Question:
Klára Samková: Nad Topolánkem se mi zvedl kufr. Málem jsem... Islám je
zrůdný. Havel nechápal, že lidé odmítají shánět hajzlpapír a vložky

Advokátka a aktivistka Klára Samková si uvědomuje, že lidé odmítají
shánět základní potřeby a chtějí se základním způsobem mít dobře. V
rozhovoru pro ParlamentníListy..cz však dává najevo, že ani Babišův ,,praktický“
způsob myšlení na dobré vládnutí nestačí. Věnuje se i nedávné kauze
,,tmavších“ prvňáčků z Teplic.

Opět jsme oslavili výročí 17. listopadu. V jakém stavu je naše demokracie
a do jaké míry jsme se za poslední dobu přiblížili či nepřiblížili k
tomu, o čem jsme snili po roce 1990? Někteří vidí ohrožení demokracie v
Andreji Babišovi a Miloši Zemanovi. Sám Andrej Babiš tvrdí, že právě on
chce realizovat to, o čem jsme tenkrát snili: Fungující ekonomika,
úspěšné rodinné firmy, infrastruktura, fungující státní správa… Co
je spíše pravda?

Myslím, že se hodně liší to, o čem snil pan Babiš a jeho soukmenovci a ti,
které bych nazvala „normálními lidmi“, tedy lidé, kteří nepožívali
žádných výhod komunistického režimu, zejména těch, které vyplývaly z
členství v komunistické straně. Komunistům typu pana Babiše bylo zřejmé,
že se ekonomické možnosti tzv. komunismu vyčerpaly. Uznávám, že řada z
nich byli kreativní lidé, kteří se prostě chtěli seberealizovat, a to za
jakoukoliv cenu. Většina lidí však takovou cenu nebyla ochotna platit – a
ti byli biti. Přitom už toho nefunkčního poklonkování měli všichni taky
dost. Podle psychologů je jednoznačně jasné, co činí člověka šťastným:
je to osobní naplnění a možnost rozvinutí svého potenciálu tak, aby
každý skutečně byl tím, kým může být. Fungující ekonomika,
úspěšné rodinné firmy, infrastruktura, fungující státní správa je
DŮSLEDKEM osobního rozvoje jednotlivých lidí.

Protože – a i moje osobní zkušenosti jsou jednoznačně takové – když
lidé dostanou šanci, skutečnou šanci, začnou spontánně věci opravovat a
vylepšovat, ať jsou popeláři, matky v domácnosti nebo přednostové
vědeckých ústavů. Osobní naplnění je největší „droga štěstí“.
Pan Babiš toto vůbec nechápe. Zaměňuje důsledek za příčinu. K tomu, aby
vůbec pochopil, jaké nefunkční pitomosti tvrdí, mu totiž schází jedna
naprosto základní vlastnost – totiž elementární bezzásluhová úcta k
lidem. Jeho plán nemůže vyjít ani v případě, že by se třeba na
Mácháči objevil bezedný vrt ropy a finance by přestaly být problém.

Pokusím se to zformulovat ještě jinak: Mnoho lidí si to samozřejmě
neuvědomovalo, respektive nebylo schopno to artikulovat, ale pod pojmem „pád
komunistického režimu“ jsme si představovali osobní svobodu a lidskou
důstojnost, bez ohledu na stranickou knížku. V tomto směru jsme si –
troufám si říci, že jsem schopná to kvalifikovaně posoudit – pohoršili.
A to právě následkem existence lidí, jako je pan Babiš a všichni ti,
kteří mu připravili cestu k moci.

Babiš, který je v tuto chvíli nejsilnějším politikem, zmiňuje jen
okrajově, v podstatě vůbec, v souvislosti se sny a realitou po roce 1989,
Václava Havla. Akcentuje již zmíněné praktické, hmotně zaměřené
záležitosti. Je to tak, že český národ se nyní již, s prominutím, „vyprdnul“
na Václava Havla, jeho představy o lepším světě, o šíření globálního
dobra…? A jde mu nyní o „babišovsky“ praktické zajištění fungování
státu?

Pan Babiš není filozof – čímž, aby bylo jasno, netvrdím, že Václav
Havel byl. Rozhodně však měl k filozofii blíže než pan Babiš, který
vůbec netuší, co to je. Netuší, že filozofie dává návod na praktické
uchopení reality, dává tomuto úchopu obsah. Vůbec se zde nechci vyjadřovat
k nějakému „globálnímu dobru“ či k „lepšímu světu“, ale dovolím
si předestřít vlastní myšlenky.

To, co naprosto zásadně podcenil Václav Havel, byla oprávněná touha lidí
po elementárním komfortu. Prostě toho stálého shánění hajzlpapíru,
menstruačních vložek, banánů před Vánocemi, auta jako celoživotního
majetku, nemožnosti slušného bydlení, toho měli už všichni dost. Myslím
si, ba jsem o tom přesvědčena, že je oprávněná touha každého člověka
bydlet v pěkném a zdravotně nezávadném bytě s hezkým vybavením, moci se
za svůj plat slušně obléknout a normálně najíst. To obracení každé
koruny je nesmírně únavné, vyčerpávající a ducha ubíjející. Václav
Havel finančně nikdy zásadním způsobem nestrádal a tyto elementární
potřeby lidí nechápal.

Já mám na to jiný pohled. Jsem ráda za takzvaně „konzumní společnost“,
která pomocí nejrůznějších supermarketů tuto potřebu lidí zasytí.
Samozřejmě, mnoho lidí nadává, jak se plýtvá, že lidi si kupují více
věcí, než potřebují, neváží si jich a tak dále. Ale to přejde. Ten
hlad po základních jistotách střechy nad hlavou a elementární ne-bídy
ještě není zasycen. Pokusím se to vyložit ještě jinak: Mám ráda
takzvané „venkovské romány“ 19. století. Jindřicha Šimona Baara,
Václava Beneše Třebízského, ale i Boženu Němcovou, Vlastu Pittnerovou,
nebo „Na statku a v chaloupce“ od Hálka. Jsou to velmi dobré sociologické
studie 19. století. Když si uvědomíte, že ještě před nějakými sto
padesáti lety – tedy v generaci mých prarodičů, tedy opět v čase, do
kterého „dohlédneme“ – pracovala děvečka celý rok na to, aby od selky
dostala na dvě sukně, vidíme ten obrovský hlad po materiálním
zabezpečení jako oprávněný.

Ovšem to, že tato bída byla (ale ona bohužel nebyla – viz např.
problematika exekucí) zasycena, neznamená, že tady je možno pouze na „babišovském“
základě vybudovat funkční stát. Opak je pravdou.

Pravicoví politici tvrdí, že se nyní máme nejlépe v historii naší země.
Do jaké míry je to pravda? A co by nová vláda měla udělat pro sociálně
slabé skupiny obyvatel? Kterým skupinám se dnes žije těžko?

Ať už jdou takzvaně pravicoví politici skutečně někam. Říkám „takzvaně“
pravicoví politici, protože ti, kteří se v ČR za pravici považují, ve
skutečnosti vůbec žádnou pravicí nejsou. Pravice dbá především na
právo a spravedlnost. To je naší pravici – a to zejména ODS, a to bohužel
již od jejího vzniku – naprosto šumák. Pro všechny tzv. pravicové
politiky je právo něco, co brání ekonomice. Tito pánové chyběli již v
první hodině na právech, kde se probírá, co to vlastně právo je –
právo je způsob organizování společnosti. Právo se vyvinulo evolučně za
účelem lepšího fungování společnosti, pro zlepšení „fitness“ jak
jedinců v této společnosti, tak společnosti jako celku. Pokud funguje právo
a obecná spravedlnost, žije se všem lépe, i těm sociálně nejslabším.
Což je moje odpověď na otázku, „co by vláda měla dělat pro sociálně
nejslabší“. Držet se spravedlnosti, prosím!

Ještě bych ráda řekla pár slov k tomu „mít se nejlépe“. Abychom mohli
toto zhodnotit, musíme se zamyslet nad tím, co jsou skutečné potřeby lidí.
Ty definoval známý psycholog Maslow jako tzv. Maslowovu pyramidu potřeb. Jako
základní potřeby byly uznávány nejdříve ty uspokojující fyziologické
potřeby, jako jsou hlad a žízeň, na druhém stupni je potřeba bezpečí a
na třetím stupni je údajně potřeba být přijímán, někam patřit – a
také potřeba lásky, případně se rozmnožovat. Tyto potřeby jsou
skutečně v současné době uspokojovány nejlépe, jak kdy v historii byly.
Jenže soudruzi takzvaní pravičáci zapomněli, že věda poněkud pokročila
a zjistila, že toto uspořádání potřeb není správné. Při jeho aplikaci
totiž nelze vysvětlit skutečné pohnutky v životě lidí, nelze vysvětlit
jejich činy. Pokud by toto uspořádání platilo, nikdy nevysvětlíme, jak
byl možný vznik uměleckých děl v koncentračních táborech, jak je možné
hrdinství vojáků obětujících dobrovolně a vědomě svůj život pro
zlepšení postavení jejich druhů.

Poslední výzkumy ukazují, že pokud jsou ty nejzákladnější potřeby
uspokojeny úplně elementárním způsobem, velmi rychle – a
nepředvídatelně – se dostavují potřeby další, a to dokonce takové,
které v Maslowově pyramidě vůbec nejsou zmíněny. Např. po celé planetě,
bez ohledu na to, v jaké civilizaci se nacházíte, lidé nesmírně silně
pociťují touhu po spravedlnosti a jsou ochotni pro dosažení spravedlnosti
ledasco obětovat. To platí nejen u nás, ale svědčí o tom např. i řada
historek sepsaných v mojí převelice oblíbené knížce našeho předního
entomologa a vedoucího výzkumné stanice na Papui Nové Guinei prof.
Novotného, která nese název „Papuánské polopravdy“. Touhu po
spravedlnosti sdílíme s amazonskými indiány, s Papuánci, kteří žijí
takřka v době kamenné, stejně jako s burzovními makléři z Wall Streetu
– ano, i oni po ní touží, protože jinak totiž by byl trh neregulovatelný
a mohli by si všichni dát sekerkami do hlavy rovnou.

Takže, abych se vrátila k výše položené otázce, s tím „nejlíp“ jsou
naši pseudopravičáci vedle jak ta jedle. Anebo jinak – pokud má být toto
„nejlíp“, tak to jsme na tom hodně, opravdu hodně uboze a dotyční by se
měli jít schovat za buk a nevystrkovat ani nos.

Opět se hovoří o orientaci naší země „na Východ“ nebo „na Západ“.
Příznivci EU se děsí referenda, které by dle ANO nemělo postihnout otázku
setrvání v EU, ale nemusí to být konečný postoj. Okamura či KSČM se tomu
vůbec nebrání. A Okamurova SPD, jejíž většina poslanců se pozitivně
dívá na Putina, nejspíše obsadí funkci šéfa bezpečnostního výboru
Poslanecké sněmovny. Jak se na obě záležitosti díváte?

Na tyto záležitosti je potřeba se podívat s odstupem. Já jsem si jej teď
dopřála – byla jsem tři týdny v Nepálu, capkala jsem si tam pod
Himálajem cestou necestou a musím říci, že mi tento odstup skutečně
pomohl. Především mi pomohl úplně odmítnout tady toto rozdělování „Východu“
a „Západu“, a to zejména v evropském slova smyslu. Když jsem si při
pohledu na osmitisícovky vzpomněla na to, jak si EU hraje na „Západ“,
musela jsem se dát do smíchu. Protože co udělalo „Západ“ skutečně „Západem“?
Byla to lidská kreativita. To, čemu se říká „síla ducha“. A ta v
regionu, který si pošetile říká „Západ“, začíná scházet,
respektive, je uměle byrokraticky potlačována.

Ovšem právě tato kreativita je pravou podstatou lidství, přičemž je to
právě ona, která přináší ekonomické bohatství jako svůj vedlejší
produkt. Vytryskne znovu a znovu – někde... Možná v Rusku, možná v
Jižní Americe... Kde ale kreativita nevytryskne zcela určitě, je současná
EU a islámské státy, které mají její potlačování přímo v základech
své ideologie. Takže se oprostěme od nějakých referend, pseudoreferend,
plácání úvah, jestli Putin ano, nebo ne... – když řekneme, že ne –
fakt ho trefí? Má vůbec smysl se takovou otázkou, jejíž řešení vůbec
nemůžeme ovlivnit, zabývat?

A definujme znovu, co chceme: Chceme svobodu ducha, svobodu duše, chceme
prostředí, které nám umožní radovat se ze života, vytvářet jej a
ovlivňovat jej účinným způsobem. To je to, co chci já a co dle mého
názoru chce naprostá většina lidí, i když si to možná takto neuvědomuje.
A co se týká výše zmiňovaných subjektů, ať se laskavě přeorientují na
to, jak dosáhnout těchto hodnot – jinak totiž ta „referenda“ jsou jen
mlácením prázdné slámy...

Byl to také Okamura, kdo nedávno vyzval ke změně statusu veřejnoprávních
médií České televize a Českého rozhlasu. Je pravdou, že zejména ČT je
kritizována za stranění některým politikům a špinění jiných. Zemanova
kancelář si na ni stěžuje často. Kritizován je i např. výběr hostů do
pořadů Václava Moravce. Oproti tomu zastánci ČT tvrdí, že jakákoliv
podobná změna by ohrozila naši demokracii. Jak hodnotit práci ČT a ČRo? Je
třeba přistupovat ke změnám?

Na danou problematiku se podívejme z dvojího hlediska:

A) otázky zákonného postavení

B) z hlediska výsledků práce

Ad A) Kdo tvrdí, že „veřejnoprávní“ znamená „na politickém
rozložení sil nezávislý“, nechť si dá studený obkládek na hlavu,
pozře aspirin a zapije jej slivovicí. Nic jiného mu nepomůže. Ředitelé
těchto tzv. „veřejnoprávních“ médií jsou samozřejmě – a přímo ze
zákona – dosazováni na základě (byť i zprostředkovaně) rozložení
politické moci v Parlamentu. Rada pro rozhlasové a televizní vysílání,
jakož i rozhlasová a televizní rada – totéž. Tedy obě tzv. „veřejnoprávní“
média jsou ve skutečnosti POLITICKÝMI NÁSTROJI, které jsou ovládány
politickými elitami vždy minulého období. Protože samozřejmě lidé,
kteří mají zásadní vliv na chod těchto médií jsou ve funkci v době, kdy
ti, kteří je do funkcí jmenovali, již nejsou u moci. Což je například
dnešní situace. Proto taky činnost zejména České televize vypadá, jako
kdyby ji ovládala tlupa schizofreniků. Svým způsobem to je i pravda,
protože o dnešní situaci rozhodují muži a ženy minulosti. Výsledek je ta
směšnost, které jsme každodenními svědky. Z tohoto hlediska fandím
Babišovým médiím, protože tam to je alespoň jasné: Dnes je u moci
vlastník těchto médií, tak se píše z hlediska toho, kdo je u moci.
Schizofrenní posun se nekoná.

Čímž jsem zhodnotila i to ad B) – tzv. veřejnoprávní média pracují v
MINULOSTI.

Např. Václav Moravec udělal ze svých „otázek“ v podstatě pořad „Chcete
být milionářem“ na politická témata, ovšem bez těch finančních
bonusů. Zkouší vybrané subjekty ze znalosti politických báchorek z
minulosti...

Pokud se chceme dobrat nějakého zlepšení – a to, předpokládám, chceme
– je dle mého názoru potřeba udělat naprosto brutálně zásadní reformy
v obou médiích. Především je potřeba je napojit přímo na státní
rozpočet, zrušit koncesionářské poplatky a rozhlas i televizi dát pod
ekonomickou supervizi Nejvyššího kontrolního úřadu – a to velice tvrdou.
Ředitelé by i nadále měli být „dosazováni“ politickými nástroji,
ovšem daleko diverzifikovanějšími. Tedy na jejich jmenování by se mělo
podílet daleko více subjektů než dnes. Tito ředitelé by měli být v
zásadě pouze ekonomickými řediteli-manažery. O rámci obsahového
vysílání by měla rozhodovat Rada, ovšem ve zcela jiném složení, ve zcela
jiném uspořádání a se zcela jinými pravomocemi. V dnešní poloze jsou
Rady bezzubými politickými přisluhovači...

Snad jen na závěr: Přestože s Českým rozhlasem mám já osobně
nepoměrně horší zkušenosti než s Česku televizí, myslím, si, že tam je
možno řešit situaci v rámci zachování tzv. „veřejnoprávního“
statusu. U České televize bych si velmi dobře dovedla představit i
privatizaci. Ovšem ráda bych podotkla jedno: Česká televize již z velké
části privatizována je, totiž svými vlastními zaměstnanci. Jen se tomu v
normálním světě říká nikoliv privatizace, ale vytunelování.

Do boje o Hrad vpadl Mirek Topolánek. Okamžitě začaly klesat sázkové
indexy dalších kandidátů, Michal Horáček se propadl v měření
pravděpodobnosti vítězství již pod něj. Topolánek je nyní dle
sázkových kanceláří na třetím místě. Má šanci uspět? Co soudíte o
něm jakožto osobě, o jeho politické historii? Pomůže Miloši Zemanovi tím,
že zastíní dlouhodobě se propadajícího Jiřího Drahoše, o kterém i „kavárna“
tvrdí, že je „želé II“? Nebo je nutné se bát toho, kdo „Topola“ do
boje vyslal?

Nad kandidaturou Mirka Topolánka na úřad prezidenta se mi doslova a do
písmene „zvedl kufr“. Stravování v nepálských vesničkách a pití vody
z místních potoků jsem přežila naprosto bez úhony, ale když jsem se
ještě v Káthmándú dozvěděla tuhle zprávu, bylo to na živočišné uhlí
a endiaron. Jestli totiž někdo vnesl do české politiky manýry, které
přivedly k moci Andreje Babiše a polokriminální živly, tak to byl právě
Mirek Topolánek. Ano, já vím – skalní a bývalí členové ODS hýkají
nad jeho kandidaturou blahem... A najednou je zapomenuta kauza Promopro, kauza
Čunek, která přivedla na českou scénu justiční mafii, katarský princ, v
neposlední řadě též kšeftování s granty a s dotacemi, důsledkem čehož
byla kauza odsouzeného poslance Petra Wolfa, jehož hlasem dostala vláda Mirka
Topolánka důvěru. Mirek Topolánek má v mých očích oproti ostatním
kandidátům skutečně jedno zásadní plus, totiž že má vynikajícího
krejčího. Pohled na jeho dokonalé oblečky je pro mne potěchou. Ale ptám se
– zejména s ohledem na kauzy příkladmo výše uvedené – není to málo,
Antone Pavloviči?

Kandidatura Mirka Topolánka je dle mého naprosto neochvějného právního
názoru též neplatná, protože prostě nemá dost podpisů senátorů.
Výklad Ministerstva vnitra – které navíc k tomuto výkladu vůbec není
oprávněno, k tomu je oprávněn pouze soud – je zcela na úrovni
předchozího „výkladu“ zákona o volbě prezidenta ohledně „sčítání
průměrů“. Pokud by Mirek Topolánek snad vyhrál, jsem připravena
poskytnout právní zastoupení osobám, které podpořily kandidaturu na
petiční listině jiného kandidáta – a to senátorům, poslancům i
občanům – a tento výsledek volby napadnout. Prostě tato nezákonná
kandidatura jednoznačně charakterizuje postoj Mirka Topolánka k právu, což
ostatně lze od bývalého předsedy ODS předpokládat. Znáte to – je to o
tom prostředníčku.

Jak hodnotit poslední politickou produkci Miloše Zemana? Srší bonmoty,
dělá si legraci z novinářů i svého zdraví... Je v kondici vyhrát
prezidentské volby? A bylo by to dobře, s ohledem na jeho způsob řešení
povolební situace?

Musím předeslat, že Miloš Zeman je velmi vzdálen mým představám o tom,
jaký by měl být prezident. Na rozdíl od mnohých ho znám osobně, v letech
1990–1992 jsme byli spolu ve Federálním shromáždění. Ani tehdy jsme
nebyli na téže lodi, natož dnes. Z některých jeho výroků a činů mi jde
hlava kolem, což prosím berte jako velmi diplomatický výrok. Nicméně, jeho
kandidaturu hodnotím v souvislosti s ostatními kandidáty. Což jsou takřka
všichni – a to včetně Mirka Topolánka – nastrčené figurky finančních
kruhů. Jsem přesvědčena, že pan Topolánek dnes nekandiduje na prezidenta
jako „bývalý politik“, tedy „bývalý předseda vlády“, ale jako „protegé“
jistých finančně-mocenských zájmů.

Pan Horáček kandiduje, protože ho to baví a nemá co jiného na práci, pan
Hynek svoje spojení s jistou finanční skupinou vůbec nezakrývá a pan
Drahoš je „za slušňáka“ s tím, že se předpokládá, že když je
někdo dobrý vědec, tak je to čestný člověk „a tak vůbec“. Zde si
ovšem dovoluji připomenout kauzu prof. Sykové, která byla též „vynikající
vědec, čestný člověk, a tak vůbec“ – a všechno je nějak jinak, že?
Další prezidentští kandidáti jsou, přiznávám bez mučení slovy klasika
„pod moji rozlišovací úroveň“. Společného ale mají tito kandidáti
všichni jedno (a to i včetně notoricky neúspěšného pana Hanniga), totiž,
že jsou společnosti neznámí a zcela neznámé jsou jejich názory na
nejrůznější otázky související s životem České republiky, kterou mají
reprezentovat. Začít prezentovat své názory až v rámci volební kampaně,
to se mi jeví skutečně zcela nedostatečné a úřad prezidenta ponižující.
Pravomoci prezidenta jsou opakovaně prohlašovány za malé – ale to není
pravda. Nejdůležitější a zásadní pravomocí prezidenta je, že může
určovat témata celospolečenské diskuse. Jaká jsou témata nabízených „diskusí
s národem a národa“ jednotlivých kandidátů je přitom záhadou. S
výjimkou Mirka Topolánka, jehož názory „chlapa s gulama“ známe až
příliš dobře, je volba kohokoliv jiného než Miloše Zemana volbou naslepo.

Nevím, jaký je zdravotní stav Miloše Zemana, ale vím, že po velkou část
prezidentského mandátu byl zdravotní stav Václava Havla velmi neuspokojivý
a nikoho ani nenapadlo z tohoto faktu vyvozovat jakékoliv úvahy, či dokonce
důsledky. Je řada státníků a politiků, jejichž zdravotní stav byl
neuspokojivý, a přesto byli svými národy milováni a zvoleni. A že by W.
Churchill byl abstinent, to si v Británii nemohlo myslet ani malé dítě.
Přesto výkon jeho funkce premiéra v době II. světové války byl zásadní
a důsledky jeho volební porážky v roce 1945 byly rovněž v mnoha ohledech
fatální. A ty volby neprohrál kvůli své láhvi whisky denně. Proto
zdravotní stav Miloše Zemana nepovažuji za pozornosti hodný. Důležité pro
mne je, že to je pořád ten mazaný politik, který ví, kdo je kdo na české
politické scéně a obvykle své politické tahy promýšlí natolik dopředu,
že ostatní jen s otevřenou pusou koukají na výsledky, kde se to vlastně
ocitli...

K tomu, že já osobně budu volit přes obrovské výhrady, které k němu mám,
Miloše Zemana, mne vede i fakt, že ať bychom zvolili kohokoliv jiného, tak
to bude – nalejme si čistého vína – na dvě volební období. A tato
země si zasluhuje změnu za dříve než za deset let...

Zeman jede do Ruska, s ním chce jet i rekordně velká delegace podnikatelů. I
odpůrci Putina přiznávají, že Rusku se ekonomicky daří, navzdory sankcím.
Jak s odstupem hodnotit to, jak naše politika, ale zejména EU jako celek
zareagovala na události na Ukrajině z roku 2014? A jak dál s Ruskem, když
už budeme mít novou vládu?

Předně musím přiznat, že ukrajinským událostem jsem nikdy neporozuměla
– a na rozdíl od mnoha ostatních to uznávám. I proto si dovolím
předložit svůj pohled v poněkud obecnější rovině. Ptáte se „co dál s
Ruskem“. Myslím, že otázka by spíš měla znít: „A co dál Rusko s
námi a s EU?“ Protože ať si říkáme, co chceme, ani EU, a tím méně my
samotní, nejsme v pozici, abychom opravdu spekulovali „co s Ruskem“.

Povšimněte si, prosím, následujícího: Vůdčími zeměmi EU jsou bezesporu
Francie a Německo. Obě tyto země dostaly v Rusku v průběhu své historie
„na pozadí“. Napoleonovo tažení na Rusko bývá považováno za začátek
jeho konce. Nacistické Německo ve své rozpínavosti narazilo na Rusko a byl
to též začátek jeho následného velmi rychlého konce. Sankce EU a politika
EU vůči Rusku je dle mého názoru takové sofistikovanější „tažení na
Rusko“ v tradici výše zmíněných akcí. A kupodivu, kdo by to řekl,
výsledek je opět stejný jako v předchozích dvou případech: Rusko je
silnější, Rusko rozhodně nepadlo a EU má problémy (a ne, že nemá...). Je
otázka, zda právě sankce EU vůči Rusku nejsou tou bitvou u Kurska, která
změní expanzi EU v implozi.

Z tohoto hlediska považuji krok Miloše Zemana, totiž evidentní snahu o
znovuupevnění spolupráce s Ruskem, a to zejména na ekonomické úrovni, za
strategický státnický plán.

Stejně tak chápu jeho „paktování s Čínou“. Opět o režimu této země
nemám žádné iluze. Ovšem musíme si uvědomit, že právě nyní jsme pod
zásadním atakem islámské ideologie. Číňané nás mohou připravit o
peníze, mohou nás ekonomicky zneužít, ale rozhodně po nás nebudou chtít
naši duši. To chce pouze islám. Proto považuji „čínské“ kroky
prezidenta Zemana za strategickou obranu naší země proti islámu. Ne, že
bych z nich byla nadšená, ale ať jsem hledala, jak jsem hledala, sama jsem
nic lepšího nevymyslela...

Pokud jde o vyjednávání o vládě, média spekulují o tom, že Andrej Babiš
bude chtít politické strany, které s ním nyní do vlády jít nechtějí,
anebo jen bez něj jako premiéra, tlačit k podpoře jeho vlády dvěma
způsoby: Odřezáním jejich lidí ze státní správy a ze státních podniků
a vyhrožováním předčasnými volbami. Na které má peníze jen on. Jak
hodnotit zatím výkony jak Babiše, tak dalších stran při skládání vlády?
Jak by to mělo dopadnout?

Otázka „jak by to mělo dopadnout“ je úplně irelevantní. Ani pan Babiš
nepochopil, že společnost, a to jak česká, tak na celosvětové úrovni, se
nachází v tak složitém systému vztahů, že určit předem výsledek
čehokoliv je převelice ošidné. Vždy se na scéně objeví faktory, se
kterými nikdo nepočítal. Takže být na místě pana Babiše, lehce brzdím...
Jestliže si myslí, že „to dá“, neuvědomuje si, že i on se nachází v
nestabilní situaci, která se může zvrtnout v zatím zcela neviditelném
bifurkačním bodu. Doporučuji mu velmi usilovně hledat kompromisy. Nebo by
taky mohl skončit, jak praví klasická pohádka, v láhvi od octa.

Staly se některé nepříjemné záležitosti zavánějící rasismem.
Tajemník klubu SPD Staník měl ve Sněmovně říci, že „Židi a buzeranti
patří do plynu“. V Praze byl zmlácen a ponížen černoch. A děti v
Teplicích čelily nenávistným výlevům za to, že na jejich školním fotu
byly arabské a romské tváře. Jde o projevy nemocné společnosti, za které
mohou třeba ti, kteří brojili proti imigraci, jak třeba ukazuje na Okamuru a
na jiné Pavel Bělobrádek?

Pro zjednodušení, u všech těchto událostí vycházím z toho, jak je podala
mainstreamová média, a nezpochybňuji jejich pravdivost, i když, upřímně
řečeno, v některých ohledech mám o tom, že se události odehrály tak, jak
je popisováno, jisté pochybnosti. Všechny tyto tzv. „rasistické“
události – a je jich určitě mnohem, mnohem více, jen jsou mediálně
neviditelné – jsou zajisté politováníhodné. Nicméně, pojďme se pokusit
podívat se na to, PROČ k nim vůbec došlo/dochází. Dle mého názoru je
jejich společným základem celospolečenská cenzura diskuse na témata,
která jsou následně označena za „rasistická“. Nesmí se mluvit o
islámské hrozbě ovládnutí Evropy, o neustálém tlaku islámu na změny
evropského života, kultury a hodnot.

Začalo to tím, že ze znaku Realu Madrid zmizel křížek. Pamatujete na to
ještě? Ledaskdo kroutil hlavou a následně tvrdil, že se nic neděje.
Následují atentáty, terorismus, jenž s islámem (který se k terorismu
hlásí) údajně vůbec nesouvisí, již nepokryté – a mnohdy k mému
naprostému zděšení akceptované – požadavky na uplatnění práva šaría
v evropských zemích.

Stejně tak se nesmí mluvit o tom, že dosavadní politika všech vlád k
řešení tzv. „romské otázky“ je fatálním fiaskem, když vznikly
desítky nových vyloučených lokalit, je posilována umělá závislost Romů
na sociálních státních dávkách, neziskovka „Člověk v tísni“ byla
fakticky jmenována veřejným opatrovníkem Romů, jako kdyby byli mentálně
retardovaní, a vše je řešeno na úrovni „dejte polívka ta chudá pakáž“.
Diskutovat o radikální změně v řešení tohoto problému je nepřípustné.

Stejně tak je zcela nemožné se veřejně vyjadřovat a zpochybňovat úlohu
Evropské unie. Zde to již začíná nabývat rozměrů zpochybňování
vedoucí úlohy strany zakotvené v československé socialistické ústavě,
tuším v článku 4. Čekám ještě, kdy nemožnost takové kritiky bude
ještě transformována do trestného činu urážky majestátu.

Nemožnost svobodně diskutovat kontroverzní témata v oficiálních –
zejména veřejnoprávních – médiích potom vede do výbuchů frustrace,
jako jsou tyto. Podle mého názoru to je jen začátek. Cenzurní a
pseudocenzurní zásahy do veřejné debaty vedou k nutnosti znovuoživení toho,
v čem vyrostla moje generace – totiž k zavedení dvojího standardu. Toho,
co se říká na veřejnosti, a toho, co si člověk myslí v soukromí. Snaha
politických sil i tzv. neziskového sektoru – připomeňme, že jmenovitě
Člověk v tísni zcela nepokrytě přiznává, že mu jde o získání
politického vlivu a protlačení určitých názorových proudů, takže
vlastně obchází zákon o politických stranách a jedná se o jednoznačné
lobbistické uskupení fungující, paradoxně, za státní peníze – uměle
posunout ideový a ideologický směr uvažování společnosti na jistou
trajektorii totiž dovedl společnost k jevu, kterému se říká „pozitivní
zpětná vazba“. Připomeňme si, že zpětná vazba je způsob fungování
systému (zde společnosti), kdy výstup ze systému ovlivňuje zpětně jeho
vstup.

Kladná zpětná vazba způsobuje, že zvýšení hodnoty přiváděné z
výstupu na vstup způsobí další zvýšení hodnoty na výstupu. Tak
výstupní hodnota nekontrolovatelně roste, probíhá inflace toho jevu, který
je přiváděn z výstupu na vstup. Zde se moderním Koniášům povedla
realizace unikátního sociálního jevu, že čím víc obviňují společnost
z rasismu, tím rasističtější skutečně ta společnost je. Růst pozitivní
zpětné vazby je inflační, přestane růst až tehdy, když narazí na
omezení daná charakterem systému. Přeloženo do našeho příkladu: Tak
dlouho budou všichni obviňováni z rasismu, až se skutečně z lidí rasisti
stanou. Tento trend, který je mně naprosto zjevný a který mě samozřejmě
zcela děsí, může zarazit pouze jedno – okamžité ukončení „korektnosti“
a nazvání věcí pravými jmény. Dovolte mi, abych se o to na tomto místě
pokusila:

1) Migrace tzv. uprchlíků není žádná migrace válečných utečenců, ale
obsazování Evropy nepřátelskými jednotkami, které kdykoliv mohou zahájit
guerillovou válku.

2) Tzv. migrace nemá nic společného s naším údajným nedostatkem citu pro
humanitární pomoc. Ti, kteří ji potřebují, rozhodně nepochodují Evropou.

3) Islám je zrůdná ideologie a je naše vina, tedy vina Evropy, jejíž jsme
součástí, že minimálně od první světové války cíleně tuto ideologii
nelikvidovala stejně, jako posléze učinila s nacismem, fašismem a komunismem.
Zde máme, přátelé, velké rezervy a je nutno tuto naši nedbalost dohnat.
Islámu nenáleží ochrana náboženského vyznání.

4) Říkat v zemi, ve které je z jakéhokoliv jejího bodu vzdušnou čarou na
nejbližší hranice maximálně 200 km, že „u nás nejsou“, je evidentně
blbost.

5) Všechny kultury si jsou rovny a zasluhují ochrany. Je tedy otázka, proč
by stejnou ochranu neměla požívat kultura evropská a křesťanská. V
ochraně vlastní kultury a ideologie buď nám islám vzorem :-) .

6) Romové jsou menšina NÁRODNOSTNÍ/NÁRODNÍ, ze které byla uměle
vytvořena prakticky menšina sociální. Sebeidentifikace Roma je po cca 25
letech konzistentní státní politiky možná pouze jako sebeidentifikace
sociálně závislého flákače. Nedivme se, že se z toho ti lidi v podstatě
zbláznili. Je nutno okamžitě skončit se současnou politikou, zejména
různých „agentur“ a vyvolat širokou diskusi, co s tím dál – na
úplně jiných základech.

7) Romové nevědomky slouží jednak jako pokusní králíci, jak bude na
určité zákony a jevy reagovat „majorita“, jednak jejich falešná obrana
slouží pro utlačování majority. Viz např. školská inkluze.

8) Všechna ta ekonomická „zlepšení“, podle kterých co podnikatel to
podvodník, jsou jen postupnými kroky k omezení svobody všech. Nejdříve
podnikatelů, pak se přimáčknou zaměstnanci, protože ti už nebudou mít
možnost utéct „na volnou nohu“. Zároveň to je taková nenápadná forma
nacionalizace, kdy za vyvlastněné (tedy uměle zkrachované) podniky se ani
nemusí platit...

9) Žádost o vstup do Evropské unie podala vláda České republiky 17. ledna
1996 a ČR byla do ní přijata k 1. květnu 2004. EU roku 1996, ba i roku 2004
je něco zatraceně jiného než EU 2017/2018. Tohle jsme teda opravdu nechtěli,
sem jsme přihlášku nepodávali. Pojďme se bavit o tom,

a) jestli z toho ven;

b) a jestliže ano, jak z toho ven.

10) Dtto NATO. Bombardování fakt není humanitární akt, obranyschopnost
naší země konverguje k bodu nula a pomoci se můžeme dočkat tak akorát „bratrské“.

Opět: pojďme se bavit o tom,

a) jestli z toho ven;

b) a jestliže ano, jak z toho ven.

11) Pojďme diskutovat o tom, co vlastně chceme. Pokusím se to opět mírně
nadhodit:

a) Chceme se mít LÉPE. „ANO, bude líp“, bohužel, moc neplatí. To proto,
že se s panem Babišem pravděpodobně moc neshodneme (nebo alespoň já se
neshodnu), co to je to lépe. On nám chce nacpat teřichy (což teda nevím,
jak udělá, když na to prachy nejsou); já chci svobodu mysli, činu a slova.

b) Chceme, aby nám stát nekafral do života a neobtěžoval nás. Aby
nerozhodoval o tom, co je pro nás dobré a co ne.

c) Chceme, aby vlastní iniciativa byla hodnocena jako klad, který bude
odměňován, a nikoliv jako zápor, za který náleží trest.

d) Chceme, aby se věci začaly nazývat skutečnými jmény. Protože jak se
říká, že dobrá diagnóza je půlka terapie, tak pojmenování problému
znamená jeho poloviční vyřešení.

No a konkrétní náměty, návrhy a připomínky nechávám na čtenářích
Parlamentních listů. Můžete je psát buď do diskuse – pečlivě ji budu
sledovat – nebo na můj e-mail klara.samkova@lawyers.cz .

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Trojice italských radních půjde do vězení. Nechali postavit památník
Mussoliniho spolupracovníkovi, přezdívanému "řezník"

Itálie žije bizarním soudním procesem se třemi radními z města Affile,
které leží nedaleko Říma. Tři komunální politici se dostali do křížku
se zákonem po vztyčení památníku jednomu z blízkých spolupracovníků
Benita Mussoliniho Rodolfa Grazianiho.

Jestli je Německo chváleno za důslednou denacifikaci, tak v Itálii tento
proces patrně neproběhl příliš úspěšně. Jinak by si těžko mohli
starosta města Affile Ercoel Viri a dva radní Giampier Frosoni a Lorenzo
Peperoni dovolit odhalit památníku vysokému veliteli fašisticiké, italské
armády Rodolfo Grazianumu, kterému se pro jeho mimořádně brutální
praktiky přezdívalo „řezník“, a po druhé světové válce byl jako
válečný zločinec odsouzen na 19 let do vězení.

Graziani nechvalně proslul už v období před druhou světovou válku při
svém působení v Etiopii a Libyi. V Etiopii se dle serveru Local podílel na
masakru asi 30 000 odpůrci italské kolonizace v Etiopie, proti kterým
nařídil použít jedovatý plyn. Graziani byl blízkým spojencem
fašistického diktátora Benita Mussoliniho, který se mu za jeho „věrné
služby“ odvděčil tím, že jej v roce 1943 jmenoval ministrem obrany.

Celý text v angličtině najdete ZDE.

Po boku Mussoliniho potom „řezník“ Graziani setrval až do samotného
konce válku. Svůj vysoký trest si nicméně neodseděl a po několika
měsících byl propuštěn. Přesto o jeho vině nepanují žádné
pochybností a patří mu přední místo mezi válečnými zločinci, kteří
se dali do služeb Mussoliniho fašistické mašinérie. Podle italských
zákonů je trestné zpochybňování válečných zločinů domácích
fašistů a v souladu s tím je také také na obdivovatele symbolů
fašistického režimu nahlíženo.

A tak byl starosta města Affile odsouzen na osm měsíců a dva jeho kolegové
z radnice k půl roku vězení. Celý soudní proces se táhl pět let. Ke
vzyteční památníků fašistickému generálovi totiž došlo již v srpnu
2012 a z kapes zdejších daňových poplatníků bylo na jeho výstavbu
vytáhnuto 130 000 eur. Nicméně zástupce Demokratické strany a dalších
levicových uskupení se obrátili na soud.

Starosta Viri zpočátku veškerá obvinění odmítal a jeho názor se od té
doby příliš nezměnil. „Rozsudek byl politicky motivován. Není vůbec tak
jasný, že se Graziani provinil válečnými zločiny, jak se tvrdí. Graziani
byl jen jeden z největších synů tohoto města,“ konstatoval starosta o
někdejším fašistickém politikovi, který zemřel v roce 1955 a je pochován
na zdejším hřbitově. Ani tato aféra starostu nepřipravila o přízeň
zdejších obyvatel. Byl opět zvolen do svého úřadu a příští rok v dubnu
patrně uspěje znovu.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Arménský kněz oznámil, že odkryl tajemství Požehnaného ohně

Kněz Samuel Agojan, který je představitelem arménského patriarchátu se
pohádal s představitelem Koptské církve kvůli svým slovům o tajemství
seslání Požehnaného ohně. Slovní přestřelka se odehrála během
natáčení reportáže v chrámu se svatým hrobem, píše portál Novosti
Izrailja.

Izraelskému novináři v rozhovoru Agojan řekl, jak probíhá sestup
Požehnaného ohně. Podle jeho tvrzení už třikrát sledoval, jak
patriarchové zapalují svazky vozkových svíček a olejové lampy a nic
mystického v tom není. „Bůh vytváří zázraky, ale ne proto, aby se lidé
bavili," dodal.

Toto vyjádření rozčílilo představitele Koptské církve, který stál
vedle Agojana a požadoval okamžité ukončení natáčení.

„Zastavte tu kameru, on lže!," namítl kněz.

Agojan se bránil, že se Koptové zapalování ohně ani neúčastní, ale jeho
protivník dále arménského kolegu obviňoval ze lži.

Požehnaný oheň symbolizuje zázračné světlo vzkříšení Krista. Každý
rok v předvečer Velikonoc sestupuje na svíčky a lampu patriarchátu svatého
města Jeruzaléma a na celou Palestinu do chrámu se svatým hrobem.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Merkelová prý dohodou s Tureckem všem vytře zrak. A Sobotka se chová
chytře, píše server

Ivo Železný v textu pro Reflex.cz konstatuje, že německá kancléřka Angela
Merkelová udělala všechno pro to, aby z uprchlické krize vytěžila maximum.
A povedlo se jí to. Ostatní evropští lídři to prý brzy pochopí, ale už
možná bude pozdě, aby ji mohli napodobit. Určité tušení měl podle všeho
premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD) a nechtěl zůstat pozadu.

„Time ji dal na obálku jako osobnost roku plným právem. Vypálit všem
rybník jedinou dohodou s Tureckem, tedy pokud bude naplněna, ale nejspíš
bude, protože na ní mají zájem všichni, teď zbývá, než usmlouvat cenu?
Neskutečně elegantní řešení. Vyřešit svůj, německý i evropský
problém, navíc tak, že na tom Německo nejenže neprodělá, spíš dost
vydělá,“ píše Železný.

Německá kancléřka podle autora přišla na to, jak mezi uprchlíky najít ty
nejlepší – vzdělané Syřany, kteří pomohou německé ekonomice.
Spolková republika by tak jako tak vydala na řešení uprchlické krize dost
peněz a takhle na to aspoň nebude sama. „Německo touto dohodou nesmírně
získá, protože všechny ostatní země EU se složí na to, aby Německo
ušetřilo přes osmdesát procent nákladů na svůj azylový provoz,“
doplnil autor.

Celý komentář najdete zde.

Plán Merkelové zřejmě odhadli i v Kanadě a Velké Británii. Tamní vlády
oznámily, že přijmou tisíce Syřanů. Z českých politiků se podobně
zachoval premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD), který oznámil, že můžeme
přijmout Syřany. Ještě před ním se ale o možném plánu Merkelové
rozepsal Martin Komárek (ANO). Právě on psal, že si Němci mezi uprchlíky
vyberou ty nejkvalifikovanější občany a na ostatní státy zůstanou ti
ostatní. A to by nám rozhodně nesvědčilo.

Pokud se bude o tom, kdo zamíří do Německa, rozhodovat už v Turecku, jak
naznačuje projednávaný princip jeden na jednoho, Němci ušetří spoustu
peněz, které by jinak museli vydat na návratovou politiku lidem, kteří azyl
nezískají. Ti, kteří ho získají, navíc německou populaci, která se
reprodukuje velmi pomalu. Pokud by s tím němečtí politici něco nedělali,
mohlo by se stát, že ve druhé polovině 21. století už Německo nebude
nejlidnatější zemí EU. Merkelová ale ukázala, že s tím hodlá něco
dělat.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Útoky Zemana a Babiše na Českou televizi? K tématu má co říci Slávek
Boura, někdejší hvězda TV Nova

ROZHOVOR „Přirozenou vlastností člověka je vlastnit, manipulovat a chlouba
ega, což tito dva pánové splňují,“ říká na adresu Andreje Babiše a
Miloše Zemana bývalá hvězda TV Nova, moderátor a skladatel Slávek Boura. V
rozhovoru pro ParlamentníListy.cz zhodnotil dobu po sametové revoluci.
Promluvil také nejen o Václavu Havlovi, ale i třeba o Janu Žižkovi a Janu
Husovi. „Jan Hus byl tlustý alkoholik – sexista a inteligentní
manipulátor,“ říká Slávek Boura.

Minulý týden jsme oslavili další výročí 17. listopadu. Jak Vy tu dobu,
těch 28 let po sametové revoluci, hodnotíte? Co se povedlo a co naopak ne?

Ať se stane, co se stane, někdo je spokojený a někdo ne. To už nějak k
člověku patří. A každý hodnotí. A to v každém segmentu našeho života.
Zahraniční firmy se radují, jsme levná kořist. Dlouho lidi neměli
skutečně velké peníze, a tak mnozí by prodali i vlastní matku, jen aby si
na nějaké stříbrňáky sáhli. Ale to bych mohl takto do nekonečna hodnotit.
Spíše na Váš dotaz upřu své pocity: jako národ máme větší potenciál,
který se stále vyšší procento sociopatů bez ideí ve vrcholné politice
snaží eliminovat. Potenciál, který stát využívat nechce. Stali jsme se 17.
spolkovou republikou sousedního Německa a členem EU, se kterou neumíme hrdě
spolupracovat. Raději hrozíme vystoupením, což je blbost. Podlehli jsme
mocné náruči hmotného mamonu a vlastnictví. V pořádku, taková je doba,
ale zároveň lidi se „vypalují“, blbnou, trpí psychika a dramaticky se
zvyšuje procento těch, co ke svému životu nutně potřebují antidepresiva a
psychofarmaka. Je to výsledek povedeného či ne?

I přesto, že - jak říkáme, od sametové revoluce uplynulo už 28 let,
mnozí lidé stále dobu před rokem 1989 a po, srovnávají. A někteří
tvrdí, že dříve bylo lépe. Co je k tomu podle Vás vede a bylo opravdu
něco, co bylo tehdy lepší?

Ale vždyť všichni lidi žijí ze srovnávání. A srovnávání dob je
historicky dané. Někdo řekne, že líp už bylo, někdo zase, že je teď
nejlíp. Porovnávání je vždy individuální. Tehdy byl nepřítel jen jeden:
přítel, nebo nepřítel jedné strany, komunistů. Dnes je naším
nepřítelem alternativní pravda, která je všudepřítomná a tím pádem je
naším nepřítelem neustálá pomatenost a zmatenost, co je a co pravda není.
A v tom, kruci, aby se prase vyznalo! Můžeme cestovat, ale jsme pořád chudí
turisté z východu. Můžeme podnikat, ale pro státní úředníky jsme
automaticky zloději. Máme svobodu slova, ale nesmíme si jen tak říct, co si
myslíme. A vyrostla v nás obří autocenzura. Je to lepší, nebo horší?

Minulý týden právě u příležitosti 17. listopadu vyrazilo do ulic Prahy a
několika dalších větších měst poměrně dost lidí. Co to svědčí o
náladě v České republice?

Nepoměrně více lidí, jak jsem si všiml, přijelo do Prahy nakupovat.
Nepoměrně více lidí bylo toho dne shoppingovat. To svědčí o náladě v
ČR. Včetně postoje prezidenta republiky s jeho tichou vzpomínkou…..

Jak vidíte v současné době stav demokracie u nás? Někteří, hlavně
těsně po volbách, mluvili o tom, že je demokracie ohrožena, nebo že
dokonce skončila…

Toto slovo je už dost zprofanované. Dokud se člověk cítí svobodný,
můžeme o demokracii diskutovat a můžeme-li diskutovat, pak je. Svoboda je
stav mysli a od toho se pak odvíjí onen pocit jakési demokracie. A svoboda a
demokracie je v ohrožení pořád. Stát námi potřebuje manipulovat, my se
tomu bráníme a to je neustálý boj. A pokud ten neustálý boj je, pak je
vše v pořádku.

Právě ohledně ohrožení demokracie mluví někteří lidé v souvislosti s
Milošem Zemanem a Andrejem Babišem. Jak vy tyto dva politiky v současné
době hodnotíte a co říkáte na to, co se děje po volbách?

Přirozenou vlastností člověka je vlastnit, manipulovat a chlouba ega, což
tito dva pánové splňují. Být sociopatem je v módě a lid to tak
demokratickou cestou prozatím chce. Můžu nesouhlasit, můžu remcat, ale
také se můžu bránit tím, že je k sobě domů nepustím. Ale chápu stav
věcí v jejich souvislostech. A politika dneška je prostě jen akcí a reakcí.
Sleduju tento stav se studených smíchem. Snad mě nepřejde….

U příležitosti 17. listopadu se opět více mluvilo o Václavu Havlovi. Jak
vy s odstupem doby vidíte jeho „odkaz“ a co říkáte na to, že řada
lidí na něj kouká čím dál tím víc kriticky?

Jeho odkaz je v tom, že splnil svou historickou úlohu. Svět pozitivně
zaregistroval Československo a následně Českou republiku. Jsme hrdi na naše
historické ikony, jsme zemí svatého Václava, přičemž jeho vrah bratr
Boleslav je zakladatelem naší státnosti a národní identity, Jan Hus byl
tlustý alkoholik – sexista a inteligentní manipulátor, Jan Žižka byl
nedobrovolný gangster, protože kdyby nebyl, jeho vlastní lidé by ho
zavraždili a největší osobností naší historie si lid zvolil vymyšlenou
postavu…..a tak dále je to s tou naší historií. No a co? Kriticky se
můžeme dívat na cokoli, ale ruku na srdce, kdo z nás je součástí
veřejně diskutované historie?

Vyčítají mu například podporu bombardování Jugoslávie nebo velkou
amnestii po svém zvolení? Co se mu podle Vás povedlo a co ne?

Mylné, ba špatné kroky jsou důsledkem těch, co tančí s vlky. Predátoři
nás dokáží vmanipulovat do svých pavučin a pak je člověk za debila.
Myslím, že do podobné role se dostal každý z nás. Tím ovšem nechci pana
Havla omlouvat, jen hledám souvislosti k pochopení. Ale kdo nic nedělá, nic
nezkazí….a z hledání prostřednictvím špatných rozhodnutí se staví
historie…..nicméně pan Havel zažehl v lidu jiskru naděje, přestože
otevřel brány predátorům, kteří udělali pro ně to nejpřirozenější:
okradli nás. A v tom jim pomáhali další Češi, jak už mnohokrát v naší
tisícileté historii.

Pravicoví politici tvrdí, že se nyní máme nejlépe v historii naší země.
Do jaké míry je to pravda? A co by nová vláda měla udělat pro sociálně
slabé skupiny obyvatel? Kterým skupinám se dnes žije těžko?

Nejen pravicoví politici toto tvrdí….a nejlépe se skutečně máme. Máme
tady tak dlouho mír, dvě dekády jakousi materiální prosperitu, že lidi
blbnou, začínají se nudit, hledají vlastní identitu, hledají cestu se s
něčím identifikovat. Minoritní skupiny chtějí manipulovat majoritou a lid
vpustil do svých životů vyšší procento sociopatů, než je pro nás
zdrávo. Stát si čím dál více uzurpuje právo mluvit nám do soukromých
životů a k tomu potřebuje více státních úředníků. A míní takto
postupovat dál. Ale tím dělá ze svých lidí nesvéprávné rozmazlené
fracky, kteří můžou čekat na jakoukoli podporu. Jsem vzděláním
speciální pedagog a už v druhé polovině osmdesátých let nás na
Universitě Karlově, mimo jiné, učili, jak se dělá sociální politika
potřebných v zahraničí. Nápadů je spousta, ale politická vůle chybí. A
chybět bude, neb kde je zvůle bez ideí a lidu chutná reklamně marketingová
strava, situace se výrazně měnit nebude. A facelifting tu nepomůže, když
je Svět násobně zrychlený a my ještě nepochopili principy
nadcházejícího fungl nového - ekonomicko-sociálních vztahů 4.
průmyslové revoluce….už brzy se budou dít neuvěřitelné věci s ještě
větší náročností na psychiku jednotlivce než do dnes.

T. Okamura nedávno vyzval ke změně statusu veřejnoprávních České
televize a Českého rozhlasu. Je pravdou, že zejména ČT je kritizována za
stranění některým politikům a špinění jiných. Zemanova kancelář si na
ni stěžuje často. Kritizován je i např. výběr hostů do pořadů Václava
Moravce. Oproti tomu zastánci ČT tvrdí, že jakákoliv podobná změna by
ohrozila naši demokracii. Jak hodnotit práci ČT a rozhlasu? Je třeba
přistupovat ke změnám?

Média tu odjakživa byla k manipulaci lidu. ČT se vždy hlásila k systému
britské BBC. Nicméně v médiích jsou lidé a záleží na jejich osobní
svobodě a charakteru vidění světa. Do bodu obecného akceptování
veřejněprávního média jsme ještě nedozráli. Nicméně každý blb může
cokoli či kohokoli kritizovat, protože není spokojen s výběrem nejen hostů,
ale i informací. Nekonstruktivní kritika pak přerůstá v arogantní hájení
vlastních názorů, což pak svědčí spíše o charakteru kritika, než o
charakteru média. A to se týká i prezidenta, stejně jako podnikatele.
Manažeři státu (politici) nesmí agresivně atakovat média. Ať se boj
mocenských skupin přenese do méně hlasitých rovin.

Blíží se volba prezidenta. Jak vidíte v současné době šance Miloše
Zemana a co ostatní kandidáti?

Stále jsem nepochopil, k čemu je nám v této době obecná volba
reprezentanta státu. Tradičně žijeme v parlamentní demokracii. A když
není posílená funkce prezidenta, pak je tu silné nutkání z této role
udělat markýrovanou šmíru. V Německu mají parlamentní demokracii a kdo
zná jméno současného prezidenta? Kdo zná jméno prezidenta v zemích, kde
je parlamentní demokracie? Jen znalci, politologové. Náš současný
prezident by rád tuto funkci značně nabobtnal, ale pak bude nutno revidovat
naši ústavu. Je s tím lid obeznámen? Chce to? Protože jestli ne, pak….pak
si uděláme za nějakou zbytečnou miliardu všelidový cirkus. Jestli ale chce,
pak zvažme prezidentský systém. Sice v něm nemáme tradici, ale něco
nového nás může dál inspirovat a zjevně lid žádá silné vůdce. Já
osobně nic podobného nežádám, ale v této roli reprezentanta našeho
národa bych rád viděl a zažil svěží změnu. Hraje se, mimo jiné, i o
identifikaci a hrdost lidu a o jeho ducha. Čím menší sociopat to bude, tím
pro nás lépe.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Už to naťukl Erik Best: Než Sobotka odešel, podepsal za nás důležitý
dokument, který prý ovlivní naše životy. Čtěte více

Těsně před odchodem z funkce se premiér Bohuslav Sobotka za českou stranu
zúčastnil aktu podpisu nového dokumentu Evropské unie, tzv. Evropského
pilíře sociálních práv. Akt podpisu se odehrál ve švédském Göteborgu.
Dokument může být krokem ke sjednocení sociálních, zdravotních či
školských systémů v celé EU. Ekonom a publicista Martin Kunštek v textu
pro ParlamentníListy.cz dochází k jasným závěrům: Zatímco dle naší
Ústavy má nárok na lékařskou péči cizinec, který platí zdravotní
pojištění, nyní to bude kdokoliv. Třeba i migranti, kteří by mohli být
dle aktuálního návrhu kolujícího po orgánech Evropského parlamentu
kvótně rozdělováni. Dopady vidí Kunštek i v oblasti školství – dle
naší Ústavy bezplatného, dle nového dokumentu EU „cenově dostupného
každému“.

Téměř měsíc po volbách jel dosluhující premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD)
na jednání Rady EU do švédského Göteborgu. V době, kdy už jím vedená
vláda čeká pouze na skončení ustavující schůze Poslanecké sněmovny,
aby podala demisi – jak jí to předepisuje Ústava, podepsal za ČR 17. 11.
2017 Evropský pilíř sociálních práv. Tento dokument připravený Evropskou
komisí je právním základem pro demontáž práv garantovaných českým
občanům naší Ústavou a Listinou základních práv a svobod. A hlavně k
jejich „přerozdělení“ ve prospěch imigrantů.

Téma už v minulých dnech svým článkem otevřel publicista a analytik Erik
Best.

První pokus o snížení úrovně ochrany lidských práv, tak jak nám je
garantuje Listina, představoval návrh Smlouvy o ústavě pro Evropu. Její
součástí byla i Listina základních práv Unie. Ve srovnání s naší
Listinou základních práv a svobod zaručovala občanům mnohem méně práv.
V našem Parlamentě evropská ústava schválena bohužel byla, i když
někteří zákonodárci upozorňovali na to, že jde o tunel na českou Ústavu
a Listinu. Jako první na problém tehdy upozornil senátor Jaroslav Kubera (ODS),
který vypracoval a zveřejnil srovnávací tabulku práv zaručených naší
Listinou a práv podle evropské ústavy. Z ní bylo jasně patrné, že
evropský dokument je pro naše občany méně výhodný. Evropská ústava byla
naštěstí tehdy zastavena dvojím vetem v referendech ve Francii a v Holandsku.
A s ním šla „pod stůl“ i „evropská listina“. Už tehdy někteří
právníci upozorňovali na to, že snížení ochrany práv občanů je
cíleným tunelem a nikoli nedopatřením. Pokud by EU chtěla garantovat
všechna dosavadní práva, která mají občané členských zemí zaručena ve
svých ústavách, a „povýšit“ je na úroveň EU, tak by jednoduše
stačilo do evropské ústavy napsat, že její součástí je Evropská úmluva
o ochraně lidských práv. Ta byla podepsána na půdě Rady Evropy, jejímiž
členy jsou všechny členské země EU. Převzetí do komunitárního práva by
tedy nebyl žádný problém. Stačila by na to jediná věta.

Naše Listina základních práv a svobod je podle článku 3 Ústavy nedílnou
součástí ústavního pořádku. V ní jsou zakotvena všechna
nejdůležitější práva – od základních, politických, hospodářských
až po sociální. Naše Listina je považována za jednu z nejlepších na
světě. Její změna je podle článku 39 odst. 4 Ústavy možná pouze cestou
ústavního zákona, který musí být schválen 3/5 všech členů obou komor
Parlamentu. Tedy 120 poslanci a 49 senátory. V dosavadní historii ČR k tomu
nikdy nedošlo. Evropská unie však našla způsob jak nás „oklikou“
připravit o práva, která naši předkové vybojovali v zápasech se třemi
totalitami – habsburskou, nacistickou a komunistickou. A ještě se přitom
tváří, že nám přináší záruku „blahobytu“ v podobě evropského
sociálního státu. Pravdou je však naprostý opak.

Naše Listina stanoví v čl. 33 odst. 1, že „každý má právo na
vzdělání. Školní docházka je povinná po dobu, kterou stanoví zákon“.
V odst. 2 je pak navíc zaručeno, že „občané mají právo na bezplatné
vzdělání v základních a středních školách, podle schopností občana a
možností společnosti též na vysokých školách“. Naproti tomu Evropský
pilíř sociálních práv v článku 1 stanoví, že „Každý má právo na
kvalitní a inkluzivní všeobecné a odborné vzdělávání a celoživotní
učení, aby si udržel a nabyl dovednosti, které mu umožní účastnit se
plně na životě společnosti a úspěšně zvládat přechody na trhu práce.“
V čl. 11 písm. a) je stanoveno, že „děti mají právo na cenově dostupné
a kvalitní vzdělávání a péči v raném věku“.

Rozdíl je patrný již na první pohled i právnímu laikovi. Pokud jej
nechápe Bohuslav Sobotka, ani jako absolvent právnické fakulty, tak by se
měl ihned vzdát poslaneckého mandátu, protože není způsobilý tuto funkci
vykonávat. Pokud jej chápe a přesto Pilíř podepsal, tak by neměl být
poslancem za sociálnědemokratické voliče, jejichž předkové za tato práva
krváceli na barikádách a umírali v nacistických koncentračních táborech.

Česká Listina zaručuje občanům právo na bezplatné vzdělávání na
základních a středních školách. Evropský pilíř hovoří pouze o cenově
dostupném a kvalitním vzdělávání. Aniž by stanovil, co to přesně
znamená. Pro některé rodiče nepředstavuje cenově nedostupné školné ani
ve výši několika tisíc měsíčně. Pro jiné by však byl problém platit
za základní školu i několik stovek. Evropský pilíř tedy boří právo na
bezplatné vzdělávání pro naše občany a místo něj zavádí inkluzi. S
tou už bohužel i u nás máme roční konkrétní špatné zkušenosti.
Inkluze byla zavedena na nátlak EU. Oficiálně proto, že se Bruselu nelíbil
vysoký počet Romů ve speciálních a praktických školách. Český systém
zvláštních škol byl nejlepší na světě. V ČR na rozdíl od
západoevropských zemí před inkluzí prakticky neexistovala negramotnost. A
to ani v případě Romů. Tento fakt lze doložit mimo jiné i tím, že
každý Rom umí vyplnit formuláře žádostí o sociální dávky. Což by
jako negramotný nezvládl. Předchozí systém respektoval to, že lidé se
rodí jako odlišní – s různou mírou nadání. Všem však zajišťoval
možnost vzdělání podle jejich schopností. A měl v tom nejlepší výsledky
na světě. V Bruselu však byl označen za diskriminační, protože
nezajišťoval všem to stejné. Což si v praxi není možné, ale neznamená
to, že to EU v rámci politiky „pseudorovnosti“ nemůže požadovat. Náš
systém však musel být zbourán nikoli jen kvůli Romům, ale zejména v
rámci přípravy na „příděl imigrantů“ pomocí unijních
přerozdělovacích kvót. Co na tom, že k žádné skutečné rovnosti v praxi
nedošlo. Tam, kde do škol byli inkludováni Romové, rodiče z řad
většinové populace své děti překládají do jiných škol. A často do
soukromých – tedy za školné. To samé se děje i v Německu, kde jsou do
běžných základních škol inkludovány děti imigrantů. A i mladí Němci
jsou překládáni do škol, kde imigranti nejsou, ale platí se školné. Asi i
proto se EU v rámci harmonizace snaží nahradit lepší práva z naší
Listiny pro občany méně hodnotnými ustanoveními z evropského pilíře. V
této oblasti jde jednoznačně o „přerozdělení práv“ od našich
občanů ve prospěch migrantů.

I naše Listina dělí práva na základní, která jsou zaručena všem lidem
bez rozdílu občanství, a ostatní, která jsou garantována občanům státu.
Mezi základní práva patří právo na život a s tím související zákaz
trestu smrti. Stejně jako právo na osobní svobodu, což podle čl. 8 naší
Listiny znamená, že nikdo nemůže být uvězněn ani vzat do vazby bez
rozhodnutí soudu. A dále, že k trestu vězení může být člověk odsouzen
pouze v případě, kdy mu je ve spravedlivém soudním procesu nade vší
pochybnost prokázáno spáchání činu, který je podle zákona trestný. Tato
základní práva, mezi něž patří i právo na spravedlivý proces, jsou
zaručena všem lidem bez rozdílu. I cizincům a neobčanům. Stejné je to ve
všech civilizovaných zemích. Ostatně ve všech evropských zemích tato
základní práva zaručuje i Evropská úmluva o ochraně lidských práv,
jejíž ochrany se občan kteréhokoli evropského i neevropského státu může
dovolávat u Evropského soudu pro lidská práva se sídlem ve Štrasburku.

Ostatní lidská práva se dělí na politická, kulturní, hospodářská a
sociální. Jejich nositeli je většinou občan příslušného státu. Za
určitých podmínek je může nabývat i cizinec. Není to však nikde
automatické. Mezi politická práva patří např. právo volit a být volen do
veřejných funkcí. Všude na světě platí, že volit představitele státu
mohou pouze občané příslušného státu. V EU existuje jedna výjimka – a
tou jsou volby do Evropského parlamentu. Volí se v okrscích, kterými jsou
jednotlivé členské státy. Volit však občané států EU mohou kdekoli,
pokud v dané zemi mají registrovaný pobyt. Takže např. občan SRN, který
má evidované bydliště v Praze, může volit evropské poslance v ČR.

Mezi hospodářská práva patří právo na práci nebo právo podnikat. Podle
čl. 26 naší Listiny je každému přiznáno právo pracovat či podnikat.
Odstavec 4 však výslovně zakotvuje možnost zvláštní úpravy pro cizince.

K sociálním právům patří takové civilizační výdobytky jako právo na
důchodové zabezpečení, podporu v době nezaměstnanosti, v době
rodičovské, nebo během nemoci. Možnost čerpání požitků z těchto práv
je ovšem podle článků 29 až 35 Listiny podmíněna splněním zákonných
podmínek. Tato práva stejně jako např. právo na ochranu zdraví a
zdravotní péči, jsou přiznána i cizincům, ovšem pouze v případě, pokud
se svými platbami daní nebo zdravotního a sociálního pojištění
účastní na jejich financování. V případě dětí se uznává tato
podmínka za splněnou, pokud povinnosti plní rodiče.

Rovněž v případě zdravotní péče je evropský pilíř pro české občany
nevýhodný. Naše Listina v čl. 31 stanoví, že „Každý má právo na
ochranu zdraví. Občané mají na základě veřejného pojištění právo na
bezplatnou zdravotní péči a na zdravotní pomůcky za podmínek, které
stanoví zákon.“ První věta v praxi znamená, že nikdo – ani neobčan
– nesmí být např. mrzačen. Druhá věta však dává právo na bezplatnou
zdravotní péči. Ovšem za podmínek stanovených zákonem. Tou podmínkou je
účast na systému veřejného zdravotního pojištění. Jinak řečeno
placením pojistného.

Evropský pilíř v čl. 16 stanoví, že „Každý má právo na včasný
přístup k cenově dostupné a kvalitní preventivní a léčebné zdravotní
péči.“ Důležité je zejména slůvko „každý“. Tím se totiž myslí
i ti, kteří pojistné neplatí. I imigranti, kteří nepřispěli ani korunou
nebo eurem do systému zdravotního pojištění – nebo v zemích, kde je
národní zdravotní služba do státního rozpočtu – podle evropského
pilíře mají mít právo na zdravotní péči. Co znamená v jejich případě
cenově dostupné je otázka. Zvláště když nepracují a tudíž nemají
žádné příjmy. Aplikace tohoto ustanovení Pilíře by u nás znamenala
zrušení práva na bezplatnou zdravotní péči pro účastníky veřejného
zdravotního pojištění výměnou za to, že náš stát bude poskytovat
zdravotní péči imigrantům. Které se nám sem Brusel chystá posílat v
rámci reformy Dublinské úmluvy o nakládání s imigranty, aktuálně
projednávané v orgánech EU.

A takto je to prakticky se všemi dvaceti články evropského pilíře. Na
první pohled je z něj patrná snaha Evropské komise přenést další
pravomoci, které doposud byly v rukou členských států, na úroveň EU.
Výsledek vypadá jako zmetek nejen proto, že se Komise pokouší o „kvadraturu
kruhu“. Tedy o rychlou harmonizaci velmi rozdílných systémů sociálního
zabezpečení v jednotlivých členských státech. Při pouhém přečtení
dokumentu laik může nabýt dojem, že cílem je „zglajchšaltovat“
rozdílné systémy na stejnou úroveň. A ta výsledná úroveň je pro občana
mnohdy horší, než to, co máme v národní legislativě. Nebezpečí
vykradení práv, které dnes členské státy garantují svým občanům, je
vidět teprve až v okamžiku, kdy si vedle sebe položíme evropský pilíř a
např. naši Listinu základních práv a svobod. Pokud by EU skutečně chtěla
zajistit, že na celém území Unie bude vybudován sociální stát s
nejvyšší možnou úrovní ochrany sociálních práv, tak by mohla zvolit
mnohem jednodušší a právně čistší cestu. A tou je přistoupení k sérii
Úmluv Mezinárodní organizace práce (ILO).

Podobně jako se v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky
stala EU smluvní stranou Rámcové úmluvy o kontrole tabáku (FCTC). Tím, že
ji Komise podepsala za celou EU se FCTC stala součástí práva EU a její
ustanovení jsou závazná pro členské státy. Pokud by některý členský
stát nezapracoval do svého práva povinnosti plynoucí z FCTC, tak by mohl
být Komisí žalován u Evropského soudního dvora (ESD) se sídlem v
Lucemburku. A mohly by mu být uděleny pokuty. Touto cestou se nám do
českého zákona o potravinách dostala obrázková varování na cigaretách
zobrazující poškozené zdraví kuřáků – známá pod lidovým označením
„Kuberovo pexeso“.

Úmluvy ILO velmi podrobně řeší nejen pravidla k zajištění bezpečnosti
práce, ale i sociální a zdravotní zabezpečení. Zakotvují právo na
důchodové zabezpečení a dokonce předepisují, že poměr vyplácených
starobních penzí by ve vztahu k průměrné mzdě neměl být menší než 50
%. Podobně zavazují státy k tomu, že má být zaručena určitá minimální
úroveň odměňování za práci, která pracujícím zajistí slušné
podmínky k životu. Úmluvy ILO jsou poměrně podrobné. V případě
minimální mzdy je např. předepsáno, že nemá být nižší než je 40 %
průměrné mzdy v národním hospodářství. Úmluvy ILO řeší celý komplex
sociálního a zdravotního zabezpečení. Včetně podpor v nezaměstnanosti,
nároku na dovolenou, nebo nemocenské. A ve prospěch pracujících je
upravují velmi kvalitně. Západoevropské země je většinou přepsaly do
svých zákonů a většinou je dodržují. Respektive vymáhají jejich
dodržování na svých územích. Rozšíření tohoto vysokého stupně
ochrany sociálních práv do všech členských států EU však zřejmě
nebylo cílem Komise. Úmluvy ILO totiž práva a ochranu zajišťují zásadně
a jen pracujícím a jejich rodinám. Za pracující ILO považuje jak
zaměstnance, tak i podnikatele a osoby samostatně výdělečně činné. Ti
všichni se totiž prostřednictvím daní a plateb pojistného podílejí na
financování systémů zdravotnictví a sociálního zabezpečení. V
případě dětí se má za to, že za ně se na financování podílí rodiče
a v případě důchodců, že si tyto služby již zaplatili ve svých
předchozích odvodech. V případě osob trvale neschopných práce, jako jsou
invalidé, úmluvy ILO počítají s tím, že jich v každé společnosti je
určité malé procento, které je v rámci humanity zbytek společnosti schopen
uživit. V případě podpor v nezaměstnanosti ILO počítá rovněž s
pojistným modelem – postaveným na tom, že v době, kdy člověk vydělává,
si platí pojištění, z něhož pak čerpá podporu v době, kdy práci
dočasně nemá. Nebo v případě absolventů s tím, že po čase práci
získají a pak budou sami do pojistného systému přispívat.

Přistoupením celé EU k úmluvám ILO by se z nich stalo evropské acquis
communitaire, které by bylo pod ochranou ESD. Tím by byl opravdu zajištěn
sociální stát pro celou EU. Jenže to cílem Komise nebylo. Komise chce ubrat
část práv, která dnes mají občané členských států, a dát místo toho
práva imigrantům. To je zřejmě hlavním cílem evropského sociálního
pilíře. Ani úmluvy ILO totiž nikdy nepočítaly s tím, že se do nějakého
státu nahrne několik milionů imigrantů, kteří nikdy do státní kasy ani
pojistných systémů nepřispěli ani nejmenší platnou mincí, a že by tito
lidé přesto měli mít nárok na zdravotní a sociální zabezpečení. Ale
přesně tohle jim má zajistit Evropský sociální pilíř.

Problém je, že podle článku 10b Ústavy je evropské právo nadřazeno
vnitrostátní právní úpravě. Sobotka tak podpisem Pilíře protiústavně
umožnil vytunelování naší Listiny základních práv a svobod, která je
součástí naší Ústavy. Nejhorší na tom všem však je, že pokud poslanci
a senátoři nenajdou nějaký způsob, jak Sobotkův podpis zneplatnit, tak
problém zřejmě nebude řešit český Parlament. Hrozí, že jej v budoucnu
může řešit Evropský soudní dvůr. A ten si již v loňském roce dokonce
troufl zrušit i část německého Základního zákona (obdoby naší Ústavy
v SRN).

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Varování: Brusel zase připravuje vnucování migrantů. Utajeně. A ještě
jedna zpráva o EU...

Dalekosáhlé změny unijních pravidel pro žadatele o azyl se nemají
dohadovat veřejně na plénu Evropského parlamentu, ale raději za zavřenými
dveřmi a jen mezi několika zástupci z unijních institucí. Ve Štrasburku o
tom rozhodla většina poslanců tvořená lidovci, socialisty a liberály. A
hned na to zareagoval europoslanec Jan Zahradil (ODS).

Pro žadatele o azyl nyní platí povinnost registrovat se v první evropské
zemi, do které přijedou. Reforma, kterou navrhují někteří europoslanci, by
ale dosavadní tzv. Dublinský systém nahradila trvalým a povinným
přerozdělováním, bez jakéhokoli horního limitu.

„Již několik let upozorňujeme na to, že Evropská unie nemá a nesmí mít
právo nařizovat členským státům, komu na svém území udělí povolení k
pobytu,“ oponuje šéf Aliance konzervativců a reformistů v Evropě Jan
Zahradil.

„Aktuální návrh jde ale přesně opačným směrem. Unijní azylová
agentura má dostat úkol rozvážet žadatele po evropských státech. Kdo se
bude zdráhat, má přijít o evropské fondy. Jde o tak zásadní změny, že
jejich projednávání se musí odehrávat veřejně, ne skrytě mezi několika
málo lidmi,“ dodal.

Na svém facebookovém profilu pak Zahradil sdílel rovněž zprávu z
oběžníku. „Europarlamentní kvestoři nám v něm sdělují, že v
budovách EP v Bruselu a Štrasburku už NIKDY nepoteče teplá voda. Zavřeli
ji na jaře, protože se v trubkách objevila nebezpečná bakterie Legionella (žije
v teplé vodě, vodním aerosolem se dostává do vzduchu a po vdechnutí
způsobí pěknou paseku v dýchacích cestách). Po prozkoumání rozvodného
systému zjistili, že je ve stavu, kdy z něj tu bakterii neumí s jistotou
dostat. Leda by vyměnili ty rozvody komplet. To by ovšem znamenalo ty baráky
na pár let zavřít,“ popsal Zahradil s tím, že došlo tedy k zavření
teplé vody.

„Nafurt. Evropské řešení,“ řekl se smíchem.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Ve třídě, kde jsou z poloviny Arabové a Turci, to vypadá jako v pekle!
Berlínskou policií otřásá svědectví instruktora z policejní školy

Německo se snaží integrovat stovky tisíc migrantů ze zemí Blízkého
východu a Afriky také tím, že jim nabízí v podstatě stejné kariérní
možnosti jako rodilým Němcům. Jak ale ukazuje příběh z berlínské
policejní akademie, ne vždy se to vyplácí.

Deník Die Weltl informuje o audio nahrávce, na které popisuje nejmenovaný
instruktor z policejní akademie z berlínské čtvrti Spendau nedůstojné
chování studentů s přistěhovaleckými kořeny z arabských zemí a Turecka.
„Odučil jsem toho na policejní akademii mnoho, ale s něčím takovým jsem
se ještě nesetkal. Ve třídě, kterou tvoří z poloviny Arabové a Turci, to
vypadá jako v pekle. Jsou drzí, hloupí a ani jim není pořádně rozumět,“
uvádí policista.

Instruktor si dále stěžuje na šíření nenávisti a násilí ve třídách,
které obecně navštěvuje větší počet migrantů. „Německým studentům
je vyhrožováno a ti se svých arabských a tureckých kolegů bojí. Nechci
radši ani vědět, jak budou tito lidé fungovat v rámci policie. Tohle nejsou
kolegové, ale nepřátelé, které jsme si nasadili do svých vlastních řad,“
stěžuje si rozhořčeně muž, jehož identita zatím nebyla prozrazena.

O autenticitě nahrávky se však ani v policejních kruzích nepochybuje. „Musíme
se na tu školu více zaměřit, promluvit se studenty a zjistit, co se tam
vlastně děje,“ cituje Die Welt mluvčího policie Thomase Neuendorfa. Jak
uvedl na žádost médií šéf policie Klaus Kandt, nahrávka mu byla
přeposlána minulý týden jedním z jeho podřízených. „Poté jsme
požádali vedení školy, aby nám vše vysvětlili,“ uvedl Kandt.

Vše ale nasvědčuje tomu, že o těchto problémech se u policie dobře ví.
Alespoň to tvrdí policejní odborová organizace GdP. „Známe dokonce i tuto
audio nahrávku a sdílíme obavy, o kterých se tam hovoří. Především
proto, že to není zdaleka poprvé, kdy je na tyto problémy upozorňováno.
Bohužel nás kvůli této záležitosti doposud nikdo oficiálně nekontaktoval.
Nikdo nám zatím skutečně nehlásil, že by popisované zkušenosti sám
zažil,“ říká mluvčí organizace Benjamin Jendro.

Do celé kauzy se vložili také politici. „Personální standardy se u
berlínské policie neskutečně snížily. U policie by přece měli sloužit
ti nejlepší z ročníku a ne aby se brali úplně všichni. Jazyková a
kulturní kvalifikace je fajn, ale součástí požadavků musí být také
jazykové dovednosti a úroveň jejich použití. Kdo je nemá, k berlínské
policii prostě nepatří,“ říká mluvčí berlínské FDP.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V Evropě už teď jsou tisíce fanatiků připravených zemřít za Alláha. A
Islámský stát vážně nekončí, tak hloupí jeho šéfové nejsou.
Bezpečnostní analytik tuší velký útok ještě před Vánoci

ROZHOVOR „Co se týče dalšího vývoje, určitě lze očekávat, že se
budou vycvičení bojovníci po porážce Islámského státu přesouvat do
Evropy, aby zde útočili,“ konstatuje bezpečnostní expert Lukáš Visingr s
tím, že i kdybychom dnes neprodyšně uzavřeli. hranice, v Evropě jsou už
stejně tisíce fanatiků, kteří jsou ochotni zabíjet a umírat za Alláha.
„Takže ano, útoky kolem období Vánoc se rozhodně očekávat musejí,
protože všude bude hodně ‚měkkých‘ cílů, pro teroristy velmi
lákavých. Vánoční trhy bohužel představují téměř ideální terče pro
brutální útoky se stovkami mrtvých,“ doplňuje ještě známý publicista.

Co říkáte na poslední zprávy ze Sýrie, které odhalují konec bojů o
hlavní město Islámského státu Rakku? Podle nich byla uzavřena dohoda, na
základě které spojenci proti IS včetně USA nakonec souhlasili s evakuací
možná tisíců islamistických fanatiků i s jejich rodinami a plnou vyzbrojí
do jiné části Sýrie. Nenaplnil se tak slib ministra obrany Spojených
států, který prohlásil, že všichni bojovníci IS budou buďto zabiti, nebo
uvězněni. Osvobození islamističtí radikálové pak hned dobyli syrské
město Búkámal...

Jelikož hodně sleduji i fóra, kde se objevují zprávy z Blízkého a
Středního Východu takříkajíc v reálném čase a v originále, zaznamenal
jsem to ještě dřív, než tyto zprávy pronikly do médií na Západě. Mám
ale o celé té záležitosti určité pochybnosti. Něco pravdy na tom zjevně
bude, je ovšem otázka, nakolik to vůbec mohli Američané ovlivnit. Přece
jen mají v Sýrii relativně málo vojáků, provádějí hlavně letecké
údery, takže Rakku dobývaly zejména místní arabské a kurdské jednotky z
uskupení SDF, jejichž velitelé pak logicky měli rovněž hlavní slovo,
když se jednalo o takové dohodě.

Bohužel to jen dokazuje, jak vliv USA v regionu poklesl, protože skutečně
pochybuji, že by Američané s něčím takovým souhlasili, ale zřejmě
neměli možnost, jak tomu zabránit, protože jejich místní spojenci měli
své vlastní zájmy. Každopádně bych ale radil brát s rezervou ta
gigantická čísla, protože v kultuře Blízkého a Středního východu
bývá velmi silný sklon přehánět, a to záležitosti pozitivní i
negativní, takže údajné „tisíce“ islamistů bych doporučil o řád
snížit. V každém případě je to však výpověď o tom, jak vypadají
poměry v regionu. Na málokoho se dá opravdu spolehnout, spojenectví mohou
vznikat i zanikat velice rychle, což jsme v poslední době ostatně už
nejednou viděli.

Z Rakky tak měly nerušeně odejít i stovky zahraničních bojovníků z
Francie, Turecka i různých asijských a afrických zemí. Proto Rusko hned
obvinilo USA ze spolupráce s Islámským státem. Dohoda byla uzavřena prý
proto, aby už na straně Kurdů a dalších arabských spojenců nebyly
větší ztráty na životech, ale mělo se jednat i o zachování ropných
polí. Doprovod sedmikilometrovému konvoji fanatiků měla údajně dělat
spojenecká letadla. Domníváte se, že ty informace od BBC jsou skutečně
pravdivé?

Jak jsem řekl, nějaký pravdivý základ to evidentně má, ty údaje od
místních však bývají velmi často nespolehlivé, protože bývají dosti
zkreslené a přehnané, případně jsou to záměrně šířené polopravdy,
ne-li úplné lži. Například bych opravdu silně pochyboval o tom, že by ten
konvoj měl doprovod spojeneckých letounů. Z hlediska místních kurdských a
arabských velitelů může být pochopitelné, že se snažili omezit ztráty a
zachránit ropná pole, ale nejspíše jim nedošlo, že to je výhodné jen
krátkodobě, protože jakmile islamisté nasbírají síly, ihned zaútočí
jinde, což se také skutečně stalo.

Co se týče obvinění ze strany Ruska, není to žádná novinka, protože už
se třeba uvádělo, že americká letadla přistávala na letištích pod
kontrolou IS s dodávkami zbraní, že americké vrtulníky evakuovaly velitele
IS z obležených měst nebo že mezi bojovníky IS se objevují poradci z
amerických speciálních jednotek. Tohle bych proto bral spíš jako „folklór“,
ostatně o „kvalitě“ těch informací vypovídá obrazový doprovod, který
pocházel z úplně jiných míst a časů, v jednom případě i z
počítačové hry. Takže bych to celé viděl jenom jako součást
normálního propagandistického „přetlačování“ velmocí, které je
pochopitelně velmi atraktivní pro média, ale profesionálové ho neberou
nijak vážně.

Po evakuaci radikálů mají opět žně převaděči, kteří si účtují za
jednoho IS bojovníka čtyři tisíce dolarů. Má se teď začít Evropa více
bát kvůli návratu islamistů, můžeme očekávat větší intenzitu
atentátů zvláště okolo Vánoc?

Před tímto vývojem varuje řada odborníků už dlouho. Velitelé IS jsou
sice fanatici, ale nikoliv hlupáci. Věděli, že na severu Sýrie a Iráku
budou neodvratně vojensky poraženi, a proto se na to včas připravili.
Zahájili přesun osob, materiálu i financí a rovněž připravili plány pro
to, jak bojovat dál. Nové „centrum“ bude mít IS zřejmě v Libyi,
ačkoliv už získal pozice i v Jemenu. Co se týče dalšího boje, určitě
lze čekat, že se vycvičení bojovníci IS budou nyní přesouvat do Evropy,
aby zde útočili. Ale zároveň platí, že mnoho takových už je tady dávno.
I kdybychom dnes neprodyšně uzavřeli hranice, v Evropě už jsou tisíce
fanatiků, kteří jsou ochotni zabíjet a umírat za Alláha.

A většinu netvoří noví imigranti, naopak jsou to starousedlíci nebo jejich
potomci, jak je vidět na pachatelích útoků z poslední doby. Už je zkrátka
pozdě, protože už tady funguje silná paralelní společnost, která slouží
jako podhoubí pro radikály. Takže ano, útoky kolem období Vánoc se
rozhodně očekávat musejí, protože všude bude hodně „měkkých“ cílů,
pro teroristy samozřejmě velmi lákavých. Vánoční trhy bohužel
představují téměř ideální terče pro spektakulární a brutální útoky
se stovkami mrtvých.

Co k tomu říci, že západní spojenci dovolili muslimským fanatikům se
přeskupit a nezabránili ani evropským bojovníkům IS jejich návrat na
starý kontinent? Hraje zde hlavní roli neporušenost ropných polí, jak
tvrdí někteří komentátoři?

Pokud by tady opravdu sehrála úlohu bezpečnost ropných ložisek, tak by se
mělo ukazovat na někoho úplně jiného než na západní země, protože na
ta pole mají smlouvy především ruské a turecké firmy. Ropu z polí
ovládaných IS však svého času nakupovali takřka všichni, dokonce i
Kurdové a Asadova vláda, ačkoliv nejvíc jí mířilo do Turecka. Osobně si
myslím, že západní státy neměly na své nespolehlivé lokální spojence
brát velké ohledy, celá situace však bohužel byla od počátku nastavená
úplně špatně. Z čistě vojenského hlediska by dávalo největší smysl
celou Rakku zcela obklíčit a leteckým bombardováním vymazat z mapy, aby se
posléze nikdo z SDF nemohl vymlouvat, že tou dohodou chtěl pouze snížit
ztráty v městském boji.

Západ by ale za tento postup nepochybně sklidil ze všech stran strašlivou
kritiku. Jiná věc však je, že by to přinejmenším vyslalo islamistům
opravdu důraznou zprávu, že Západ si taky dokáže sundat rukavičky. A snad
by to mělo nějaký odstrašující účinek i na ty, kteří s výcvikem od IS
cestují do Evropy, která stále dělá tragikomicky málo, aby tomu zabránila.
Nejhorší na tom ovšem je, že za tuto neschopnost, slabost a zbabělost
většiny politiků nebudou platit tito politici, protože při útocích budou
samozřejmě umírat jen nevinné oběti.

Pojďme nyní zpátky do Evropy. Podle serveru Novinky.cz bere vedení EU
vytvoření svých dalších ozbrojených složek zcela vážně a už prý chce
začít nakupovat společnou výzbroj pro členské státy i s „požehnáním“
NATO. Zmíněný portál podrobil pak v souvislosti s tím prezidentského
kandidáta a ředitele Asociace obranného a bezpečnostního průmyslu ČR
Jiřího Hynka kritice, že namísto toho, aby se těchto aktivit zúčastnil a
zajistil pro náš průmysl zakázky, tak se spíše uchyluje ke kritice EU za
tento záměr. Co si o tom všem myslet?

Společná evropská armáda je zoufale nereálný nesmysl, který nemůže
fungovat. Podle mě má jen povahu jakési „mantry“, kterou někteří
evropští politici vytahují, kdykoli přijde krize, aby tak ukázali, že Unie
„něco dělá“. Ale jsou to jen prázdné proklamace a floskule, protože
když se začnete vyptávat na konkrétní technické podrobnosti, jak by to
mělo vůbec fungovat, co se týče organizace, velení atd., tak už nikdo
neví. To, co se teď opravdu plánuje, je další posílení spolupráce
evropských zemí, avšak i u toho mám větší a větší pochybnosti, jestli
to má smysl. Unii stejně čeká brzy rozpad, takže cokoli na této bázi
budovat už nemá logiku.

Ačkoli to není příliš vidět, mezi jednotlivými zeměmi EU narůstá
napětí, protože v krizové situaci se logicky projevují odlišné národní
zájmy, navíc se teď do toho přimíchá rostoucí separatismus. Nemám nic
proti spolupráci v obraně, ale je třeba spolupracovat s tím, s kým máme
nejvíc společných zájmů, tedy hlavně se státy V4. Tam by měly směřovat
i aktivity českého zbrojního průmyslu, který může v obraně střední
Evropy hrát velmi důležitou roli. Česko, Slovensko a Polsko mají stále
silné kapacity a vlády by je měly podporovat, jak to dnes vidíme u Polska,
které realizuje působivý program přezbrojení a modernizace své armády.

Stále úřadující ministr vnitra Milan Chovanec nedávno prohlásil, že se
už pracuje na zavedení nových legislativních pravidel do českých zákonů
ohledně vlastnictví zbraní, která přišla z Bruselu. Jde například o
zákaz prodeje zásobníků na dvacet a více nábojů pro krátké zbraně (pistole,
revolvery) a zásobníků s více než 10 náboji pro zbraně dlouhé (pušky).
Domníváte se, že v dalších letech se čeští vlastníci zbraní, kterých
jsou statisíce, dočkají i následných nesmyslných restriktivních
opatření ze strany EU, a dá se vůbec proti tomu něco dělat?

Myslím si, že blízkost konce EU je možné měřit podle narůstající
absurdity nápadů, které se z ní valí na členské státy. Omezování práv
majitelů střelných zbraní je dobrým příkladem, protože i ta slabomyslná
směrnice obsahuje tezi, že mají posléze následovat další restrikce.
Takže ano, další takové pitomosti se určitě objeví, a to tím spíše,
čím více se bude EU propadat do agónie a snažit se budit dojem, že dělá
něco užitečného. Existuje velmi jednoduchá cesta, jak se tomu bránit, ale
drtivá většina politiků na ni bohužel nemá odvahu. Myslím tím otevřené
odmítnutí, asertivní NE.

Je nutné co nejrychleji definitivně schválit novelu ústavy a na jejím
základě říci, že držení palných zbraní je věcí národní bezpečnosti,
takže ho unijní právo nemůže regulovat. Nevést o tom s EU žádné debaty,
prostě to jasně deklarovat jako hotovou věc. Ta směrnice by pro nás vůbec
neměla existovat. Jakékoli správní nebo soudní řízení bychom měli
ignorovat, a kdyby byly uloženy nějaké sankce, tak je ignorovat také. EU ve
skutečnosti nemá žádné páky, jak někoho přinutit k poslušnosti.
Nehrozilo by nám naprosto nic, leda další várka patetického fňukání z
Bruselu. Tohle už není téma pro kompromisy, protože tady jde o naše
životní zájmy a vnitřní bezpečnost, takže je namístě tvrdá
neústupnost.

Americký prezident Trump při svých posledních návštěvách Asie hovořil
jak s čínským, tak i s ruským prezidentem ohledně podpory proti
agresivnímu severokorejskému režimu. V našich médiích také probleskly
zprávy o tom, že americký senát chce odhlasovat opatření, aby měl Donald
Trump těžší přístup ke zbrojním jaderným arzenálům USA. Domníváte se,
že Čína a Rusko dokážou Kim Čong-una přesvědčit, aby dalších
jaderných zkoušek zanechal? A není v současné době, kdy vládne v Bílém
domě Donald Trump, svět více ohrožen jaderným konfliktem?

Rusko má na KLDR naprosto zanedbatelný vliv, nanejvýše může pomoci
symbolicky v OSN. Čína má vliv daleko větší, ale pochybuji, že může Kim
Čong-una přinutit, aby se vzdal svých jaderných a raketových ambicí.
Režim v KLDR zjevně věří, že je to záruka proti americkému úderu.
Uvěřil oblíbenému omylu, že by USA nešly do války s nukleární mocností,
tato víra je však jen příznakem naprosté neznalosti americké jaderné
doktríny. Amerika by do války proti jaderné mocnosti nepochybně šla, ovšem
s tím rozdílem, že by od začátku počítala s použitím svého jaderného
arzenálu.

To není žádný nápad Donalda Trumpa, tak to bylo vždycky, ovšem na rozdíl
od svých předchůdců dal Trump jednoznačně najevo, že hodlá hrozbu KLDR
vyřešit jednou provždy. Čína čelí strašlivému dilematu, protože sice
může uvalit na KLDR embargo a přivést ji ke zhroucení, ale následky by
byly katastrofické i pro ni samotnou. Současně je však jasné, že Trump to
myslí smrtelně vážně, když říká, že USA došla trpělivost.
Nepochybuji, že v krajním případě je připraven nařídit i vojenský úder.
Pokud existuje nějaký způsob, jak celý problém vyřešit bez použití
síly, já o něm nevím. Mám proto dojem, že to neodvratně směřuje k
vojenské konfrontaci, byť ty následky asi budou strašné.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
VIDEO „Do prdele s migranty. Chceme bílé Polsko!“ Maximum informací z
vlasteneckého pochodu ve Varšavě

Britská veřejnoprávní stanice BBC se pohoršuje nad víkendovými oslavami
dne polské nezávislosti ve Varšavě, kterých se údajně zúčastnilo „60
000 nacionalistů“, z nichž mnozí prý provolávali rasistická hesla.

Zatímco ve Velké Británii se v rámci svobody projevu pořádají i
demonstrace příznivců Islámského státu, které nechávají BBC chladnou,
vlastenecká demonstrace v dalekém Polsku působí britské veřejnoprávní
stanici očividně velké trápení. Sobotní oslavy dne nezávislosti, kterou
opětovně získalo Polsko až v roce 1918, se zúčastnilo podle odhadů
policie asi 60 000 lidí. Vedle toho se v hlavním městě konal „antifašistický“
pochod za účasti 2000 lidí.

BBC nijak neskrývá, k jakému z obou táborů chová své sympatie. „Účastníci
početnější demonstrace zpívali náboženské slogany a někteří
pokřikovali rasistické slogany, ve kterých požadovali čisté a bílé
Polsko. Do Varšavy dorazili také extremisté z různých koutů Evropy. Jako
například Tommy Robinson z Velké Británie nebo Roberto Fiore z Itálie,“
konstatuje BBC, která ve své reportáži dává prostor několika „předem
pečlivě vybraným“ přímým účastníkům.

Jedním z nich je třicetiletý Kamil Staszalek. „Přišel jsem uctít
památku těch, kteří bojovali za svobodu Polska. Řekl bych, že 70 %
účastníků pochodu je v klidu, ale ti zbývající občas vykřikují
fašistické slogany,“ říká Staszalek. Své naprosté zděšení neskrývá
ani učitel angličtiny Andy Eddles. „Žiji v Polsku již 27 let a jsem
naprosto šokován z toho, co se v této zemi může dít. Pochoduje tu 50 až
100 000 fotbalových chuligánů, kteří znesvěcují vlastenectví.“

Padesátiletý Eddles dále dodal, že je pro něj důležité podporovat
antifašistickou koalici a jeho „demokraticky smýšlející kolegy, kteří
jsou vystaveni obrovskému tlaku“. BBC dále cituje jednadvacetiletého Pawla
z Rzeszowa. „Náboženství je pro nás důležité a chtěli jsme dát najevo,
že si nepřejeme islamizaci Evropy a v prvé řadě Polska.“ Pochodu ve
Varšavě se zúčastnili také zástupci vládní strany Právo a spravedlnost
(PiS).

„Jsme hrdí na to, že se tolik Poláků rozhodlo zúčastnit oslav spojených
se dnem nezávislosti,“ cituje BBC ministra vnitra Mariusze Blaszczaka s tím,
že někteří účastníci demonstrace nesli polské vlajky a házeli červené
kouřové bomby. Vedle zástupců PiS byli přítomni na oslavách také
všichni prezidenti země za poslední čtvrtstoletí a společně s nimi také
prezident Evropské rady Donald Tusk, který položil věnec na hrob neznámého
vojína a zmínil, že „na vlastenectví nemá monopol politik ani žádná
politická strana“.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Porošenko nařídil MZV, aby dosáhlo světového přiznání hladomoru za akt
genocidy Ukrajinců

Ukrajinský prezident Petro Porošenko oznámil, že nařídil ministerstvu
zahraničí, aby pokračovalo ve své snaze o docílení přiznání ze strany
světového společenství a mezinárodních organizací hladomoru z 30. let
jako genocidu ukrajinského lidu.

„Právě jsem podepsal prezidentský dekret, ve kterém jsem mimo jiné
nařídil ministerstvu zahraničních věcí, aby pokračovalo ve své práci,
která má docílit přiznání ze strany světového společenství, cizích
států a mezinárodních organizací hladomoru jako akt genocidy proti
ukrajinskému lidu," prohlásil Porošenko v sobotu během vzpomínkové akce ke
Dni památky obětí hladomoru.

Hladomor v letech 1932 a 1933 se odehrál ve všech nejvýznamnějších
obilných oblastech Sovětského svazu. Podle různých odhadů došlo k smrti
7-8 milionů osob — z toho na Ukrajině zahynulo 3-3,5 milionu osob, v
Kazachstánu a v Kyrgyzstánu 2 milionu a v Rusku 2-2,5 milionu osob.

Podle ukrajinských zákonů je hladomor označen za akt „genocidy proti
ukrajinskému národu". V Rusku tuto politiku Kyjeva označují za snahu o „politizaci
dějin" a vnést „nedůvěru a nepřátelství do vztahů mezi oběma zeměmi
a znepřátelit tak ruský a ukrajinský lid."

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
Podívejte se na video. Volební stroj v Pensylvánii odmítá dovolit hlasovat
pro Trumpa

Videozáznam vystavený na Twitteru ukazuje Američana pokoušejícího se v
Pensylvánii hlasovat pro Donalda Trumpa, ale volební stroj mu odmítá zvolit
jakoukoliv jinou možnost než Hillary Clinton.

„O tomto jsem už mluvil předtím, zfixlovali to, ale tehdy to byly přeci
jen kecy hlupáků,“ tweetnul ten muž s dodatkem, že pracovníci u voleb mu
pomohli ten problém opravit.

„Jé, je to tak legrační, že všechny ty „chyby“ a „kalibrace“
vždy pomáhají statistikám. Jsou to takové věci, na které čumíte…,“
odpověděl další uživatel Twitteru.

Ten afro-americký volič řekl, že si stěžoval, že volební stanice zjevně
používá staré stroje.

„Jen se tak nad tím zamýšlím, ani jsem nemusel, abych hlasoval, ukazovat
žádnou průkazku,“ tweetnul následně.

Také CBS News hlásí, že Trumpovi voliči v Pensylvánii spatřili, jak se
jejich hlasy přepínají na Hillary Clinton.

„Vrátil jsem se a zmáčknul jsem Trumpa ještě jednou. Třikrát jsem to
udělal, a pak jsem zavolal jednu paní, co pracovala ve volební místnosti. Ta
mi říkala, tak to musíte dělat špatně. Udělala to třikrát a i jí to
vždy spadlo na Hillary,“ řekl Bobbie Lee Hawranko. Kontextová reklama Sklik

Jak jsme referovali už předtím, přívrženci Trumpa spatřili, jak jim
hlasovací stroje mění hlasy i ve Filadelfii, a jiní byli obtěžováni.

Zdroj: infowars.com

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist


Question:
V Rakousku řádí migranti. Už je toho vážně dost

Z rakouského Lince se pomalu stává Kolín nad Rýnem v menším vydání. V
posledních týdnech je hlášeno z hornorakouské metropole čím dál tím
více případů sexuálního obtěžování a znásilnění, které mají na
svědomí migranti.

Tentokrát se staly terčem sexuálního útoku dvě ženy ve věku sedmnácti a
devětadvaceti let, které byly tuto neděli společně v jedné z kaváren v
centru města. Vše probíhalo podle plánu, až do té doby, než se
přibližně ve tři hodiny ráno vypravily společně na toaletu, která byla
vzdálená několik desítek metrů od jejich místa. Vše sledoval sexuchtivý
muž s tmavší pletí, který se vydal za nimi. Nejprve obě ženy obtěžoval
a poté je chtěl znásilnit.

Naštěstí se však jeho útoku ubránily a posléze informovaly policii.
Útočník sice mezitím kavárnu ve spěchu opustil, ale policie jej i díky
přesnému popisu o několik desítek minut později zajistila v dalším z
podniků. „Jde o jednadvacetiletého žadatele o azyl, který podle svých
dokladů pochází z Egypta,“ cituje Kronen Zeitung šéfa policie v Linci
Karla Poguttera. Zatím není zřejmé, jestli se pachatel dopustil podobného
jednání již dříve.

Bezpečnostní situace v Linci, zejména z pohledu žen, se v posledních
týdnech a fakticky i v celém letošním roce dramaticky zhoršuje. V průběhu
roku 2017 bylo na policii hlášeno jednadvacet případů sexuálního
obtěžování či přímo znásilnění. Objasněno bylo následně sedmnáct
případ; z nich více než třetinu spáchali žadatelé o azyl z
Afghánistánu, kteří patří v oblasti sexuálních deliktů skutečně k „nejaktivnějším“.

Minulý týden byl v Linci konečně dopaden jednadvacetiletý žadatel o azyl z
Afghánistánu, který je obviněn ze znásilnění a dalších dvou pokusů o
znásilnění. Svoji první oběť znásilnil o Halloweenu. Další dvě ženy
poté přepadl v průběhu listopadu. Po konfrontaci s důkazy se afghánský
mladík přiznal ke znásilnění, ovšem další dvě napadení vyloučil.
Ovšem testy DNA jasně prokázaly, že spáchal i další dva trestné činy.

Choices:
- rozhořčení
- soucit
- jiná
- missing
- strach
- nenávist