Question:
Šílený televizní lynč na prezidenta Zemana. Takáč hostům přímo
diktoval, co mají říci. A ještě Petr Žantovský objevil něco zajímavého
o řádící Monice Pajerové

TÝDEN V MÉDIÍCH Šílený televizní lynč prezidenta Miloše Zemana jako
důsledek článku o roce 1968 na ruském webu se odehrál v úterních
Událostech, komentářích především pod taktovkou moderátora a také
lídra úplně nejmenší parlamentní strany. Petr Žantovský v pravidelném
mediálním přehledu rozebírá i dění kolem údajné plíživé normalizace
v Českém rozhlase, s čímž se vytasila Monika Pajerová. Nejspíš jí vadí,
že je Český rozhlas málo agresívní vůči Andreji Babišovi a že mu
nevelí lidé s názory, jaké má ona nebo Jiří Pehe či Tomáš Klvaňa.

Během návštěvy českého prezidenta Miloše Zemana v Ruské federaci se na
webu ruské armádní televize Zvezda, řízené ruským ministerstvem obrany,
objevil článek, v němž autor tvrdí, že by Československo mělo být
Sovětskému svazu vděčné za rok 1968. To vyvolalo ostrou reakci reakci
českého prezidenta, při setkání s ním se od textu distancoval i premiér
Dmitrij Medveděv. Z Česka se mezitím ozývalo volání od některých
politiků, aby Miloš Zeman svou návštěvu okamžitě ukončil a vrátil se do
vlasti. „Mě by na tom zajímala jedna věc, kterou ještě nikdo nevyslovil.
A to je, že to mohla být docela obyčejná provokace ze strany ruské armády.
Ta, jak víme z minulosti, si vždy dělala trochu něco jiného než vláda.
Měla vlastní politiku a toto mohla využít jako zpravodajskou hru a provokaci,
co tím způsobí. Mohlo jít o jakýsi pokusný balónek,“ uvádí pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Farský získal se Starosty nejméně procent, ale dělá největší ramena

Žasne nad tím, že během zmíněného povídání padla i věta, že Miloš
Zeman jel do Ruska podporovat korupci, aniž by bylo řečeno, jakou korupci,
nebo čí korupci. „Co to je za věci? To je v podstatě pomluva hlavy státu.
To je urážka bez ohledu na to, jestli jde o prezidenta, nebo Frantu Nováka z
Horní Dolní. Prostě když o někom řeknou takové věci, tak je třeba je
taky doložit, a ne to jen tak vystřelit. Prezident je sice teflonový, po něm
všechno steče. Jak ho známe, tak si z takových útoků nic nedělá,
nicméně novináři by tohle neměli provokovat. Stejným způsobem moderátor
absolutně nereagoval na pana Farského, který má, ačkoli jeho Starostové
získali nejméně procent, nejvíce řečí a nejsilnější ramena a říká
takové nesmysly, které zcela nechává pan Takáč bez povšimnutí,“
podotýká Petr Žantovský.

Jako příklad nesmyslu v podání Jana Farského připomíná jeho tvrzení,
že Rusko okupuje Krym. „Moderátor ho neopraví, protože mu to zřejmě
vyhovuje do jeho politiky. Vždyť Rusko neokupuje Krym. Prostě to tak není.
Ta historie proběhla jinak, to všichni vědí. Když pak Farskému pan
poslanec Foldyna připomíná, jak proběhlo tzv. humanitární bombardování
Bělehradu, jak proběhlo referendum o osamostatnění Kosova, tak ho jeho
protějšek nenechá domluvit, skočí mu do řeči a mluví zároveň s ním.
Pan Takáč to tak nechá, nevyzve Farského, aby se choval, jak má, aby nechal
pana Foldynu domluvit. Počínal si zcela zjevně neobjektivně, zcela zjevně
byl posunutý do polohy ‚obviníme prezidenta, donuťme ho, aby se vyjádřil
k tomu, proč hned neletí z Ruska zpátky‘. To je přece další důkaz
absolutní nevzdělanosti těch novinářů,“ míní mediální odborník.

Pokud bude Zeman znovu zvolen, musí počítat s nevkusnými tanci

Poukazuje na to, že sebrat prezidentský speciál a vrátit se předčasně z
oficiální návštěvy u prezidenta mocnosti, ať už to jsou Spojené státy,
Čína nebo Ruská federace, je vyvolání diplomatické války. „To se
prostě nedělá. To by musel být zatraceně silný důvod. Reakce prezidenta
Zemana při setkání s premiérem Medveděvem byla adekvátní. A všimněte si,
že poté, co se od toho předseda ruské vlády distancoval a co ten článek z
webu zmizel, tak další den už o tom nepadlo nikde ani slůvko. Prostě proto,
že to byla bouře ve sklenici vody. Byla to mnohonásobná provokace, po níž
následovaly útoky ze strany našich politiků a novinářů. Pokud se Miloš
Zeman stane znovu prezidentem, tak nás v tomto smyslu čekají celé to
následující období podobné nevkusné tance,“ říká pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Veřejnoprávní televize však občas ukáže i svou lepší tvář. „Abych
byl spravedlivý, tak musím Českou televizi také pochválit. Zcela jinak než
zmíněný pan Takáč si ve středečním pořadu Horizont ČT24 počínal pan
Karel Rožánek, reportér domácí redakce se zaměřením na obranu a armádu
a také expert na země bývalé Jugoslávie. Vyjadřoval se k tomu, že
Mezinárodní trestní tribunál pro bývalou Jugoslávii ve středu poslal
bývalého velitele bosenskosrbské armády Ratka Mladiče na doživotí do
vězení. Musím říct, že pan Rožánek byl velice objektivní, vyvážený,
velmi nezávislý, věci znalý. Jeho odpovědi byly korektní a hlavně – a
to se v České televizi nevídá – uváděl argumenty skutečně ze všech
možných stran a souvislosti, které k tomu náleží,“ oceňuje mediální
analytik.

Výkon hodný novináře, což v České televizi nebývá zvykem

Karel Rožánek nezpochybňoval doživotní trest pro Ratka Mladiče, ale
poukázal na to, že v jiných případech postupoval Mezinárodní trestní
tribunál pro bývalou Jugoslávii naprosto rozdílně. „To znamená, že
když se téma rozvinulo od srbské viny i na Bosňany a na Chorvaty., a
zmiňovaly se soudy až po tento poslední s Mladičem, tak pan Rožánek velice
správně připomněl, že nikdy nebyl potrestán Nasir Orić, velitel
Srebrenice, kde zahynuly stovky Srbů, a podobně disponovaný generál Ante
Gotovina,“ odkazuje Petr Žantovský na muže, který působil v chorvatské
armádě během jugoslávského konfliktu v letech 1991 až 1995 a po jeho
skončení byl Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii
obviněn z válečných zločinů, kterých se měl dopustit během operace
Bouře.

V dubnu 2011 byl odsouzen k 24 letům odnětí svobody za činy
pronásledování, nuceného odsunu, drancování, zlovolného ničení, vražd,
nelidského jednání a krutého zacházení, ale po roce a půl byl zproštěn
viny. „A to u stejného soudu pro válečné zločiny, protože tehdy byla
politická objednávka na to vtáhnout Chorvatsko do Evropské unie. Tudíž se
opět měří dvěma metry. A tohle všechno jsme si vyslechli z České
televize, tohle všechno jsme si vyslechli od pana Rožánka. Já jsem se na to
díval a nevěřil jsem svým očím a uším. V duchu jsem mu tleskal, protože
to byl opravdu výkon hodný novináře. Jak je vidět, Česká televize to umí.
Jenom je potřeba to nepodkládat nějakými vlastními dojmy, zájmy a
vlastním politikařením,“ vysvětluje mediální odborník.

Nechala se vylepit s Klvaňou, Kolářem i Zieleniecem, velí tomu Pehe

Nemůže ve svém přehledu pominout to, co se strhlo v souvislosti s debatou
Českého rozhlasu s tématem „17. listopad a stav současné společnosti“,
během níž měl novinář Lidových novin Jan Macháček počastovat Moniku
MacDonagh Pajerovou vulgární nadávkou a opustit studio poté, co mu
opakovaně předhazovala, že pracuje pro oligarchu a majitele médií Andreje
Babiše. „Paní Pajerová je, jak víme, osoba velice konfliktní. Před mnoha
lety, tuším v roce 2001, iniciovala založení politické strany Cesta změny.
Ale ještě než Cesta změny začala fungovat, tak se pohádala s celým jejím
vedením a sama následně založila politickou stranu Naděje, protože musí
být všude, kde se objeví, hlavní velitelkou všehomíra. Nevím, kde bere tu
sebedůvěru. Možná z těch svazáckých funkcí, co měla před rokem 1989,
když dělala listopadovou revoluci jménem Svazu mládeže, možná jí z té
doby zbyla. Nevím, to neumím posoudit,“ přiznává Petr Žantovský.

Konflikt s Janem Macháčkem považuje každopádně z její strany za šíleně
trapný. „Vyvolala ho, vyprovokovala pana Macháčka svým neustálým
osočováním a svými velmi hloupými výroky o Babišem placených
novinářích a podobně. Každý je někým placen. Ona je přece také placena.
Je placena Spojenými státy za to, že se nechá vylepovat na internetovou
stránku jako spolupracovnice New York University in Prague. Nevím, jestli tam
pracuje nebo ne, ale je tam vylepena mezi pány Klvaňou, Kolářem, Zieleniecem
a dalšími podobnými a celému tomu velí Pehe. Takže ať nám laskavě nikdo
neříká, kdo je kým placen, a už vůbec ne panu Macháčkovi. Já pana
Macháčka osobně nijak zvlášť v lásce nemám, s jeho názory z větší
části nesouhlasím. Ale urážet ho za to, že dělá nějakou práci a má
nějakého nadřízeného, který ho za tu práci platí, je naprosto absurdní,“
myslí si mediální analytik.

Ubohý styl studentské vůdkyně připomněl projev Miloše Jakeše

K jejímu vystoupení mu sedí příměr s jiným, ale o 28 let starším. „Trochu
to je na úrovni Miloše Jakeše, který mluvil o Hance Zagorové, co bere
velké peníze, ale přitom bojuje proti tomu socialismu prostřednictvím
podpisu Několika vět. To je zhruba na této úrovni, obojí stylem, který je
velmi ubohý. Nedivím se panu Macháčkovi, že odešel ze studia. Jestli
přitom použil ta slova, která jsou zmiňována, to nevím, ale je to celkem
jedno. Důležité je to, že z prohlášení mluvčího Českého rozhlasu pana
Hošny jasně plyne, že se v této záležitosti paní Pajerová v rozhovoru
pro Fórum 24 odvolává na něco, co není pravda. A to na slova Jefima
Fištejna, který měl prohlásit, že v Českém rozhlase funguje plíživá
normalizace,“ konstatuje pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

„Pokud jsem hovořil o normalizaci, hovořil jsem o normalizaci ve
společnosti. Nikoli o normalizaci v Českém rozhlasu, kde vůbec žádná
normalizace a v žádném případě ani žádná cenzura v současnosti
neprobíhá,“ vyjádřil své stanovisko pro Český rozhlas Jefim Fištejn,
třetí z účastníků „památné“ debaty. „Pan Fištejn ve svém
prohlášení tedy uvedl, že žádnou takovou větu, kterou mu Pajerová
připisuje, neřekl. Podle jeho názoru ani žádná taková věta neplatí.
Neplatí proto, že Český rozhlas je svobodné, slušné, nestranné a celkem
neutrální médium na rozdíl od České televize, což dodávám já. Takže
paní Pajerová se prostě potřebovala zviditelnit u příležitosti výročí
17. listopadu roku 1989. Dělá to tak nějakou formou každý rok. No tak jsme
se o ní zase jednou za rok dozvěděli, že ještě existuje,“ rozumí
mediální odborník snaze „studentské vůdkyně“.

Útok Pajerové je pro rozhlas příznakem kvality, ne handicapem

To její úsilí o vlastní zviditelnění považuje asi tak za celé sdělení
z této kauzy. „Ale v každém případě bych se velmi ohradil vůči tomu
osočení Českého rozhlasu. Protože Český rozhlas navzdory všemu, co se
samozřejmě může stát, ať už lidskou chybou nebo čímkoli jiným, aspoň
nepůsobí dojmem média, které je zájmové v duchu jednoho politického
názoru a proti politickému názoru jinému. Možná je to pro paní Pajerovou
málo. Možná by ráda, aby Českému rozhlasu veleli lidé jako Pehe a názory,
jaké drží ona, Pehe a Klvaňa. A vadí jí, že je Český rozhlas málo
agresívní vůči panu Babišovi, vůči panu Zemanovi a vůči dalším jejich
definovaným nepřátelům. A to je mi moc líto, že jí to vadí. Myslím si
však, že je to příznak kvality toho rozhlasu, a ne jeho handicap,“
dodává Petr Žantovský.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Proč se tahle společnost tak zesírá? Proslulý pravičák Simkanič sepsal,
co všechno se tu povedlo, a nechápe

Novinář a publicista Ján Simkanič napsal na svém webu Simindr.cz litanii o
jistotě, že něco má smysl.

„V Česku žije mraky skvělejch lidí. Jsou šikovný, pozitivní, mají
rádi život, tvrdě pracujou, tvoří, dávají radost, pomáhaj. Uměj sami
sebe i tuhle zemi posunout k lepšímu. Tak proč se tahle společnost tak
zesírá?“ zeptal se úvodem. Zmínil, že země před 25 lety vypadala jako
„zmuchlanej posmrkanej kapesník nechanej v kapse zatuchlýho kabátu
zapomenutýho ve skříni na opuštěný půdě“.

„A dneska? Navzdory všemu pověstnýmu kradení, šmelení a vohejbání
vypadá spousta míst k nerozeznání od toho, co je na západ od nás a co
nebylo odkázaný na čtyřicet let hnití,“ podotkl.

Původní text ZDE.

Podle něj je však chybou, že společnost, místo aby stavěla na skvělých
lidech a věcech, se svíjí v děsivých křečích. „Místo toho, abysme
ukazovali na všechny strany i sami sobě, co všechno dokážeme, abysme nosili.
na rukou ty, co něco dovedou, co něco dávaj ostatním, co ukazujou
úspěšný recepty na malý i velký zlepšení, hledáme tady podělaný
články, co neexistujou, majitele nějakýho hnízda, co taky neexistujou,
chráníme hranice proti. uprchlíkům, který u nás taky neexistujou, a jsme
nucený věnovat pozornost neumětelům, který jsme si zvolili a který
bohužel existujou a který místo aby dávali prostor lidem, co něco uměj, co
něco dokázali, zasíraj veřejnej prostor svejma od reality odtrženejma
hrátkama, poštvávaj jedny proti druhejm, nutěj nám nepřátele na všechny
strany, rozdělují, aby mohli panovat,“ rozohnil se, že pozitivní věci
však nekonají. Jen nás prý utvrzují, jací jsme lůzři a ubožáci,
kteří sami nikdy nic nedokážou a neustojí.

„Hřímají, že se nemáme o nic snažit, děsí nás velkým neznámým
světem, abychom se vystrašení odevzdali do jejich moci a kráčeli za nimi po
cestě odevzdání a rezignace na hrdost, odhodlání a naději. Ze spojenců
vytvářejí nepřátele, sejou nedůvěru ke všemu jinýmu, pohrdají
vzděláním, vysmívají se intelektu, zavírají okenice a říkaj, že
vlastní smrad je stokrát lepší než čerstvej vzduch inspirace, otevřenosti
a dobrodružství. Vědí, že jinde by si o ně samotné neotřeli nohy, a tak
všem namlouvají, jak je svět na houby, že všichni všechno dělají
špatně a že my přece nejlíp víme, jak to všechno je, že umíme na
všechny vyzrát a že nejlíp je přece doma, kde se dá vládnout nepoučeným,
neinformovaným a nesebevědomým ubožákům, na který z vysoka serou,“
nebere si servítky Simkanič. A podle něj jim na to idiotsky skáčeme.

„Nikdo nám není dost dobrej a největší radost máme, když na každým
najdeme něco špatnýho. Jenže pak nedokážeme rozeznat skutečnýho hajzla
od těch, co jen nejsou dokonalý. Chcem všechno, a když to nedostanem, není
nám dost dobrý nic. To, že i v demokracii jsou posraný životy, v žádnym
případě neznamená, že jich totalita neprodukovala víc. A že jich zase
víc nevyprodukuje, když jí k tomu dáme šanci,“ poznamenal Simkanič.

A zároveň se obává toho, že si říkáme zpátky o totalitu. „Všechny
totality vyhrály hlavně proto, že většina tak dlouho dělala, že se jí to
netýká, až bylo pozdě. Ale dneska ještě není totalita a ještě si
nemusíme nechat vládnout rozloženejma troskama a všehoschopnejma sociopatama,
který nás jsou připravený prodat. Ještě se nemusíme chovat jako bezmocný
otroci, ještě si nemusíme nechat všechno líbit. Ještě to nemusíme
všechno nechat na těch, který naše osudy chtěj vyřešit za nás a jsou v
tom ochotný jít přes mrtvoly,“ řekl. Podotkl také, že na světě jsou
chybující a zlí lidé. My máme dávat šanci těm s chybami, i když ti zlí
dokážou líp předstírat, že žádné nemají.

„Právo na omyl je pořád životu bezpečnější než zákaz pochyb a
nesouhlasu. Přestaňme být jako rukojmí se stockholmským syndromem, věčně
toužící po bezpečí v náručí únosců,“ vyzval v závěru Simkanič.
„Chci pořád věřit, že existuje hodně důvodů, proč v týhle zemi má
smysl žít, a chci věřit, že když se nepodělá úplně celej svět, že
má tahle země před sebou slušnou budoucnost. Chci pořád věřit, že
většina lidí se tady nechce utápět v nenávisti, násilí, závisti a
strachu. A že jen potřebují o trochu víc naděje, pozornosti a důvěry. A
pak to zvládnou sami,“ uzavřel.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Pokud se migraci nepodaří zvládnout, musíme být připraveni. Budeme muset
jednat rychle a instrukce z Berlína, posílané po Prouzovi, už nebudou
Sobotkovi stačit, pálí Jan Zahradil

CIVILIZACE A MY Musíme být připraveni na variantu, kdy se migraci nepodaří
dostat pod kontrolu a bude nutná obnova našich hranic, myslí si jeden z
nejzkušenějších českých europoslanců Jan Zahradil (ODS). Ten věří v
reformu EU s cílem omezení vlivu federalistů, jejichž tupý dogmatismus
rozeštval evropské národy proti sobě. „Představa, že můžeme jen tak
prásknout dveřmi a zůstat izolováni ve středoevropském ostrůvku blahobytu
a volného obchodu, je dětinská,“ říká. Jan Zahradil se také neobává,
že by se do českého parlamentu mohli dostat extremisté jako na Slovensku.
Marian Kotleba prý navazuje na odlišná témata z minulosti, jako byl
Slovenský štát, a my takovou tradici „naštěstí“ nemáme.

Hradní zahraničně politický expert Hynek Kmoníček tvrdí, že v migrační
krizi jde Evropě o existenci. A není sám: I Donald Tusk hovořil o možnosti
rozpadu EU coby pravděpodobnějším, než kdy jindy. Tak tedy: Schengenský
prostor, euro a EU jako taková. Čemu z toho hrozí rozpad, rozklad, významné
okleštění?

S panem Kmoníčkem víceméně souhlasím, migrační krize skutečně
přispěla k pádu některých dosavadních dogmat, třeba toho o „evropských
řešeních“. Kvůli brutálnímu tlaku lidí, jako jsou pan Juncker nebo
paní Merkelová, jsou evropské státy rozdělené tak, jako již dlouho nebyly.
Pokud se nepodaří začít konečně dodržovat platná pravidla a dostat
migraci pod kontrolu, může skutečně dojít k obnově vnitřních hranic.
Bylo by to nepříjemné, ale nedá se nic dělat. Schengenský prostor je
zkrátka konstrukce pro klidné časy a zcela chápu potřebu některých
států vědět, kdo vstupuje na jejich území. Česká republika by na takovou
situaci měla být připravena, protože v takovém případě bude potřeba
jednat rychle a instrukce z Berlína, posílané do Strakovky po panu Prouzovi,
už nebudou panu Sobotkovi stačit.

Pro některé by rozpad EU byl katastrofou, pro některé požehnáním.
Dovedete si představit lepší Evropu bez EU? Jak by naše země dokázala
hospodářsky obstát bez EU? Stala by se „kořistí Ruska“, jak slyšíme v
podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví?

Příběh „buď EU, nebo Rusko“ neberu, je to nesmysl, kterým nás straší
eurohujeři. Celá věc je mnohem složitější. I pokud bychom připustili,
že EU má nyní mnohem více problémů než přínosů, je její současný
stav výsledkem několika desetiletí vývoje spolupráce mezi evropskými
státy. Představa, že můžeme jen tak prásknout dveřmi a zůstat izolováni
ve středoevropském ostrůvku blahobytu a volného obchodu, je dětinská.
Naše země patří do západního civilizačního okruhu a musíme s našimi
partnery komunikovat. Na rozdíl od některých jiných politiků jsem
přesvědčen, že Evropská unie není nějaký stav, že to není ani
absolutní dobro, ani zlo. Evropa se proměňuje, a pokud vyvinete dostatečné
úsilí, můžete ji změnit. I proto jsme doslova na zelené louce založili
reformně orientovanou politickou skupinu, která je nyní, po pouhých šesti
letech existence, třetí nejsilnější skupinou na evropské scéně a
předpokládám, že dále poroste. Stále ještě věřím na reformu EU, ne na
nějaký chaotický rozpad.

Francie, Británie, Dánsko, Nizozemí, Maďarsko, Polsko... Ve všech těchto
zemích existují nyní výrazné politické síly, které se odklánějí od
hlavního proudu evropského myšlení. Snaží se o vystoupení svých zemí z
EU, případně navázání větší spolupráce s Ruskem. Měl by se Brusel
některých z nich obávat? Kterých nejvíc?

Dosavadní model evropské integrace postavený na dogmatu „ever closer Union“
se vyčerpal, to je jasné. V Bruselu jej nyní pěstuje už jen generace
politiků, kteří s ním spojili celou svou kariéru a nechtějí se jej vzdát
– typickým příkladem je pan Juncker. Myslím si, že nastal čas, kdy bude
sílit realistický, pragmatický a reformní přístup k EU. V budoucnost stran,
jejichž jediným programem je rozpad EU, příliš nevěřím, ve skutečně
důležitých volbách většinou propadnou.

Jestliže se má Evropská unie čeho obávat, jsou to nikoli její kritici, ale
právě zarytí federalisté, jejichž tupý dogmatismus rozeštval evropské
národy proti sobě tak, jak se to v uplynulých desetiletích nikomu
nepodařilo. Evropské paradigma se musí změnit, jinak odpor vůči celé
této konstrukci poroste.

Liberálně orientovaní pozorovatelé vybízejí k začlenění co
největšího počtu migrantů do Evropy, „jestřábi“ naopak varují před
nepokoji či občanskou válkou, kterou „neevropané“ v Evropě vyvolají a
před kriminálními a sociálními problémy. Zaměstnavatelské svazy
považují imigraci za produktivní, někteří ekonomové však varují, že
pracovních míst, hlavně nekvalifikovaných, bude v budoucnu ubývat a
imigranti budou zátěží. Tak co je tedy v tomto směru pro Evropu dobré?

Jak hodnotíte slovenské parlamentní volby a jejich možný přesah do Evropy?
To znamená, jestli je i v jiných zemích možný podobný vzestup
extremistických stran. Podle Anne Applebaum jsme jen dva nebo tři špatné
kroky vzdáleni od konce NATO, EU a možná i liberálního řádu, jak jsme ho
znali. Můžou třeba úspěch Marine Le Pen a odchod Británie z EU vyvolat
zemětřesení s důsledky, o nichž Applebaumová hovoří?

Mám radost, že druhé místo ve slovenských volbách obsadily naše
partnerské strany SaS a OĽaNO-NOVA, tedy strany eurorealistické. Propadly
naopak strany spojené s eurolidovci, což znamená, že naše Aliance
evropských konzervativců a reformistů posílila i na Slovensku a racionální
přístup k EU bude u našich východních sousedů znít silněji.
Osmiprocentní zisk fašistů je nepříjemný, ale nijak bych jej
nepřeceňoval.

Článek Applebaumové jsem četl. Je to přesně ten druh přestřelené
katastrofické novinařiny, který i u nás pěstují někteří komentátoři.
Pro řadu komentátorů je posílení kritiků EU samozřejmě tragédie, se
kterou se nedokážou vyrovnat, a tak straší rozvratem nebo již zmíněným
Ruskem. Jako obvykle se mýlí, naštěstí. To ovšem nic nemění na tom, že
odchod Británie by pro zbytek EU znamenal ztrátu prestiže i nepříjemné
ekonomické a politické důsledky.

V zmiňovaných parlamentních volbách na Slovensku se dostal do vyšší
politiky rekordní počet menších stran, včetně krajně pravicové ĽSNS
Mariana Kotleby. Domníváte se, že by to příští rok mohlo u nás dopadnout
stejně v reakci na problémy s migrační a finanční krizí?

Neočekávám, že by se Česko vydalo touto cestou. Za prvé, Kotleba navazuje
na odlišné tradice, odlišná témata z minulosti, na Slovenský štát. Nic
pěkného to samozřejmě není. Ale my takovou „tradici“ naštěstí
nemáme. A za druhé, okraj našeho politického spektra se drobí mezi řadu
subjektů, které se perou samy mezi sebou a působí spíše legračně.

Co čekat od výsledku právě proběhlého summitu EU – Turecko? Někteří
publicisté to nazývají summitem poslední záchrany. Vidíte nějakou
možnost efektivní dohody a následné úspěšné realizace? Ministr obrany
Stropnický to například nazval čekáním na zázrak.

Summitů poslední záchrany máme každý rok několik, a všechny ukazují
zoufalou neschopnost evropských elit pojmenovat problémy a řešit je. Postavy
typu pana Junckera nebo paní kancléřky Merkelové na tom nesou největší
díl viny. Je jasné, že s Tureckem se dohodnout musíme. Turci hostí už tři
miliony uprchlíků a my nutně potřebujeme, aby se tito lidé nevydali dál na
cestu do Evropy. A to nás pochopitelně bude něco stát. Špatnou zprávou je,
že se na scénu znovu vrací nefunkční kvóty na přerozdělování
běženců. Takové narušení státní suverenity je pro mě zcela
nepřijatelné, nikdo nemůže zvnějšku nařizovat státům, komu udělí na
svém území povolení k pobytu. Princip „jeden za jednoho“ je pro mě
nepřijatelný. Je třeba se vrátit k návrhům na efektivní uzavření tzv.
balkánské cesty pro nekontrolované a nekontrolovatelné vlny migrantů.

Do České republiky míří čínský prezident na několikadenní návštěvu.
Mluví se o historické události, Miloš Zeman ho dokonce jako prvního
prezidenta pozve do Lán, jak řekl nedávno pro PL. O rozruch se postaralo i
schvalování dohody mezi Prahou a Pekingem kvůli části o politice jedné
Číny včetně Tchaj-wanu. Jak na to pohlížet?

Čína je pro nás zajímavý obchodní partner, takže návštěvu čínského
prezidenta můžeme přivítat, pokud přinese dobré výsledky. Pražská „kauza“
byla klasickou bouří ve sklenici vody rozpoutaná TOP 09, která se chytá
pověstného stébla. Kdyby kvůli této smlouvě nezačal vyvádět Kalousek,
nikdo by si toho ani nevšiml. Politika jednotné Číny je oficiální
politikou České republiky a zastával ji i Karel Schwarzenberg, takže jde jen
o další pokrytecké moralizování. Navíc se v té smlouvě nikde nepraví,
že Tchaj-wan je součástí komunistické Číny, jak tvrdí pan Kalousek, ale
„čínského území“ – a to o sobě Tchaj-wan tvrdí také, protože sám
sebe považuje za jediného reprezentanta Číny. Pan Kalousek tedy navíc
ještě lže, což ovšem při jeho častých změnách názorů a politických
postojů nepřekvapuje. Nemůže nás poučovat někdo, kdo sám chtěl
sestavovat vládu s podporou komunistů.

Šíří se spekulace, zda Vladimír Putin bude znovu kandidovat. Západní
média konstatují, že dokázal lidi ošálit natolik, že opozice nemá
žádné šance. Co soudit o situaci v Rusku do budoucna i s přihlédnutím ke
vztahům Ruské federace se Západem?

Vztahy Ruska a Západu se budou muset s postupem času vrátit do rovnováhy.
Návrat do časů železné opony je obtížně představitelný, už jenom
kvůli vzájemnému obchodu, který potřebují obě strany. Je ale také jasné,
že putinovské Rusko se jednoznačně snaží o obnovu Sovětského svazu. Mám
tím na mysli dlouhodobé posilování nepřátelství vůči Západu
prostřednictvím státní propagandy i konkrétních činů nebo doslova
opevňování bývalého sovětského teritoria vojenskými systémy a
nárazníkovými zónami s převažujícím ruským vlivem. Angažmá v Sýrii
po boku Íránu, Hizballáhu a Assada je například posledním kouskem v této
skládance. Je třeba, aby si Rusko konečně uvědomilo, že už není
světovou politickou (a už vůbec ne ekonomickou) velmocí, ale maximálně
mocností druhého řádu, a začalo se podle toho chovat.

Železná opona to tedy nebude, rozhodně ale nedojde k žádnému
privilegovanému partnerství, jak si to naivně představoval třeba Barack
Obama.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V ruské Dumě označili ministra obrany Polska za psychologického teroristu

Předsedkyně výboru Dumy zabývající se bezpečností a bojem s korupcí
Irina Jarovajová považuje za neadekvátní slova ministra obrany Polska
Antonije Macereviče, který označil leteckou katastrofu u Smolenska za
teroristický čin.

„Koho označuje ministr obrany Polska za teroristy — piloty a prezidenta
Polska, kteří samostatně rozhodovali a konali tragicky chybně? Označit to
ale za terorismus znamená být velmi neadekvátní," řekla Jarovajová.

Vyjádřila naději, že polský národ „dokáže rozeznat hlouposti a bude
chápat prohlášení Antonije Macereviče jako nepříjemné nedorozumění".

13. března Macerevič označil za teroristický čin katastrofu, která se
odehrála u Smolenska roku 2010. „Po smolenské katastrofě můžeme říci,
že Polsko se stalo první obětí terorismu v rámci současného konfliktu,
který se před námi rozhořívá," řekl ministr. Neobviňoval ale Rusko z
toho, co se stalo.

Tu-154 M polského prezidenta spadl u Smolenska ráno 10. dubna roku 2010. Při
katastrofě zemřelo 88 pasažérů a osm členů posádky, kteří byli na
palubě, včetně Lecha Kaczyńského a jeho manželky.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Slovenský poslanec Blaha k 17. listopadu: Naši tátové postavili po válce
republiku na nohy. Mám místo nich oslavovat nějaké ožraly a privatizátory?
Nikdy

Poslanec slovenské Národní rady Luboš Blaha (SMER-SD) se na svém
facebookovém profilu rozčílil. „Víte, co mě skutečně zlobí? Když se
někdo snaží pohanět život našich otců a dědů, kteří tu desetiletí
budovali vše, co dnes máme – školy, nemocnice, továrny, silnice,
sídliště, mosty, zkrátka vše,“ podotkl Blaha.

Tito dobří lidé po válce podle jeho slov postavili Slovensko na nohy. „Vlastníma
rukama. Ale prý je nemáme oslavovat. Máme z nich být prý znechucení.
Oslavovat se mají nějací ožralci a převlékači kabátů, kteří odevzdali
po roce 1989 naši vlast západním mocnostem a nadnárodním koncernům.
Promiňte, ale nikdy!“ poznamenal Blaha.

On sám si podle svých slov váží generace lidí, kteří tu žili před
rokem 1989, včetně upřímných komunistů, kteří věřli, že budují nový
svět bez chudoby a nerovnosti. „Po roce 1989 se ze všech těchto lidí
dělají ‚opice‘, které jen bezmyšlenkovitě skákaly, jak režim pískal,
nebo ještě hůř: dělají z nich ‚zločince‘, kteří se přičinili o
gulagy a vraždění. Proboha, vždyť tu žily miliony lidí, kteří věřili
v ideály rovnosti a spravedlivosti,“ dodal.

Československo, jak uvádí, byl moderní a vyspělý stát, který měl
vlastní průmysl a staral se o lidi. „To, že byly zavřené hranice a tajné
služby pronásledovaly opozici, je samozřejmě špatné, ale to byl důsledek
studené války, za kterou mohl jak Sovětský svaz, tak i USA. Takovéto
projevy jsou běžné i dnes v kapitalismu, když spolu vedou spory mocnosti:
nijak to nesouvisí se socialismem. To, co se socialismem jako takovým souvisí,
to bylo to, že lidé měli práci, bydlení, vzdělání a zdravotní péči.
Že děti nefetovaly, nebyli tu gangsteři, mafiáni, teroristi ani žádné
finanční skupiny. Lidé budovali svoji vlast a tvrdě pracovali,“ poznamenal.

„A tuto generaci lidí chce dnes někdo jen tak odpískat? Jejich život
vyhlásit za selhání, omyl, smůlu, zbytečnost? Nebo rovnou za zločin? A kdo
bude tyto lidi soudit? Zloději, převlékači kabátů, privatizátoři či
oligarchové?“ zeptal se.

Jak dodal závěrem, je mu zle z toho, že vidí neúctu některých
liberálních mladých lidí ke generaci vlastních rodičů a dědů. „Ne,
mě nikdo nikdy nepřinutí, abych dehonestoval lidi, kteří věřili v
komunismus před rokem 1989 a kteří budovali ČSSR,“ uzavřel s
poukázáním na zlo, které přinesl současný kapitalistický režim.

Celý příspěvek Luboše Blahy:

Viete, čo ma naozaj hnevá? Keď sa niekto snaží znegovať život našich
otcov a starých otcov, ktorí tu desaťročia budovali všetko, čo dnes máme
– školy, nemocnice, továrne, cesty, sídliská, mosty, skrátka, všetko.
Títo dobrí ľudia po vojne postavili Slovensko na nohy. Vlastnými rukami. Ale
vraj ich nemáme oslavovať. Máme z nich byť vraj znechutení. Oslavovať sa
majú nejakí ožrani a prevracači kabátov, ktorí odovzdali po roku 89 našu
vlasť západným mocnostiam a nadnárodným koncernom. Prepáčte, ale nikdy!
Ja si vážim generácie ľudí, čo tu žili pred rokom 1989, vrátane
úprimných komunistov, ktorí verili, že budujú nový svet bez chudoby a
nerovnosti. Po roku 1989 sa zo všetkých týchto ľudí robia "opice", ktoré
len bezmyšlienkovito skákali, ako režim pískal, alebo ešte horšie: robia z
nich "zločincov", ktorí sa pričinili o gulagy a vraždenia. Preboha, však tu
žili milióny ľudí, ktorí verili v ideály rovnosti a spravodlivosti! ČSSR
bol moderný a vyspelý štát, ktorý mal vlastný priemysel a staral sa o
ľudí. To, že boli zavreté hranice a tajné služby prenasledovali opozíciu
je samozrejme zlé – ale to bol dôsledok studenej vojny, za ktorú mohol
rovnako ZSSR, ako aj USA. Takéto prejavy sú bežné aj dnes v kapitalizme,
keď spolu vedú spory mocnosti: nijako to nesúvisí so socializmom. To, čo so
socializmom ako takým súvisí, to bolo to, že ľudia mali prácu, bývanie,
vzdelanie a zdravotnú starostlivosť. Že decká nefetovali, neboli tu gangstri,
mafiáni, teroristi ani žiadne finančné skupiny. Ľudia budovali svoju vlasť
a tvrdo pracovali! A túto generáciu ľudí chce dnes niekto len-tak "odpísať"?!
Ich život vyhlásiť za zlyhanie, omyl, smolu, zbytočnosť?! Alebo rovno za
zločin?! A kto ide týchto ľudí súdiť? Zlodeji, prevracači kabátov,
privatizéri či oligarchovia? Tí, čo tu po novembri 89 rozkradli všetko, čo
sa nehýbalo? Tí, ktorí tu vytvorili jeľcinovský mafiánsky kapitalizmus 90.
rokov? To sú tí hrdinovia novembra?! Tí, čo sprivatizovali strategické
národné bohatstvo, ktoré tu desaťročia budovali komunisti?! Tí, čo sa zo
dňa na deň zázračne premenili z marxistov-leninistov na
reagano-thatcheristov? Títo farizeji?! Je mi zle z toho, keď vidím tú
neúctu niektorých liberálnych mladých ľudí ku generácii vlastných
rodičov a starých rodičov: nech sa zamyslia, čo urobili pre Slovensko ich
rodičia a čo robia pre Slovensko oni zo svojich luxusných kancelárií v
západných korporáciách, kde dnes zarábajú ťažké prachy vďaka vzdelaniu,
ktoré im zaplatil náš štát. A hneď po štátniciach zdupkali zo Slovenska
za lepšími peniazmi – pre svoj osobný profit. Ostal tu po nich len
nezaplatený účet za oslavu promócie. Toto je ich príspevok do dejín
Slovenska – k rozvoju vlastného štátu. A dnes kopú do komunistov, do
staršej generácie, ktorá tu vybudovala všetko, čo máme. Nie, mňa nikdy
nikto neprinúti, aby som dehonestoval ľudí, ktorí verili v komunizmus pred
rokom 1989, a ktorí budovali ČSSR. Nikdy. Ľudia, čo žili pred rokom 1989,
pracovali a verili v ideály socializmu, majú moju plnú úctu. Zaslúžia si
obdiv, zaslúžia si rešpekt, zaslúžia si rehabilitáciu. Novembrovej
mytológii o dobrých havloch a zlých komunistoch verí čoraz menej ľudí.
Kapitalizmus priniesol zlo. Veľa ľudí sa cíti byť podvedených a
sklamaných. A ja budem vždy stáť na ich strane. Nie preto, že by som si
idealizoval bývalý sovietsky režim, ale preto, že vidím, aké strašné zlo
priniesol súčasný kapitalistický režim. Pekný deň, priatelia!

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Skučení havlistů a jejich kvílení bolestí jsou pro mě velkým
potěšením. Jejich surovosti budou ale strašlivé, jde jim o vše. Takhle si
Jakl od Klause užívá vítězství Trumpa...

ROZHOVOR Bývalý tajemník prezidenta Klause Ladislav Jakl říká, že masáž
a surovosti médií a vládnoucích unijních elit budou strašlivé. Zeman
podle něj dokáže úžasně lézt na nervy českým havlistům, stejně jako
Trump těm americkým. Nenávist podle Jakla šíří ti, kdo se neumějí
smířit s výsledky voleb. „Oni jsou demokrati jen tehdy, pokud by vyhrávali.
Když prohrají, začnou urážet voliče a nejraději by je zbavili
svéprávnosti,“ řekl.

Lze podle vás předpokládat, že svět se po vítězství Donalda Trumpa v
amerických prezidentských volbách určitým způsobem změní? Radujete se vy
osobně z výsledku hlasování? V čem pro vás vzbuzuje rozhodnutí
amerických voličů naději a v čem naopak strach?

Ano, já se raduji. Radostně jsem Trumpovo zvolení oslavil a nemohu zatajit,
že velikým potěšením je pro mě i následné skučení všech, kdo se s
jeho volbou nedokážou smířit. Obrazně řečeno: je třeba si koupit popcorn,
sednout si do první řady a sledovat ten nejlepší film. Jmenuje se Kyselé
ksichty.

Svět se určitě změní, nejdříve už tím, že bude muset reagovat na novou
politickou realitu největší světové mocnosti. V delším horizontu by mi
ale stačilo, kdyby se díky Trumpově zvolení konečně měnit přestal, aby
se přestal měnit na bláznivé místo, kde budou zadupány všechny naše
civilizační hodnoty a na jejich troskách pak budou tančit duhoví
klimatičtí mohamedáni.

Naději vidím v tom, že se Trumpovým zvolením dostal ke slovu normální
člověk a jeho normální zájmy místo utopických vizí o šťastném světě,
který nám chtějí mocní vnutit podle svých představ. A strach? Že ho
zastřelí.

Tomáš Halík tvrdí, že vítězství Donalda Trumpa pro něj byl šok a že
je to tím, že nevzdělaní lidé jsou manipulovatelní. Předvedl nám Trump
skutečně, že cestou k politickému úspěchu může být systematické
posilování toho, co je v lidech nejhorší? Lidé prý nejsou schopni vnímat
fakta, propadají se do nenávisti v důsledku nechuti k uprchlíkům,
homosexuálům a komukoli odlišnému. S tím souvisejí i názory, že Západ
čeká pravicová nacionalistická (kontra)revoluce… Jenže další názorový
proud říká, že politici tak dlouho vnucovali lidem něco, co lidé nechtěli,
ať už jde o práva menšin nebo toleranci k imigrantům, že už těchto
názorů mají dost. Lze říci, kdo má pravdu?

Já na pošetilosti toho zapšklého černokněžníka reagovat nebudu, ať si
klidně kvílí bolestí, že lidé hlasují jinak, než by je on nejraději
donutil. Trump vyhrál hlavně proto, že zvedl k volbám lidi, kterým do té
doby byla politika ukradená. A ukradená nejen obrazně, jako že je
nezajímala. Ona jim byla ukradená i doslova, mocnými zájmovými skupinami,
které prostého občana úplně odstavily od vlivu. A tihle noví voliči jsou
normální poctiví lidé, do kterých každý jen kopal, každý zvýhodňoval
kohokoli kolem nich, jen je ne. A jejich hlas najednou zazněl. Moc bych si
přál, kdyby se už znovu odstavit od vlivu nenechali, i když by je Halíci
nejraději zavřeli do blázince nebo do vězení.

Nikdo přicházet nemůže, pokud budou evropské vlády dodržovat vlastní
zákony a pokud budou naslouchat obavám lidí. Nejde ani o to, že někdo
přichází. Vždy v minulosti přicházeli jednotlivci, rodiny, skupiny. Nikomu
to nevadilo. Tady nejde o přicházení, ale o organizovaný dovoz milionů
Arabů. Když je sem nebudou vozit, sami nepřijdou, nebo snad tisícina
hrozícího počtu. Tenhle import ale nepřestane, pokud voliči nevymění
současné unijní garnitury.

Když si vzpomeneme na to, jak bylo veřejné mínění směrováno ještě
před dvěma roky, nebylo vůbec přijatelné přistupovat ke složitému
problému migrace způsobem, jaký teď zcela otevřeně prosazuje Trump. Bude
politický mainstream přinucen otočit kormidlo? Jakou odezvu můžeme
očekávat v Evropě a v ČR?

Politický hlavní proud kormidlo neotočí. Jen kosmeticky změní slovník a
občas naoko udělá nějaké líbivé nefungující opatření. Změna přijde
jedině s novou politickou garniturou, od té současné ji nečekejme. Hned v
době sčítání výsledků hlasů při volbě amerického prezidenta se řada
lidí smála České televizi už proto, že bylo zřejmé, jak moc je výsledek
překvapil. Část veřejnosti podezírá média z toho, že nejsou objektivní,
že ubližují prezidentu Zemanovi, že straní určitým zájmům. Jak
zvládají informovat o volbě lídra světové velmoci média, ať už
veřejnoprávní nebo soukromá? Myslíte si, že postupně zkusí hledat jiný
přístup, že nebudou tolik proimigrační a podobně? Začnou být
shovívavější i vůči názorům, které hlásají například nulovou
toleranci vůči menšinám či imigrantům?

Myslím si přesný opak. Teď jsou manipulátoři v šoku, ale až se oklepou,
jen svou propagandu zesílí. Jde jim totiž o všechno. Příliš nainvestovali
do současné bruselské politiky, příliš spojili svou existenci s lidmi,
jako je náš současný premiér. Nic starého nezapomenou, nic nového se
nenaučí. Musejí odejít.

Globalizace často bere lidem dobře placená pracovní místa a nemá je kdo
vytvořit. Menší podniky zanikají, a tak nevytvářejí pracovní místa. A
zatímco ti majetnější mají víc, část veřejnosti chudne, o čemž se
samozřejmě raději nemluví. Bude vůbec někdo skutečně vážně hledat
řešení i pro lidi, kteří jaksi nepatří mezi těch pár vyvolených? Je
řešením, že se omezí mezinárodní obchod? Do jaké míry lidé
přestávají věřit finančnímu systému kapitalismu?

Já přesně nevím, co to je globalizace v tomto smyslu. Pokud je to volný
obchod, ten celkově nepochybně přispívá k růstu blahobytu i k většímu
bezpečí. Jasně že někde méně efektivní konkurenti zkrachují, tak jako
nástupem Bati zkrachovaly po světě desetitisíce ševcovských dílen. Ale
tím se jen uvolní pracovní síly pro lepší využití. Pokud chce prezident
Trump hájit americké zaměstnance omezováním volného obchodu, udělá chybu.

Pracovní místa lze v USA vytvořit snížením ceny práce, kterou zvyšují
vysoké daně a množství nejrůznějších omezení a kvót. Plus nesmyslná
opatření pod záminkou boje s klimatem, která dusí americký tradiční
průmysl. Tohle vše změnit cesta je, omezování obchodu ne.

Blíží se volby v Německu, ve Francii, v Rakousku. V kontextu Brexitu, do
jaké míry může nastat, že kandidáty typu Trump budou volit i lidé v
Evropě?

Chci věřit, že se i v Evropě lidé probudí. I když masáž médií a
vládnoucích unijních elit bude strašlivá. Taková, jakou jsme dosud
nezažili. Surovosti vůči komukoli, kdo se chce vzepřít, budou
vystupňovány do krajnosti. Ale snad tomu lidé nenaletí. I když jist si tím
nejsem.

V USA se objevily bitky, protože spousta lidí nedokáže přijmout osobnost
nového prezidenta. A nemusíme chodit daleko, i u nás určitá vrstva
společnosti prezidenta Miloše Zemana snad až nenávidí. Může skončit
situace násilím v ulicích i v České republice?

Já jsem násilí předpovídal 16. listopadu 1989. Neuměl jsem si představit,
že by šlo svrhnout komunismus bez něj. Velice jsem se pletl. Tak doufám, že
se stejně pletou ti, kdo cítí násilí v dnešních časech.

Je Zeman svým způsobem „český Trump“? Říkáte to hezky. Ano, svým
způsobem. On je svým způsobem Churchill, svým způsobem socialista, svým
způsobem prezident. Vším, čím je, je velice svým způsobem. Až se to
někdy originálu moc nepodobá. Ale v jedné věci něco společného má:
dokáže úžasně lézt na nervy českým havlistům, stejně jako Trump těm
americkým.

Kdo ze současných českých politiků je podle vás schopen u nás udělat „národní
kontrarevoluci“ jako například Orbán v Maďarsku a získat masovou podporu
voličů?

O to vůbec nejde. Možná takových schopných jsou mezi námi desítky a
stovky. Daleko víc jde o to, jestli je veřejnost hledá, jestli je poptává,
jestli po nich volá, jestli je potřebuje. A zatím ten pocit nemám.

Trump vysílal poměrně pozitivní signály vůči Rusku, teď se vyjádřil i
k dění v Sýrii. Řada republikánů má ale postoj odmítavý. Jaký postoj
převáží a jaký byste si přál, aby převážil? Mimochodem, v Moldavsku a
v Bulharsku teď vyhráli proruští kandidáti. Spousta lidí na Ukrajině se
bojí toho, že směr politiky USA bude spíš orientovaný na vnitrostátní
problémy USA…

Myslím, že Donald Trump bude v zahraniční politice silným prezidentem,
tvrdě hájícím americké zájmy. Ale nenechá se vtáhnout do ničemu
nesloužících provokací a hazardérských intervencí. Aspoň v to doufám. U
nás, v České republice, se stále debatuje o otáčení na Východ – má
tahle debata vůbec nějaký smysl, když jsme jednoznačnou součástí
určitých struktur? Mají tu problém lidé s oficiální linií NATO? A pokud
ano, je chyba na straně Severoatlantické aliance, nebo jde o vliv ruské
propagandy?

Nikdo se u nás na Východ neotáčí, leda v hlavách havlistických pomatenců.
Jestli chce mít někdo dobré vztahy se všemi partnery, pak to přece není
žádné otáčení se kamsi jinam. A jestli chce někdo válčit, ať jde sám
a nezatahuje do toho ostatní.

V souvislosti se 17. listopadem zkusme situaci u nás shrnout. Když Václav
Havel říkal, že musí pravda a láska zvítězit nad lží a nenávistí, kdo
tady šíří pravdu a kdo tady lže? Kdo šíří společenské smíření a
kdo nenávist? A kdo politicky směřuje nahoru a kdo dolů?

To je jednoduché. Nenávist šíří ti, kdo se neumějí smířit s výsledky
voleb. Oni jsou demokraté jen tehdy, pokud by vyhrávali. Když prohrají,
začnou urážet voliče a nejraději by je zbavili svéprávnosti. Sprostotami
na adresu některých zvolených lidí urážejí havlisté miliony svých
spoluobčanů. Ale co říkám spoluobčanů, oni se za české občanství
stydí, nejraději by přijali nějaké bruselské občanství, kdyby takové
existovalo. Oni nejdou ani nahoru, ani dolů. Ale vím, kam by jít měli.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Tento katolický kněz asi nepotěší Halíka: Otevřeně promlouvá o imigraci,
islámu, multikulturalismu a médiích

ROZHOVOR Katolický kněz Josef Ptáček říká, že je potřeba uprchlíkům
pomoci, ale ne tak, abychom napomohli zhroucení vlastní civilizace. „Každý,
kdo navštívil v poslední době Francii či Británii nebo řadu jiných zemí,
ví, že již nyní se zde vyskytují veliké problémy s integrací některých
skupin obyvatel. Často se jedná o lidi, kteří mají kořeny v takzvaných
muslimských zemích,“ říká kněz.

Co říkáte těm komentářům a komentátorům či zahraničím politikům,
kteří Čechy kvůli jejich odmítavému postoji k masové imigraci označují
za xenofoby, čecháčky, nehumánní...

Myslím, že situace je mnohem složitější. Mám zkušenost, že jsme velmi
štědří a umíme otevřít svá srdce, domovy i peněženky, pokud jsme
přesvědčeni o smysluplnosti takového konání. Velmi pěkně je to vidět na
různých veřejných sbírkách, při povodních a podobně. Ve farnosti se
setkávám se ochotou pomoci křesťanským uprchlíkům, mnoho dobrého v tom
dělá Arcidiecézní charita Praha, Nadační fond Generace 21 a tak dále.

Ve věci migrace lidé tuší, že situace je výrazně komplikovanější, než
to vypadá ze sdělovacích prostředků. Nezdá se, že by všichni politici
měli jasnou a především dlouhodobou vizi, která by budila důvěru. Lidé v
České republice mají obavy o sebe a své rodiny. Řada z nich má dojem, že
se rozhoduje o nich, ale bez nich. Současně je ale třeba znovu přemýšlet o
tom, co znamenají křesťanské hodnoty a evropská kultura. I my máme „máslo
na hlavě“.

V jakém smyslu máme „máslo na hlavě“?

Vezměme si například, že jenom v České republice je každoročně zabito
zhruba 22 tisíc nenarozených dětí, a zabíjení těchto dětí považujeme
dokonce za lékařský zákrok. Údajné právo dospělého člověka je zde
nadřazeno právu bezbranného nenarozeného dítěte. Nemůžeme se potom divit,
že taková neúcta k lidskému životu (a nejen ta) vzbuzuje pochybnosti o
naší – v mnoha ohledech skvělé – civilizaci.

Hovoří se o dělení imigrantů na „uprchlíky“ a „ekonomické migranty“.
Pokud ale uprchlík cestuje z první bezpečné země „za lepším“, za
lepším komfortem a sociálními dávkami, nestává se z něj ekonomický
imigrant? Neměl by zůstat v první zemi, kde mu nehrozí nebezpečí?

Chápeme touhu člověka po lepším životě a zajištění vlastní rodiny.
Určitě je však na místě rozlišovat, jakou formu pomoci poskytnout dle
naléhavosti a priorit. Zase zde chybí ucelená a dlouhodobě udržitelná vize,
kterou nemůže být přesídlení celého problematického regionu do Evropy.
Problém je, že my vlastně nevíme, jací lidé k nám směřují, řada z
nich nemá doklady. Vnější hranice EU je neuvěřitelně děravá.

Syrský chargé d’affaires v Praze Bašár Akbik řekl, že prostředky,
které poskytují evropské státy na jednoho uprchlíka, pokryjí potřeby
minimálně šesti až sedmi uprchlíků v jejich vlasti – Sýrii. Kdyby jim
adresně státy pomohly, mohli by zůstat ve své kultuře, ve své vlasti a
nemuseli by do Evropy. Co si o tom myslíte? Není tedy lepší pomáhat jim u
nich doma?

To je pochopitelně logický názor, který zastává i řada představitelů
syrské církve. Otázkou je, zda je v některých oblastech život vůbec
možný. Válčí proti sobě různé frakce, není srozumitelné, kdo koho
podporuje, kdo vyzbrojuje, jaké jsou přítomné úmysly a cíle. Obyčejné
rodiny s dětmi jsou obětí krvavých her.

Charita ČR pomáhá přímo v Sýrii od jara roku 2012, kdy vyhlásila
finanční sbírku na pomoc obětem občanské války. Z prostředků
získaných ve veřejné sbírce zajistila a nadále podporuje dodávky jídla a
materiální pomoc jak obyvatelům v Damašku a na severu země, tak i
uprchlíkům nuceným ze země odejít. Vedle poskytování humanitární pomoci
v Sýrii se Charita ČR zaměřuje také na Jordánsko, kam utíká velký
počet uprchlíků.

Hovoří se o tom, že muslimové budou mít většinu v zemích jako Francie
či Británie do 40 let. Při nynějším masovém přílivu možná ještě
dříve. Považujete to za hrozbu?

Asi každý, kdo navštívil v poslední době Francii či Británii nebo řadu
jiných zemí, ví, že již nyní se zde vyskytují veliké problémy s
integrací některých skupin obyvatel. Často se jedná o lidi, kteří mají
kořeny v takzvaných muslimských zemích. Imigranti přicházejí do zemí, ve
kterých proběhl odlišný historický vývoj než v jejich domovině, a mnoha
věcem – i při nejlepší vůli – nemohou porozumět. Podobně jako my
nerozumíme těmto lidem a jejich prostředí.

Pokud si otevřeme encyklopedii islámu, kterou napsali Jiří Fleissig a Charif
Bahbouh, u hesla „islám“ si můžeme přečíst, že „islám nikdy nebyl
pouhým náboženstvím, je to společenský režim, soubor morálních,
společenských a dalších norem. Islám si činí nárok na řízení
každého detailu denního života.“ Podstatné je, zda se jedná o islám v
interpretaci některých moderních islámských učenců, nebo spíše o
nebezpečnou islamistickou ideologii, která nemusí mít s „islámem učenců“
mnoho společného. Obávám se, že dnes se často setkáváme s islamistickou
ideologií, která je ve výsledku nebezpečná pro všechny – i pro muslimy
samotné. Velká část bombových útoků směřuje na muslimy odlišné
náboženské tradice.

Pro mě je záhadou, jak si samotný islám představuje dokonalou muslimskou
společnost a společné soužití s odlišnou kulturou i vírou v praxi.
Právě tento problém může být předmětem vzájemného dialogu.

Ohledně imigrantů se píše o rizikách týkajících se kriminality, nemocí,
zatížení sociálního systému, asociálního chování...

Nejde již pouze o rizika, ale o realitu. A pokud už nyní máme v Evropě v
řadě zemí takzvané „no-go“ zóny, se kterými si neumíme poradit, je
logické, že se tento problém bude prohlubovat – pokud neuděláme něco
mimořádného. Udivuje mě, s jakou lehkostí to mnozí přehlížejí.
Obrovským problémem jsou dnes některá média, která situaci v rámci „politické
korektnosti“ bagatelizují a vlastně tím nahrávají různým konspiračním
teoriím, nesmyslům a lidem, kteří uprchlickou krizi využívají ke svým
politickým cílům a zájmům. Paradoxně každým zlehčováním skutečnosti
se společnost ještě více radikalizuje – v člověku roste agrese, když
cítí, že se s ním nejedná fér.

Je podle vás povinností křesťana přijímat uprchlíky, když tím ohrožuje
bezpečnost (znásilňování, kriminalita, vraždy, krádeže) a spásu svých
bližních (islamizace a případný zákaz šíření křesťanství v
islamizované Evropě a nadvláda falešného náboženství – islámu)?

Na tuto otázku není jednoduchá odpověď. Křesťan má být moudrým
člověkem – můžeme mít na různé věci různé názory, ale některé
základní principy je třeba vzít vážně. Především je to postoj našeho
srdce – postoj lásky i k případným nepřátelům. To je naše osobní
odpovědnost a v Bibli najdeme řadu skvělých příkladů pro takové
jednání. Současně ale musíme být v kontaktu s realitou. Nás postoj
nemůže být naivní.

Používám někdy příměr. Rodina, která je na tom dobře, může přijmout
postupně opuštěné děti, které potřebují pomoc. Jedno, dvě, možná tři…
Znám několik skvělých pěstounských rodin, které to dělají. Ale pokud by
dětí bylo ještě více, zlikvidovalo by to všechny, nikomu by se nepomohlo a
zhroutila by se i původní rodina.

Ze velmi zrádné považuji některé typy takzvaných multikulturních
ideologií, které zastává a také podle nich jedná část „neziskových“
organizací. Tato propaganda tvrdí, že všechny kultury jsou si rovny a je
třeba ke všem přistupovat úplně stejně. Zcela se opomíjí rozsáhlé
zkušenosti z Velké Británie, Francie, Švédska a dalších zemí. Výsledkem
jsou besedy, kde není připuštěn alternativní názor či panuje údiv nad
tím, proč preferovat uprchlíky, kteří nám jsou svou kulturou bližší a
snáze se do společnosti začlení.

Jistě, existují všeobecná lidská práva a každý člověk má před Bohem
své výjimečné místo. Současně je však každý člověk zasazen do
určitého životního rámce, který ho nějak formuje, vychovává. Je jasné,
že různé kultury vyrůstají z různých hodnot. A taková různost v sobě
nese možnost obohacení, ale i rizika. Některá jsou ospravedlnitelná,
některá již ne.

Německá veřejnoprávní televize ZDF nedávno odvysílala dokument o
integraci muslimů do německé společnosti. Ukázalo se, že integrace je
tématem spíše pro západní společnost, zatímco muslimové o integraci v
našem slova smyslu převážně zájem nemají, což je i logické. Podobné
zkušenosti mají ve Velké Britániii, nedávno o tom zajímavě promluvil
bývalý šéf Rady pro rovnost a lidská práva Trevor Phillips. Prohlásil,
že muslimská komunita se neintegruje a je projevem neúcty k nim očekávat,
že se to změní. Oni vidí svět odlišně.

Jak se stavíte k postoji církevních představitelů k uprchlické krizi?
Dominik Duka řekl, že je třeba „přijmout a ošetřit bezradné uprchlíky,
ale připravit je k urychlenému návratu do jejich zemí, aby je budovali,
obdělávali, a mohli tam žít ve svých domovech a svým navyklým způsobem.
Rovněž tak je třeba vyzvat mladé utečence, muže, aby bránili své domovy
a země. Jedině tak se stanou platnými spolupracovníky na obnově a
budoucnosti světa. Příkladem jim mohou být naši mladí muži, kteří
opouštěli země okupované nacisty, aby se připojili k zahraničním
armádám a osvobodili naši vlast.“ Co o tom soudíte?

Určitě to je významný hlas české církve. Ale situace je velmi
nepřehledná a řada těchto uprchlíků patří mezi oběti mnohem širších
politických aktivit. Nedá se to srovnávat s nacistickou okupací ani s
žádným jiným válečným stavem, kdy byly jasně dané strany a člověk
věděl, kdo je spojenec a kdo nepřítel. Tito lidé se snaží zachránit
život vlastní i své rodiny proti všeobecné agresi, která nemá jasně
dané kontury.

Maďarský biskup Laszló Kiss-Rigó o uprchlících ve své zemi řekl: „Jeho
Svatost se plete. Přicházejí sem a křičí Alláhu Akbar“, a dodal: „Chtějí
nás obsadit.“

Nevidím důvod, proč bych měl pochybovat o zkušenosti pana biskupa v
Maďarsku. Podnětem k zamyšlení může být také nabídka Saúdské Arábie
postavit v Německu 200 mešit, jako formu pomoci uprchlíkům. Původně jsem
jí považoval za nevhodný humor. Oni to zřejmě mysleli vážně. Přitom
zrovna Saudská Arábie je zemí, kde se nesmějí stavět křesťanské kostely
ani slavit křesťanské bohoslužby a za přestup na křesťanskou víru tam
hrozí trest smrti.

Z Maďarska mám ale i opačné svědectví. Moje kamarádka, která v Maďarsku
žije s celou rodinou a na začátku krize pomáhala v Budapešti na nádraží,
mi vyprávěla o nešťastných rodinách, které do Maďarska utekly s dětmi
před válkou. V takovém množství lidí se pro obě zkušenosti najde řada
podkladů. Tím více je vidět, jak ten problém je komplikovaný, a že je
třeba se vyvarovat jednoznačných pohledů.

Právě v těchto dnech německá agentura DPA vydala zprávu, že policie
zajistila mezi běženci Basáma, který byl obávaným velitelem Islámského
státu a je odpovědný za smrt desítek lidí. Jasně vidíme, že rizika jsou
reálná a jsou i blízko našich hranic. Na druhou stranu víme, že nežijeme
v ideálním světě, a takový případ by nám neměl zabránit pomáhat těm,
kteří to opravdu potřebují – například právě křesťanským
uprchlíkům. Musíme je však nejdříve umět rozlišit a identifikovat.
Ideálně na hranicích.

Věří podle vás křesťané a muslimové ve stejného Boha? Neptám se, zda
mají, protože stejného Boha mají všichni lidé – i nevěřící…

Nedávno jsem položil podobnou otázku muslimskému sousedovi v letadle, který
letěl z Íránu. Říkal, že ano…

Také jsem ale byl na Chrámové hoře v Jeruzalémě. Nezaujatý člověk by
řekl, že se jedná o ideální místo pro mezináboženský dialog. Máme zde
pozůstatky židovského Chrámu, dvě významné muslimské stavby,
připomínáme si zde oběť Abraháma, kořeny křesťanství, sunnitští
muslimové považují Chrámovou horu za třetí nejsvětější místo islámu.
Šéf muslimské organizace Waqf, která Chrámovou horu spravuje, však jasně
prohlásil, že Chrámová hora patří muslimům a nikdo jiný než muslim
nemá právo se tam modlit. Sám jsem při návštěvě Chrámové hory zažil
dost ponižující osobní prohlídku, kdy nás příslušník muslimské
organizace Waqf prohledával, zda u sebe nemáme Bibli či někde napsaný verš
z Bible. Modlit se ke „křesťanskému a židovskému“ Bohu či číst z
Bible na Chrámové hoře totiž tato muslimská organizace zakazuje. Myslím,
že taková zkušenost vydá za mnoho slov.

Pověstné jsou také tresty za konverzi ke křesťanství či nemožnost slavit
křesťanské bohoslužby, stavět kostely v zemích, kde vládne islamistická
ideologie. Organizace Open Doors v roce 2015 zaznamenala 7000 zabití
křesťanů pro víru, což je téměř o 3000 více než v roce předchozím. O
tom se u nás takřka mlčí. Vypadá to, že cílem islamistických extremistů
je vyvolat konflikt mezi západní civilizací a islámem. Islám však dnes
vyznává 1,6 miliardy lidí a jedná se o mnoho různých směrů, důrazů,
interpretací a spiritualit – zdaleka ne všechny jsou zajedno v odporu vůči
křesťanství.

Zajímavé však je, že zatím kříže ze škol neodstraňují a křesťanské
betlémy či písničky nezakazují muslimové, ale paradoxně ti, kteří „nechtějí
nikoho urazit“. Všimněme si, jak v posledních letech ubývá tradičních
vánočních přání „Merry Christmas“ a přibývá nic neříkajících
„Season's greetings“ od hyper-korektních přátel a firem. Před časem
rozvířil mediální scénu případ z lázní v severních Čechách. Tyto
lázně odmítly nemocnou paní na vozíku v hlavní sezóně. Měla
asistenčního psa, kterého považují někteří návštěvníci lázní z
odlišného kulturního prostředí za nečisté zvíře. Vedení lázní zákaz
potvrdilo s odvoláním na smlouvu se zástupcem arabské strany s tím, že „v
létě lázně pro Araby vytvoří podmínky respektující jejich kulturní a
náboženské zvyklosti“. Tohle nejsou dobré signály pro naší společnost.

Profesor Ctirad Václav Pospíšil, který přednáší dogmatiku na
teologických fakultách, říká, že mezi chápáním Boha v islámu a v
křesťanství je rozdíl, který vede k odlišnému chápání člověka a
spirituality. Zajímavé je, že pokud muslim přijme učení Ježíše Krista,
mluví o prožitku setkání s milujícím Bohem. O podobnou zkušenost se
nedávno v Praze podělil Tajsir Abú Saada – odstřelovač organizace Fatah a
řidič Jásira Arafata. Podle svých slov zakusil nejenom veliké
milosrdenství, ale popisuje to jako „nové nadechnutí“. Nazývá Ježíše
Krista světlem pro svůj život.

Profesor Piťha řekl ve své promluvě: „Co je Evropa? Evropa není
geografický pojem, ale pojem civilizační a kulturní. Je definována jako
oblast, kde je uctíván křesťanský Bůh. Evropané si to uvědomili, když
byli konfrontováni s jinou civilizací, která vyznává jiného boha. Je to
zásadním způsobem jiná civilizace, protože mezi milosrdným, nesmírně
lidským a odpouštějícím Bohem, ochráncem a zachráncem, a Alláhem,
nelítostně tvrdým bohem muslimů, je veliký rozdíl. Křesťanství je
náboženství, které už od Starého zákona, který Kristus naplnil, dovršil,
ale nezrušil, považuje člověka za svobodného. Dává mu právo se
rozhodovat a žádá jeho odpovědnost. Alláh, vyžadující naprostou
poslušnost člověka, činí z něho otroka. Křesťanství hlásající pokoj
je zjevně náboženstvím života, islám vyhlašující džihád je naopak
náboženstvím smrti. Řekl jsem, že Evropa je územím. Území se musí
hájit. Od první chvíle byl vztah mezi křesťanstvím a islámem
charakterizován válkou o hranice dvou náboženství. Od počátku jde o
džihád, boj na život a na smrt. Zapomněli jsme na to a najednou si nevíme
rady.“ Co si o tom myslíte?

Jistě to jsou slova moudrého člověka. Na světě je však veliké množství
zbožných muslimů, kteří se snaží poctivě žít svou víru, respektují
jiné duchovní tradice a do žádného střetu s křesťany jít nechtějí.
Víra je pro každého člověka důležitá, ale je to také velmi citlivá
oblast života, která se dá snadno zneužít k různým nekalým cílům.
Ostatně i v našich dějinách najdeme dost příkladů zneužití
náboženských otázek. Měli bychom si stále připomínat, že skutečný
zápas nevedeme proti člověku, ale proti duchovním mocnostem zla (viz Ef 6,
12).

Myslím, že tohle je i výzva pro každého z nás, abychom přemýšleli, na
jakých hodnotách stojí náš osobní život. Společnost se skládá z
jednotlivých lidí. Jak se prezentujeme navenek, a jak vypadá náš osobní
život? U něj je třeba začít. Pokud si budeme žít krásným a naplněným
životem, nejenže nás nepřemůže žádná ideologie, ale takový život bude
přímo zvát k následování.

Celá situace také ukazuje na něco, co nás zřejmě dost překvapuje – na
význam duchovní složky člověka. Během posledních staletí se lidstvo
pokoušelo vybudovat země bez náboženství, náboženství zaměnit za
různé ideologie o člověku, majetku, přírodě či za různé pohanské
bůžky. Je čas, abychom si uvědomili, že skutečná cesta obnovy
společnosti vede skrze návrat k Bohu skrze Ježíše Krista, který je Cestou,
Pravdou a Životem (Jan 14, 6) a na kterého nám ukazuje i tolik významných
postav z českých dějin.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Turecko se vykašle na Evropu a přikloní se k Rusku a Číně. Zde jsou
náznaky, že se tak skutečně stane

Turecký prezident se zřejmě nakonec přikloní k alternativnímu bloku, jako
je například SCO (Šanghajská organizace pro spolupráci), jež je vedená
Ruskem a Čínou. Píše se to v komentáři, který vyšel na webu
Securitymagazin.cz.

Jednání EU a Turecka o možném vstupu země do evropského společenství v
podstatě kvůli Erdoganovi uvízla na mrtvém bodě, píše se v komentáři.
Nelze si totiž dost dobře představit, že by se Turecko, v němž postupně
vítězí autoritativní politický islamismus v čele se samovládcem Erdoganem,
mohlo stát plnohodnotným členem EU.

Celý text je ZDE

Podle názoru autora komentáře hledá turecký prezident nejvhodnější
záminku, jak zpřetrhat jednání o členství Turecka v EU. Ta se například
nabízí právě v podpoře „kurdských teroristů“ Bruselem či v konci
březnové dohody Turecka a EU o uprchlících, když za její plnění žádá
Erdogan bezvýhradně bezvízový styk tureckých občanů, což EU logicky
odmítá kvůli bezpečnostním rizikům. Pokud by vypověděl Erdogan tuto
smlouvu, mohl by však v mžiku zaplavit Evropu nelegálními migranty. Evropa
by tak musela řešit další velký problém.

Anebo prostě Erdogan obviní, jako už tolikrát předtím, EU z neplnění
slibů, které v jeden okamžik bude definitivní a Turecko přeruší veškeré
přístupové rozhovory, myslí si autor komentáře.

„Můžeme tak již nyní říct, že Erdogan se bude v dlouhodobějším
časovém horizontu s největší pravděpodobností poohlížet po
alternativním bloku, než je právě EU, kde jeho drzé požadavky budou padat
na úrodnou půdu. Tím blokem může být právě zmíněné SCO, v němž by
Turecko svou přítomností zároveň posílilo geopolitické ambice Ruska a
Číny, jež by mimo jiné mířily proti EU,“ dodává autor komentáře na
webu Securitymagazin.cz.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Sobotko, Zaorálku, Poche, Marksová… Jak prasata a ještě u toho mlaskáte!
Zeptali jsme se na vás čtyř stovek sociálních demokratů. Tohle ještě
nikdo a nikdy neudělal

Sociální demokracie si hoví v pozicích, jaké držela už před sněmovními
volbami. Navzdory výprasku doposud nikdo z čelných představitelů
nerezignoval, nevzdal se jediné ze svých pozic. Co na to říkají řadoví
členové? ParlamentníListy.cz jich oslovily přes čtyři stovky, zde je
výsledek.

„Volby nemohly dopadnout jinak, to bylo zřejmé delší dobu, neboť poslanci
soc. demokracie, a zvláště ministři, se chovali jako prasata, která navíc
u koryt mlaskají. Například slučovat tak významné útvary policie krátce
před krajskými volbami, nebo zakázat těsně před volbami kouřit v
restauracích a poslední kapka byl „Cínovec“, těžba lithia. Nemalou
zásluhu musíme připsat i prezidentovi Miloši Zemanovi, který, kde mohl, tam
si do socdem kopl,“ říká ParlamentnímListům.cz předseda místní
organizace Suchdol v okrese Prostějov Josef Švec.

Že volby dopadly katastrofálně, si myslí i „představitel ČSSD v exilu“
Karel Vodička. „Volby pro ČSSD – katastrofa, tak to bude i po letech,“
říká Vodička, ke kterému se přidává další člen ČSSD a zastupitel
Prahy 4 Jiří Bodenlos. „Poprvé od roku 1992 se otevírají rizika pro
českou demokracii jako takovou,“ říká. Podobný názor má i zastupitelka
Prahy 6 a bývalá předsedkyně Mladých sociálních demokratů Lucie Válová.
„Z pozice ČSSD jde o katastrofální výsledek. Osobně jsem čekala
dvojciferný výsledek, propad pod něj byl obrovským zklamáním. Voliči
středu a levice, zdá se, dali přednost novým uskupením, která budou své
místo a zkušenosti na politickém poli teprve sbírat. ANO drtivě zvítězilo,
ale ne dost na to, aby se Babišovi podařilo sestrojit stabilní vládu,“
sdělila Válová naší redakci.

„Největším překvapením je, že levicoví voliči dali hlas pravicové
straně ANO, která, jak sama hlásí, má největší programovou shodu s ODS,“
zamýšlí se například primátor Frýdku-Místku Michal Pobucký. „Byla to
poprava v přímém přenosu. Nebyli jsme schopni adekvátně reagovat na novou
situaci, kde skoro komplet splněný volební program ČSSD skoro nikoho
nezajímá a zásadní je dát lidem pocit vůdce. Zároveň zahrnout lidi
neuvěřitelnou spoustou nepravdivých informací, které se jim ale líbí.
Což vede k potvrzení faktu, že jsme se opravdu ‚odtrhli‘ od voličů a
včas jsme nepochopili zásadní změnu,“ myslí si bývalý náměstek
karlovarského hejtmana Jakub Páník. Zklamání neskrývá ani primátorka
Prostějova Alena Rašková. „Volby dopadly špatně nejen pro ČSSD, ale pro
celou společnost. Neumím dnes odhadnout, jakým směrem se bude vývoj v
naší republice dál vyvíjet,“ uvedla ParlamentnímListům.cz.

Dalším tázaným byl náměstek ministra pro lidská práva, rovné
příležitosti a legislativu David Beňák. „Výsledek voleb se nám nemusí
líbit, ale jako demokraté jej musíme respektovat. Jsem spíše zvědavý, jak
se povolební rozložení sil promítne do sestavování vlády a do
prezidentské kampaně. Tady si myslím, že bude čas ještě na řadu
překvapivých či neotřelých řešení,“ myslí se Beňák. A jak hodnotí
volby členka ČSSD a bývalá poslankyně Vlasta Bohdalová? „Jako
důležitý signál voličů sociální demokracii, jako výstrahu a varování,
že pokud nezměníme politický styl, nemáme v příštích obdobích podporu
veřejnosti,“ sdělila.

„Přišli jsme o velkou část voličů, celostátně o více než polovinu
oproti předchozím parlamentním volbám. Varování přitom přišlo už před
rokem při krajských volbách, ale nedokázali jsme adekvátně zareagovat.
Straně se už delší dobu nedaří přesvědčivě komunikovat levicová
témata a konkurovat populismu hnutí ANO a SPD,“ říká končící poslanec
sociální demokracie Adam Rykala. S konkrétními viníky přichází Ivan
Slezák z Klubu seniorů ČSSD. „Za výsledky voleb ČSSD mohou zhrzení
bafuňáři – zejména Tejc, Zimola, Hašek.“ S výsledky voleb není
spokojená také další končící poslankyně Dana Váhalová: „Voliči
rozhodli, to je realita, i když z mého pohledu pro ČSSD poněkud
nespravedlivá. Prosadili jsme pro širokou veřejnost řadu přínosných
zákonů a opatření. Na druhou stranu je chybou, že jsme to nedokázali
dostatečně, a především vždy a včas prezentovat. Také jsme si sami
často zbytečně naběhli a z některých aktivit či výroků vytržených z
kontextu umožnili vytvořit kauzy: například takzvanou kauzu lithium, nebo
‚rychlé zavedení eura‘, což nás v závěru kampaně také výrazně
poškodilo.“

A souhlasí členové ČSSD s názorem europoslance Pocheho, který podle
našich zdrojů na jedné ze schůzí krajského výboru Prahy pronesl, že
největším viníkem prohry je premiér Sobotka?

„Je to následek Slávkova přístupu ke straně, on není levicový politik a
tím, že nikdy nebyl v reálném prostředí, nechal se oblbovat. Zároveň se
a obklopil kejvalama, které uplácel posty,“ myslí si člen ČSSD Aleš
Čížek. Souhlasí i bývalý poslanec Jan Bezdíček. „Ano, jako předseda
nese velkou vinu, zvláště když se nechal navolit na sjezdu předsedou.
Souhlasím i s názvem ‚Sobotkova genocida‘, která probíhala ve straně
už před osmi lety, ale úplně odzdola, od MO počínaje, na úrovni okresů a
krajů, až po hlavní vedení. Přes písemná upozornění, i rozhodnutí
soudů, když strana prohrávala a přinejmenším musela hradit náklady
řízení, vedení se chovalo, jako by se nic nedělo. Strana sama sobě
vyluxovala odborníky uvnitř na všech úrovních, protože byli nebezpeční
nebo konkurenty do volených funkcí. Vedení na všech úrovních se
klientelisticky zakuklila a takto nebezpečné členy mezi sebe nepustila.
Strana na kandidátky dala členy ne moc dvakrát úspěšné, neboť již
žádné nemá. Budoucnost vidím velice špatně, protože na mimořádném
sjezdu budou hlasovat tito zakuklenci, kteří si jenom funkce přehodí. A to
nepíši o finanční situaci!“

Přidává se i bývalá středočeská zastupitelka Miloslava Vlková: „Sobotka
je nevěrohodný politik i člověk. To, co na jedněch odsuzuje a je schopen je
nechat zničit, druhým toleruje a protěžuje je. Je pod vlivem mocenských
skupin podnikatelů a advokátních kanceláří. Necharismatická loutka,
která je teď vybraná k popravě. Ale odejít s ním by měla odejít jeho
administrativa a další jeho straničtí kolegové, kteří ho utvrdili v jeho
konání a přispěli svoji neschopností řídit nejen stát, ale i sebe k
obrazu nevěrohodné protekcionalistické strany, která je zcela odtržená od
lidí ale i členské základny,“ říká.

„Každý šéf má svůj díl na prohře, tak to prostě chodí. Pokud vím,
bylo šéfů víc. Nikdo kromě Zaorálka neodstoupil. To je špatný signál.
Největší podíl mělo více faktorů. Špatná, a hlavně pozdě spuštěná
kampaň, naštvanost lidí na politiku obecně a tlak na potřebu
byrokratického státu. Jsme přezákonovaný stát a řešení problémů
novými zákony společnost svazuje a štve,“ přidává se Tomáš Kříž.

Ne všichni ale vidí Sobotku jako hlavního viníka neúspěchu. „Podle mě
bylo nešťastné vyměnit úspěch Sobotkovy vlády za osobní spor s Babišem,
který znehodnotil čtyři roky poctivé práce ČSSD ve vládě. Stejně tak
odvolání Sobotky z funkce předsedy strany tři měsíce po sjezdu, který
deklaroval jeho jednotnou podporu,“ myslí si bývalý senátor Zdeněk
Škromach. „Viníkem prohry ČSSD není Sobotka, ale ti, co ho s frenetickým
potleskem na jaře zvolili. Měli možnost vybrat si a vybrali si. Prohlášení
pana Pocheho na pražském KVV je úsměvné, protože jedním z mnoha důvodů
prohry je papalášské pletichaření mladých a neklidných sociálních
demokratů, kteří místo ředitele nemocnice protlačili sami sebe a své
kamarády z mokré čtvrti,“ myslí si bývalí ostravský radní Aleš
Koutný. Nesouhlasí ani semilská tajemnice Kateřina Ludvíková. „Pan Poche
by si měl zamést před vlastním prahem. Sobotka byl schopný premiér, ale
špatný politický vůdce.“

„Svůj díl odpovědnosti neseme všichni. To platí pro dobu úspěchů, ale
i pro chvíle, kdy se nedaří. Skládání účtů se bude konat na řádně
svolaném mimořádném sjezdu,“ myslí si senátor Ivo Bárek. Nesouhlasí
ani senátor Hassan Mezian. „Největším viníkem není Sobotka – ten nese
pouze politickou spoluodpovědnost za výsledky voleb a to s ostatními
představiteli ČSSD, ale i ostatní etablované politické strany.“ Všechnu
vinu na Sobotku by nesvaloval ani starosta Nového Města na Moravě Michal
Šmarda. „Představa, že vyměníme předsedu a vše bude zase skvělé, je
samozřejmě lákavá. Bohužel je jako většina snadných a lákavých
řešení nesprávná. Problém, který máme, je totiž mnohem hlubší.
Sociální demokracie je stranou, jejíž síla vždy byla v tom, že nabízí
poctivá, spravedlivá a fungující řešení problémů, které trápí
společnost. Dokázala dát lidem jistotu, že nikdo nebude opomenut, že
každý najde zastání. Dávala lidem naději, že drtivou většinu problémů
lze vyřešit bez nenávisti a násilí. Vždy byla stranou spolupráce všech
vrstev společnosti a pomoci slabším. Jenže lidé právě tomuto v
posledních letech přestali věřit. Sociální demokracie pro ně přestává
být silou, která dává dobré odpovědi na to, z čeho mají obavy,“ myslí
si Šmarda.

S tvrzením také zásadně nesouhlasí Jan Slanina. „Jeho minutovník,
každodenní pracovní operativa a nepředvídané události strategického
charakteru nedovolují nikomu, ani tak schopnému člověku, jakým je Bohuslav
Sobotka, věnovat se něčemu jinému než své práci. Regiony měly svoji
politickou sílu, kterou v ČSSD mají, proměnit také v odpovídající
praktické výsledky. Mnohem více měl také, v delší předvolební kampani
než tři měsíce, zabrat komplex kandidátů, regionálních lídrů,
volebních manažerů, s místopředsedy strany a profesionální PR agenturou a
zúročit výsledky dobrého vládnutí pod vedením ČSSD,“ konstatuje Jan
Slanina z Kroměříže.

Poslední otázka, kterou jsme členům položili? Co se musí stát, aby
stejně katastrofálně neskončila strana příští rok v komunálních
volbách?

„Zaprvé si myslím, že je potřeba připomenout, že komunální volby jsou
něco jiného než ty parlamentní. Zde je to mnohdy v obcích o známých
osobnostech, tvářích a odvedené práci. Nyní je však správný čas na to,
aby se sociální demokracie semknula, držela při sobě a vše jsme si mohli
mezi sebou vyříkat na všech úrovních. Sociální demokracie se musí opět
stát srozumitelnou stranou, přiblížit se lidem, zvolit silného lídra,
zjednodušit své postupy v rámci stranických struktur a více komunikovat se
svými členy. Musíme se prostě přizpůsobit dnešní době,“ myslí si
Josef Říhák.

Že budou komunální volby o něčem jiném, si myslí i Michal Šmarda. „Pro
komunální volby stačí nedělat blbosti a řešit problémy lidí v obcích.
Sociální demokraté musí být těmi, kdo potřeby, názory, pocity a trable
lidí na radnice přinášejí a kdo radnice nutí, aby je řešily. Ne těmi,
kdo před lidmi radnice zavírají. To pro úspěch v komunálních volbách
stačí a pražské vedení k tomu není ani moc potřeba. Stačí, když nebude
lidi otravovat,“ říká Michal Šmarda, starosta Nového Města na Moravě. S
tím souhlasí i senátor Jaromír Strnad. „Musíme se snažit průběžně
oslovovat voliče. Myslím si ale, že není možné srovnávat tyto dva druhy
voleb. V komunálních volbách často nehraje tak velkou roli politická
příslušnost kandidátů, jako spíše jejich osobnosti. Lidé volí ty,
které znají a za kterými vidí kus práce. To je vidět například na
skutečnosti, že ve vedení mnoha měst se například již delší dobu
podílejí členové ODS, ačkoliv jejich pozice v Poslanecké sněmovně tak
silná není,“ sdělil pro ParlamentníListy.cz.

Že se nebude jednat o běh na krátkou trať, to si myslí bývalý první
náměstkem hejtmana Karlovarského kraje Jakub Pánik. „Je mnoho receptů,
jak na to... ale ten skutečně správný nenajdeme tak, že ‚ihned‘ a ‚hned‘
vše budeme nějak měnit. Protože tady ČSSD běží dlouhou trať. Pouze jako
chladné hlavy, s rozmyslem a se všemi fakty, analýzami můžeme najít nový
úspěšný tým s novou cestou komunikace s voliči. Nemáme několik pokusů
na restart. Někdo to přirovnává k boxu. ČSSD dostala v těchto volbách
knokaut. A žádný poražený nejde ihned znovu do boje, ale udělá
minimálně několik měsíců poctivé přípravy, aby mohl opět bojovat o
nejvyšší mety,“ říká Jakub Pánik. Že by socdem potřebovala nové
tváře, si myslí Miroslav Svoboda. „ČSSD se musí změnit, musí se vrátit
k té vnitřní diskusi, která jí vždy v minulosti dávala background. Z
této diskuse vzniknou – ukáží se nové tváře, přijdou nové myšlenky,“
myslí si bývalý poslanec Miroslav Svoboda. S tím souhlasí i náměstek
hejtmana Plzeňského kraj Zdeněk Honz. „Komunální volby budou za jedenáct
měsíců. ČSSD musí změnit svoji tvář a hlavně musí umět prodat
výsledky své dosavadní práce. Nové vedení ČSSD, které vznikne na
mimořádném sjezdu na počátku příštího roku, musí změnit a
modernizovat svůj program a oslovit tímto programem širší vrstvy
společnosti. Důvěra starostů za ČSSD je velká, umějí oslovit občany
svých měst a obcí. Z toho obavy nemám,“ říká Zdeněk Honz.

Tajemník KVV Zlínského kraje Tomáš Šenkeřík mluví o potřebě velké
změny. „ČSSD musí pokorně přijmout rozhodnutí voličů a poučit se z
chyb, které zapříčinily volební debakl. Důsledky musí být personální,
programové i organizační. Musíme změnit styl politiky a komunikace s
voliči. Prezentaci nové éry musí převzít silná a důvěryhodná osobnost,
která bude nejen nositelem změny ale zároveň ochráncem hodnot a základů,
na kterých sociální demokracie 140 let stojí,“ říká Šenkeřík

„Sociální demokracii čeká dlouhodobý proces hluboké sebereflexe.
Předpokládat, že vše rozhodne únorový sjezd, by bylo velkou chybou. Tento
sjezd je třeba vnímat jako mimořádný. Sjezd by měl zvolit nové, dočasné
vedení, kterému uloží připravit do řádného sjezdu v roce 2019 hlubokou
analýzu vývoje strany od r. 1990, stanovit základní směry činnosti v
podmínkách třetího desetiletí 21. století a svolat řádný sjezd v roce
2019,“ myslí si Jan Uherka z Uherského Brodu.

Právě končící poslanec Antonín Seďa za obratem k lepšímu vidí ještě
mnoho práce. „Netroufám si odhadnout, zda se podaří do roka otočit
pomyslné kormidlo k větší důvěře veřejnosti. Nicméně je třeba
pracovat ve prospěch programu ČSSD. Je třeba aktivizovat činnost strany,
zejména jejích místních organizací. Je třeba odstranit přílišnou
byrokracii a svázanost stanovami a vnitřními předpisy. A zejména je třeba
vyjít z ulity na veřejnost a obhajovat programové priority strany. Pouze
výměna vedení sociální demokracie opravdu nepomůže,“ uvedl Seďa.
Radikální řešení má také hejtman Vysočiny. „Musí okamžitě začít
pracovat na deset let proklamované, ale stále nerealizované zásadní
modernizaci a změně. Všeho,“ říká hejtman Jiří Běhounek.

„V tomto okamžiku nesmíme zapomenout na naše potenciální voliče, musíme
jim mnohem více na všech úrovních naslouchat, hovořit s nimi, přímo v
místech, na společných akcích, na ulicích, ale třeba i v hospodách.
Realizovat v těchto měsících všude tam, kde to můžeme ovlivnit,
požadavky lidí z jednotlivých míst. Na všech úrovních vytipovat, co lidi
trápí, co se dá rychle změnit, a musíme najít cesty, co pro splnění
jejich požadavků udělat. A samozřejmě udělat nezbytné změny v
nejvyšším vedení strany. Musíme hovořit zcela jasně a jednoduše.
Sociální demokracie utrpěla v minulosti i jiné neúspěchy. Jsem
přesvědčen, že se nám povede tento velký neúspěch a současné problémy
úspěšně překonat,“ doufá v lepší zítřky zastupitel Prahy 6 René
Pekárek. S podobným přáním se přidává i senátor Jan Žaloudník. „Nejlepším
impulsem pro pozitivní změnu bývá právě propad. Důležité je, že tato
nesnadná trojkoaliční vláda v čele s premiérem Sobotkou se nijak
nediskreditovala a byla skoro celé období stabilní, funkční, v mnohém
úspěšná, ačkoli finále mohlo být jistě důstojnější i
promyšlenější,“ uzavírá Žaloudník

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Obrovská díra o velikosti Nizozemska se objevila na Antarktidě (FOTO)

Už několik let si vědci lámou hlavu nad tím, co se stalo na Antarktidě.
Objevila se tam totiž obrovská díra.

Jak tento jev může hrozit světu zatím není známo. Pokud ale led bude
nadále tát, následky mohou být velmi hrozivé. Podobné kataklyzmy mohou
vést ke kontaktu vzduchu s podglaciálními jezery a s organizmy starými
miliony let. Jací přesně parazité a viry se zde nachází, můžeme jen
odhadovat.

Je na tom všem ještě jedna zvláštnost. Přístup do tohoto místa je pro
většinu průzkumníků omezen. Někteří se začali dokonce domnívat, že
tam světoví lídři zkoušeli různé druhy zbraní. Existuje také hodně
konspiračních teorií, o kterých ale teď nebudeme psát. Nejdůležitější
je pochopit tento přírodní jev a zabránit vzniku nových podobných děr.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Porošenko porušuje zákony! Protiputinovský novinář drsně zaútočil na
ukrajinského prezidenta

Bývalý editor deníku Moscow Times a velký kritik ruského prezidenta Putina
Oleg Suchov tvrdí, že ukrajinský prezident Petro Porošenko porušuje zákony
a dělá z Ukrajinců „idioty“.

Suchov se vysmívá údajné Porošenkově zálibě v pronášení „ctnostně
a slavnostně“ znějících výroků, které vymýšlejí jeho talentovaní
textaři. „Často zní podobně jako Cicero nebo Cato a chybí mu už jen ta
tóga. Když ale přijde na to, aby vedle krásně znějících řečí
přikročil k činu, ukáže se, že má blíž k neschopnému sovětskému
ouřadovi,“ kritizuje Suchov ukrajinského prezidenta a jako příklad
Porošenkovy laxnosti uvádí jeho postoj k lustračnímu zákonu.

„Ten zákon měl očistit státní správu od úředníků spojených s
bývalým prezidentem Viktorem Janukovyčem a těch, kteří přišli nepoctivě
ke svému majetku. Nejvíce do očí bijící případ představuje Sergej
Kuzmenko, kterého v roce 2014 jmenoval Porošenko guvernérem Kirovohradské
oblasti. Přitom Kuzmenko je úzce spjatý s Janukovyčovým režimem a hlasoval
pro přijetí opatření, která značně omezovala občanské svobody s cílem
přibrzdit majdanskou revoluci. Vedle toho byl obviňován z financování
příznivců Janyukovyče z řad kriminálníků,“ dodává.

Ministerstvo spravedlnosti dle informací Suchova od roku 2014 „bombarduje“
prezidentovu administrativu dotazy, proč nebylo jmenování Kuzmenka
guvernérem zamítnuto. „Ovšem Porošenkova administrativa tyto dotazy
soustavně ignoruje a Kuzmenko si dále drží svoji pozici. Porošenko se
přitom ani nesnaží hledat nějaké omluvy nebo výmluvy. Jednoduše kašle na
občanskou společnost i veřejné mínění a bez uzardění porušuje zákony.
Připomíná tak v tomto ohledu chování těch, kteří nyní sedí v Kremlu,“
tvrdí Suchov.

Dokonce i lidé z Porošenkovy administrativy uznávají, že by měl projít
Kuzmenko lustračním procesem. Jeden z úředníků prezidentovy kanceláře
nedávno pro deník Kyiv Post uvedl, že prezidentovi v tomto směru zaslali
doklady potřebné ke guvernérovu odvolání. „Jenže Porošenko je
nepodepsal! Prezidentova vlastní kancelář tak oficiálně připustila, že
hlava státu porušuje zákony,“ podivuje se Suchov a informuje o dalším
případu, kdy Porošenko nepochopitelně „přimhouřil“ oči a porušil
lustrační zákon.

„Porošenko se nemá k vyhození šéfa bezpečnostní služby Grigorije
Ostafijčuka, který podléhá lustraci. Působil totiž déle než rok jako
náměstek nejvyššího kyjevského státního zástupce v Janukovyčově éře,“
uvádí Suchov a poukazuje také na zástupce náčelníka prezidentova štábu
Alexeje Dneprova, který by měl být v rámci lustračního zákona rovněž
zbaven své funkce, protože působil za Janukovyče jako náměstek ministra
školství a šéf ministerské administrativy. „Porošenko ho však odmítá
vyhodit a jako důvod uvádí naprosto nelogické nesmysly.“

Výše zmíněné příklady podle Suchova ukazují, že se prezident Ukrajiny
chová k občanům jako k malým dětem nebo idiotům . „Myslí si, že je
snadno obelstí, protože oni nejsou schopni zjistit pravdu. Porošenko si
zřejmě nevšiml, že děti už vyrostly. Ukrajinci jsou skutečně dost
chytří na to, aby poznali, že dvě a dvě jsou čtyři, černá je černá a
bílá je bílá. Není to přece tak dávno, kdy prokázali, že když
prezident země nerespektuje práva a nároky ukrajinské společnosti, potom
nezůstane ve své funkci příliš dlouho,“ uzavírá Suchov.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Kalousek neposlouchá už ani policii. ČT místo zpráv vykládá ideologii.
Jaroslav Foldyna sledoval ohlasy čínské návštěvy a nadskakoval na židli...

ROZHOVOR Za historickou událost považuje návštěvu čínského prezidenta
poslanec Jaroslav Foldyna, lídr ČSSD do krajských voleb v Ústeckém kraji.
Čínského vlivu se nebojí. „Nemyslím, že teď budeme chodit všichni
žlutí,“ uvedl v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz. V souvislosti s
návštěvou ho „nadzvedla ze židle“ jiná věc. Jak předseda TOP 09
Miroslav Kalousek rozrážel kordon policistů. „Z autority poslance
Parlamentu a známé osobnosti nedbal pokynů policie. Zneužil svoje postavení,
dehonestoval práci policistů. To bylo pro mě nepochopitelné,“ uvedl.

Měli jsme tu na návštěvě čínského prezidenta Si Ťin-pchinga. Je to
dobře? A proč?

Je to historická událost pro Českou republiku i pro Evropu. Že Číňané
přijeli do České republiky, za to patří poděkování prezidentovi,
premiérovi – který v Číně byl a potvrdil zájem české vlády o
spolupráci s Čínou. A pak je tu člověk, o kterém se tolik nemluví a byl
pro spolupráci s Čínou velmi důležitý – a tím je poslanec Jan Birke. On
spolu Jaroslavem Tvrdíkem otevřel tu cestu. Má ohromnou autoritu z čínské
strany. Jan Birke je ten, který otevíral cestu k těmhle vztahům,
spolupracoval s čínskou ambasádou, byl v Číně, zasvětil Jardu Tvrdíka.
Jsou tedy čtyři lidi, kteří otevřeli novou historickou epochu spolupráce
České republiky a Číny. Tyto věci se zřejmě budou dotýkat střední
Evropy jako takové. Čína patrně pochopila, že prostřednictvím střední
Evropy může získat v rámci svých možností velmi silné ekonomické
postavení v Evropě.

Jste ze severních Čech. Myslíte, že by čínské investice tomuto kraji
pomohly?

Prezident prohlásil, že by k nám v tomto roce mělo přijít z těch peněz
95 miliard. To jsou ohromná čísla, která republice určitě pomůžou.
Mluvil jsem s panem prezidentem osobně, byl jsem u něj s kolegyní poslankyní
Benešovou, a on řekl, že bude při jednáních s investory zdůrazňovat
severní Čechy. Myslím, že je to významné.

Jste lídr ČSSD do krajských voleb v Ústeckém kraji. Takže je možné, že
se ocitnete ve vedení kraje. Budete se tam snažit přivést nějaké čínské
investory?

Jsem jednoznačně přesvědčený, že stav Ústeckého kraje nelze řešit bez
spolupráce s vládou, a to vytvoření podmínek pro vstup investorů do
Ústeckého kraje. Vidím to jako stěžejní věc nového vedení kraje, aby
více než doposud spolupracovalo s centrálními orgány, s vládou na tom
přivést sem nové investory, je potřeba hledat i menší investice. Tady jsme
se zaměřili na zónu Triangl, ta je významná, považuji ji za velmi dobrou
záležitost. Je ale potřeba hledat řešení i pro okresy jako je Ústí nad
Labem, Děčín, Litoměřice, Teplice. Pánevní okresy řešíme z hlediska
energetiky, přišla tam už řada investic. Vidím to velmi pozitivně a jako
jeden z velkých úkolů nového vedení.

Proti ekonomické spolupráci s Čínou nikdo nic nenamítá. Ale jinak je tu
spousty výtek. Například, že se český prezident chová k Číňanům
příliš servilně, nebo, že způsob té návštěvy byl příliš pompézní
– plno čínských vlajek po Praze, navezení čínští vítači, snaha
zakrýt tibetské vlajky oponentů. Viděl jsem vaši debatu s Michaelem
Kocábem na toto téma u pana Veselovského. Michael Kocáb tam prohlásil, že
to vypadalo jako by přijel Brežněv. Co k tomu můžete říci?

Ať se pan Kocáb podívá do Británie. Tam vezla britská královna čínské
představitele ve zlatém kočáře. Je to v každém případě okázalé. Tak
jak si to zaslouží tato událost. Čína je třetí největší velmoc světa.
Máme zájem o to, aby tady v České republice investovala. Aby si vybrala
Českou republiku jako takové středisko pro středoevropský region. Tomu
odpovídá způsob návštěvy i ceremoniál. Prostě jednáme s mocností a
přizpůsobili jsme to tomu, jaké jsou zvyklosti našeho hosta a jak to vnímá.
Pokud přijede prezident Spojených států, také mu vytvoříme podmínky
hodné jeho příjezdu. Že bychom tímto zpochybňovali naše partnerství, jak
se mi pan Kocáb snažil podsouvat, to je naprostý nesmysl. To je autocenzura
malých lidí. Říkat, že my jsme ti malí, ale Británie, Itálie, Německo
si to mohou dovolit.

Ale my ne. To jsem nadskakoval na židli. Opak je pravdou. Čínské autobusy,
které si připravili jsou součástí jejich kultury. Oni takto vnímají
vážnost situace, není na tom nic tak hrozného. Srovnávat to s vítáním
Brežněva? Tehdy se lidi nutili, aby stáli u těch ulic. Tady nikdo nikoho
nenutí. To je velký rozdíl. A Česká televize místo, aby o té návštěvě
informovala, tak se stala ideologickým tlampačem, který podsouvá názor, že
sem přijeli představitelé země, kde je autokracie, tečou potoky krve a
všechno je negativní. Neříkají mi zprávu, ale ideologicky podsouvají, co
si mám myslet o tom, co tu dělá čínský prezident. To je neslýchaná
nehoráznost.

Pak je tu i obava vážnějšího charakteru, abychom se pod rouškou
ekonomické spolupráce nedostali do čínského vlivu politického. Je to
možné?

Každý významný ekonomický vliv má do jisté míry i vliv politický. Jsme
otevřená ekonomika. Nedomnívám se ale, že nás to může poškodit. Musíme
dbát zájmů občanů České republiky. Vznešeně se tomu říká národní
zájmy. Mě zajímá, co je dobré pro lidi v této zemi. Jestli
ostatníchtějí mít vliv v naší zemi, ať ho pozitivně uplatní. Ať tady
investují peníze, ať nám pomohou technologicky. A budou mít vliv stejný.
Nežijeme v totalitě, že by nám někdo něco přikazoval. Je to otevřená
ekonomická soutěž. Nebojím se toho, že to bude teď jednostranné a
všichni budeme chodit žlutí. Jsou tady takoví lidé.

Když jsem v úterý viděl pana Kalouska, jak rozráží policejní kordon a z
autority poslance Parlamentu a známé osobnosti nedbá pokynů policie.
Zneužil svoje postavení, dehonestoval práci policistů. To bylo pro mě
nepochopitelné. Co si to dovolují a co vlastně říkají veřejnosti, jak se
chovají vůči policistům?! To mi vadí mnohem víc, než jestli tady Čína
bude mít miliardy, nebo nebude. Jejich politického vlivu se neobávám.
Nemyslím si, že by tu chtěli zavádět nějaké systémy, které jsou
naprosto v rozporu s mentalitou středoevropského národa.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Velvyslanectví Ruské federace v USA vyvrátilo zprávy o schůzce Lavrova s
Tillersonem

Velvyslanectví RF v USA obvinilo americké Ministerstvo zahraničních věcí z
dezinformace ohledně schůzky hlavy ruského MZV Sergeje Lavrova a ministra
zahraničí USA Rexe Tillersona a blahopřálo jeho mluvčí Heather Nauertové
k MDŽ.

Náměstek ruského ministra zahraničí Sergej Rjabkov předtím sdělil, že
Moskva navrhla Washingtonu uspořádání schůzky Lavrova Tilelrsonem

„Slyšíme spoustu falešných zpráv o krutosti Ruska vůči civilistům ve
Východní Ghútě, o plynovém „hrdinství" Porošenka, upřímnou radost v
souvislosti s udělením Oscara příběhu o vynálezci dopingového koktejlu. A
předtím také dezinformaci, o které jsme již mluvili, o organizování
schůzky hlav zahraničně-politických úřadů našich zemí," obsahuje
zpráva, která byla zveřejněna na stránce ambasády na Facebooku.

Velvyslanectví označilo situaci se schůzkou za „důležitou". „Oba
ministři se budou ve stejnou dobu nacházet v jednom hotelu. Je to přece
skvělá možnost promluvit si nikoli přes média, ale napřímo a projednat
nahromaděné otázky regionálního a globálního dění," uvádí se ve
zprávě.

Ruské velvyslanectví poblahopřálo Nauertové a ostatním zaměstnankyním
MZV USA k MDŽ.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist