" 

 == Ivan Stojanović == 
 Dear Sir.. i paste this text in serbian about Ivan Stojanović. If you could obtain more info about this great author from Dubrovnik. 
 D.m Ivan Stojanović rodio se u Dubrovniku 17 decembra 1829., u doba kad bijaše još krepka uspomena na slavnu prošlost dubrovačke republike. Kakav ja duh vladao u ono vrijeme megju vlastelom i gragjanima, te bijahu preživjeli republiku, možemo lako zamisliti, kad uzmemo na um, da se D.m Ivan, i ako rogjen u sasvijem drugijem prilikama, toliko njim napojio, da je sve do posljednjeg časa duhovno živio u prošlosti i čeznuo za njom sve više, i u teškoj duševnoj muci, ne mogući imati nade, da će se već igda povratiti stara vremena, nalazio jedinu utjehu, da bugjenjem uspomene negdašnje slave i veličine republike sv. Vlaha, uvjeri mlagji naraštaj o ništavilu našijeh dana, i da, vezujući prošlost sa sadašnjosti, utre put boljoj budućnosti. U tu svrhu, čistom istorijskom istinom i življem primjerima iz sadašnjosti, upućivaše nas na pravu stazu, i pokazivaše nam u čemu nam je nada i spas. 

 Još iz malena upi se u svetinju, kao i Dositije Obradović, te čitajući životopise svetaca, silno razgrija maštu, da mu se i u sred bijela dana pričuivalo, da ga neko zove po imenu. Tako malo po malo zavrti u glavu, da hoće biti svećenik i ništa drugo. Tu je cijenio, kako sam govoraše, da se nalazi Eldorado i luka utočišta protiv oluja svjetovnijeh strasti, premda je poslije u tome stališu okusio Dantove bolgje. Eadi otvorena Srpstva i umjerena i razložita liberalizma postade trn u oku svoje braće po zvanju, koja zazirahu od ovog novog Prometeja narodne svijesti, te ga stase potajno i javno zadirkivati i podmetati mu misli i djela, koja nije nikad ni u snu promislio a kamo li na javi izvršio. No On je ipak, nepomičan kao stanac kamen, o koji se lome bijesni vali uzburkana mora, služeći samo Bogu i svojoj savjesti, kao dostojan nasljednik najvećeg Svjetilnika Istine i Pravde, Spasitelja svijeta, ne hajući za sve moguće zapreke, i dalje razgonio svijetlom istorijske istine tmine vjerskog fanatizma, i otvarao oči zavedenom narodu, propovijedajući da mu > vjera ni najmanje ne priječi da bude Srbin. 

 Svršivši gimnasije s odlikom, stupi u zadarsku bogosloviju. Dovršivši bogoslovske nauke, bi rukopoložen g. 1852, prije nego dopuštaju kanoni, radi nestašice popova. Najprije je popovao na Korčuli godinu dana, a zatim ga premjestiše u Rijeku dubrovačku, gdje je proveo 30 godina. Tu se pokazao dostojan pastir stada Gospodnjeg neumornim trudom, ne hajući za svoju vlastitu korist Seljani Njegovi pričaju prava čuda o Njegovu dobročinstvu i darežljivosti, što može posvjedočiti i svak u našem gradu, gdje je boravio od g. 1883, kad je bio imenovan kanonikom, pa sve do svoje smrti. Sprovod Njegov, kakav narod ne učini do sad još ni jednom svećeniku od kad je Dubrovnika, najbolji je svjedok, koliko je veliki Pokojnik dobra učinio u rogjenoj zemlji, i kako taj isti narod zna cijeniti velike ljude. Seljani negdašnje Njegove parohije, i staro i mlado, zajedno s gradskijem bratstvima dogjoše pod barjacima crkvenijera, da sprovod uveličaju. Suze, koje sroniše sijedi starci nad grobom Njegovijem, ulijevaju nam nade, da će zdrava svijest narodna doskora slaviti triunfe nad nepravdom i obmanom, i da će braća, koja se još otugjuju od srpskog imena, uvidjeti namjere zavodnika, i pristati s nama u bratsko i srpsko kolo. 

 „U Eijeci nagje elemenat socijalni, koji ga sasvim prevrati, i elemenat materijalni, biva divni položaj mjesta, jer je Rijeka dubrovačka kod Rožata najčarobniji kraj dubrovačke okolice"". 

 Cesto općenje s učevnijem ljudima i književnicima onoga doba, osobito s Nikom Velikijem knezom Pueićem, jednim od najućevnijih ljudi što ih je igda Dubrovnik imao,*) pa s vlastelom Lukom Dijegom Sorkočevićem i Vlahom barunom Ghetaldi, pjesnicima latinskijem, i humoristom Jozom mq. Bunićem, mnogo je djelovalo na razvoj mladog Njegovog uma. „Da nijesam trideset godina proveo u Eijeci, — pripovjeda sam — niko za me ne bi znao, da sam živ!"" 

 U književnosti se oglasio najprije prijevodima, u čem je često puta bio dosta slobodan, te izostavljao i prekrajao na svoj način. Preveo je, što prije, što poslije: polovinu knjiga I sp ovjes ti sv. Avgustina (u narječju dubrovačkom, neštampano); komediju Aristofanovu Oblaci; njekoliko komada iz De Amicis-a; devedeset Lessingovijeh basana; dramatski fragmenat iz Schillera Zlohotnik ljudi (Menschenfeind); Voltairove: Mikromegasa i Gjova (kratka novela slobodno prevedena); Konversaciju kod grofice Albani 

 *) Baš kad smo na ovom čovjeku, koji je bio od golema, upravo presudna utjecaja na život i um Đ.m Ivanov, ne će biti s gorega, da natuknemo o njemu dvlje-tri riječi, tek da se i u široj publici obazna nješto o ovom fenomenalnom naučnjaku, koji radi svoje neobične skromnosti nije dao uzroka, da se o njemu piše i govori. 

 Niko Veliki knez Pucić, brat srpskoga pjes