
indexy dalších kandidátů, Michal Horáček se propadl v měření
pravděpodobnosti vítězství už pod něj. Topolánek je nyní dle sázkových
kanceláří na 3. místě. Co soudíte o něm jakožto osobě a o jeho
politické historii? Má šance uspět, je to pro vás přijatelný kandidát na
Hrad?

Mirek Topolánek má obrovskou šanci uspět, a to také proto, že je podobně
osobitým kandidátem jako Miloš Zeman. Na jeho minulost se už nikdo ptát
nebude, proč musel odejít z čela ODS. Česká veřejnost má krátkou paměť
a on na rozdíl od mnoha uchazečů disponuje značnými politickými
zkušenostmi, vždyť byl českým premiérem. Mně osobně by vyhovoval v tom
smyslu, že je to člověk proevropský, proatlantický a jeho politické
názory i směřování celkem znám. Nemusím zrovna ve všem s ním souhlasit,
ale je čitelný a dá se předpokládat, jak by se asi po svém zvolení choval.

Jak hodnotit poslední politickou produkci Miloše Zemana? Je v kondici vyhrát
prezidentské volby? Zlepšil se jeho zdravotní stav? A bylo by to dobře s
ohledem na jeho způsob řešení povolební situace, kdy chce dát více
šancí Andreji Babišovi? Co si o tom vůbec myslíte?

Já mám už delší dobu podezření, že Miloš Zeman nebude moci kvůli
svému nedobrému zdravotnímu stavu vykonávat druhé funkční období, pokud
bude zvolen. Říkal jsem to už pro více médií – pro něj samotného by
bylo lepší, kdyby odešel do zaslouženého důchodu, kde by se třeba
věnoval psaní knížek, publikací svých postřehů a podobně. On si už
svoji historickou roli i svůj sen být prezidentem splnil. Česká republika
ale teď potřebuje dynamičtější osobnost, plnou síly, která nás bude v
zahraničí lépe reprezentovat, a tou bohužel Miloš Zeman, při vší úctě
k němu, už není.

Komunisté pomalu „měknou“ a začínají uvažovat o toleranci vlády
Andreje Babiše. Okamura se tváří zásadově, nicméně Babiš mu skládá
jeden kompromis za druhým. V ČSSD dle informací z tisku též pomalu zraje
varianta spolupráce s Babišem. Senátor Pirátů Libor Michálek také
vybízí k podmíněné spolupráci s ANO. Petr Pithart říká, že „raději
ve vládě s Babišem než zcela mimo“. Jak to nakonec asi celé dopadne? Kdo
podlehne a za co? Bude hrát roli úvaha, že by Babiš mohl všechny ostatní
zbavit vlivu na státní podniky a státní správu, tudíž politici pak „zmoudří“?

Já si s vámi dovolím nesouhlasit, myslím si, že politika je také o
zásadovosti a čestnosti, a když někdo řekne před volbami, že do koalice s
Babišem nepůjde, tak by svůj slib měl potom splnit. Je to také o principech,
Andrej Babiš nám tady tvrdil, že všichni podvádí a kradou, a on jediný je
čistý. V průběhu volebního období se ale pak vícekrát ukázalo, že tomu
tak zdaleka není. To samé platí i o jeho prohlášeních o tom, že
neovlivňuje svá média, a pak vytahovaly jeho noviny na politiky různé
účelové kauzy. I proto jsem rád, že KDU-ČSL svoje slovo teď drží. V
současné době není šéf hnutí ANO schopen sestavit vládu, protože se s
většinou zástupců stran neumí domluvit. To není jen průšvih pro Česko,
ale ukazuje to také na Babišovu politickou neschopnost sestavit kabinet. My
jsme s ním vládli a museli jsme udělat kvůli němu řadu kompromisů, ze
kterých jsme nebyli vůbec šťastní. Pokud si to chce teď někdo s ním
zkusit, třeba Piráti, tak mají šanci, a přeji jim v tom hodně štěstí.

Opět se hovoří o orientaci naší země „na Východ“ nebo „na Západ“.
Příznivci EU se děsí referenda, které by dle ANO nemělo postihnout otázku
setrvání v EU, ale nemusí to být konečný postoj. Okamura či KSČM se tomu
vůbec nebrání. A Okamurova SPD, jejíž většina poslanců se pozitivně
dívá na Putina, nejspíše obsadí funkci šéfa bezpečnostního výboru
Sněmovny. Jak se na obě záležitosti díváte?

Já zastávám pragmatický postoj k politice. Tedy, neměli bychom být
kolonií Evropské unie ani pak Ruska. Neklonit se výrazně na žádnou stranu
a nepodléhat různým vlivům či nátlaku. Mít svůj vlastní rozum a dělat
to, co přinese naší zemi největší užitek. Ta jednání o sestavení
vlády jsou složitá, ale nepodléhal bych vůbec nějakým pesimistickým
náladám, jestli vítězové se přikloní více na východ či západ. Už v
příštím roce máme zas senátorské volby a při nich může vyslat
veřejnost politikům jasný signál k tomu, jestli je s novou vládou
spokojená, či nikoli.

Pokud jde o odchod z EU, dle ekonomů bychom hned ztratili 400 tisíc
pracovních míst, jiné odhady mluví o tom, že bychom zchudli o třetinu.
Exposlanec KDU-ČSL Ivan Gabal navíc tvrdí, že bychom museli vracet miliardy
evropských dotací, které jsme již využili. Zastánci „czexitu“
nicméně říkají, že bychom mohli zůstat na evropském trhu v rámci EFTA,
a to zcela automaticky. Jak se na tuto důležitou problematiku vůbec dívat?

Domnívám se, že výsledkem voleb dostali zastánci našeho odchodu z EU
pěkně na frak, měli by si to uvědomit a přehodnotit svoje stanoviska.
Český občan není ovce a ví, že odchod z Evropské unie by znamenal velký
ekonomický, sociální i společenský propad. Tisíce lidí by přišly o
práci, pozastavily by se investice, přestali bychom také blíže
spolupracovat v oblasti vědy a výzkumu, což by znamenalo stagnaci vývoje
našeho hospodářství. Ten argument, že bychom přece zůstali součástí
volného trhu, je dost nesmyslný, jelikož, jak jsem už říkal, přestali
bychom spolupracovat v řadě důležitých i společenských odvětví,
včetně diplomacie.

Naši lidé ale nejsou tak hloupí, aby si neuvědomili, jak moc bychom ztratili.
Odpůrci EU často ani nedovedou všechna ta negativa rozpoznat, pojmenovat a
dost si vymýšlí. Také se přece říkalo, že odchod Velké Británie nebude
mít na ekonomické fungování země žádný dopad, a dnes vidíme, kolik
firem a technologických center se už z ostrovů odstěhovalo, tisíce lidí,
například v bankovním sektoru, už přišly o práci. My Češi bychom tak
měli už konečně bouchnout do stolu a těm populistům jasně říct, ať si
jdou ty svoje nesmysly vykládat někam jinam.

Šéf hnutí Andrej Babiš i jeho „pravá ruka“ Jaroslav Faltýnek nabyli
opět poslaneckou imunitu za situace, kdy jsou trestně stíháni kvůli kauze
Čapí hnízdo. Nové složení Sněmovny tak bude muset opět hlasovat o
zbavení imunity v případě, jestli o to policie znovu požádá, což se
může, ale i nemusí stát. Myslíte si, že orgány činné v trestním
řízení zopakují svoji žádost, anebo že se zaleknou nového vítěze voleb
a zřejmě i příštího premiéra?

Jsem přesvědčený, že orgány činné v trestním řízení budou ve
vyšetřování pokračovat dál, a jakmile by zjistily, že došlo skutečně k
porušení zákona, znovu o vydání Andreje Babiše požádají. A poslanci za
KDU-ČSL v takovém případě budou znovu hlasovat pro.

Blíží se nám výročí sametové revoluce, pojďme se tedy nad
polistopadovým vývojem trochu zamyslet. Určitá část české společnosti
stále poměřuje dnešní život s tím, jak se jí žilo před listopadem 89.
Zejména lidé nad 50 let upozorňují na jevy jako korupce, nemožnost vymoci
právo či bezpečnost. Dle sociologů na ně spíše dolehly jevy jako
nejistota v zaměstnání, zejména kolem ekonomické krize, zadluženost,
nízké mzdy či výdaje spojené s výchovou dětí. Co je příčinou toho,
že mnozí lidé mimo Prahu nepovažují tento režim za svůj a ohlížejí se
spíše do minulosti?

Je v tom určitě, zvláště u starších lidí, hodně nostalgie. Týká se to
především občanů z menších měst a vesnic. Ti zejména poukazují na to,
že lidé dřív žili více pospolitě, jejich práce často měla větší
společenské uznání. Ony se vůbec stále více rozevírají nůžky mezi
obyvateli velkoměst a menších obcí, což vídím jako problém, a proto
také ty dvě skupiny lidí zcela jinak volí.

V této souvislosti bych chtěl upozornit na zásadní omyly řady novinářů.
Oni si myslí, že když budou stále více upozorňovat na chyby a přešlapy
Andreje Babiše nebo současného pana prezidenta, tak že se jim sníží
podpora u veřejnosti. Jenže na těch vesnicích, kde je daleko těžší
život, to působí právě naopak. Pražáci si zajdou třeba jednou týdně do
divadla či na nějakou jinou společenskou akci a stejně jako někteří
politici si vůbec neuvědomují, že v mnohých českých vesnicích funguje
jen jeden mobilní operátor, špatně chytáte signál televizních stanic a o
nějakém větší kulturním vyžití ani nemluvě. Ti lidé žijí jiným
způsobem, ve svých komunitách a pak, samozřejmě, i jinak volí. Někomu se
pak může zdát, že iracionálně, ale oni mají svá jiná, specifická
kritéria.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Radši tisíc muslimů, než jednoho Okamuru, slyšel předseda SPD na
vzpomínkové akci

Události ze 17. listopadu roku 1939, na které navazovala studentská
demonstrace o 50 let později, si dnes u Hlávkovy koleje v Praze připomněly
desítky lidí. Byli mezi nimi vedle politiků také zástupci vysokých škol,
studentů, akademické sféry i církví. Na své tehdejší spolužáky
vzpomněl i pamětník, student z roku 1939 Vojmír Srdečný, jemuž je 98 let,
napsala ČTK.

„Většině z nás bylo 20 let. Německé vojsko a gestapo vniklo do
vysokoškolských kolejí v Praze, Brně a Příbrami. Nákladními auty nás
odvezli do kasáren v Ruzyni. V těchto místech bez soudu bylo zavražděno
devět představitelů studentského hnutí. Nejmladší byl Václav Šafránek,
kterému v době vraždy ještě nebylo 19 let,“ řekl Srdečný.

„Dva roky po těchto tragických událostech se sešli v Londýně zástupci
studentů několika desítek organizací a představitelů spojeneckých vlád,
aby vyhlásili 17. listopad Mezinárodním dnem studentstva k uctění památky
popravených a umučených studentů, kteří jako první zvedli svůj hlas na
znamení odporu proti nacistickým utlačovatelům,“ připomněl Srdečný.

Vzpomněl také na odvlečení více než tisícovky studentů do
koncentračního tábora Sachsenhausen a vypočítal, kolik přeživších
někdejší hrůzy je ještě na světě. Po letech snah se mu letos podařilo v
archivu tábora získat seznamy tehdejších vězněných, které předal
několika českým úřadům.

U Hlávkovy koleje, kde žil student Jan Opletal, znovu zazněl požadavek 17.
listopad uctívat opět jako Mezinárodní den studentstva. Uvedl to vedle
zástupců studentů například předseda Českého svazu bojovníků za
svobodu Jaroslav Vodička. Někteří účastníci mu výkřiky připomněli
jeho spolupráci s komunistickou bezpečností.

Předseda Senátu Milan Štěch při vzpomínce na události roku 1939
připomněl méně známou oběť nacistických represí, jíž byl Václav
Sedláček. Zemřel v ještě mladším věku než student Jan Opletal a letos
by se dožil 100 let. Na akci také promluvili rektoři ČVUT Petr Konvalinka a
Univerzity Karlovy Tomáš Zima a zástupce studentů Michal Zima.

Vzpomínkové akce se zúčastnil také předseda SPD Tomio Okamura a
místopředseda téhož hnutí Radim Fiala. Když společně pokládali věnec u
Hlávkovy koleje, z davu za jejich zády se ozvalo „Radši tisíc muslimů
než jednoho Okamuru“. Politik však na toto zvolání nijak nereagoval.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Šaolinský mnich rozbil sklo jehlou (VIDEO)

Mniši z kláštera Šaolin souhlasili s účastí na experimentu amerických
blogerů. Jeden z mistrů ukázal jedinečnou techniku – hodil ocelové jehly
do balónu, který byl umístěn za sklem.

Pomalé záběry vypadají úžasně! Abychom přesně viděli, co se děje v
době hodu, pokus byl opakován bez balónu.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
EU potřebuje změnu rozpočtu, aby měla na řešení migrační krize,
navrhuje Kalousek

Evropská unie by měla upravit svůj rozpočet, aby měla dostatek peněz na
řešení migrační krize. Je o tom přesvědčen šéf TOP 09 Miroslav
Kalousek, který je také pro záložní plán, který počítá s přísnou
regulací západobalkánské migrační trasy. Řešením migrace se dnes budou
zabývat lídři evropských států na summitu s Tureckem v Bruselu.

"Je to otázka změny evropského rozpočtu. Evropský rozpočet byl schválen v
době, kdy migrační krize nebyla politickou prioritou, takže na ni v
podstatě nejsou žádné peníze," řekl dnes Kalousek novinářům. V momentě,
kdy se migrace stala prioritou číslo jedna, mělo by se to podle něj odrazit
i v rozpočtu. Zatím se ale nezdá pravděpodobné, že by evropské státy k
novelizaci rozpočtu přistoupily.

Předseda opoziční strany se dnes také vyslovil pro finanční podporu
Turecku a dalším zemím, které čelí velkému náporu běženců. "Myslím,
že nejenom Turecko, ale prostě ty země, které jsou v první linii," řekl
novinářům po tiskové konferenci týkající se superhrubé mzdy.

Na té koaliční vládě premiéra Bohuslava Sobotky (ČSSD) vytkl, že
vzkřísila superhrubou mzdu, která měla původně začátkem roku 2015
skončit. Vláda měla její zrušení i v koaliční smlouvě. Stejně tak se
koalice přihlásila k základním myšlenkám jednotného inkasního místa,
které ale dodnes nefunguje.

Svými kroky se vláda podle Kalouska připravila o úsporu na provozu
veřejného sektoru v řádu miliard korun nebo účinnější kontrolu výběru
daní a odvodů. Daňoví poplatníci pak podle něj přišli o zjednodušení
administrace přímých odvodů nebo o 30 miliard korun na přímém zdanění.

Pro zrušení superhrubé mzdy je nyní premiér Sobotka, ministr financí
Andrej Babiš (ANO) je ale proti. Hnutí ANO se obává toho, že by opatření
provedené samo o sobě přineslo administrativní zátěž.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Kdo tohle platí? Proč se lže? Majitel výzkumné agentury se zlobí

Majitel výzkumné agentury SANEP Jan Fulín se na serveru Ucho24.cz rozhorlil
nad úrovní redaktora MF Dnes Vojtěcha Srnky. „Za čí peníze lže Srnka
jako když tiskne?“ ptá se. Předmětem Fulínovy nespokojenosti je Srnkův
článek, který se zabýval letošními krajskými volbami a činností agentur,
které vypracovávají průzkumy veřejného mínění.

„Nedávno mě oslovil redaktor z MF Dnes pan Srnka a obeznámil mě s obsahem
článku, který se zabýval letošními krajskými volbami a činností agentur,
které vypracovávají průzkumy veřejného mínění. Neměl jsem námitek.
Pan Srnka však naznačil, že v této podobě nejspíš článek nevyjde.
Údajně ho oslovili lidé, kterých se článek také týká, a nabídli mu
značný finanční obnos, když článek přepíše a bude mít jasný cíl:
pošpinit jejich konkurenta, tedy společnost SANEP, což je společnost,
jejíž jsem akcionářem. Když prý zaplatím dvojnásobek, ponechá článek
v původní podobě,“ popsal Fulín s tím, že šlo o půl milionu korun.
Odmítl.

Původní článek měl být dle Fulína o tom, že majitelé agentury s
nepřesnými výsledky vysávají ze státní kasy desítky milionů. „MF Dnes
se pokusila udělat průřez několika voleb a sestavit srovnání, jak si
agentury vedly. Jak ukazují následující tabulky, dlouhodobě
nejpřesnější odhady prezentuje společnost SANEP, která vykazuje nejmenší
průměrnou odchylku předvolebních průzkumů oproti reálným výsledkům,“
mělo být prý v původním článku.

Zároveň tam mělo zaznít to, že agentura SANEP se snaží o transparentnost
při zpracování předvolebních průzkumů i to, že agentura čerpá ze
státních peněz zanedbatelný podíl. „Za takřka deset let své existence
vysoutěžila zakázky v celkovém objemu několika milionů korun. Oproti tomu
např. agentury kolem podnikatele Jana Hartla STEM/MARK či STEM čerpaly jen od
jedné státní instituce CzechTourismu takřka 60 milionů,“ poznamenal
Fulín. Závěrem se pak prý také článek zabýval skutečností, zda
oblíbenost exhejtmana Michala Haška (ČSSD) nemohla souviset s tím, že
společnost SANEP získala v roce 2014 od Jihomoravského kraje ve výběrovém
řízení zakázku v řádu několika set tisíc korun. „Při pátrání po
faktech jsme však zjistili, že měření oblíbenosti hejtmanů provádí
SANEP už do roku 2010, a pan Hašek byl takřka po celou dobu kontinuálně v
čele žebříčku popularity. Bylo by tudíž nelogické, aby se Hašek snažil
naklonit přízeň této agentury v roce 2014 a zajistit si prvenství v
žebříčku, když mu panoval již čtyři roky předtím,“ podotýká Fulín.
Původní text ZDE Následně zveřejňuje článek, v jaké podobě jej
skutečně MF Dnes uveřejnila. „Přízviskem nejoblíbenější hejtman se
třeba dlouhodobě pyšnil muž donedávna stojící v čele Jihomoravského
kraje Michal Hašek. A pak výrazně prohrál volby. MF DNES zjistila, že
třeba agentura SANEP, z jejichž průzkumů Hašek přízvisko
nejoblíbenější hejtman dlouhodobě čerpal, získala v posledních letech od
Jihomoravského kraje statisícové dotace a také různé zakázky,“ cituje
Fulín z textu. Ten se poté oněm dotacím věnuje, je tam jmenován právě i
Fulín jako majitel agentury SANEP. Exhejtman Michal Hašek zároveň odmítl,
že by dotace či zakázky měly cokoliv společného s jeho dlouhodobým
prvenstvím v průzkumech agentury. „Vzhledem k faktům a souvislostem
považuji Vaši spekulaci za účelově vykonstruovanou a že jednoznačně
předznamenává cíl i závěr Vámi připravovaného článku,“ zní také
reakce ředitele agentury SANEP Oldřicha Zajíce. „Kdo zaplatil, kolik a
zdali vůbec, lze jen spekulovat. Nebo lze také spekulovat o tom, zdali je pan
Srnka pouze povrchní a arogantní redaktor, nebo zdali je vychytralý a
zkorumpovaný redaktor píšící na čísi objednávku. Kladl jsem si otázku,
proč pan Srnka účelově píše v souvislosti s letošními krajskými volbami
jen o společnosti SANEP (která navíc odhady letošních voleb po uzavření
registrací stran a hnutí neprováděla) a pouští se do srovnání něčeho,
co podle všech renomovaných sociologů porovnávat nelze. Proč záměrně
vynechává daleko závažnější opakované pochybení ostatních agentur,
proč nezmiňuje desítky miliónů z peněz daňových poplatníků plynoucích
do těchto podnikatelských subjektů? Kdo měl zájem nezveřejnit fakta, ale
účelovou spekulaci?“ uzavřel otázkami svůj text Fulín.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Petr Robejšek pro PL: Překvapilo mě, že na Staroměstské náměstí
přišlo málo lidí. Praha je přece metropole. „Občanská společnost“ je
asi podstatně menší, než to sugeruje četnost vystoupení jejích vůdců v
médiích

ROZHOVOR Analytik Petr Robejšek obdržel 28.října od prezidenta Miloše
Zemana státní vyznamenání a nechtěně se tak jako celoživotní komentátor
stal přímým aktérem politické události, neboť z letošního medailového
ceremoniálu se stalo téma týdne. V rozhovoru pro ParlamentníListy.cz se
pokusil na celou situaci podívat z nadhledu a rozebrat důsledky tohoto střetu.

Pane docente, 28. října jste na Hradě z rukou prezidenta republiky převzal
státní vyznamenání, medaili Za zásluhy o stát. Ceremoniálu předcházely
bouřlivé reakce části politického spektra za podpory mediální a
společenské elity. Nerozvažoval jste vy sám, jako někteří jiní ocenění,
zda se na Pražský hrad vypravit a ocenění odmítnout či za sebe poslat
někoho jiného, aby medaili převzal?

Oceněnění, kterého se mi dostalo, považuji za projev uznání za to, co
jsem pro svoji rodnou zemi za čtvrt století udělal. Stejně jako ocenění z
rukou prezidenta si cením pozitivních reakcí tisíců „obyčejných“
lidí, kteří mi dlouhodobě a s rostoucí intenzitou po mém vyznamenání
dávají najevo svou vděčnost za to, že patřím k těm, kteří jim
pomáhají vyvážit kontroverzní kvalitu informací a názorů, které jim
vnucuje značná čast medialních a akademických elit. Mám pocit, že jsou mi
vděční za to, že přistupuji k věcem realisticky, hovořím srozumitelně a
vyslovuji postoje, které se blíží jejich vlastním; prostě za to, že
používám zdravý rozum a neideologizuji.

Proto jsem o možnosti oceněnění odmítnout, či jeho převzetíí nějak
relativizovat, nikdy neuvažoval. Celý můj život se snažím chovat se tak,
že svůj postoj zaujmu a jednoznačně projevím.

Ve zhruba stejný čas se na Staroměstském náměstí konala „alternativní
oslava“ 28. října, kam podle ministra vnitra přišlo 15 tisíc lidí.
Demonstranti se následně vydali k Hradu, kde pokřikovali na hosty
přicházející na hradní recepci. Michal Horáček tvrdil, že tam o Zemanovi
nepadlo ani slovo, nicméně transparenty se zaměřovaly především na
prezidenta, místy i dosti vulgárně. Jaké z toho máte dojmy?

Každý má právo projevit svůj názor, dokud tak činí v mezích zákona.
Trochu mě zaráží, že vzhledem k tomu, jak bouřlivá diskuse se odehrává
v médiích, přišlo na Staroměstské náměstí jenom poměrně málo lidí.
V metropoli bych očekával daleko větší počet. V této souvislosti
přemýšlím o tom, jak vlastně vypadá ona občanská společnost, o které
se v souvislosti s demonstrací na Staroměstském náměstí mluví. Na pódiu
jsme viděli některé z těch, kteří se považují za její reprezentanty.
Vzhledem k počtu všech účastníků mně vytanula na mysli otázka, jestli
jsou si ti, kteří hovoří ve jménu občanské společnosti, jisti tím,
kolik lidi vlastně reprezentují. Vezmeme-li to pouze „technicky“, tak jsou
členy občanské společnosti všichni občané. Ale hovoříme-li o občanské
společnosti jako o společenství těch, kteří sdílejí na věci určitý
názor, kupříkladu na události okolo státního svátku, tak velikost této
„občanské společnosti“ zřejmě dramaticky klesne.

Dokonce bych šel tak daleko, že bych řekl, že tato názorová „občanská
společnost“ se rekrutuje zejména z těch lidí, které označujeme za
politickou, mediální, akademickou a kulturní elitu. To není velký
rezervoár. Nepočítám-li podnikatelskou elitu, tak bych odhadl, že
hovoříme dejme tomu zhruba o dvou stech až dvou stech padesáti tisících
lidí v republice. Tyto osobnosti zaujímají pozice, které jsou vybavené
prestiží a mocí. Buď mocí politickou nebo mocí v tom smyslu, že mohu
snadněji než ostatní občané projevovat a rozšiřovat svoje názory. Tím
však dochází k optickému klamu ohledně jejich skutečné síly a podpory ve
zbytku společnosti.

To je jeden aspekt tohoto tématu. Druhý se týká kvality elit. Na
zmíněných elitních pozicích jsou jistě mnozí, jejichž odborná
kompetence, analytické schopnosti, názorová a osobnostní „dospělost“ a
zodpovědnost odpovídají nárokům , které na elity klademe. Ale nezřídka
zaujímají elitní pozice i tací, kteří těmto nárokům v některých nebo
ve všech ohledech nedostačují. To se pak projevuje v jejich myšlení a
chování.

Veškeré spory a hádky začaly tím, že ministr Herman oficiálně na
ministerstvu přijal dalajlámu, navzdory doporučením ministra zahraničí i
údajné kolektivní dohodě vlády. Obvinil prezidenta z vydírání, nyní
obviňuje ze lži i ministra. V minulosti zase tvrdil, že mu prezident
schválil účast na sudetoněmeckém srazu a ten to popřel. Jak na základě
známých faktů můžeme kauzu Brady zhodnotit?

Známá fakta ještě neznamenají pravdivá fakta. Okolo pana Bradyho se
rozpoutalo několik politických her, jejichž všechny pohnutky a tahy
zúčastněných aktérů neznám a tudíž se neodvažuji soudit. Na místě
pana Bradyho bych se však z oné záplavy medailí a uznání cítil spíše
rozpačitě. Každý se ale rozhoduje sám za sebe.

Pokud jde o věcnou podstatu toho, co se událo: Měl se Daniel Herman setkávat
s dalajlámou? Podrazil vládu, když se s ním setkal oficiálně, což
nečiní politici žádné ze západních zemí? Byl dopis čtyř ústavních
činitelů přehnaný? A jaký postoj vy osobně zaujímáte k otázce Číny a
Tibetu?

Podle mého názoru se ministr kultury může sejít s dalajlámou, ale rozumné
by bylo, kdyby se s ním sešel mimo ministerstvo. Na tom, že by si vyměnili
názory a že by měl ministr možnost signalizovat svůj postoj k Tibetu, by se
tím pranic nezměnilo. Tak, jak proběhlo, však mělo toto setkání
zbytečné konotace a přineslo zbytečné komplikace.

Ptám-li se, jaký byl přínos tohoto setkání pro Českou republiku, protože
to byl jistě jediný motiv pana ministra, tak je na straně nákladů třeba
započítat ztížení spolupráce v koaliční vládě a to, že setkání
přimělo čtyři ústavní činitele k tomu, aby čínské straně napsali onen
ujišťující dopis. To považuji za přehnanou reakci. Bylo to příliš
pokorné gesto, které signalizovalo větší než reálně existující slabost
české vlády vůči vládě Číny. To čínská strana nepochybně nezapomene
a v budoucnosti využije. Podle mého názoru by úplně postačil dopis od
ministra zahraničí, ve kterém potvrzuje, že dohody obou zemí platí.

Pokud jde tibetskou otázku, tak vás jistě nepřekvapí, že člověk s mojí
povahou a osobním osudem sympatizuje s každým národem, který se
nenásilnými prostředky snaží získat a udržet sebeurčení. Jiná věc je,
jestli to v případě Tiberu považuji za realistické.

Nyní ještě obecně k prezidentu Zemanovi. Jak vidíte po třech a půl letech
jeho působení? Rozhodne-li se objahovat mandát, má to jisté, anebo naopak
může uspět jakýsi kompromisní kandidát, za kterého se označuje Michal
Horáček či končící šéf Akademie věd Jiří Drahoš? Jak bouřlivé
období nás před volbou v roce 2018 čeká?

Zhodnocení působení špičkových politiků, ostatně stejně jako
zhodnocení výsledků práce každého z nás, obyčejných občanů, lze
učinit pouze s větším časovým odstupem. To, co se považuje za správné
dnes, je pouze subjektivně a emocionálně zabarvená domněnka. To, co je
správné ve smyslu prospěchu pro zemi, je historický fakt. Dějiny
nemilosrdně zvažují a revidují hodnotu našich aktuálních soudů.

Aby nevznikl dojem, že se tak vyhýbám odpovědi, ale u vědomí toho, co jsem
právě nastínil, řeknu následující. S některými postoji pana prezidenta
zcela souhlasím – migrace, odmítnutí eura –, ale třeba pozici vůči
Číně bych nezaložil tak výrazně na ekonomických zájmech. Ale – kritici
politiky každého z našich prezidentů dělali jednu věcnou chybu.
Přeceňovali možnosti prezidentů a dlouhodobost vlivu, který měly jejich
názory kupříkladu na zahraniční politiku naší země.

Rozhodne-li se prezident Zeman svůj mandát obhajovat, tak bych z dnešního
hlediska řekl, že má dobré šance jej obhájit. To souvisí také s mými
pochybami o tom, jak silná a trvalá je opozice vůči němu mimo určité
segmenty společnosti.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Reportéři ze Spiegelu vyrazili do Eritreje a zjistili něco jiného než OSN

Reportéři německého magazínu Spiegel se vypravili do Eritreje, která je
považována hned po Islámském státu a KLDR za nejhorší místo k životu z
pohledu dodržování lidských práv a právního státu vůbec. Na první
pohled však působí tato africká země naprosto standardně.

Ačkoli je Eritrea lidskoprávními organizacemi i samotnou OSN popisována jako
„africká KLDR“, na první pohled tak podle reportérů německého
magazínu nepůsobí. Ačkoli mají konkrétně v Německu eritrejští
uprchlíci největší šanci na získání azylu hned po těch syrských, jenom
za loňský rok se jich zpátky do země vrátilo přes sto tisíc. Je navíc
běžné, že i úspěšní žadatelé o azyl do země jezdí na pravidelné
návštěvy. Denně jich údajně opustí zemi 5000.

Místní vláda to údajně toleruje především proto, že navrátilci či
návštěvníci přinášejí tolik potřebné finance. „Rada OSN pro lidská
práva ve své zprávě obviňuje eritrejskou vládu z pronásledování svých
občanů, mučení, znásilňování a poprav. OSN také kritizuje úřady za
neuměřeně dlouhou a tvrdou vojenskou službu, která připomíná otrocký
systém. Koncem roku 2015 OSN odkryla, že ze země uprchlo téměř 500 000
lidí, tedy 10 % populace.“

Právě z těchto důvodů mají eritrejští uprchlíci značnou šanci uspět
ve svých žádostech o azyl. Konkrétně v Německu loni uspělo 92 %
žadatelů a letos je to jen o několik málo procent méně,“ píše Spiegel
a dodává, že na první pohled je v Eritreji všechno standardní. „Lidé se
volně pochybují po ulicích, mladé ženy nosí džíny a muži posedávají v
kavárnách. Útisk ze strany vlády je často skutečně neviditelný.“

„Za nebezpečné místo pro novináře označují Eritreu také Reportéři
bez hranic. Nicméně za celý týdenní pobyt v zemi nic takového nemůžeme
potvrdit. Na rozdíl od KLDR nás nikdo nesleduje a nikdo nám neříká, kam
nesmíme,“ píší autoři reportáže. Veškerá obvinění při osobním
setkání vyvrací také ministr pro informace Yemane Gebremeskel, který
hodnotí znepokojivé zprávy OSN jako „urážku pro celou Eritreu“.
Porušování lidských práv bagatelizuje s tím, že „něco takového se
děje všude“.

Eritrea je dlouhá léta ve válečném konfliktu se sousední Etiopií a také
z toho důvodu disponuje obrovskou armádou, která údajně čítá až 200 000
mužů. Jak již ale bylo zmíněno, mnozí z nich jsou nuceni sloužit se
zbraní v ruce i deset a více let. Rozpory stran o hodnocení zdejší situace
však panují i mezi představiteli západu. „Zástupci Evropské unie
například obviňují Radu OSN pro lidská práva z nevyváženého pohledu.
Tvrdí, že většina lidí neodchází kvůli politickým represím, ale kvůli
dlouhé vojenské službě a špatné ekonomické situaci.“

Podle Spiegelu tak vyvstává problém, jak by samotné německé migrační
úřady měly postupovat při udělování azylu Eritrejcům, když se na
zhodnocení tamější situace neshodnou ani EU a OSN. „Švýcarsko již
například od loňského léta azyl Eritrejcům neposkytuje. Srovnávání s
KLDR popírají i někteří Eritrejci, kteří jinak vládu kritizují.
Postarší muž, se kterým se setkáváme v kavárně, říká, že Eritrea je
spíš taková africká Kuba.“

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace