Question:
Revoluce byla trochu ušmudlaná, vzpomíná zakládající člen Občanského
fóra v Mostě. Do politiky nemají chodit Marťané

ROZHOVOR V revolučním roce 1989 spoluzakládal Občanské fórum v Mostě,
časem se stal významným politikem ODS. Tomáš Ratiborský je spojen mimo
jiné s Radou Českého rozhlasu, k níž má řadu připomínek, a také s
jedním z prvních polistopadových soukromých rádií. V rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz vzpomíná na to, v čem byla „sametová revoluce“ tak
trochu ušmudlaná, komentuje mediální „kamikaze“ Tomia Okamury a
vysvětluje, v jakém smyslu je Babišova politika pouze virtuální. V
prezidentské kampani se těší hlavně na Topolánka a má vzkaz i pro nové
poslance.

V letech 2008–2014 jste byl členem – i předsedou – Rady Českého
rozhlasu. Co si myslíte o návrhu zestátnění České televize a Českého
rozhlasu, jak před pár dny nadhodil Tomio Okamura?

Tato otázka není úplně nová. Koneckonců si to český národ už
vyzkoušel v praxi, kdy média zestátnila předlistopadová moc, která zde
vládla, tedy Komunistická strana Československa. Víme, jaké to mělo dopady:
Z médií se stala hlásná trouba totalitního režimu. Proto je onen návrh
nesmysl – veřejnoprávní média mají nezastupitelné místo v mediálním
prostoru. Pokud někdo říká pravý opak, buď neví, o čem hovoří, nebo
má jiné úmysly jako například mediální kamikaze Tomio Okamura.

Těžko říci, z čeho jeho motivace pramení – on kritizuje, že nedostává
třeba konkrétně v České televizi férový prostor...

Nevím, jak to funguje v České televizi, ale domnívám se, že naprosto
zrcadlově jako v Českém rozhlase. Dělají se zpětné analýzy a Rada
České televize kontroluje vyváženost vysílání, má možnost požádat
generálního ředitele, aby doložil vyváženost vysílání, statistiky
existují. Nemyslím si, že si veřejnoprávní médium dovolí někoho
diskriminovat, byť je to strana „jiného druhu“, třeba i některými
označovaná za stranu totalitního nebo nesystémového typu. Všechny subjekty,
které jsou na „politickém trhu“ relevantní, určitě dostávají obdobný
prostor, jsem o tom přesvědčen.

Občas se vrací také návrh na zrušení koncesionářských poplatků za
rozhlas a televizi. Senátor Veleba kupříkladu před časem žádal úpravu
poplatků a osvobození těm, o nichž veřejnoprávní média v minulosti
informovala nepravdivě. Dále prosazoval možnost občana rozhodnout se, zda
místo na televizi pošle poplatek třeba ve prospěch muzeí a podobně. K tomu
máte rovněž odmítavý postoj?

Zase záleží na tom, od koho nápad pramení a jakou politickou skupinu ti
lidé představují... Opravdu netuším, zda lidé jako pánové Okamura a
Veleba říkají takové věci z neznalosti, nebo jim jde o pouhé
zviditelnění.

Třeba mají oba „jen“ špatnou zkušenost...

To nevím, ale je potřeba říci, že koncesionářské poplatky byly zavedeny
od vzniku Českého rozhlasu, posléze České televize, která začala vysílat
až po druhé světové válce. Asi kolem roku 1937 měl rozhlas jeden milion
koncesionářů. Samozřejmě na provoz to tehdy nestačilo, objevovaly se nové
technologie a provoz se stával nákladnějším. Provoz České televize a
Českého rozhlasu je hrazen z reklamy a koncesionářských poplatků, a pokud
se nic nezměnilo, příjmy z těchto zdrojů zcela pokryjí náklady na provoz
a nové investice. Neuvědomuji si zpětně, že by někdy byl přetřásán
zásadní problém ekonomické nestability těchto médií. Byla vždy stabilní,
vyhovující a po dobu, co já jsem byl v Radě ČRo, byl výběr
koncesionářských poplatků na vzestupu. Nevím, že by býval problém.
Nechápu, proč když něco funguje, má vždy někdo potřebu do věci začít
šťourat. Modely fungování v rámci Evropy jsou různé – někde existuje
kombinace poplatků, reklamy a podpory státu nebo obdobně. U nás současný
způsob vyhovuje, je zde takto zakotven, lidé jsou zvyklí a 45 korun
měsíčního poplatku podle mě nikoho nezabije. Když jsem slyšel Tomia
Okamuru, že se musí ulevit občanům od těchto poplatků, tak to nepovažuji
za zásadní úlevu. Rezervy jsou jinde.

Některým lidem možná ani tak nejde o to, že by nezvládli zmíněnou
částku zaplatit, ale o to, že musejí povinně tuto částku hradit, i když
se jim třeba program nelíbí...

Je to platba ze zákona. Samozřejmě existuje v České republice určitý
objem obyvatel, kteří neplatí koncesionářské poplatky z mnoha důvodů.

... někteří jsou přímo ze zákona osvobozeni.

Samozřejmě, a ti, kteří nevlastní žádný rozhlasový či televizní
přijímač, mohou poslat čestné prohlášení na příslušném formuláři
veřejnoprávnímu médiu a také budou osvobozeni od placení. Takové
případy z praxe znám. Je to podobné jako autorské poplatky v provozovnách,
kde kontroloři OSA a dalších autorských svazů toto kontrolují a v
případě porušení ovšem dávají podnikatelům poměrně velké pokuty.
Nicméně pokud se prokáže, že nemáte rozhlasový přijímač, pak
samozřejmě ani autorské poplatky platit nemusíte.

Podle mě celkově pokusy o změnu financování nebo zestátnění
veřejnoprávních médií jsou vždy pokusem nějak tato média ovládnout. Pod
pláštíkem toho, že oni dotyční jsou těmi diskriminovanými. Myslím, že
zákon o Českém rozhlasu a České televizi garantuje svobodu a nezávislost
veřejnoprávních médií jak na politicích, tak na státním rozpočtu,
protože je pochopitelné, že pokud vám někdo dává peníze, tak vás
vždycky ovládá. Dnes nejsou financovány státem, jde o peníze
koncesionářů, takhle je to správně a navíc to funguje.

Vy byste na fungování Českého rozhlasu, na způsobu, jak jsou voleni
členové Rady ČRo, nic neměnil? Je kontrola opravdu dostatečná, aby
občané nemuseli mít oprávněné obavy o svobodu projevu a program bez
cenzury?

Samozřejmě předmětný zákon, který je z roku 1991, by zcela jistě
potřeboval novelu. Kontrola je podle současného zákona dostatečná.
Nicméně čvrt století od listopadu by měl zákon respektovat nové podmínky
mediálního trhu. Když jsme byli ve Velké Británii v BBC, tak se mi líbilo,
že jejich kontrolní orgán – BBC Trust – je nezávislým subjektem, a to
nezávislým i na tom samotném médiu. Zatímco Rada Českého rozhlasu nemá
právní subjektivitu a je placena z rozpočtu Českého rozhlasu. To druhé by
nebyl až takový problém, ovšem právní subjektivita problém pro radu je,
protože pokud chce vyhlásit nějaké výběrové řízení nezávislé
analýzy vysílání Českého rozhlasu, musí to konzultovat s vedením
rozhlasu, které záležitost zahrne do svého portfolia výběrových řízení,
aby vše odpovídalo legislativě. V tomto směru je rada nesvobodná a postup
je kostrbatý, zdlouhavý. Od nějakého problému, který vy jako kontrolní
orgán zaregistrujete, uplyne mnoho času. To se mi moc nelíbí. Rada by měla
mít větší nezávislost na Českém rozhlase, a tím pádem i větší
zodpovědnost.

Od koho očekáváte, že by měl přijít podnět k podobným změnám, když
vy sám už politicky činný nejste?

Poslanci anebo Rada ČRo, ale novela současného zákona by určitě na
přetřes měla přijít. Samozřejmě nominace a volba kandidátů je rovněž
spíše jakási pseudo svoboda. Kandidáty navrhují svazy, občanská
sdružení, regionální uskupení a podobně, ale stejně jednotlivá jména
volí parlament. A ten je politickým orgánem, vrcholnou institucí politiky
kromě senátu a Hradu, proč tedy tímto způsobem nominací zastírat?

Ve zmíněné Velké Británii do BBC Trust jmenuje předsedu královna a členy
pro změnu ministr kultury, je to taková kompilace.

Takže když u nás parlament kontroluje, tak by klidně mohl nominovat.
Připadá mi to proto jako hraní si na demokracii. Když se budou věci říkat
otevřeně, vůbec ničemu to neuškodí. Ale shrnu-li, tak rada by měla mít
právní subjektivitu a být více nezávislá na médiu veřejné služby.
Parlament má páky na to ji kontrolovat.

Můžete to přiblížit?

Rada předkládá jednou ročně do parlamentu zprávu o hospodaření Českého
rozhlasu a zprávu o činnosti rady. Nejprve vše projedná volební výbor. Pak
je následně schvaluje plénum Poslanecké sněmovny. Když neschválí zprávu
dvakrát po sobě, rada je odvolána. Lze odvolat i jednotlivé radní.

To jste zažil?

Já ne, ale přede mnou se to přihodilo Štěpánu Kotrbovi, který poté
raději odstoupil, když mu odvolání hrozilo. Měl prý snahu ovlivňovat
vysílání Českého rozhlasu, úkolovat redaktory.

Ještě bych ale rád vypíchl jednu absurditu, která se přímo mě týkala a
je zakotvena v zákoně o Českém rozhlase. Označil bych to skoro za
diskriminační paragraf, který nemá aktuálně v českém právu obdoby:
Když člen Rady Českého rozhlasu skončí výkon mandátu, nemůže být dva
roky poté zaměstnán v Českém rozhlase, a dokonce ani jeho příbuzní.
Podobný paragraf o zákazu konkurence (§ 5 odst. 3 zákona 484/1991 Sb.) jinde
není. A dokonce to není ani v zákoně týkajícím se České televize –
tam byl zákon v tomto směru změněn, v případě rozhlasu však nikoli,
přestože jsme na to již poukazovali. Politici to nepovažují za zásadní
záležitost.

Například ministr financí skončí s výkonem mandátu a může klidně
odejít do vedení banky, kde může veškeré poznatky uplatnit, a to není
konflikt zájmů?

Mimochodem, rozhlas je stále trochu podceňovaným médiem oproti televizi,
přitom obecně má ve způsobu sdělení mnohem větší sílu než televize.
Postačí vám jeden smysl – sluch. A můžete jej mít v autě, v obchodě,
všude. Dopad rozhlasu je nedoceněn.

Střet zájmů tu už máme dost výrazný v tom, že řada médií se dostává
do vlastnictví konkrétních politiků a ti je, někteří, dokonce
používají jako politický nástroj proti svým „protivníkům“. Jak
hledíte na tohle – nedošla ta „svoboda vlastnit“ zase až příliš
daleko? Znáte něco takového čtvrt století zpátky, kdy vy sám jste mimo
jiné byl v roce 1991 u zrodu kdysi dosti významného soukromého Radia Most?

Tohle je novum. My jsme tehdy zakládali rádio na základě zákona, který
vznikl v roce 1991 a umožnil vznik médií jak veřejnoprávních, tak
soukromých. Licenci jsme získali, ale regionální Radio Most bylo hudebním
rádiem, takže prostor pro ovlivňování politiky ve slova smyslu pravidelné
masáže formou komentářů či diskusí nepřipadal v úvahu, protože bychom
přicházeli o posluchače, kteří od hudebního rádia očekávají majoritní
podíl hudby. Zpravodajství rádií tohoto typu je velmi omezené, krátké,
přebírají se agenturní zprávy.

Ale co se týče vaší otázky – je to velký problém.

Dá se s ním něco dělat?

Vlastníkovi médií, byť proklamuje, že nic neovlivňuje, nemůže nikdo
něco takového uvěřit. Ale jak to regulovat, to opravdu netuším. Proti
sobě tu jde právo vlastnit a právo na vyváženost obsahu. U pana Babiše jde
nejen o printová média, ale na audiovizuálním trhu tedy Rádio Impuls.

Je evidentní, že mnoho lidí, kteří v těch redakcích nejdřív s
nadšením pracovali, odchází jinam, do svobodnějších médií nebo nová
zakládají. Mohu se domnívat, že je to tím, že na ně byly vyvíjeny tlaky
na ovlivňování čehokoliv.

Zářným příkladem je Martin Komárek. Před jeho nástupem do politiky jsem
jeho komentáře rád četl, pak už se to nedalo. Je ovlivněn výrazně a je
to zjevné. Samozřejmě že každý má nějaký politický názor a je pro
novináře složité jej potlačit, aby zůstal vyvážený.

To by nemělo být složité, to je základ zpravodajské profese.

Holt někdy je to více, jindy méně znatelnější... V některých médiích
je to nyní prostě znatelnější o dost více.

Nedovedu si ovšem představit, jakou regulaci by současný stav potřeboval.
Můžeme sledovat příklady ze zahraničí, například z Itálie –
Berlusconi, který s přehledem ovládal rozhlas, televizi i print. Masáž
potenciálních voličů byla masivní a dodneška mu to v podstatě prochází.

Když se vrátím k Radě Českého rozhlasu, pravideným bodem na jednáních
jsou stížnosti posluchačů. Někdo si stěžuje na hudbu, někdo na
moderátory, jiný na nevyváženost ve vysílání. Generální ředitel je pak
vyzván, aby dodal radě podklady a analýzu – pochopitelně jsme narazili i
na případy, kdy posluchač měl pravdu. Za šest let, co jsem v radě působil,
jsme nezaznamenali zásadnější pochybení. Někdy se třeba některý
komentátor neudržel na uzdě, ale na zásadní politické prohřešky si
nevzpomínám.

Jakýmsi dalším kontrolním orgánem je podle některých nedávno zřízené
Centrum hybridních hrozeb, které mimo jiné prý sleduje dezinformace v
médiích. Jak ho vnímáte?

Z toho, co slyším o vzniku centra, tak má kontrolovat zejména protizákonné
záležitosti týkající se teroristických hrozeb nebo nesystémových skupin
občanů s nekalými úmysly. V době teroristických útoků ve světě je
zřejmě kontrola toků informací, které si mezi sebou posílají, důležitá.

Neslouží ale k tomuto účelu již BIS a vojenské zpravodajství?

Jistě, ale v dnešní době toto vše nemohou rozvědky ani stíhat.

Neobáváte se nějakých perzekucí směrem k soukromým médiím za
publikované názory a informace? Nesměřuje to k cenzuře?

Asi je potřeba se tím vším více zabývat s ohledem na zmíněné hrozby
terorismu zvenčí. Nic jiného ve smyslu této instituce ale nespatřuji.
Kdybychom ve všem viděli hned ohrožení osobních svobod, to už by nešlo
asi nic... To, co nastiňujete, jistě nemá se vznikem centra nic společného.
Nemyslím si, že monitoring informací probíhá kvůli tomu, aby se zabránilo
tomu, že jsou. Nic jiného bych v tom v dobré víře opravdu nespatřoval.
Vezměte si, že instituce pro boj s organizovaným zločinem část informací
získávají i z veřejných zdrojů.

Nyní jsme si připomínali 17. listopad 1989. Vy jste se tehdy začal aktivně
pohybovat v politice. Jak se vám žilo předtím a potom? (Bylo by založení a
vedení rádia dnes snazší, nebo složitější?)

V každé době je potřeba, aby se člověk postaral o to, o co se má postarat
v první řadě – o rodinu. Vždy jsem se snažil, aby fungovala a aspoň
relativně prosperovala v daných možnostech. O to se snažím i teď, takže
je to vždy na daném jednotlivci. Tehdy komunistický režim ovlivňoval
každého, svoboda jedince byla výrazně potlačena, ale stejně bylo potřeba
nějak fungovat.

Detailně jsem se o politiku před rokem 1989 nezajímal, protože moje postoje
byly jasně dané poměry, ze kterých jsem vyšel. Vždy jsem se na totalitní
režim díval spatra, protože mé rodině vždy ubližoval. Víc to asi nelze
hodnotit.

Revoluce pro vás ale nastartovala celkem bohatou politickou kariéru, nejen v
čele ODS v Mostě, ale jeden čas jste patřil dokonce k vedení ODS. Dnes, kdy
jste se již z politiky stáhl, to přece jen s tím čtvrt stoletím nadhledu
je možné docela dobře hodnotit, ne?

Moje motivace, proč se začít angažovat, byla zřejmá, byla osobní –
rodinné důvody. Můj otec si před rokem 1989 užil hodně problémů s
režimem a moje motivace tkvěla v tom režimu to nějak „oplatit“.

Byl to velký zlom a ohromně mě to bavilo. Navíc jsme založili zmíněné
rádio, to nás velmi bavilo. Šlo o dobu, kdy se dělo spousta nového. My jsme
sice s kolegy měli kvůli rádiu úvěry, a to tehdy byly úroky kolem 17
procent, takže co se vydělalo, to se recyklovalo zpátky. Ale vše jsme
zvládali, v Mostě byly akce radia vyhlášené široko daleko, šlo o
prestižní záležitosti.

Ve volbách 1990 jsem byl na kandidátní listině někde zhruba na patnáctém
nebo šestnáctém, prostě ne příliš zajímavém místě. Jé, to byly tehdy
dohady, pro některé umělce nebyla tato místa dost seriózní. A já i z
této pozice jsem se dostal do České národní rady, protože Občanské
fórum získalo přes padesát procent, takže půlka to brala. Působil jsem
tam dva roky, byla to ohromná euforie. Vše se předělávalo, schvalovaly se
nové zákony, seděli jsme v ČNR i dlouho do noci. Takhle nadšenecká už pak
politika nebyla. Já skončil v 92. roce, byť jsem měl šance pokračovat
minimálně do zlomu, kdy se dělil stát. Nabídky byly, ale zůstal jsem v
Mostě, věnovat se rádiu byla adekvátní „náhrada“. Se svou
retrospektivou jsem spokojen.

V pozdějším věku jste si ke vzdělání ve veterinární oblasti dodělal
vysokou školu, obor „politologie a zahraniční vztahy“. Co vás k tomu
vedlo a k čemu vám to dnes je, když jste se navíc z politiky stáhl?

Já studoval nejdříve střední zemědělskou školu. Původně jsem chtěl na
veterinární školu do Hradce Králové, tam by ale velký převis poptávky
– spádovou oblastí byla v podstatě celá republika – a neuspěl jsem u
přijímacích zkoušek. Odmaturoval jsem pak v Kadani, vztah ke zvířatům ale
ve mně byl, tak jsem zašel do Mostu na okresní veterinární zařízení, kde
mě přijali s podmínkou dodělat si vzdělání. Všechny potřebné kurzy
jsem absolvoval a stal se ze mě veterinární technik. Po čtyřech letech jsem
pak šel na Státní statek do Mostu a tam jsem vydržel až do revoluce, kdy se
to zlomilo, já šel do České národní rady a na statek se už nevrátil. V
podstatě došlo i k mnoha reorganizačním změnám – restituce,
rozdělování, štěpení... A statek zanikl.

K původní profesi jsem se už nevrátil, následovala éra rádia a politiky.

A studium politologie, jak jsem se k tomu dostal? Byl jsem na kongresu ODS, kde
měla stánek vysoká škola Cevro. Ti nás lanařili do otevíraných oborů,
ale já tomu pozornost nevěnoval. Asi za dva dny jsem mluvil s bývalým
oblastním manažerem ODS Jiřím Radilem a on prý, že se přihlásil a ať se
připojím. Tak jsem se přihlásil.

Jaké téma jste si jako zkušený politolog vybral pro bakalářskou práci?
Souviselo to s vašimi polistopadovými zkušenostmi?

Na bakalářské práci jsem se vyšťavil. Napsal jsem dvojnásobek stran, a to
jsem se v podstatě musel naučit psát na počítači všemi prsty.
Zpracovával jsem téma, o kterém něco vím – Vznik a vývoj Občanské
demokratické strany po roce 1989.

V práci jsem částečně i popsal vznik Občanského fóra v Mostě a lidi
kolem – i ty, kteří se celou věc pokusili ještě do poslední chvíle
zvrátit. Bylo pro mne osobním zklamáním, že se to týkalo lidí, kterým
jsem důvěřoval – mluvčí OF Rudolf Felzmann nebo pozdější náměstek
ministra hospodářství Vlasta Krausov.

Most určitě nebyl výjimkou, že i zde byli infiltrovaní ti, kteří neměli
zájem na poražení režimu. Sice v té době aktivně vystupovali, ale museli
cítit, že se to na ně časem provalí, že byli značně poplatní bývalému
režimu.

Když se v Mostě otevřelo divadlo, tuším 25. 11. 1989, a mluvilo se o
založení Občanského fóra, já tam také byl. Herci vyzývali, aby
přítomní někoho navrhli. Seděl jsem tam s jednou známou a požádal jsem
ji: Navrhni mě. Tak mě navrhla, šel jsem na pódium, ptali se mě, co jsem
zač. Tak jsem jim pověděl, kde pracuju a oni: „Tak tu máme někoho za
zemědělce.“

Když jsem pak v parlamentu byl členem lustrační komise, zpětně jsem
narážel na jména, která znám, a ve mně by se krve nedořezal. Člověka, s
kterým jsem po revoluci chodil na pivo, jsme si pak předvolávali na komisi.
To byl divný pocit. Nebyla to úplně čistá revoluce, byla trochu ušmudlaná,
ale přesto naše.

Máme po sněmovních volbách. Co říkáte na to, že větší část lidí je
dnes podle průzkumu z těchto dní spíše nespokojena než spokojena s
výsledkem voleb?

Tak měli jít k volbám! Slyšel jsem po volbách statistiku v České televizi,
že nevoliči jsou výrazně nespokojeni. Co to je? Když nevolím, tak musím
být spokojený. Jinak je to přece nesmysl. Ať jdou volit, a uvidíme. Já
bych šel do nových voleb, nebál bych se toho. Třeba to pan Babiš vyhraje
znovu – ať si to zkusí úplně sám. Ať je úplně sám zodpovědný za to,
jak to bude. Ono se to vše hezky říká, když má partnery, ze kterých za
čtyři roky udělal totální nuly a oni si to nechají líbit. Úspěch je
jeho zásluha a to, co se nepovedlo, je problém těch ostatních... Přitom on
přece nevedl ministerstvo práce a sociálních věcí, ale slyšíte, že „Babiš
nám přidal na důchodu“. Důchody ale řešila ČSSD, jejich ministryně
Marksová Tominová.

Lidé díky té nenápadné čtyřleté mediální masáži uvěřili úplně
jiným věcem. O.k., Babiš vyhraje, příště třeba prohraje. Voliči prostě
uvěřili něčemu, co je pouze „virtuální politika“. Bude to čím dál
více těžší.

Když si uvědomím, že dříve stačily pouhé domněnky o údajné vile
Václava Klause ve Švýcarsku k nastartování vládní krize, tak je to
neuvěřitelné. Dnes se přes půl roku přetřásá ve všech médiích, že
někdo získal neoprávněně 50 milionů ... jsou vznesena konkrétní
obvinění a ono se nic neděje.

Čím to podle vás je?

Je to tou dělostřeleckou přípravou mediálních dezinformací. Masírkou
národa, kterou si mnozí neuvědomují. Jsou to i jednořádkové informace,
ale když jsou pravidelné, tak je to jako podprahová reklama v televizi,
kterou nevidíte, ale pak si jdete koupit prací prášek a divíte se proč.

Když někde zmizí milion, je to strašné, ale krást po miliardách? Pro lidi
je to nepředstavitelné číslo.

Co byste vzkázal novým poslancům, kteří zasednou v pondělí k prvnímu
povolebnímu jednání sněmovny?

Jak říkal Václav Klaus, člověk by měl jít do politiky, když je Nemarťan.
Když je ještě normální člověk. Noví poslanci by co nejdéle měli
vydržet být Nemarťany. Jak se stane Marťanem, už o obyčejném životě nic
neví.

Co jste říkal na prezidentskou kandidaturu Miroslava Topolánka?

Těším se na debaty prezidentských kandidátů, hlavně kvůli Mirku
Topolánkovi. Těším se na něj proto, že konečně televizní debaty budou
mít šmrnc. Vnese do toho politická témata. Když jsem slyšel ostatní
kandidáty, kteří na konkrétní politickou otázku odpovídají pět minut a
stejně se nic nedozvíte, to je nesmyslné. Topolánek bude ten, kdo je k těm
politickým odpovědím bude nutit, protože on sám tak stoprocentně
odpovídat bude. Donutí protikandidáty se konečně vyjadřovat ke
konkrétním věcem srozumitelně.

Nevím, jestli je to „ten správný kandidát proti Zemanovi“, jak se někde
uvádí. Topolánek je podobný typ jako Václav Klaus, buďto ano, nebo ne.
Václav Klaus měl také buď skalní přívržence, nebo nekompromisní
odpůrce. To bylo jasně dané. Každopádně bude oživením kampaně. A já mu
držím palce.

Tomáš Ratiborský (*1953) žije nyní na Podbořansku, ale většinu života
strávil v Mostě, kde se také od roku 1989 pohyboval v politice (byl u zrodu
Občanského fóra) a v ODS působil hned od jejího vzniku. Byl účastníkem
mnoha událostí, které měly vliv na polistopadové dění. Za OF kandidoval v
prvních svobodných volbách do ČNR (1990–1992), kde se podílel na
založení Meziparlamentního klubu demokratické pravice a Občanské
demokratické strany.

Pracoval nejdříve pro Okresní veterinární zařízení v Mostě jako
veterinární technik, následně pro Státní statek v Mostě jako zootechnik.
V roce 1991 začal podnikat, spoluzakládal soukromé Rádio Most (působil zde
do roku 2007). V letech 1992 až 1997 se aktivně podílel na chodu ODS – byl
předsedou Místního sdružení v Mostě, místopředsedou ODS severočeského
kraje a od roku 1995 členem Výkonné rady. Po parlamentních volbách v roce
1996 byl volebním manažerem pro historicky první senátní volby, v lednu
1997 jmenován hlavním manažerem ODS. V letech 2008–2014 byl členem (i
předsedou) Rady Českého rozhlasu.

Je ženatý, má dvě dcery a syna. V roce 2009 ukončil bakalářská studia na
vysoké škole – obor politologie a zahraniční vztahy.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Byla objevena hlavní příčina vzniku vědomí

Vědci z Michiganské univerzity zjistili, že bezvědomí v lidském mozku
znemožňuje interakci mezi různými regiony mozku a místní oblasti jsou
propojenější. Vědci tak dospěli k závěru, že vědomí je výsledkem
integrace jednotlivých částí mozku.

Informuje o tom ScienceAlert!. Neurobiologové studovali hladinu průtoku krve v
určitých nervových tkáních pomocí magnetické rezonance. Tato procedura
byla prováděna u 23 pacientů, kteří byli buď ve vegetačním stavu, nebo v
anestézii. Ukázalo se, že v počáteční fázi sedace dochází ke
zpomalení rychlosti zpracování informací a místní neuronové sítě
zvyšují svoji vlastní konektivitu. Vědci mozek

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Evropa prý zdůrazňuje jiný řád světa. Václav Cílek to dokazuje na
historii zahrad

Klimatolog a geolog Václav Cílek na webu Echo24.cz publikoval svou esej, v
níž píše, že nejsme v divočině. Evropa podle něj zdůrazňuje jiný
řád světa. A nedokazuje to na ničem jiném než na zahradách.

„Úplně ta poslední věc, kterou bych chtěl dělat, je psát historii
zahrad. Když v malém, zachovalém italském městě Pienza, které s Čechami
spojuje postava papeže Pia II. z rodu Piccolominů, přijdete do knihkupectví,
napočítáte více než 40 knih o zahradách v italštině. Speciální
monografie se zabývají orientálními, fantaskními či alchymickými vlivy na
zahradní architekturu. Knih o zahradní architektuře jsou dnes stovky,“
píše úvodem. Následně se však podle svých slov vrací k lidové a
proletářské zahrádce.

Všímá si například beduínských zahrádek v Súdánu a v Egyptě. „Byly
pečlivě chráněné před kozami a někdy měly plochu jen 1–2 m².
Působily velice přírodně a neuspořádaně. Někdy byly založeny ve starém
barelu nebo polorozbité nádobě na vodu. Pěstovalo se v nich zejména
koření a něco málo zeleniny. Kdyby nebyly obehnané plůtkem, ani bychom si
nevšimli, že to je zahrádka. Představuji si, že takhle nějak mohly vypadat
zahrádky už v mladším paleolitu,“ konstatuje s tím, že archeologické
výzkumy ukázaly, že jedny z prvních monumentálních zahrad se objevují
již v egyptské Staré říši.

„První moderní zahrady se objevují v italské rané renesanci a zřejmě
jsou inspirovány byzantskými a islámskými zahradami. Pro italské zahrady
jsou typické zídky, sochy a geometrická úprava záhonů. Je to další
místnost v létě tak teplého domu. Touha po ‚absolutní‘ geometrii je
výrazná už v těch nejstarších evropských zahradách, protože musíme
zdůraznit jiný řád světa – že nejsme v divočině,“ uvedl Cílek.
Všiml si také následně francouzských zahrad či anglických parků. „Běžný
český zámecký park vypadá tak, že těsně k domu se přimyká italská
zahrada. Ta se rozšíří do zahrady s francouzskými prvky, pak přejde
nejprve do anglického parku a potom do normálního přírodního lesa.
Užitkové zahrádky mají tendenci odnést si z této vysoké zahradní kultury
jen letmý motiv – geometricky zastřižený keř anebo plastiku. Specialitou
českých a některých německých zahrádek bývaly z kousků kamene a betonu
slepené kopie romantických hradů kolem osázené netřesky a lomikámeny.
Nebylo možné mít doma zámek, ale jeho pohádkovou kopii. Na současnou
užitkovou zahrádku se tak můžeme dívat jako na vcelku náhodné setkání
pravěké chaotické zahradní plošky, renesanční geometrické tradice a
zmenšené, naivní napodobeniny vysoké zámecké či církevní kultury.
Výsledek je živý a báječný,“ uzavřel Cílek.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Lavrov: RF bude tvrdě reagovat na jakékoli nepřátelské akce USA

Rusko bude spolupracovat s USA tam, kde to odpovídá jeho zájmům, bude ale
tvrdě reagovat na jakékoli nepřátelské akce, prohlásil ruský ministr
zahraničních věcí Sergej Lavrov v interview pro televizní stanici REN-TV.

„Na Washingtonu nezávisí zdaleka všechno. Tenhle jeho přístup ke všemu,
který byl vlastní kavaleristům a kovbojům, se samozřejmě bude stávat
minulostí. Je to bolestivé a nějaký čas to potrvá. Budeme k tomu ale
přistupovat s porozuměním, budeme čekat, až se tahle nová realita
uhnízdí v hlavách washingtonských politiků, a zatím budeme spolupracovat
tam, kde to odpovídá našim zájmům, a budeme samozřejmě současně tvrdě
reagovat na jakékoli nepřátelské akce vůči nám", zdůraznil ruský
diplomat.

„…Američané teď na sobě pocítili, že nemohou samostatně vyřešit
seriózní problémy, teď dokonce nemohou ovlivnit ani takové země, které
jsou jejich dlouholetými spojenci, jako třeba Turecko…Američané v Sýrii s
Kurdy spolupracují, zatímco Ankara označila Stranu demokratické unie za
teroristickou organizaci a ze svého území ji ostřeluje. Několikrát jsme
upozorňovali Američany na to, že je to porušení všech našich dohod a
rezolucí, oni ale jaksi rozpačitě odvracejí zrak a říkají, že s námi
sice souhlasí, potřebují ale nějaký čas k tomu, aby někoho nějak
uklidnili", dodal Lavrov.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Petr Žantovský se vrací k anticeně Velebovi za „politicky motivované
vyhrožování ČT“ a upozorňuje, kdo je pod ní také podepsán: Měl by
žádat satisfakci

TÝDEN V MÉDIÍCH Zdánlivou i opravdovou událostí končícího týdne se ve
svém pravidelném ohlédnutí za mediálními zajímavostmi zabývá Petr
Žantovský. Jeho pozornosti neunikla ani nejbizarnější příhoda našeho
mediálního podsvětí uplynulých dnů, v níž šlo o opakované, politicky
motivované vyhrožování České televizi. Za výrok týdne pak považuje
úlet předsedy Senátu Milana Štěcha, který se mu povedl v pořadu Události,
komentáře.

Nikoli opravdovou, ale zdánlivou událostí týdne začíná mediální
analytik Petr Žantovský své pravidelné ohlédnutí za tím
nejzajímavějším, co se dalo v posledních dnech zaznamenat ve sdělovacích
prostředcích. „Tou je mediálně-politický tanec kolem Babišova ´čapího
hnízda´. Ta věc je tak průhledná, banální a bagatelní, že by nestála
ani za tuto glosu. Jenomže tady nejde až tak o bezprostřední politické
pozadí: Spojené síly pánů Kalouska a Sobotky – míněn premiér, ne
senátor – z nějakých jim zřejmých důvodů souběžně zaútočily na
ministra financí,“ uvádí pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Poukazuje na to, že Miroslav Kalousek provozuje tance kolem Andreje Babiše
dlouhodobě a setrvale, teď aktuálně proto, že se v Senátu projednával
zákon o elektronické evidenci tržeb, z něhož si předseda TOP 09 udělal
politické beranidlo. „Jinak si umím velmi snadno představit, že kdyby byl
na Babišově místě, klidně by prosazoval úplně stejný zákon, stejně
jako v pozici ministra financí zvyšoval daně, i když se tváří býti
pravičákem. Ve snaze vyždímat z občana maximum si s panem Babišem
rozhodně nezadal. A pan Sobotka se leká preferenčních průzkumů, kde se
jeho strana ocitá až o deset procent za Babišovou. Takže spojenectví s
opoziční TOP 09 dává zhruba tento smysl,“ domnívá se mediální
odborník.

Kopnout si do Babiše se stává národním sportem

Zdůvodnění má i pro poutavost tohoto tématu pro sdělovací prostředky.
„Proč je kolem té prkotiny – v poměru ke stovkám miliard, jež odtekly a
odtékají z veřejných rozpočtů rovněž soustavně a dlouhodobě, a
víceméně bez ohledu na právě panující politické souručenství – tolik
mediálního třeštění, je též zřejmé. Jednak to nabízí příležitost
kopnout si do Babiše, a to, jak se zdá, se stává národním sportem. Budiž,
pan Babiš to jistě unese, z jiných svých činností musí mít už hroší
kůži slušně vyvinutou. Ale proč tím novináři otravují veřejnost, když
kolem nás je tolik objektivních hrůz a hrozeb, to nelze omluvit,“ tvrdí
Petr Žantovský.

Omluvitelné to sice není, pochopitelné však ano. „Je snadnější kopat do
bohatého potentáta, než se pokusit rozuzlovat podivuhodný vývoj geopolitiky
kolem Sýrie, kroky Ruska a USA, skutečnou roli Turecka a Saúdské Arábie a
tak dále. To je pracné, a to náš novinář nerad. Navíc by musel přiznat,
že třeba teď se mu trochu rozhoupaly naučené fráze: Rusko se totiž
stahuje ze syrského bojiště, aby usnadnilo mírová jednání. To se pak
těžko pointuje větou ´Putin je zloduch´, což je věta ze všech
mediálních vět u nás asi nejčastější. Zkrátka Babiš je chutný vrabec
v hrsti, a to českému novináři stačí. Pak se ale nesmí divit, když mu
nikdo neaplauduje, když mu ze střechy tryskem odlétají všichni holubi,“
poznamenává mediální analytik.

Místo věcných hodnocení vedou novináři třídní boj proti Ficovi

Za tu skutečnou událost týdne, alespoň z našeho nejbližšího okolí,
považuje vývoj povolební situace na Slovensku. „Navzdory tomu, že čeští
médiusové unisono pokřikují, jak byl Fico poražen a jak si to bude žádat
předčasné volby, Robert Fico všem ukázal, jak se dělá politika. Dostat do
jedné koalice maďarskou stranu Most-Híd, slovenské národovce ze SNS a Sieť
Radoslava Procházky, který ještě před týdnem neměl pro Fica jediné
smířlivé slovo, to je výkon hodný profesionála,“ konstatuje pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Vždyť Robert Fico uhájil post premiéra a pro svůj Směr dostal klíčová
ministerstva – zahraničí, vnitro, finance, hospodářství, zdravotnictví,
sociální věci, a navíc vicepremiéra pro investice. „Čili kromě obrany
všechny rezorty, kde teče nejvíc peněz. Všiml si toho byť jediný český
komentátor? Už se mi ani moc nechce jmenovitě vypočítávat všechny
hlouposti a přešlapy učiněné v té souvislosti našimi novináři. Ve
svých prognózách se netrefil ani jediný. Za tím však nestojí jen
neschopnost politicky myslet a předvídat, za tím stojí urputný třídní
boj vedený našimi novináři proti Ficovi, který si je znepřátelil pevným
postojem vůči migraci,“ poukazuje mediální odborník.

Na Slovensku není ani vidu, ani slechu po proevropských stranách

Vždyť menší než předpokládané vítězství Ficova Směru – přesto
jeho 28 procent je zhruba dvaapůlkrát víc než jedenáct procent Richarda
Sulíka, druhého v cíli – nelze vysvětlit odporem Slováků k Ficově
protimigrační politice. „Právě naopak. Sulík také vede protievropskou,
či spíše protimerkelovskou notu, o SNS ani nemluvě. Slovenští Maďaři
budou mít patrně na věc podobný názor jako premiér Viktor Orbán – a
Kotlebovy příznivce snad v té souvislosti ani není třeba zmiňovat. Kde
jsou tedy ty ´proevropské strany´, po nichž tak zapáleně volají naši
eurohujeři a migranto-vítači?“ ptá se Petr Žantovský.

„Nejbizarnější příhodou našeho mediálního podsvětí uplynulých dnů
je udělení ceny Zlatý citrón, kterou dostal senátor Jan Veleba. Je to sice
událost lehce staršího data, onen diplom se ke mně dostal teprve tento
týden, ale stojí za připomenutí. Cena, mající zřejmě připomínat
úsloví ´kyselá p…l´, byla jakousi obveselující atrakcí jinak
seriózní akce pořádané FITESem, zvané Trilobit. Podle informací na
webové stránce Trilobitu jde o cenu udělovanou ´nejlepším uměleckým
počinům za uplynulé roční období ve filmu a v televizi´,“ upozorňuje
mediální analytik.

Zástupce pořádajícího města dodal pitomosti vyšší úroveň

Cena Trilobit má svou tradici již v šedesátých letech, skutečné zlaté
éře československého filmu. „Dnes je tato branže většinou spíše
nechtěnou parodií na filmové umění. Spolu s cenou Trilobit se udílí také
Cena Vladislava Vančury, ´udělovaná za celoživotní přínos rozvoji
české audiovizuální kultury´, Cena Václava Havla ´za přínos díla
občanské společnosti´, Cena Josefa Škvoreckého za adaptaci literárního
díla a také cena dětské poroty – Berounský Medvídek. Čili souhrnně
vesměs velmi seriózní ocenění, směřující k seriózním dílům,“
říká pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Jak se do této řady připojil onen „Zlatý citrón“, se lze totiž
dohadovat dle jmen podepsaných na diplomu Jana Veleby. „Je tam předseda
poroty Vladimír Just, předseda FITESu Martin Vadas a – žel – též
místostarosta Berouna Ivan Kůs. Ono ´žel´ má svůj smysl. Podpis zástupce
pořádajícího města dává věci jinak interpretovatelné jako sice pitomá,
ale v zásadě neškodná recese, vyšší level. Pokud by takovou anticenu
udělovali samotní filmaři, dobrá, mají na to právo a asi i své důvody.
Ale účast zvoleného zástupce samosprávy poskytuje věci nemístnou
oficialitu, protože ta pak také dává větší význam slovnímu
zdůvodnění, které čteme na diplomu,“ vysvětluje mediální odborník.

Parádní zdůvodnění: opakované, politicky motivované vyhrožování ČT

Senátor Jan Veleba je totiž podle toho textu obdařen Zlatým citrónem za „opakované,
politicky motivované vyhrožování České televizi“. „Rozeberme si těch
pár slov. Předně slovo ´vyhrožování´ zavání trestním právem a na
Velebově místě bych žádal, ne od Justa a Vadase, ale od místostarosty
Kůse, náležité vysvětlení, omluvu případně jinou satisfakci. Také
výraz ´politicky motivované´ si zasluhuje přesnou definici. Kdo je
místostarosta Kůs, o Justovi a Vadasovi nemluvě, že vidí Velebovi do hlavy
či žaludku, či kde se mu – při pohledu na Českou televizi rodí jeho –
možná i politické – motivace,“ pozastavuje se Petr Žantovský.

Za otázku stojí také lišta sponzorů akce, na níž vedle privátních firem
jako RWE a vedle města Beroun najdeme rovněž samotnou Českou televizi. „Znamená
to, že Česká televize si takto představuje naplňování zákona o České
televizi z roku 1991, který jí. výslovně ukládá mimo jiné ´vytváření
a šíření programů a poskytování vyvážené nabídky pořadů pro
všechny skupiny obyvatel se zřetelem na svobodu jejich náboženské víry a
přesvědčení, kulturu, etnický nebo národnostní původ, národní
totožnost, sociální původ, věk nebo pohlaví tak, aby tyto programy a
pořady odrážely rozmanitost názorů a politických, náboženských,
filozofických a uměleckých směrů, a to s cílem posílit vzájemné
porozumění a toleranci a podporovat soudržnost pluralitní společnosti?“
diví se mediální analytik.

Nevšímavost generálního ředitele a výrok týdne předsedy Senátu

Lze prý pochopit, že se části zaměstnanců veřejnoprávní televize
senátor Jan Veleba z různých důvodů nelíbí. „Kdo je ale opravňuje k
tomu, aby mrhali veřejnými prostředky na jeho nactiutrhání? To pochopit
nelze. Generální ředitel České televize Petr Dvořák by měl takové věci
poněkud pozorněji monitorovat, aby si o něm, jako doposud, ostatní nemysleli,
že nechává vnitřní záležitosti ČT plout jejich vlastním směrem a
nezasahuje ani tehdy, když jde o vyslovené porušování zákona,“ vyzývá
Petr Žantovský zvoleného šéfa veřejnoprávní televize k tomu, aby činil,
jak to tato vysoká manažerská funkce vyžaduje.

Na závěr si pak nechal výrok týdne, za nějž považuje vyjádření
předsedy Senátu Milana Štěcha. „V úterních Událostech, komentářích v
České televizi prohlásil pan Štěch, takto druhý nejvyšší ústavní
činitel, že za druhé světové války západní spojenci ´vzali do hry
Stalina´. Zřejmě pan Štěch navštěvoval základní školu v jiné zemi,
než ve které je tím činitelem. Jiné vysvětlení mě nenapadá,“
uzavírá mediální odborník své pravidelné ohlédnutí šokujícím
výrokem šéfa horní komory Parlamentu.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Roman Joch zúčtoval s levicovými liberály: Jste jímaví jako přejeté
koťátko!

Ředitel Občanského institutu Roman Joch vystoupil v internetové televizi
DVTV v pořadu Apel. Konzervativní myslitel ve svém vystoupení zúčtoval s
liberály. Opravdu tvrdě.

„Jsou liberálové pokrytečtí? Sorry jako. Ano, jsou,“ začal
nekompromisně Joch. „Je jímavé jako přejeté koťátko, když se naši
levicoví liberálové dojímají nad osudem liberální demokracie v Polsku a v
Maďarsku,“ pokračoval snad ještě ostřeji.

Proč volil tak tvrdá slova? Znamená to snad, že Joch souhlasí s tím, co se
v těchto zeních děje? Takovýto zjednodušený pohled není podle publicisty
namístě. Rozhodně nesouhlasí zdaleka se vším, co se v Polsku a v Maďarsku
děje? Nikoliv. Nemyslí si však, že by byl Západ svatý.

Joch dal pro dokreslení situace příklad. V roce 2014 byl zatčen ve Velké
Británii občan, který na veřejnosti nahlas četl z knihy Winstona Churchilla
z roku 1899 o válce v Súdánu. Britské impérium terhdy válčilo s
radikálními muslimy, kteří na konci 19. století vedli svatou válku proti
nevěřícím a proti tzv. špatným muslimům. Muž předčítající z této
knihy byl zadržen pro šíření nenávistných myšlenek vůči islámu. Pokud
se dnes ve Velké Británii považuje za špatné předčítat nahlas z díla
britského válečného premiéra, je se Západem něco špatně.

Celé vyjádření naleznete zde

„Politické korektnosti však nestačí zakazovat nám, co si myslíme, ale
nutí nás i říkat, co si nemyslíme. Nutit např. ortodoxního žida,
křesťana nebo muslima tvrdit, že existuje homosexuální manželství je jako
nutit vegetariána požírat buřty nebo pacifistu střílet ze samopalu.
Nadávají-li naši liberálové Orbánovi a Kaczynskému, budou
věrohodnější, když nejdřív vyjmou snítku z očí svých, než břevna z
očí druhých,“ doplnil Joch. Citoval slova Ježíšova obsažená v Bibli.

Podle řady dnešních liberálů by Ježíš Kristus zřejmě byl jen homofobem,
xenofobem, rasistou a sexistou, uzavřel svou kanonádu publicista.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Romské stipendium Romea. Dostane ho více než osmdesát školáků

Více než osm desítek romských studentů středních a vyšších odborných
škol (SŠ a VOŠ) si dnes v Praze převzalo stipendia, která jim udělila
organizace Romea. Tento stipendijní program funguje druhým rokem a pomáhá
těm, jejichž studium ohrožuje špatná finanční situace jejich rodiny.

Romea ho zavedla v reakci na dlouholetou poptávku od romských rodičů a
dětí. Už dříve nabízela organizace stipendia pro romské vysokoškoláky.

Mezi podpořenými stipendisty tvoří velkou část studenti gymnázií,
zdravotnických či počítačově a pedagogicky zaměřených oborů z celé
ČR.

Do programu pro žáky SŠ a VOŠ se mohli přihlásit i dospělí, kteří si
chtěli dodělat maturitu. Vedle školních výsledků a ekonomické situace
žadatelů komise při výběru zohledňovala také motivaci nebo mimoškolní
činnost. Vybraní středoškoláci dostali 14 000 korun na školní rok,
stipendisté z VOŠ pak 21 000 korun.

„V loňském roce, kdy jsme stipendijní program zahájili, jsme mohli díky
němu podpořit na šedesát romských studentů. Letos jich máme o pětadvacet
víc a zájem o stipendium je stále větší,“ řekla manažerka
stipendijního projektu Jitka Votavová z organizace Romea.

Díky stipendijnímu programu mohou romští studenti získat také například
vzdělávací kurzy a v případě potřeby i doučování. Podle Votavové se
účastní i pravidelných vícedenních setkání, kde kromě dalšího
vzdělávání posilují vlastní identitu a navazují přátelské vztahy s
dalšími studenty. Absolvují také dobrovolnickou službu v rozličných
organizacích, například v nízkoprahových pro děti a mládež.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Vědci našli nervovou „osu stárnutí“

Během výzkumu biologů Michiganské univerzity se vysvětlilo, že mozek a
střeva červa Caenorhabditis elegans mohou kontrolovat proces stárnutí. O tom
píše televizní kanál 360 s odkazem na New Atlas.

Vědci tento systém označili za „osu stárnutí". Její částí jsou dva
typy nervů, které reagují na změny teploty v okolním prostředí.
Následně posílají signály do trávicího systému červa a ovlivňují
aktivitu jeho genů.

Jeden druh je IL-1, ten odpovídá za reakce na chlad a napomáhá vydělení
serotoninu z nervů NSM v tkáni střev. Tento signál zachycují receptory,
které zvyšují aktivitu bílkoviny DAF-16. Ta je odpovědná za zvýšení
délky života, píše 360.

Druhým typem jsou ASJ, ty zachycují teplo a napomáhají syntéze
inzulínových bílkovin, které blokují DAF-16. Ze střev se tyto signály
rozšiřují na další tkáně a orgány.

Vědci prohlásili, že „osu stárnutí" mohou mít i další zvířata.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Feministky nechápavě kroutí hlavou nad tím, kolik žen volilo Trumpa. Jak
jen mohou být tak neuvědomělé?

Donalda Trumpa podpořilo ve volbách 42 procent voliček. Navzdory četným
obviněním ze sexuálních útoků a přes Trumpovy nelichotivé výroky o
ženách. Informoval o tom server Echo24 s tím, že Trumpovu demokratickou
rivalku Clintonovou podpořilo 54 procent voliček.

Jak server uvádí, republikánský kandidát Trump získal na svou stranu více
než polovinu bělošek, které přišly k volbám. Téměř 40 procent těchto
žen mělo vysokoškolský diplom.

Podle odborníků, jak server dále píše, to dokazuje, že i hlasující
Američanky zajímaly přednostně otázky spojené s ekonomikou,
zaměstnaností, imigrací a terorismem. Nerozhodovaly se podle toho, zda je
kandidátem muž či žena a jak se chová k opačnému pohlaví.

Ve volbách se neprojevilo „velké sesterství“, cituje server politoložku
Diane Heithovou z University St. John‘s v New Yorku. „Způsob, jakým (Trump)
jednal se ženami, nezastínil důležité body pro jeho voliče: sociální
propad a pocit opovržení ze strany elit, jejichž je Clintonová nedílnou
součástí,“ doplnila.

„Více než polovina bílých žen hlasovala pro muže, který se na videu
chlubil spácháním sexuálních útoků a který řekl, že jmenuje do
Nejvyššího soudu soudce, který zruší rozhodnutí legalizující potraty,“
napsala editorka magazínu Slate Laura Andersonová. „Bílé ženy zradily
své souputnice, svou zemi i sebe samy,“ dodala.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Michal Horáček hodně věřil Hillary Clintonové. Stálo ho to sto tisíc, a
to chtěl dát ještě více

Sto tisíc korun na vítězství Hillary Clintonové si vsadil prezidentský
kandidát a bývalý majitel sázkařské firmy Fortuna Michal Horáček.
Informoval o tom server Novinky.cz.

Jak server napsal, Horáček si vsadil už v únoru a s dobrým kurzem. „Chtěl
jsem vsadit víc (než 100 tisíc), ale nevzali mi to,” řekl.

Celý text je ZDE

Podle Horáčka je nejdůležitější, že výsledek amerických
prezidentských voleb je výsledkem demokratického procesu. „Volby byly
regulérní, občané Spojených států měli příležitost vyjádřit svůj
názor a poslat do Bílého domu toho, koho většina z nich, co přišli k
volbám, chtěla,“ řekl Právu Horáček.

„Potěšilo mě, že paní Hillary Clintonová dodržela dobrou demokratickou
tradici, zavolala osobně panu Trumpovi, přiznala svou porážku a
poblahopřála mu k vítězství. Těch lidí, kteří v hrůze z toho, že
prohráli, utíkají z různých míst zadními vchody, těch si nevážím,“
dodal ve zřejmé narážce na Miloše Zemana, který poté, co jej parlament v
roce 2003 nezvolil prezidentem, opustil budovu zadním vchodem.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Pitomci si zvolili na Hrad dementního starce, láme funkcionář TOP 09 hůl
nad Čechy. A volá po českém Kiskovi

ROZHOVOR „Většina národa jsou úplní pitomci, kteří si zvolili
dementního starce,“ servítky si rozhodně nebral v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz předseda regionálního výboru TOP 09 z Pardubic Jan
Němec. Vyjádřil se také k hlasování v Senátu, který vyzval prezidenta
republiky k větší zdrženlivosti: „Počet zbabělců je dostatečně velký.“
Němec pochybuje o inteligenci a demokratickém smýšlení českého národa.

Senát vyzval prezidenta, aby byl ve svých výrocích zdrženlivější. Část
usnesení konkrétně zní: „Prezident republiky by měl být ve svých
vyjádřeních natolik zdrženlivý, aby nemohla vzniknout žádná pochybnost
ohledně ohrožení spojeneckých závazků České republiky a její ústavně
deklarované hodnotové orientace.“ Pak usnesení říká také, že by
prezident neměl rozdělovat společnost. Měl by být podle vás prezident
republiky opatrnější ve svých výrocích? A jak vnímáte vůbec skutečnost,
že se tímto zabývá horní komora parlamentu?

Senát vnímám jako poslední pojistku demokracie. Je dobře, že zafungoval.
Když se ale podíváte, kolik senátorů se vůbec hlasování zúčastnilo,
tak počet zbabělců je dostatečně velký. Alespoň je pozitivní, že
usnesení bylo přijato.

Lze přikládat hlasování v Senátu nějakou váhu, když výzva prošla o
jeden hlas a účastnilo se 35 senátorů?

Váhu to má, Senát zafungoval, což je dobře. Očekával bych ale minimálně
nadpoloviční účast.

Mluvčí Hradu reagoval na Twitteru, že prezident si nenechá nasadit náhubek
a že byl zvolen v přímé volbě občany ČR, a ne senátory. Co říct na
tento názor?

Především je špatně, že máme takového prezidenta. Je to důkaz bohužel
špatné úrovně vzdělanosti a inteligence národa, protože si zvolili
někoho, koho by si demokratický národ určitě nezvolil, i když ve
Spojených státech je čeká možná něco podobného. Vůbec jim to nepřeji.
Vyplývá to z Gaussovy křivky, bohužel většina národa jsou úplní pitomci,
kteří si zvolili dementního starce.

Některým senátorům vadí, že prezident prý dehonestuje premiéra Sobotku.
Také se vám nelíbí výroky hlavy státu na adresu premiéra?

Určitě ne, mně se nelíbí žádné jeho výroky. Těžko byste našel
nějaký jeho výrok, se kterým bych souhlasil. Je to zapšklý člověk,
který si realizuje své ego, jež si nemohl realizovat během minulých let, a
teď se to snaží dohnat. Bohužel je na funkci prezidenta, a trpíme tím
všichni.

Za tři roky, co je prezident ve funkci, už došlo k mnoha situacím, kdy Zeman
rozvířil veřejné mínění. Co byste řekl s odstupem času na různá
Zemanova vyjádření, ať již jde o známá slova „kunda sem, kunda tam“
či že vláda „zkurvila“ služební zákon, vrávorání nad klenoty, kauza
Peroutka a „kalašnikov“. Je možné, že právě díky tomu získá
politické body? Prezidentova popularita je největší ze všech ústavních
institucí…

Vysvětluji si to tím, že většina národa jsou úplní blbci, takže on si
může nahánět popularitu právě těmito výroky. Cílí na většinu lidí,
kteří intelektuálně nejsou na dostatečné výši.

Není to tak dávno, co byla na stole otázka prezidentských pravomocí. Dá se
předpokládat, že se objeví znovu. Jak to vidíte vy? Měl by mít přímo
zvolený prezident více či méně svobody?

Neměli bychom měnit pravomoci prezidenta podle toho, kdo tam zrovna sedí. Je
to důstojný úřad a instituce a bohužel jsme měli smůlu, že teď máme
takového prezidenta.

Už jste před chvílí zmiňoval situaci ve Spojených státech. Advokátka
Jana Zwyrtek Hamplová se zamýšlela na svém blogu nad tím, co mají
společného Donald Trump a Miloš Zeman. „Maličkost – říkají do
mikrofonu to, čím se jiní politici baví až po jeho vypnutí.“ Mají podle
vás tito politici vůbec něco společného?

Myslím si, že je to jinak. Zeman patří k těm největším populistům.
Říká přesně to, co chce většina národa slyšet, aby udržel křivku
popularity. Společné mají to, že jsou oba populisté.

Z celé situace vychází předpoklad, že Zeman se vzdaluje od ČSSD a
přibližuje se k Babišovi. Do jaké míry a za jakých podmínek je možné,
že by se vzájemně do budoucna podpořili? Tedy že v podstatě Zeman „přihraje“
Babišovi voliče v parlamentních volbách a naopak vicepremiér Zemana opět
nominuje nebo silně podpoří v prezidentských volbách?

Oba jsou politici, kteří udělají všechno pro to, aby zůstali ve svých
funkcích. To znamená, že navzájem hledají nějakou možnou spolupráci a
vzájemnou výhodnost jeden pro druhého. Oba nemají žádné morální
zábrany a jsou schopní čehokoli.

Už několik komentátorů napsalo, že Zemana už může porazit ve volbách
jedině on sám sebe. Ztotožňujete se s tím? Za předpokladu, že se Zeman a
jeho příznivci spojí s tábory babišovců, lze vůbec postavit kandidáta,
který by Zemana porazil?

To bude velký problém. Zatím to vypadá, že opozice je nejednotná a silný
kandidát bude zázrak, pokud se ho podaří najít.

Jaký by měl být podle vás budoucí prezident?

Asi takový jako prezident Kiska. Člověk, který je morální, inteligentní a
reprezentuje to nejlepší, co může náš národ reprezentovat, a ne to
nejhorší. Když vezmete dobré vlastnosti a převtělíte je do jednoho
člověka, takový by měl být náš prezident. Naopak když vezmete nejhorší
vlastnosti národa, tak je převtělíte do Zemana.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
"Ruský špion", který kul pikle s europoslancem Štětinou a prezidentem
Zemanem. Nyní promluvil pro PL

PŘÍBĚH Cizí špion, donašeč Kremlu. Tím se pro většinu českých
médií stal známý ruský novinář Vladimir Sněgirev poté, co mu před
více než rokem ministerstvo zahraničí neprodloužilo akreditaci pro práci u
nás, a to bez udání důvodu. ParlamentníListy.cz s ním na to konto tehdy
zveřejnily obsáhlý rozhovor. Nedávno představil v Praze vlastní knihu „Jak
se líže karta – od pólu chladu do teplých krajin“, která začíná
právě obviněním ze špionáže v srdci Evropy.

„Nejdřív jsem byl udivený, protože šlo o hloupé obvinění bez důkazů.
Pak jsem byl zahořklý, protože se ode mě dost lidí odvrátilo. A nakonec se
to stalo úvodem mé knihy,“ říká Vladimir Sněgirev poté, co v hostinci v
centru Prahy odprezentoval autobiografii Jak se líže karta – od pólu chladu
do teplých krajin. Na prezentaci přišli kromě Rusů také novináři Ondřej
Soukup a Petra Procházková. Na prvních stránkách knihy vydané v ruštině
je třeba reprodukční fotografie titulku z českého tisku – „Presskarta
jako krytí pro spící špiony“. Tak se o něm totiž psalo.

Před více než rokem Sněgirevovi a jeho kolegovi ministerstvo zahraničí
neprodloužilo akreditaci pro práci v Česku. Důvod? Z ministerstva přišla
zpráva: "Bez komentáře!" ParlamentníListy.cz s ním následně zveřejnily
obsáhlý rozhovor s titulkem: "Zařídil první rozhovor Havla v sovětských
médiích, pomáhal Štětinovi a teď má nálepku 'ruský špion'. Elitní
novinář Sněgirev chce ale svou čest bránit." Ostatně právě Soukup z
Hospodářských novin následně nedostal ruské vízum a v novinách se
spekulovalo o tom, jestli nejde o odvetu. Ruské ministerstvo zahraničí
takové vysvětlení odmítlo.

Novináře Sněgireva na nedávné prezentaci knihy označil zástupce ředitele
Ruského střediska vědy a kultury v Praze Oleg Soloduchin za legendu ruské
novinařiny, která má spousty následovníků. "Měl jsem dvě možnosti.
Odjet domů, ale to bych přiznal svou vinu. A druhou variantou bylo bojovat,
bránit se u českého či evropského soudu. Později jsem se uklidnil a
normálně pracoval dál. Prezident Zeman mi totiž při rozhovoru řekl: 'počkejte,
počkejte, do ničeho se nehrňte, vše bude v pořádku'. Tak jsem se podle
toho zařídil," dodává.

Stále v Česku, přestože nemá akreditaci, pracuje. Píše pro Rossijskuju
gazetu, úřední list ruské vlády, který vychází od roku 1990, a jehož
redakce sídlí v Moskvě. "Sice mi zamini akreditaci neprodloužilo, ale denně
mi odtamtud posílají pozvánky na různé tiskovky, konference a tak dále,"
doplňuje. Nyní třeba plánuje rozhovor s exprezidentem Václavem Klausem
anebo píše obsáhlý článek o budoucnosti Evropské unie, o němž říká:
"Jak se bude rozvíjet Evropská unie, toť otázka. EU je po Brexitu,
Španělsko řeší problémy s Katalánií, o řeckém dluhu se sice nemluví,
ale ten stále existuje. Podle mě je však EU, i přes její problémy, jedním
z nosníků stability ve světě. Její rozpad by znamenal obrovské problémy
pro všechny, Rusko nevyjímaje."

O Praze se stále informuje jako o hlavní základně ruských špionů v
Evropě, až to vypadá, že Pražáci žijí v jednom nekonečném filmu o
Jamesi Bondovi. "Podobné politické hry a špionománie nejsou pro vztahy
našich zemí dobré. Nevím, proč ze mě udělali agenta. Když jsem přijel
jako dopisovatel do Čech, nikoho jsem tu neznal, česky neumím. Naše
velvyslanectví mě pozvalo na oslavy vítězství ve druhé světové válce.
Seznámil jsem se tam s mnoha starými českými komunisty, celkem známými
lidmi, kteří umí rusky. Hodně jsem se pak s nimi potkával. Nejspíš jsou v
hledáčku BIS a z toho to vzniklo," vysvětluje dnes.

Jako novinář pracuje Vladimir Sněgirev už více než padesát let.
Reportáže psal například z konfliktů v Afghánistánu, Iráku, Sýrii,
Libyi, Egyptě a Palestině. Má za sebou také řadu knih a to i o činnosti
tajných služeb, válce rozvědčíků, zrádcích a dvojitých agentech.
Třeba knihu Generál neviditelného frontu o Borisi Solomatinovi, který byl
klíčovou postavou studené války. Také kdysi pomáhal dnešnímu
europoslanci za TOP 09 Jaromíru Štětinovi s organizací cestování po
sibiřských řekách. Navíc zařídil první rozhovor s Václavem Havlem v
sovětském tisku, to se psal ještě rok 1988. Měl kvůli tomu tehdy dost
nepříjemností. Nicméně s obviněním, že by byl sám agentem, se prý
ještě nesetkal. Po tom českém se od něj Štětina odvrátil.

Když mu reportér ParlamentníchListů.cz namítne, že byl při vlastní
cestě Ruskem neustále označován, ať už vážně anebo ve srandě, za
špiona a v Syzrani ho dokonce vyslýchala ruská kontrarozvědka FSB, což
nedávno vyšlo v knize Špionem Běločechů v Rusku, zalistuje v první
kapitole své knihy Jak se líže karta. Kapitola se ostatně jmenuje Agent
neviditelného frontu. Když při listování Sněgirev dojde na konec kapitoly,
ukáže na poslední větu: "Takoví jsme my, rukojmí blbců a darebáků." A
pak dodá: "Pitomci jsou všude. V Česku, v Rusku, v Americe, prostě všude."

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Ruský trh? Za pronikání na něj jste zaplatili miliardy, upozorňuje
čtenáře PL Luděk Niedermayer, nyní již člen TOP 09

ROZHOVOR Europoslanec Luděk Niedermayer v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz
vysvětluje, proč po sněmovních volbách vstoupil do TOP 09, ale na rozdíl
od svého kolegy z Evropského parlamentu, který se stal nově zvoleným
předsedou strany, do vedení strany nechtěl, byť měl také velkou podporu.
Bývalý viceprezident České národní banky a ekonom také vysvětlil, proč
není pro Českou republiku výhodné poklonkovat kvůli byznysu diktátorským
režimům, a připomíná špatné zkušenosti s obchodováním s Ruskem a
Čínou.

Na sněmu TOP 09 došlo k výměně v čele strany, protože dosavadní
předseda TOP 09 a její zakladatel Miroslav Kalousek už nekandidoval kvůli
neúspěchu strany ve sněmovních volbách. Věříte, že se po změně
vedení podaří přesvědčit voliče, aby znovu podpořili TOP 09?

Od doby, kdy TOP 09 vznikla, se hodně změnily okolnosti. Politická situace
posledních let je zcela jiná než předtím, soutěží jiné politické
strany s jinými programy nebo úplně bez programu. Tyto volby i některé
předchozí ukázaly, že TOP 09 začala ztrácet podporu. Ale není to jen o
personálních změnách, ale o tom, jak pokračovat dál. Musíme se začít
vracet zpět do oblastí, kde by TOP 09 byla schopna získat větší podporu.
Čili je to o reakci na vývoj, kterým jsme prošli, a potřebu nějak se
změnit. Není to jen o změně personální, ale také o větším nasazení
všech lidí na všech úrovních, otevřít TOP 09 a pro mne osobně je také
obrovské téma spolupráce názorově blízkých stran.

Ale dnes je politika hodně personifikována, ať se nám to líbí, nebo ne.
Neobáváte se, že to může TOP 09 třeba poškodit, když z jejího čela
odcházejí otcové zakladatelé? Nedojde kvůli tomu i ke změně programu nebo
postupu, nepůjde strana třeba víc ke středu, třeba i kvůli možné
budoucí spolupráci se Starosty a lidovci, kteří mají blíž ke středové
politice?

Těžko soudit, protože já tu stranu nevedu, jen se teď snažím stát jejím
členem. Ale myslím, že je shoda na tom, že hlavní body, které TOP 09
neobvykle jasně a srozumitelně předvedla ve volbách, jsou aktivum, není to
žádná zátěž, která by se měla změnit. O tom většina debaty na sněmu
určitě nebyla. Takže předpokládám, doufám a pevně věřím, a pan
Pospíšil to opakuje, kde může, že v tomto se změny určitě odehrávat
nebudou. TOPka je jasně názorově ukotvena, musíme hledat lepší způsoby,
jak dostat naši formaci k našim potenciálním voličům. Samozřejmě, ono je
to dnes těžké, když velká část lidí nemá důvěru v politiku a mnohem
raději podporují někoho, kdo v té politice nebyl, i za cenu, že nevědí
úplně přesně, co to přinese. TOP 09 tu výhodu novosti už nemá, ale
myslím, že co se týká srozumitelnosti jejího programu, je to její
obrovská deviza. A podle mne by byla ohromná škoda na tom nestavět.

Na vašem programu jsou důležité aspekty, kterými se lišíte od pravicové
ODS. A klíčovým z nich je proevropská politika.

To je jeden z nich, ale není jediný. V řadě věcí máme s ODS velkou míru
shody, co se týče zahraniční politiky, ale máme velký rozdíl v pohledu na
Evropskou unii a její roli pro naši budoucnost. Ale myslím, že těch
rozdílů je víc. Například také přístup k životnímu prostředí, kde
TOP 09 má v poslední době mezi politickými stranami reputaci doloženou
hlasováním, že v těchto tématech je nejvíc zodpovědná a nejvíc jí
leží na srdci otázka životního prostředí. Pro mne je třeba ten pohled na
otázky životního prostředí, politiky s tím související, jakýsi
optimismus k nástupu nových technologií, významná věc. Pro mne je
důležitá i otázka fungování občanské společnosti. Podle mne je TOPka
mnohem víc otevřena občanské společnosti než třeba ODS. Ty rozdíly jsou
docela zřejmé, ale na druhé straně existují podobnosti, které z ODS a TOP
09 dělají spojence.

Od ODS se TOPka liší také ve vztahu k lidským právům, který se projevuje
v rozdílném přístupu k ekonomické spolupráci s autoritativními režimy, k
obchodování s Ruskem, komunistickou Čínou, vztahem k Tibetu i dalajlámovi.
Nejsou občanští demokraté v těchto věcech mnohem pragmatičtější než
TOP 09?

To je dobře, že jste to vzpomněla. Myslím, že v tomhle je TOPka nejvíc
asociovaná s odkazem Václava Havla. A upřímně řečeno, já jako ekonom si
myslím, že takovéto ustupování a poklonkování dokonce není v zájmu
rozvoje férového, velmi výhodného obchodu. Na rozdíl třeba od socialistů,
ale i ODS, si myslím, že tento silný akcent na hodnoty, jako jsou lidská
práva, které jsou pro lidskou společnost potřebné, je něco, co dlouhodobě
vytváří dobré a fungující vztahy. A naopak snaha upřednostnit ekonomiku
ve vztahu k diktátorským a jiným režimům velmi často skončí tak, že
občané za tuto politiku zaplatí obrovské peníze, což se nám stalo třeba
v případě snahy pronikat na „perspektivní“ ruský trh. Přes Exportní
banku za to daňoví poplatníci zaplatili obrovské náklady. Šlo o mnoho
miliard.

Je zajímavé, že to říkáte, protože řada vašich kolegů – ekonomů –
je v otázkách vztahu byznysu a lidských práv mnohem pragmatičtější,
dává přednost byznysu.

To je můj dlouhodobý názor, protože ty případy často ukazují, že když
obchodujeme s diktátorskými režimy, musíme počítat s tím, že diktátoři
nemají úplně dlouhou životnost. A když tam dojde ke konci k havárii, tak
je buď ta země v takovém rozkladu, že o své peníze přijdete, nebo ti
následovníci většinou nemají moc sympatií k tomu, co se dělo předtím.
Takže to je dokonce pragmatický pohled. Snaha se dostat do přízně těchto
lidí úplně nefunguje. Západ udělal velkou chybu, na jejímž konci je, že
naše obchodní vztahy s Čínou, jakkoli jsou důležité, nelze označit za
dostatečně férové a dostatečně vzájemně výhodné.

Velkým nebezpečím obchodování s Čínou je třeba převádění
technologií. Objevují se časté případy, kdy Číňané koupili firmu s
moderními programy, vykradli její know-how, fabriku v Evropě uzavřeli a
výrobu převedli do Číny. Máte na mysli tyhle případy, když říkáte,
že naše obchodní vztahy nejsou dostatečně férové a vzájemně výhodné?

Ano, je to hrozně nebezpečné. V Čechách se objevil případ, kdy Číňané
ani tu firmu nekoupili; jen se chtějí dostat k informacím, k jejich know-how,
a poté od jednání odejdou, když mají dostatek informací, aby to mohli
vyrábět sami. To se stalo firmám, které vyvíjejí údajně velmi pokrokové
baterie. Měli bychom víc dohlédnout dopředu.

Znamená to, že politici, kteří to dopouštějí, jsou krátkozrací?

To není o politicích, to je o tlaku byznysu. Politici podléhají často ne
dostatečně kriticky vnějšímu tlaku byznysu, který má velmi často jen
krátkodobé zájmy. A zájmy, které se týkají výhradně firmy nebo
vlastníků firem. Ti chtějí, aby stát něco vyrobil, aby ty jejich dealy
dopadly, jak oni chtějí. Ale vůbec nepřemýšlejí o dlouhodobých
důsledcích. To je ten problém. Ale děláme si to sami, je to naše chyba.

Vy léta jako poslanec Evropského parlamentu za TOP 09 na podobná rizika
upozorňujete. Donedávna jste byl nezávislým poslancem zvoleným za TOP09,
ale nedávno – po nepříliš úspěšných sněmovních volbách – jste se
rozhodl do TOP 09 vstoupit. Proč právě teď?

Situace TOP 09 není dobrá a chtěl jsem ještě víc dát najevo, že jsem s
tou stranou spojený, že její hodnoty jsou i moje hodnoty.

Mnoho členů i voličů TOP 09 doufalo, že půjdete do vedení strany, a bylo
zklamáno, když jste o žádný post neusiloval. Vy jste sám na sociálních
sítích napsal, že jste byl tou podporou dojat a vysvětloval jste důvody,
proč nechcete do vedení strany. Můžete ty hlavní shrnout?

Jeden z hlavních motivů je ten, že vedení strany je složitá věc. A
protože jsem do politiky vstoupil tak, že jsem začal jezdit do Bruselu, jsem
tam v hodně výrazných výborech a také vedoucím delegace, takže tam
trávím hodně času. A výsledkem toho bohužel je, že toho o vnitřku té
strany vím poměrně málo. Setkávám se jen s úzkým počtem lidí nad
konkrétními tématy. Obávám se, že kdyby se člověk s tak nedostatečnou
znalostí strany stal jedním z jejích vedoucích představitelů, měl by
problémy, jak s lidmi spolupracovat, protože nezná její členy, nezná
jejich historii, nemá s nimi vybudované vztahy. Takže to je výrazné
omezení, které mimochodem bylo za názorem Miroslava Kalouska a Karla
Schwarzenberga, i když je třeba férové říci, že pan Pospíšil za doby
svého fungování v Bruselu věnoval víc pozornosti práci v Čechách než
já, protože pracuje v jiných výborech.

On je navíc také krajský politik v Plzeňském kraji, takže situaci v
domácí politice i TOP 09 asi lépe zná.

Ano. Pro něj je to přirozenější, pro mne je spíš přirozená odborná
práce, proto se snažím dělat ekonomické věci, záležitosti průmyslu,
životního prostředí atd. A k tomu ještě navíc jako vedoucí delegace se
musím zabývat těmi nejvyššími politickými tématy, uprchlickou krizí
apod. To je věc, která mne zajímá, do které jsem tři roky investoval
hodně energie a docela rád bych v tom pokračoval. Zatímco druhá linie,
vnitřně politická, která je hodně důležitá, bez toho strany nemohou
fungovat, je přece jen něco jiného. Vidím i v Evropském parlamentu, že
někteří poslanci se profilují na odbornou práci, a jiní spíš na tu
méně viditelnou, ale hodně důležitou vnitřní práci – jak program
Evropské lidové strany, skupiny, tak v domácí politice. Uvědomil jsem si,
že člověk zvnějšku neví, jak politické strany fungují, takže pro mne
bylo první pozitivní překvapení, že v TOPce je opravdu hodně lidí,
kteří jsou dobře připraveni na to, aby postoupili výš do vedoucích
funkcí. Myslím si, že mají vůli a energii TOPku někam dál posunout. Pak
jsem si říkal, že by vlastně bylo hodně nešťastné, abych jim konkuroval,
že je lepší, aby se tito lidé dostali do nejužšího vedení strany,
zatímco já budu s nimi spolupracovat v oblastech, kde se na to cítím mnohem
víc kompetentní. K tomu jsem se postupně dobral a chtěl jsem to nějak
vysvětlit.

Tradiční politické strany zažívají odliv voličů nejen u nás, ale i
mnohde v Evropě, a jak se ukázalo při posledních prezidentských volbách, i
ve Spojených státech amerických. Myslíte, že se zase vrátí politika k
tomu, že budou rozhodovat ideje a vize, a nikoli populismus a protest, a že se
i TOP 09 podaří opět uspět?

My si pořád myslíme, že zažíváme něco unikátního, překvapivého, ale
ona se mění jen jména, mění se trochu akcenty, ale situace je podobná
všude. Ten Brusel vám do toho dává širší vhled. Já prostě věřím a
chci, aby TOPka uspěla. Samo se to nestane. Na sněmu to koneckonců říkal i
Karel Schwarzenberg, že ji nezachrání žádní rytíři na koních, jeden
nebo dva, prostě to musíme všichni odpracovat. Připadá mi, že naše
témata a postoje jsou natolik nosné a výrazné, že to šanci má. Musíme
jen přesvědčit lidi, aby hlas dali TOPce. Ale úspěch není nikdy
garantovaný.

Může právě ten evropský nadhled pomoci nově zvolenému předsedovi TOP 09,
europoslanci Jiřímu Pospíšilovi, nebo je naopak nevýhoda, že tráví
hodně času v Bruselu?

Já si myslím, že to pomáhá. Říkají mi kolegové z Česka i jiných zemí,
že velmi často se národní politika odtrhne od té evropské v tom, že si
lidé trochu přestanou rozumět. Vidím to i na řadě stran v Německu, jak
postupně politici z Evropského parlamentu nebo ti, kteří mají znalost
Evropy, získávají určitý vliv, protože mají určitý pohled na problémy
a mohou srovnávat, co se kde děje. Doufám, že tohle je trend, který bude
postupovat. Věřím, že postřehy a postoje z Bruselu se budou v budoucnosti
víc promítat do národní politiky. Viděli jsme to na některých výrocích
Andreje Babiše, který hned po volbách si zakládal na tom, s kolika
evropskými politiky se setkal. Já jen dodám, že to není o setkávání, ale
je to také o poslouchání toho, co evropští politici říkají, a
přemýšlení o tom, co je dobré a co špatné pro naši zemi. Věřím, že
tímto směrem vyrážíme a že nás v tom nic nezastaví.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Když uděláte tyto chyby, přeměníte čaj v nebezpečný nápoj

Internetový portál Adme.ru zveřejnil seznam nejobvyklejších chyb, kterým
se lidé mají vyhýbat, aby nepřeměnili čaj v jed a nepoškodili si zdraví.

V roce 2013 Journal of Toxicology zveřejnil výzkum 30 různých druhů čaje
podle úrovně toxicity. Tehdy ve všech exemplářích zaznamenali nebezpečně
vysoký obsah olova, v některých dokonce i aluminia. Kovy zvyšující riziko
vzniku nemocí srdce, ledvin a reprodukčního systému. V roce 2015 Journal of
Food Composition and Analysis doplnil výzkum novými údaji. Ukázalo se, že
sáčkový čaj s příchutí citrusů obsahuje o 10-70krát více aluminia,
kadmia a olova než ostatní druhy čaje.

Kupovat levné druhy čaje

Podle výzkumu Journal of Food Composition and Analysis se v roce 2013 ukázalo,
že levný čaj obsahuje 3krát více fluoru, což vede k nemoci zubů a
artritidě.

Pít příliš horký čaj

Britský otolaryngolog Henry Sharpe se domnívá, že příliš horký čaj
může špatně zapůsobit na cévy nosohltanu. Normální teplota nápoje je
50-60 °С, proto se spařený čaj musí ochladit a stát 5-7 minut.

Vařit silný čaj

The New England Journal of Medicine zveřejnil příběhy několika pacientů,
kteří měli zvyk pít silný čaj. Například 47letá žena během 17 let
každodenně pila čaj, který spařila ze 100-150 sáčků. Přišla o všechny
zuby a její kosti se staly křehkými kvůli nashromáždění fluoru v kostech.

Pít čaj hned po jídle

Výzkum Kalifornijské univerzity v roce 2011 ukázal, že čaj zhoršuje
absorpci organismem jídla a právě železa. Může to vyvolat špatné
následky. Medici radí, aby mezi obědem a čajem byla asi dvacetiminutová
přestávka.

Pít čaj před spánkem

Když večer pijete čaj, můžete zapomenout na spánek. Tep a průtok krve se
zrychlují, nervní systém a mozek se probouzí.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
FOTO Prezident Číny projel Prahou: Stovky Číňanů v ulicích, rudé vlajky,
bubny i zadržený muž s tibetskou vlajkou

REPORTÁŽ Pražané, kteří se v pondělí kolem druhé procházeli po
nábřeží kolem ostrova Štvanice, mohli na Hlávkově mostě zahlédnout
množství vzdouvajících se rudých praporů. Při bližším pohledu v nich
bylo možné rozpoznat čínské vlajky a nakonec se odhalila celá scéna s
transparenty, tradičními čínskými bubny a kostýmy. Číňané chtěli v
Praze přivítat svého prezidenta Si Ťin-pchinga.

Čínský prezident se po příletu do Prahy přesunul do přilehlého hotelu
Hilton, a Číňané, žijící v České republice, chtěli svého prezidenta
pozdravit právě zde. Vybavili se na to tradičními čínskými bubny, a to
jak velkými tympány, tak malými bubínky do ruky. Na obou stranách mostu
bylo možné vidět transparenty v čínštině, jakož i mezinárodní „Welcome“.

Průjezd prezidentské kolony jistili policisté, na mostě se kvůli
shromáždění lidí po čase objevili další. Dvoučlenná hlídka
proplouvala i na člunu pod mostem a stala se atrakcí zejména pro
procházející děti.

Dvě stovky Číňanů čekaly v blízkosti Hiltonu na svého prezidenta

Odhadem dvě stovky Číňanů se postupně rozmístily na mostě od jeho
pravého břehu až téměř do poloviny nad ostrovem Štvanice. „Prosím,
uvolněte prostor,“ žádali organizátoři kolemjdoucí. Ke konfliktům však
nedocházelo, ani s projíždějícími řidiči, kteří na formující se
špalíry na pozdrav troubili.

Před půl třetí byl masivní špalír připraven. První řadu tvořily
velké prapory na žerdi, mezi nimi lidé mávající malými vlaječkami do
ruky. Převažovala čínská rudá červeň se zlatými hvězdami, nechyběla
ani česká trojkombinace.

(Foto: Radka Křivinková)

Organizátoři pilně obíhali všechny zúčastněné, zejména malé děti,
které obsluhovaly velké čínské bubny. Jak se reportér ParlamentníchListů.cz
dozvěděl, část z nich jsou žáci čínské školy v Praze, další jsou
členové žákovského fotbalového týmu, který přijel do Prahy na
mezinárodní mládežnický turnaj. Své bubenické choreo si děti na obou
stranách vozovky nacvičovaly již dopředu, k zaujetí kolemjdoucích a
spokojenosti vedoucích.

Kromě nich však ostatní účastníci akce nepůsobili příliš organizovaně,
spíše na nich byla vidět spontánnost a nefalšované nadšení. Jedna z
účastnic ParlamentnímListům.cz prozradila, že hraje na violoncello v
českém orchestru a samozřejmě je v kontaktu s dalšími Číňany,
žijícími v ČR. „Domluvili jsme se přes sociální sítě, že bychom
chtěli pozdravit našeho prezidenta. Pak jsme se domluvili s čínskou
ambasádou, aby nám pomohla se zajištěním akce,“ vysvětlila. Tradiční
čínské rekvizity, například bubny, totiž nejsou běžně k dispozici.

Mezi účastníky zaujala i skupinka v kostýmech tradičních čínských
draků. Ti v originálních kostýmech dali snad nejvíce ze všech průchod
svému nadšení. Do vítání se kromě Číňanů zapojili i někteří Češi,
kteří si u organizátorů vyzvedli české a čínské vlaječky.

(Foto: Radka Křivinková)

Po půl třetí byl Hlávkův most uzavřen, neboť se Jarošovým nábřežím
k mostu blížila první část prezidentské kolony. Napětí mezi účastníky
akce stoupalo, všichni mávali, vlajky vlály, děti se ze všech sil
napřahovaly paličkami nad svými bubny.

Kolonu jako tradičně vedly policejní motorky, následovalo je několik
limuzín, jedna z nich ozdobená čínskými vlaječkami. Přes tmavá skla
nebylo vidět dovnitř, všichni ale věřili, že prezident je právě zde. Po
několika minutách se doprava na Hlávkově mostě opět zastavila, a po levém
břehu Vltavy se řítila další kolona. Tentokrát byla početnější,
obsahovala i několik autokarů. Opět přišel výbuch nadšení, bubny
virblovaly.. Podle informací ParlamentníchListů.cz byl prezident Si
Ťin-pching právě v této druhé koloně. Ta stejně jako první kolona
zmizela přes Florenc přímo do útrob hotelu Hilton.

Navečer se prezident Si Ťin- Pching z hotelu přesunul do Lán, kde ho přijal
prezident Miloš Zeman. Někteří účastníci akce plánovali na mostě
vydržet do doby, než přes něj bude prezidentská kolona projíždět zpět.

Muž s tibetskou vlajkou

Po průjezdu prezidentské kolony se na Hlávkově mostě objevil muž
mávající tibetskou vlajkou. Vzbudil tím mezi doposud jásajícími
účastníky akce značnou nelibost, pokoušeli se zmocnit jeho vlajky a vše
hrozilo přerůst ve fyzický střet. Situaci museli uklidňovat čeští
policisté. Česká televize později přinesla informaci, že muž s tibetskou
vlajkou byl policií zadržen.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Naprosté zmatky u Babiše. Každý týden to bylo úplně jinak. Úředníci v
utajení odkryli, jak vznikala EET

O tom, jak probíhal proces zavádění EET, se pokusila zjistit více
informací redakce serveru Neovlivní.cz. Učinila tak na základě rozhovorů s
lidmi, kteří se na přípravě elektronických pokladen podíleli.

Server ale upozornil, že svědci byli ochotni mluvit pouze v anonymitě. „Hornochová
tehdy jasně říkala: Nevíme, co se během přípravy objeví, nechme to
plošné a výjimky udělejme podle potřeby za pochodu. Nebylo totiž na stole
žádné jasné zadání, jak přesně má EET v praxi vypadat, zároveň byl
tlak, aby to bylo co nejrychleji, takže se chtěla vyvarovat potíží,“
uvedl jeden z úředníků, který byl do celého procesu zapojený.

O tom, že neexistovalo přesné zadání, mluví i další svědci. „Každý
týden to bylo jinak. Z vedení ministerstva přišel nějaký požadavek,
který se začal zpracovávat, za pár dní ale bylo všechno jinak. A dělalo
se zase na něčem jiném,“ potvrdil jeden ze svědků.

Ve finále se navíc objevily obavy, jak se to zvládne technicky. Šlo
především o to, jak a v který okamžik by se registrovaly platby u e-shopů.
I to mělo být podle zdrojů Neovlivní.cz důvodem, proč ministr Babiš
přišel s návrhem osvobodit od registračních pokladen ty obchody e-shopů, v
nichž platba proběhne kartou přes internet. Podle druhé výjimky by se EET
neměla týkat i těch živnostníků, jejichž roční obrat se vejde do 250
tisíc a zřídí si paušální daně.

Celý text je ZDE

Andrej Babiš naopak svaluje vinu na své podřízené. A tvrdí, že
připomínky k zákonu se mu sešly až na poslední chvíli.

„Byl naštvaný za e-shopy, protože to říkal od začátku, ale úředníci
to nebyli schopni vyargumentovat. Až když se ozvali lidé z e-shopů, uznali
chybu. A ty data ohledně další výjimky prostě neměli k dispozici,
neevidovali je, až pak na jeho požadavky,“ popsal Babišovu obhajobu jeden z
jeho spolupracovníků.

Ministr financí to nakonec řekl i veřejně. Na přímý dotaz
Hospodářských novin, zda tedy jeho podřízení byli dlouhodobě proti a on
musel bouchnout do stolu, Andrej Babiš odpověděl: „Ano, takhle to bylo.“

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Poblil se Banga? Co jinde zcenzurovali: Přečtěte si smazaný blog o rozruchu
kolem kapely Ortel

Lucie Provazníková se na svém blogu na serveru iDNES zastala hudební skupiny
Ortel a jejího frontmana Tomáše Ortela, které frontman skupiny Gipsy.cz
Radek Banga a další obviňují z šíření nacismu, xenofobie a rasismu.
Její blog byl ale zrušen – údajně po stížnosti bratra Radka Bangy,
Patrika. ParlamentníListy.cz přinášejí text v plném znění.

Provazníková po poslechu čtyřiceti písní Ortelu došla k závěru, že
hudebně sice nejsou písničky žádná sláva, na textech však nic
závadného neshledala. Na rozdíl od textů Radka Bangy. Problémem dle ní
přitom není „údajný“ rasismus českého národa, problémem prý
spočívá v pozitivní diskriminaci menšin, do které se lije neuvěřitelné
množství peněz, a přesto to nikam nevede. „A Ortel to jenom říká
narovinu. Smiřte se s tím, neomarxističtí flusanci. Za rok mu posílám hlas
taky,“ zdůraznila Provazníková.

Z facebookového profilu Lucie Provazníková:

Plné znění textu Lucie Provazníkové:

Tak sem si dala tu „práci“ a poslechla asi 40 písniček pána Ortela.
Abych byla v malbě, když si ho teď každý přežvykuje v hubě a Bangovi se
kvůli němu zapaluje koudel u zadku tak, že vystřelí ze sálu jak cikán ze
sámošky.

Jako úplný hudební laik musim říct, že hudebně nic moc. Ve svých
pivařských rockerských letech – tak před 12 lety – jsem ujížděla na
lepších kouscích. Doteď jsem si říkala, že to ten ortel ve fóglovi
válí prostě proto, že lidi sou nasraný, a to tak, že hodně. Nechat (téměř)
vyhrát v uhlazené komediantské šaškarádě někoho, koho se
neomarxističtí komedianti s IQ brambory snaží mediálně zničit, je prostě
forma protestu. Protestu proti všemu tomu omezování a regulacím. Ale
především proti všem fakticky nevzdělaným kašparům, kteří jen díky
technologiím dnešní doby neživoří na hradních nádvořích, ale čumí na
nás i v obýváku z čumbedny a z titulních stránek blitkovin. Většina z
nich hraje ve státem dotovaných divadlech, kterých je jak nas…, kvalita
nikde. A tyhle výpečky pak kážou lidem, jak jsme xenofobní národ a máme
přijímat uprchlíky.

Ale pak jsem vstřebala ty Ortelovy texty.

Vo čem zpívá Ortel

Pobavila mě píseň Absurdistán: „..pozvu všechny do Prahy, ať to všechno
vidí…jak válej se tam tataři…jak ňáký ženě na hlaváku teče z hlavy
hnis. …co tam dělaj politici, to se nikdo nedoví, asi píšou lobbistům
domácí úkoly. … psychopati na silnici, magoři a vrazi, dnes a denně
potkávám je, naši páni drazí. Páni, co si ve vázankách ruce sobě mejete
a na slušný lidi tak vokatě serete!“

Co je na tom nenávistného? No, přiznejme si, agresivita a nenávist tam je.
Ten pán je trošičku naštvanej. Jenže, málo platné: ten text je pravdivý.
Jestli tím Ortel někoho uráží, je to jen a jen jeho problém. Tak dál.

Píseň Gayparáda. Hned na začátku zpívá o tom, že jemu jako heterákovi
žádná neziskovka prachy na proháňku Prahou nedá. „Pro mě za mě ať si
zadky servou, ať už lesby nebo bukvice. Nepochopim, proč s takovou vervou,
maj potřebu transparentně brázdit ulice.“ Podepsala bych se pod to.
Potřeba veřejně tramtarárovat svoji sexuální orientaci je na
psychiatrické vyšetření. Jestli tím Ortel někoho uráží, je to jen a jen
jeho problém. Pokud vim, nikomu uřezáním pindíka nevyhrožuje.

Písně Mešita a Zůstaň mým domovem jsou jasně namířené proti islámu.
Jak už vzdělaní, moudří lidé ví, každý správný muslim je vrah –
zkrátka proto, že vrahem byl zvrhlík Mohamed a jeho život je pro každého
muslima následováníhodným příkladem. Není problémem Ortela, že
neomarxističtí polomozci nejsou schopni si přečíst základní texty islámu,
Ústavu ČR a Listinu základních práv a svobod a historii muslimské
výbojnosti. Páč pak by ti hysterici zjistili, že Ortel se v těchto dvou
písních prostě jen staví za svoji vlast, a to z dost opodstatněných
důvodů. Vždyť on i v jedné písničce zpívá o tom, že chce ve své
vlasti klid a mír!!!

Určitě jsem neslyšela všechny jeho výplody, možná, že chce někde
někoho našrotovat do špekáčku, ale to, co jsem slyšela, nemá s nacizmem
nic společného.

Nacistické symboly vs. svoboda slova a vyjádření

Prý že lebka s hnátama je nacistický symbol. Tyjo. Je to symbol používaný
v asitak miliardě různých hudebních skupin, hnutí, sekt, ideologií a já
nevím čeho, nebo prostě jako vizuální umění napříč historií od
pravěku až dodnes. To samé platí pro pravotočivý i levotočivý hákový
kříž, který byl pravděpodobně užit již v neolitu, ve všech kulturách
od hinduismu, buddhismu, zoroastriánství, až po moderní Evropu 20. století
značil štěstí – a byl znakem hned několika evropských letectev či
vojenských složek jak před, tak i po 2. sv. válce. Jen kvůli Hitlerovi se
všichni podělali a kvůli omezení svobody slova se bojí tento starověký
symbol štěstí/talisman používat. (Věděli jste, že v Německu nesmíte na
auto chtít značku s písmeny AH, i pokud to jsou vaše iniciály? A celou
řadu „nacistických“ číselných kombinací obsahujících 88. Ano, to je
„svobodná“ Evropa.)

Ale dost Ortela, nechme se kulturně pozvednout Gipsy CZ.

Nachystejte si blicího pytlika a pojďme hodit voko na tvorbu uraženého Radka
Bangy a la Gipsy cz. Jeho tvorbu jsem taky trochu sjela. Nejdřív parafrázuji,
co pronesl v rozhovoru na expres.cz: Ortel je nácek…umělec by měl šířit
pozitivní energii, přinášet radost, poselství, povznášet k něčemu
dobrému…

Naprosto s Bangou souhlasím – to samé tvrdím o vizuálním umění, v
němž se vyznám podstatně víc a vystavené posrané hajzlíky uprostřed
galerií považuji za úpadek společnosti (o tom jindy). Při procházení jeho
textů jsem se málem poblila - doslova. Pro ilustraci jen jeden text – z
písně „Černej kluk“.

Jeden černej kluk hledal takle šuk jakou píču vošuká to mu bylo fuk dal do
kapsy love a už si to klove přímo ven z domu do centra metropole tam r´n´b
klub spousta divnejch tlup kundy ale supr tak zaplatil vstup sotva došel. k
baru pička jako sviň stačilo pár keců a už jdou na drink ožral jí jak
nic po třech panacích hrne si jí co však prijde ani jeden z nich netuší
ještě ani ráno a řekla mu ano šuk už byl jistej už je zaděláno a tak si
tak jdou. už se vocucujou a na dlouhou noc se připravujou sotva dveře zavřou
už mu hulí péro do postele vlezou a jedou jak to bylo dál to už je jedno
protože to podstatný je že tenhle černej kluk teď chcípá na céčko
omámen za jedinou mrdačku je s timhle klukem amen

A tento pán káže o morálce, o tom, že umění má pozvedávat.. No, on tedy
pozvedává zajímavě nechutným způsobem.

Kde je problém?

Menšiny jsou státem chráněné, ba dokonce privilegované do takové míry,
že to většinovou populaci štve. Problém není Ortel. Problém je státní
aparát, síť parazitujících neziskovek, které se svou činností stále
více vzdalují od zájmů většinové společnosti, zatímco podporují
menšiny, které se mnohdy o stát žádným způsobem nezasloužily. Problémem
jsou již výše zmínění komedianti s IQ brambory a hloupí lidé, kteří
chtějí za každou cenu rozvracet stabilní, staletími ověřený
společenský řád, to vše křikem, urážkami prezidenta a zpochybňováním
demokratické volby, urážkami většiny českých občanů a nadáváním
prázdnými, neopodstatněnými slovy bez argumentů: xenofobové, nácci,
islamofobové.

Lidem se asi zkrátka česká kotlina líbí a nechtějí, aby to byla kotlina
černá a zaodpadkovaná. A rozumný lidi se nechtějí vracet do středověku a
pouštět sem ideologii, která ponižuje ženy. Především ale hodně
neziskovek a všech trotlů hajících „práva menšin“ zapomíná, že
demokracie je především o hlasu většiny. A ta většina – sorry, teď to
bude asi rasistické (?)- je v Česku prostě bílá, heterosexuální,
nemuslimská a ateistická.

Většina lidí nejsou rasisté a nechtějí utlačovat menšiny. Zeptejte se
pár lidí, co říkají na Vietnamce. Vsadím se, že prostě ať si
prodávají ty svý fejkový hadry dál, když nikoho neprudí, učí se česky
a posílají děti do školy. Pak se zeptejte na cikány. Na muslimy.

Problém není údajný rasismus českého národa, problémem je pozitivní
diskriminace menšin, do které se lije neuvěřitelné množství peněz, a
přesto to nikam nevede. Ale je to takové hrnečku vař: a hrneček nám pomalu
přetéká.

A Ortel to jenom říká narovinu. Smiřte se s tím, neomarxističtí flusanci.
Za rok mu posílám hlas taky.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace


Question:
Šabatová bude zkoumat, co se odehrálo na shromáždění v Lipníku

Veřejná ochránkyně práv Anna Šabatová už dostala podnět k prověření
postupu policie na mítinku prezidenta Miloše Zemana v Lipníku nad Bečvou.
Vyřízení může trvat několik týdnů, řekla dnes Šabatová ČTK.

Policie v první polovině listopadu zakročila proti muži, který z domu na
námětí pouštěl píseň Modlitba pro Martu. Podle policie byl zákrok
oprávněný a v souladu s předpisy. Organizátoři protestu s tím nesouhlasí
a podali k ombudsmance stížnost. Zvukaři za rušení shromáždění hrozí
pokutu až 15 000 korun.

Šabatová bude chtít podrobněji vědět, co se v místě stalo. „Takže
budeme muset vyzvat různé aktéry, včetně policie, aby nám podali
vysvětlení, co se vlastně odehrálo,“ uvedla.

Incident na náměstí v Lipníku nas Bečvou se stal 8. listopadu. Několik
desítek lidí nevoli vůči prezidentovi vyjadřovalo červenými kartami nad
hlavou. Zvukař Jaroslav Hensl skladbu pouštěl z okna v prvním patře domu.
Zakročili proti němu policisté, kteří jej donutili hudbu vypnout a odvedli
ho na policejní služebnu. Postup policie vyvolal velké emoce i kritiku
politiků. Podle Policejního prezidia byl zákrok policistů oprávněný a v
souladu s platnými právními předpisy.

Policie už dříve uvedla, že se Hensl hlasitým pouštěním písně dopustil
přestupku proti právu shromažďovacímu, za což mu hrozí pokuta až 15 000
korun. Hensl platit případnou pokutu od přestupkové komise nehodlá. „Pokud
bych dostal pokutu za to, že jsem rušil nebo zabraňoval shromáždění, budu
se proti tomu bránit. Nechci platit pokutu za něco, co jsem neudělal. Ten
způsob vyjádření byl mírumilovný a poměrně klidný, nemyslím, že bych
nějak mítink narušoval,“ řekl ČTK Hensl. Dodal, že zaplacením pokuty by
vlastně svou vinu přiznal. Bránit se pak hodlá odvoláním či jinou
právní cestou.

Podněty na policii řeší úřad Šabatové ročně desítky. Některé
uzavře jako nedůvodné, u některých sezná pochybení policie, a poté
policii nejčastěji vyzývá, aby chybu uznala a omluvila se. To se ale někdy
nestane a Šabatová udělí policii sankci zveřejněním. Naposledy takto v
polovině listopadu zveřejnila případ, kdy policie pokutovala
dvaasedmdesátiletou ženu, která spadla z kola a zranila se. Policista ji šel
dát blokovou pokutu do nemocnice. Podle Šabatové byl ale postup policie
nezákonný, nemravný a nedůstojný. Policie pochybení odmítla.

Choices:
- energetika
- zahraniční politika
- konflikt na Ukrajině
- konflikt v Sýrii
- jiné
- sociální politika
- kultura
- domácí politika
- migrační krize
- zbrojní politika
- společenská situace
- ekonomika
- konspirace