Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
"El senyor Valls no té cap possibilitat d'arribar a l'alcaldia encara que quedés el primer.
En aquest sentit, estic molt tranquil".
Així de contundent s'ha expressat l'alcaldable d'ERC a Barcelona, Ernest Maragall, al Círculo Ecuestre, un auditori que precisament veu amb especial simpatia el candidat apadrinat per Ciutadans.
El dirigent republicà ha assegurat que, en un escenari postelectoral en què ningú tindrà majoria absoluta, veu possibilitats de pacte tant amb els comuns d'Ada Colau com amb la candidatura de l'òrbita post convergent.
Evitar que es reprodueixi la inestabilitat del govern municipal, ha dit, és un dels seus principals objectius.
"No n'hi ha prou amb gestionar, s'ha de governar", ha reivindicat.
Maragall era conscient que feia un col·loqui en territori hostil.
De fet, li ha quedat clar des del començament quan, a petició dels assistents, molts d'ells empresaris alemanys, han interromput el seu discurs per demanar-li que el fes en castellà.
Esquivant la polèmica, l'alcaldable ha reivindicat el català sent un acte a Barcelona, però ha optat per canviar al castellà per facilitar la comprensió de les seves paraules i per evitar que el col·loqui quedés eclipsat per aquesta qüestió.
El que no ha renunciat a fer l'alcaldable dels republicans és un discurs d'esquerres que confronta amb el de bona part del públic del Círculo Ecuestre i que és antagònic al que defensa Valls.
Ha reivindicat des de la regulació i el combat contra models productius com els de Glovo o el d'Amazon a la necessitat de construir una ciutat pròspera de la mà de conceptes com "equitat" i "distribució correcta de la riquesa".
Es tracta, ha argumentat, que la riquesa que genera la ciutat tingui un retorn real sobre els ciutadans.
"Si algú creu que és possible resoldre el tema de la seguretat només posant Guàrdia Urbana al carrer, s'equivoca greument i ens enganya i fa demagògia"
Maragall ha desgranat una sèrie de mesures que va en la línia contrària del que planteja Valls en matèries com la seguretat.
"Si algú creu que és possible resoldre el tema de la seguretat només posant Guàrdia Urbana al carrer, s'equivoca greument i ens enganya i fa demagògia", ha etzibat.
Amb fenòmens com el dels manters, per exemple, ha dit que no es pot resoldre el problema "negant-lo" o "expulsant-lo" uns kilòmetres.
Amb situacions com la dels menors no acompanyats, ha argumentat que cal revisar les polítiques d'immigració i tractar el problema des de la vessant social i educativa.
Sobretot per no alimentar els discursos de l'extrema dreta.
"Admetrem fàcilment que la cultura de l'extrema dreta s'instal·li a Barcelona?", ha preguntat Maragall interpel·lant l'auditori.
A continuació, ha advertit que alimentant "l'espiral d'irregularitat, inseguretat i policia" només s'aconsegueix "multiplicar les actituds xenòfobes".
Durant el torn de preguntes, un empresari alemany ha lamentat que s'estiguin "protegint minories" en comptes de donar suport "a les majories".
Maragall ha replicat que, segons el seu punt de vista, els beneficis de l'"èxit" de la ciutat està "en mans d'una minoria" mentre que la desigualtat que va creixent afecta a una majoria.
I que és aquesta majoria perjudicada la que inclou minories que cal protegir.
"S'ha de fer que la realitat dels èxits vagin de la mà d'un compromís de complicitat i acord en el terreny de l'equitat i la distribució correcta de la riquesa", ha defensat.
"Amb Colau podem tenir objectius compartits en el camp de les desigualtats"
Amb aquest marc en què situa el seu projecte, Maragall es veu en condicions d'"influir decisivament en la confecció" del pacte de governabilitat de la ciutat i veu possibilitats d'acord a dreta i esquerra del sobiranisme.
"Amb Colau podem tenir objectius compartits en el camp de les desigualtats", ha admès tot i precisar que el seu govern té "flancs criticables".
Però també veu possibilitats de tancar acords amb l'espai que encapçalarà Joaquim Forn.

Response: En un acte al Círculo Ecuestre, Ernest Maragall ha parlat de la possibilitat de pactar amb Ada Colau o Joaquim Forn a l’Ajuntament de Barcelona a fi d'evitar la inestabilitat del govern municipal. Així mateix, ha defensat les polítiques basades en l’equitat i la distribució correcta de la riquesa, i ha criticat aquelles que fomenten actituds xenòfobes.


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
Arribo a casa després d’un parell d’hores fent uns quants encàrrecs que requerien una certa atenció i, per tant, desconnectat del que passava al món i en obrir el mòbil em trobo una pila de missatges de bons amics que em diuen que el pianista i compositor (i un munt de coses més) Jordi Sabatés s’ha mort avui.
A setanta-tres anys.
M’atreviria a afirmar que a Sabatés el segueixo des de sempre.
Vull dir que quan va gravar els dos primers àlbums amb el grup Jarka –parlo del 1971 i el 1972– ja m’havia enganxat abans amb aquella petita meravella de disc senzill de Maria del Mar Bonet que contenia “Si véns prest”, a la cara A, i “Jo em donaria a qui em volgués”, a la B, enregistrat per a Concèntric als mítics estudis Gema l’any 1969 amb els mateixos músics –Toti, Romà Escales, Doro Mentaberry, Josep Polo…– que molt pocs mesos després es van constituir en el grup OM que va acompanyar Pau Riba en la gravació del primer àlbum de Dioptria.
Anys després, per un seguit de circumstàncies casuals que ara no vénen a tomb, vaig conèixer-lo personalment, a ell i l’Anna, la seva muller, i m’hi vaig enganxar durant una bona temporada.
Resulta que vivíem molt a prop i puc dir que va ser al menjador de casa seva on vaig poder contemplar de prop i per primera vegada a la meva vida un quadre d’Olga Sacharoff, la russa del Putxet.
Un retrat d’en Jordi quan tenia quatre anys assegut molt formal en una cadira i amb un gat damunt de les cames que es va poder veure en l’exposició antològica de la pintora que es va fer fa tres o quatre anys al Museu d’Art de Girona.
Aquesta mort m’ha colpit de manera especial perquè, sense saber-ne res, jo començava a preparar una trilogia d’articles per a la meva secció mensual a la revista Enderrock que, en principi, havien de sortir a la primavera.
En el primer volia parlar de molt d’això que acabo de dir: el Sabatés del començament, fins al duet amb Toti Soler del 1973.
Crec que Jordi Sabatés ha estat un dels músics de casa nostra més preparats per a establir ponts entre la sensibilitat literària i la musical.
Tot això sense deixar de banda un element que potser molta gent no coneix, que és la seva dimensió de llicenciat en ciències físiques palesada amb la gran racionalitat de la seva producció i, d’una manera més anecdòtica, amb la creació del grup de cambra que el va acompanyar al disc El secret de la criolla, del 1988, que es va dir Factor Quàntic.
En la seva discografia trobem referències a Murnau (Nosferatu, hacia el vampiro, 1992), Poe (Morgue o Berenice, 1972), Tolkien (El senyor dels anells, 1974), Sant Joan de la Creu (Noche oscura, 1984), els trobadors provençals (Breviari d’amor, 1982), Salvat Papasseit (Tot l’enyor de demà, 1976), Wilde (El fantasma de Canterville, 1975), Màrius Torres (Enllà passa l’amor, enllà però no tant!, 2003), García Lorca (De Granada a la luna, 2000) i aturo el raig aquí sabent que segurament em deixo noms i projectes al tinter.
Sabatés va ser també el músic dels grans duets: amb Toti Soler, com ja ha estat dit, amb Santi Arisa, amb Chick Corea, amb Carme Bustamante, amb Tete Montoliu (poca broma: aquell monumental Vampyria del 1975) o amb François Rabbath, l’home que era capaç de tocar les Suites de Bach en tessitura de contrabaix.
Gràcies a Jordi Sabatés molta gent va conèixer els ragtimes de Scott Joplin, la música que inspiren les pel·lícules de Buster Keaton.
O de Segundo de Chomon.
O l’increïble Bola de Nieve.
I, sobretot, si alguna cosa li he d’agrair personalment (i diria que no sóc l’únic) és que gràcies a ell i al seu disc Portraits/Solituds, del 1979, vaig poder entrar en l’univers de Frederic Mompou, un univers presidit per una música serena, lírica, misteriosa, sonora i màgica.
Una música de poques notes que comença un instant abans del silenci i un instant després de la plenitud.
No tinc la impressió que els poders públics del nostre país hagin donat el suport que la figura i l’obra de Jordi Sabatés sens dubte es mereixien.
Parlo amb coneixement de causa, perquè cada vegada que, molt més ençà, ens trobàvem expressava de manera bastant amarga aquesta indiferència institucional.
Una indiferència que no es mereixia.
I el gruix de l’obra que ens ha deixat, variada, rica i sempre amb un alt nivell d’exigència ho demostrarà.
A la curta o a la llarga.

Response: Ha mort el pianista i compositor Jordi Sabatés als 73 anys. Sabatés va començar la seva carrera musical als anys setanta i es va caracteritzar per la seva capacitat de crear ponts entre la música i la literatura, amb nombroses referències literàries a la seva discografia, i pels seus grans duets i col·laboracions amb altres músics coneguts.


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
La patronal Cecot ha presentat aquets dimarts un seguit de propostes a la reforma fiscal que està treballant el govern espanyol.
Entre aquestes, destaca la de reduir els impostos directes i apujar els indirectes per aconseguir un sistema més eficient.
L'economista Antoni Duran-Sindreu ha estat l'encarregat de presentar les conclusions d'aquest bloc i ha assegurat que apujar l'IVA reduint l'IRPF pot resultar "més regressiu" però ha defensat que a la llarga seria "més eficient i crearia més llocs de treball".
Durant un mes, diversos empresaris de diferents gremis i associacions de la Cecot juntament amb membres de la Junta del Club Financer i Fiscal han participat en diverses taules de debat per recollir propostes de cara a la reforma fiscal que treballa el govern central.
Segons Durán-Sindreu, cal prioritzar una reforma on l'objectiu principal sigui la despesa i no els ingressos.
Des del seu punt de vista, primer cal saber què pot gastar un país i a partir d'aquí s'ha de construir el sistema fiscal, i ha afirmat que fer-ho de la manera contrària és "començar la casa per la teulada".
En aquesta línia, el grup ha proposat reduir el nombre de trams de l'IRPF establint uns tipus impositius més baixos i amb trams d'aplicació més progressius, així com establir uns mínims personals i familiars més concrets i específics.
També consideren que cal revisar l'asimetria entre la tributació de les rendes de treball i les de capital.
Segons Duran-Sindreu, no té sentit que les que més tributin siguin les de treball ja que ha defensat que aquestes rendes són les que creen riquesa.
Consideren que també cal revisar la tributació dels professionals d'elit.
El grup ha apuntat també que s'hauria de crear un impost de societats específic per a grans societats i un altre per a les petites i mitjanes empreses i que s'ha de lluitar contra l'elusió fiscal de les multinacionals que obtenen rendes a l'Estat espanyol.
Pel que fa l'IVA, consideren que s'hauria d'augmentar la pressió fiscal a través d'aquest tribut "a mig i llarg termini" i a la vegada reduir la pressió de l'IRPF i les cotitzacions socials, així com obrir el debat sobre l'exempció en determinats sectors com la sanitat o l'educació.
Han apuntat que cal tancar el debat sobre l'impost de patrimoni "més enllà de les necessitats recaptatòries o electorals de cada legislatura".
Per últim, s'ha proposat revisar el model fiscal gravant amb nous tributs, com podia ser la fiscalitat verda, i taxes d'us per part del ciutadà dels béns i serveis públics.
Duran-Sindreu ha insistit que "res no és gratis" i que tots els serveis, fins i tot els deficitaris, s'estan costejant a través dels impostos que paguen tots els ciutadans.
Abad lamenta el "divorci" govern-empresaris
El president de la Cecot, Antoni Abad, ha exigit al govern espanyol que escolti aquestes propostes i estableixi un veritable diàleg amb els empresaris.
"No seria lògic imaginar que els polítics necessiten dialogar amb els empresaris?
Qui el pot orientar?", s'ha preguntat tot lamentat el "divorci" que s'ha viscut durant els darrer 35 anys entre ambdues parts.
Abad ha afirmat que el problema de l'economia espanyola és la "falta de qualitat democràtica" i ha considerat necessari situar al mateix nivell la política i la societat per tal de tenir un diàleg constructiu i evitar "sorpreses" cada cop que es presenta una nova llei o reforma.
Ha dit també que el contribuent "és el client" i que aquest, en principi, sempre té la raó.
Ha reclamat simplificació del sistema i que "es protegeixi el contribuent i no a les administracions".
En aquest sentit, ha afirmat que les administracions no donen res als ciutadans sinó que "simplement administren i retornen els diners de tots".
El president ha assegurat que farà tot el possible per tal que les conclusions que s'han presentat aquest matí a la seu de la patronal a Terrassa arribin als dirigents del govern espanyol que estan treballant en la reforma fiscal.

Response: De cara a la reforma fiscal que planeja el govern espanyol, la patronal Cecot ha recomanat una pujada de l’IVA acompanyada d’una baixada de l’IRPF, a fi d'aconseguir un model més eficient i la creació de llocs de treball. A més, el president de la Cecot ha demanat al govern que dialogui amb els empresaris abans de presentar lleis o reformes.


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
Aquesta setmana, la Biblioteca Nacional d’Espanya (BNE) ha estat notícia perquè ha demanat perdó per haver exposat obres d’autors valencians com a literatura catalana.
El desconeixement mostrat per la llengua i la cultura no és estrany en una institució que no ha volgut reconèixer mai el seu origen, el qual és, precisament, valencià.
Es diu Antoni Folch de Cardona, va ser arquebisbe de València i aquests darrers dies molts han recordat el seu nom.
Durant la guerra de Successió espanyola, el bàndol borbònic li va confiscar 6.630 llibres que es van acabar convertint en el fons fundacional de la Biblioteca Nacional d’Espanya: “Pesaven 1.373 arroves, que són uns 16.000 quilos; foren embalats en 161 caixes i tretze farcells; i se’ls emportaren de València cap a Madrid en onze galeres, que eren uns carros molt grans.”
Aquestes xifres les dóna el periodista Alfons Llorenç, que investiga de fa temps la figura del religiós, que va arribar a tenir una de les biblioteques més importants d’Europa.
Aquesta acumulació ingent era integrada per obres que havia aplegat mentre era guàrdia d’un convent de franciscans de Palència, anys abans de ser arquebisbe, i les que comprava en llibreries de tot Europa, gràcies al nivell adquisitiu que tenia.
Folch de Cardona era fill d’una de les famílies més distingides del País Valencià, els marquesos de Guadalest.
Però sense dubte, la part de més valor de la biblioteca era la que li havia proporcionat el seu oncle, Josep Cardona, degà dels canonges de la catedral de València i censor de l’època.
Hi havia molts exemplars de “llibres prohibits”, que eren fonamentalment llibres de ciència, de ciència pura, de ciències ocultes i, sobretot, del moviment erasmista.
Però també hi havia nombrosos títols dels clàssics grecoromans, com Ciceró, Ovidi, Virgili, Marcial, Tertulià, Publi Valeri, Papini Estaci i Juvenal.
“Crec que som davant el primer il·lustrat abans que haguera esclatat la il·lustració”, així defineix Alfons Llorenç el nostre home.
El material va ser confiscat a Folch de Cardona quan era arquebisbe de València.
Després de la batalla d’Almansa apareix la figura de Rafael de Macanaz, que havia estat nomenat jutge de Confiscacions de l’exèrcit borbònic i que més tard va ser un dels redactors dels Decrets de Nova Planta.
Va ordenar la confiscació dels béns eclesiàstics de Xàtiva, que havia quedat arrasada, però Folch de Cardona, com a arquebisbe, s’hi va negar i el va excomunicar.
“Això va ser la seva sentència.
L’exèrcit castellà l’expulsà de la catedral i ell s’uní al seguici de l’arxiduc Carles III.
Primer, se’n va anar a Madrid, perquè les tropes austriacistes havien arribat a ocupar Madrid.
D’allà, ja va passar a Barcelona i, després, es va exiliar a Viena”, resumeix Llorenç.
A l’exili estant, va ser jutjat i condemnat a no tornar a València, i li van espoliar tots els béns.
Va ser aleshores quan el nou règim es va adonar de l’alt valor documental que tenia a les mans.
A més de l’obra de Folch de Cardona, també havia pres altres biblioteques menors de ducs i comtes valencians, aragonesos i castellans que s’havien posicionat al costat del bàndol perdedor.
Felip V, assessorat pel seu confessor personal, Pedro Robinet, va aprofitar aquell tresor documental per fundar la Reial Biblioteca Pública, que més tard es va acaba anomenant Biblioteca Nacional d’Espanya.
Si observem la web de la institució, en cap cas s’hi nomenen les confiscacions fetes per les tropes borbòniques i, encara menys, el nom dels afectats.
Ho resumeixen amb aquest eufemisme: “El 1712, Felip V crea la Biblioteca Reial amb un doble objectiu: fomentar l’estudi en els seus súbdits i reunir les biblioteques dels nobles emigrats que lluitaven a la guerra en suport de Carles d’Àustria.”
L’obra de Folch de Cardona continua a la Biblioteca Nacional d’Espanya.
Hi ha hagut nuls moviments perquè la seva sigui retornada.
Només l’any 2012, Compromís va presentar una proposició no de llei en què es proposava que el Consell reclamés el retorn del patrimoni valencià confiscat durant la guerra de Successió.
Però no va prosperar.
“Si això d’algú és patrimoni, és de l’església de València, tal com ho deixava clar en el seu testament”, sentencia Llorenç.

Response: Felip V va fundar la Reial Biblioteca Pública, que després es va convertir en la Biblioteca Nacional d’Espanya, amb llibres que havien estat confiscats a Folch de Cardona i altres nobles del País Valencià durant la guerra de Successió espanyola. La valuosa col·lecció de Folch de Cardona, amb 6.630 llibres, incloïa nombrosos clàssics grecoromans i "obres prohibides".


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
El PSC de Terrassa ha decidit de posar punt i final al pacte de govern amb el PDeCAT.
Els socialistes ho han anunciat a través d’un comunicat en què han indicat que tots els regidors de la formació han acordat la mesura per unanimitat i sota la presidència del batlle de la ciutat, Jordi Ballart.
En aquest sentit atribueixen la decisió a les discrepàncies en qüestions de política catalana i especialment pel que fa al procés que ‘ha conduït a una fallida declaració d’independència de Catalunya i la traumàtica aplicació de l’article 155 de la Constitució’.
El trencament d’aquest acord tindrà efectes immediats que comportaran que el batlle porti a terme una redistribució de les competències de les regidories que composen el govern local.
El PDeCAT i el PSC governen a Terrassa des de l’estiu de l’any 2015.
En el comunicat, els socialistes recorden que en diverses ocasions, el batlle de Terrassa, Jordi Ballart, ha destacat que la relació entre les dues formacions ha estat de cooperació lleial i de gran responsabilitat en el treball diari des de l’Ajuntament al servei dels ciutadans i ciutadanes de Terrassa, a través d’un pacte en el qual s’acordava el respecte mutu en cas de diferències en qüestions de política nacional i estatal.
Així, afirmen que les discrepàncies que hi havia entre les dues formacions, en el context de la difícil situació política que es viu a Catalunya, ‘han esdevingut finalment un obstacle insalvable’.
‘A partir d’ara, s’obre un període de reflexió -amb la màxima serenitat i sense presses- per estudiar la nova situació política a la ciutat i les diferents possibilitats existents per garantir l’estabilitat política i el bon govern a l’Ajuntament de Terrassa’.
En el text, els socialistes transmeten l’agraïment i reconeixement de Ballart als regidors i regidores del PDeCAT per la tasca desenvolupada en els darrers dos anys.
La decisió arriba després de setmanes d’especulacions i rumors al voltant del futur del govern egarenc.
Poc després de l’1 d’octubre Ballart va declarar en una entrevista que si el PSOE donava suport a l’aplicació de l’article 155 estriparia el carnet del PSC i renunciaria a la batllia.
Finalment no ha estat així, sinó que ha optat per posar punt i final a l’acord de govern amb els Demòcrates.
Per la seva banda, el fins ara segon tinent d’alcalde de la ciutat i portaveu del PDeCAT, Miquel Sàmper, ha declarat aquest dilluns en roda de premsa que si Ballart abandonava el PSC hi havia possibilitats que el pacte de govern a la ciutat es pogués mantenir.
Sàmper ho ha dit en referència a l’assemblea que la formació tenia previst celebrar el proper dijous a les vuit del vespre per avaluar la situació.
Llegiu el comunicat ací:
«Les regidores i regidors del Grup Municipal Socialista, sota la presidència de l’Alcalde de Terrassa, Jordi Ballart, han decidit per unanimitat trencar el pacte de govern amb el PDeCAT a l’Ajuntament de Terrassa.
Aquesta decisió tindrà efectes immediats, que comportaran que l’Alcalde porti a terme una redistribució de les competències de les diferents regidories que composen el Govern Municipal.
El PDeCAT va signar amb el PSC un pacte de govern a l’estiu de 2015, unes setmanes després de la celebració de les últimes eleccions municipals.
En funció d’aquest pacte, ha ocupat fins ara una tinència d’alcaldia i dues regidories.
En diverses ocasions, l’Alcalde de Terrassa ha destacat que la relació entre les dues formacions ha estat de cooperació lleial i de gran responsabilitat en el treball diari des de l’Ajuntament al servei dels ciutadans i ciutadanes de Terrassa, a través d’un pacte en el qual s’acordava el respecte mutu en cas de diferències en qüestions de política nacional i estatal.
Tanmateix, els regidors i regidores socialistes terrassencs han analitzat les profundes discrepàncies en qüestions de política catalana i especialment pel que fa al procés que ha conduït a una fallida declaració d’independència de Catalunya i la traumàtica aplicació de l’article 155 de la Constitució.
Aquestes discrepàncies, en el context de la difícil situació política al nostre país, han esdevingut finalment un obstacle insalvable i han portat el Grup Municipal Socialista a trencar el pacte amb el PDeCAT.
A partir d’ara, s’obre un període de reflexió -amb la màxima serenitat i sense presses- per estudiar la nova situació política a la ciutat i les diferents possibilitats existents per garantir l’estabilitat política i el bon govern a l’Ajuntament de Terrassa.
L’Alcalde, Jordi Ballart, ha fet constar expressament en la reunió el seu agraïment i reconeixement als regidors i regidores del PDeCAT per la tasca desenvolupada en els darrers dos anys.»

Response: El PSC ha decidit trencar el seu acord de govern amb el PDeCAT a Terrassa, amb efecte immediat, i redistribuir les competències de les regidories. Segons el PSC, ambdós partits han col·laborat bé durant els dos últims anys, però les discrepàncies polítiques generades pel procés independentista i l’aplicació de l’article 155 són massa importants.


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha acceptat el recurs presentat per l'excomissari en cap de la policia de l'Estat a Lleida, Juan Fortuny, contra la decisió de cessar-lo del seu càrrec, el 31 de maig de 2016, per "pèrdua de confiança".
Fortuny al·legava que el motiu real del seu cessament, després de tres anys i mig al càrrec, va ser "arbitrari" per estar en desacord amb decisions "polítiques" de la subdelegada del govern espanyol a Lleida, Inma Manso, qui davant la negativa de Fortuny de seguir els seus criteris "basats en interessos polítics" va fer que el cessessin.
Fortuny posa com a exemples del seu desacord que es va oposar a la intenció de Manso d'intercedir per beneficiar un amic seu i company de partit (PP) així com a la negativa de la subdelegada de convidar a un aniversari de la policia a l'alcalde de Lleida, Àngel Ros, que és del PSC.
En el recurs acceptat pel TSJC, Fortuny explica que la subdelegada del govern espanyol volia que les pràctiques de tir, que es feien al Club de Tir Olímpic de Lleida sense cost, es fessin en unes instal·lacions a onze quilòmetres de la ciutat i pagant.
Aquestes instal·lacions eren propietat d'un amic i company de partit (PP) de la subdelegada, a la qual cosa es va negar.
També explica que al desembre de 2015 es preparava la celebració del 192 aniversari de la creació de la policia espanyola que tindria lloc el 13 de gener de 2016.
Es va convidar diverses autoritats polítiques i judicials de la ciutat de Lleida però Manso (PP) va dir que no estava d'acord que es convidés l'alcalde de Lleida, Àngel Ros (PSC), que ja havia confirmat la seva assistència.
Fortuny es va mostrar contrari a excloure de l'acte Ros perquè defensava la neutralitat política de la policia de l'Estat.
Un cop informats els superiors del conflicte, es va decidir no convidar a cap autoritat política ni jurídica i celebrar l'aniversari en la intimitat només amb Manso i representants de la policia espanyola.
Aquesta decisió va suposar desconvocar el dia abans a totes les autoritats convidades, la qual cosa va causar una imatge 'pèssima' d'organització de la policia estatal, segons Fortuny.
El TSJC ha donat la raó a Fortuny en què tot i que la pèrdua de confiança és causa legítima pel cessament, aquest no es pot dur a terme de manera arbitrària.
"L'administració s'oposa de manera formal però sense aportar dades objectives ni professionals directament connectades amb l'exercici de les funcions del recurrent", reconeix la sentència.
A més, segueix, en la resolució de la direcció general de la policia del 31 de maig de 2016 només s'apunta com a causa del seu cessament la "pèrdua de confiança" però sense acreditar-la.
En canvi, el recurrent defensa que la seva feina la va desenvolupar amb responsabilitat, professionalitat, eficàcia i lideratge i va obtenir uns resultats excel·lents a nivell operatiu i de col·laboració.
Fortuny explica el seu cessament per un "tema d'ideologia política arbitrari i injust" i recorda que aquest motiu no pot ser una causa justificada de cessament, sinó que aquest hauria de regir-se per criteris estrictament professionals, resultats objectius i implicació.
Fortuny recorda que un dels principis bàsics d'actuació de les forces i cossos de seguretat és la "neutralitat política" i la imparcialitat en el compliment de les seves funcions, així com "actuar amb integritat i dignitat i sense corrupció".
Després de ser cessat del càrrec de comissari en cap de la policia de l'Estat a Lleida va passar a ser provisionalment cap d'operacions de la comissaria de Tarragona.
Fortuny considera aquest trasllat a Tarragona, amb responsabilitat inferior, una decisió per "menyscabar" la seva trajectòria personal i professional.
Actualment és cap d'Estrangeria a Barcelona.

Response: El recurs presentat per Juan Fortuny contra el seu cessament com a comissari en cap de la Policia Nacional a Lleida ha estat acceptat pel TSJC. Tot i que els cossos de seguretat haurien de mantenir la neutralitat política, la seva destitució va ser el resultat de diferents desacords polítics amb la subdelegada del govern espanyol a Lleida, Inma Manso.


Instruction: Fes-me un resum curt d'aquest text:

Context:
El conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha afirmat que veu "impossible" l'ampliació de la tercera pista de l'aeroport el Prat en els termes plantejats per Aena, després que aquesta setmana el president d'Aena, Maurici Lucena, demanés a les administracions catalanes que concretessin abans de l'estiu si donaven suport a aquesta actuació.
En una entrevista a l'ACN, Calvet recorda que "hi ha uns requeriments ambientals que Aena ha incomplert fins ara" i que "impossibiliten" que es pugui abordar "un debat seriós sobre aquest tema".
Calvet celebra que el govern Sánchez hagi inclòs el pagament per ús de les carreteres d'alta capacitat al pla de recuperació i reivindica l'aplicació de la vinyeta.
En una entrevista a l'ACN, el conseller Calvet ha reiterat al president d'Aena, Maurici Lucena, que l'eventual ampliació de la tercera pista de l'aeroport del Prat envaeix una zona protegida mediambientalment.
La companyia veu aquests treballs imprescindibles per fer de les instal·lacions un 'hub' internacional i ha doblat la compensació en espais naturals, fins a una proporció d'1 a 10, segons va explicar aquesta setmana el mateix Lucena en una taula rodona a Barcelona Tribuna.
El titular de Territori reclama al govern espanyol en primera instància que compleixi "les mesures de correcció ambiental que ha incomplert", en referència al nou requeriment de la CE a l'Estat per exigir-li una major protecció del Delta del Llobregat.
Les autoritats europees han constatat un deteriorament de la zona protegida per l'expansió del port i l'aeroport i l'aparcament de Can Sabadell.
En una carta a les autoritats espanyoles fa dos mesos, la Comissió Europea alertava de la "fragilitat" de l'ecosistema del delta i subratllava "un rol crucial en les rutes migratòries de moltes espècies europees".
També, emplaça Aena a fer "les inversions que pertoquen" i sosté que podria construir igualment la terminal satèl·lit i la ciutat aeroportuària.
"No podem associar les inversions pendents a l'ampliació de la tercera pista", afegeix.
El conseller aposta per un "front aeroportuari català" i potenciar les instal·lacions de Girona, Reus i Lleida.
Considera que cal que els aeroports estiguin connectats de forma modal a través del ferrocarril, i destaca també els usos corporatius i esportius de l'aeroport de Sabadell.
"Aquesta visió completa ens pot portar definir què necessiten uns i altres", argumenta.
Per Calvet, ara mateix la prioritat a l'aeroport del Prat no ha de ser l'ampliació de la tercera pista, sinó la recuperació del trànsit aeri perdut per l'impacte de la pandèmia i decidir quines polítiques de connectivitat s'apliquen.
"Centrem el debat", reclama el conseller, que augura que l'impacte de la pandèmia sobre l'activitat de l'aeroport durarà almenys cinc anys.
D'altra banda, Calvet celebra que el govern espanyol plantegi en el seu pla de recuperació el pagament per ús en les vies d'alta capacitat –autopistes i autovies- per quan finalitzin les concessions.
"Hem estat molts anys clamant en el desert des del Govern de la Generalitat, potser perquè estem acostumats a fixar-nos en Europa", subratlla el conseller, que remarca que la directiva de la vinyeta ja fa molts anys que existeix a Europa i permetrà posar fi al "greuge" de Catalunya respecte de la resta de l'Estat amb els peatges.
Calvet també recorda que en l'anterior legislatura el Ministeri de Foment va rebre la Generalitat per tractar la implantació de la vinyeta.
"Suposo que d'aquell asseure's a la taula i d'aquell pla, alguna cosa han après, se'ls ha encomanat, i efectivament observen el què marca Europa", conclou.
Calvet es mostra partidari d'una implantació "ràpida" de la vinyeta i si cal començar per una quota fixa per després aplicar un model "qui més contamina, més paga" que ja implicaria el desplegament de la tecnologia.
Amb tot, assegura que cal arribar al màxim consens amb les forces polítiques, el territori i diferents agents, com patronals, sindicats, associacions i transportistes, entre d'altres.

Response: El conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha explicat que no és possible l’ampliació d’una tercera pista a l’aeroport del Prat, ja que no s’han complert les mesures de correcció ambiental sol·licitades per les autoritats europees, per protegir l'ecosistema del delta del Llobregat. D’altra banda, s’ha mostrat partidari de la implantació d’una vinyeta per pagar l'ús de les autopistes.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
Els partits sobiranistes han reclamat a Pablo Iglesias que doni suport al referèndum de l'1 d'octubre a Catalunya.
Ho han fet aquest dimarts en el debat de la moció de censura de Podem contra el govern de Mariano Rajoy.
Amb un to i un discurs molt diferents, mostrant complicitats ideològiques, en el cas de Joan Tardà, d'Esquerra Republicana.
En el de Carles Campuzano (PDECat), des d'una posició d'abstenció i expressant desconfiança envers un Iglesias que, més enllà de la retòrica, és més jacobí del que sembla, segons el portaveu.
Joan Tardà ha intervingut, en nom d'ERC, en el debat de la moció de censura.
El dirigent republicà ha començat adreçant-se al "company Pablo Iglesias" i fent una referència als valors republicans de la llibertat, la igualtat i la fraternitat.
Tardà ha explicat que quan un electe del partit pren possessió, ho fa sempre per imperatiu legal, perquè no reconeix la legitimitat plenament democràtica de la Constitució espanyola, "que ens va endossar la monarquia borbònica patrocinada pel dictador".
Tardà ha recordat que la Constitució nega el dret d'autodeterminació, i que el republicanisme català se sent solidari amb l'antifeixisme espanyol i ha reconegut a Podem de ser l'esquerra alternativa.
Ha criticat la supèrbia dels partits del règim, que els impedeix reconèixer la magnitud de la indignació catalana.
Buscant complicitats
Ha proclamat que "per primer cop existeixen uns partits que qüestionen el règim polític del 78, el de la segona Restauració".
"Per això estem orgullosos de donar-vos suport", esmentant la tradició de Pi i Margall i Companys, i mostrant simpatia pels republicans espanyols Nicolás Salmerón, Ramón y Cajal i Giner de los Ríos.
El dirigent republicà ha saludat la moció de censura al govern del PP i al règim de la Restauració borbònica de 1978, igual de corrupció com la primera, ha afirmat, per assegurar: "És un règim convertit en un femer".
Ha citat un seguit de casos de corrupció: Gürtel, Púnica, Bankia, Caixa Catalunya-Narcís Serra, ERE's andalusos, casos Arena Palma, Pretòria, Millet, Pujol, Alierta...
"Mentre no es reconegui que la corrupció és un mal congènit del règim del 78, no hi haurà solució", ha clamat des de la tribuna.
"La causa de la decadència de l'actual règim és la impunitat moral i penal del franquisme", ha asseverat Tardà, al crear un clima d'impunitat que fa creure a les elits que tot està permès.
La moció de censura es dirigeix contra un règim "irreformable".
"No som d'eixe món", ha dit, rememorant Raimon.
Tardà ha explicat que ha estat la gran mobilització popular la gran impulsora del procés sobiranista.
Ha dit que el sobiranisme i els partidaris de l'autodeterminisme conformen aquest 80% que defensa el dret a decidir, que a Catalunya vol dir desobediència contra la tirania.
"La desobediència culminarà l'1 d'octubre".
"Ens ha fet desobedients la indefensió", ha exclamat el diputat.
"No ens rendirem" i ha conclòs dient "¡Viva la República catalana!, visca la Tercera República espanyola!".
Carles Campuzano: "Ens recorda Zapatero"
Pel PDECat, ha intervingut en el debat de la moció de censura Carles Campuzano, qui ha recordat a Iglesias que la moció de censura és, també, una investidura del candidat.
L'ha criticat perquè no s'ha fet un esforç per sumar més forces.
Campuzano ha dit que aquesta moció no servirà ni per derrotar Rajoy ni per fer viable un referèndum a Catalunya, per la qual cosa ha anunciat la seva abstenció.
Campuzano ha destacat que ells són partidaris de foragitar el PP del govern.
"Si del que es tracta és de construir una majoria alternativa per canviar el govern d'Espanya, poden comptar amb nosaltres", però ha de donar resposta al que demana Catalunya.
En un moment determinat, li ha etzibat a Iglesias que li recorda Rodríguez Zapatero, rememorant la promesa de l'antic líder socialista de defensar l'Estatut.
"En la història del catalanisme, massa vegades l'esquerra espanyola ens ha fallat", tot citant el Pacte de Sant Sebastià de 1930, que va dur la República.
El portaveu del PDECat li ha reconegut la retòrica sobre la plurinacionalitat, però el seu discurs traspua jacobinisme en molts àmbits.
"Valorem el seu esforç -ha dit- però deixi'm ser escèptic".
Sobre l'anunci de referèndum a Catalunya, ha acusat de confusió al líder de Podem: "Han d'aclarir si estaran amb les institucions catalanes" en els propers mesos.
El diputat català ha esmentat les llacunes en política econòmica del candidat, i ha citat els països escandinaus, que aposten per l'estat del benestar i alhora per ser competitius en un mercat global.
Pel que fa a Catalunya, Campuzano ha explicitat que "hem de convèncer el PSOE".
Sobre el referèndum, ha proclamat que "ens empara el principi democràtic".
"Catalunya se sent nació, com a nació actuarà, com a nació decidirà el seu futur".
Pablo Iglesias, en la seva rèplica, ha recordat el vincle de sectors de la dreta catalana amb el franquisme i el suport donat per Francesc Cambó al bàndol del general Franco.
Això ha permès que Campuzano li recordés l'origen antifranquista de Convergència Democràtica, dels fundadors d'Òmnium Cultural al catolicisme que es va enfrontar a la dictadura.

Response: Durant el debat de la moció de censura contra el govern del PP, Joan Tardà ha criticat la corrupció heretada del franquisme i ha demanat el suport de Podem per poder exercir el dret d'autodeterminació a Catalunya. D'altra banda, Carles Campuzano s’ha mostrat escèptic amb Podem i li ha demanat que es posicioni pel que fa al referèndum de l'1-O.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
El 56è Concurs de Vestits de Paper de Mollerussa, que tindrà lloc aquest dissabte, 14, a les deu de la nit al Teatre L’Amistat, comptarà amb un total de 74 participants procedents de diferents indrets dels Països Catalans i Espanya.
D’aquesta manera, 39 concursants participaran en la categoria de Moda Actual, 16 a Fantasia i 19 a Època.
Ho ha explicat l’alcalde de Mollerussa, Marc Solsona, acompanyat del regidor de Cultura, Joan Ramon Domingo, recordant que l’actriu i cantant, Elisabeth Rodergas, coneguda artísticament com a Beth, serà l’encarregada de conduir la gala.
Beth, que també interpretarà diferents peces en directe en el transcurs de la nit, és coneguda, a banda de la seva faceta musical, per la seva participació en diferents programes i sèries de televisió.
Val a recordar que es va fer popular per la seva participació en la segona edició d’Operació Triunfo on va quedar tercera i va ser escollida per al públic per representar Televisió Espanyola al Festival d’Eurovisió de Riga (Letònia) el 2003 on va obtenir la vuitena posició amb «Dime».
Les entrades per assistir a la gala es poden adquirir al Museu de Vestits Paper de dimarts a divendres de 7 de la tarda a les 9 del vespre.
Els preus es mantenen en 25 euros per al primer pis i les butaques de platea i 15 euros per al segon pis.
Potenciar als menors de 30 anys i n’afegeix un de nou
Amb la voluntat de potenciar la participació en el concurs, l’Ajuntament ha apostat enguany per potenciar el premi Emergent’s, que va néixer en la passada edició amb la voluntat de premiar la creativitat dels participants menors de 30 anys.
Així, el premi enguany s’ha dotat amb 900 euros (en la primera edició la dotació era de 600 euros) i està patrocinat pel consistori i l’empresa IMCOVEL dedicada al món del paper.
A més el premi suma també la col·laboració de la fàbrica d’agulles Folch amb el premi Agulles per parar un tren que consisteix en un costurer amb material de costura i l’obsequi d’un collar fet amb agulles per als participants menors de 30 anys.
En aquesta categoria es manté també el premi al millor complement patrocinat per Ilertravel.
A banda, també s’ha incorporat un nou premi especial en col·laboració de l’Escola Museo Origami Zaragoza i que està dotat amb 1.000 euros.
Es tracta d’un reconeixement per al millor aprofitament de les qualitats del paper posant l’incís en la utilització del tipus de paper, del plegat i del modelat dels vestits així com els elements relacionats purament amb la tècnica de l’origami com són el corrugat, el tessel·lat, el froissage, la modelització i la inclusió d’elements papiroflèctics.
Aquests nous premis s’afegeixen als 13.000 euros en metàl·lic que s’atorguen als tres primers premis de cada categoria; al Didal d’Or, fet per Àlex Joier i que premia la trajectòria dins el concurs i a l’Agulla d’Or, concedit per la Lluna de Drap al millor treball artesà d’agulla Així mateix, cal recordar que fa dos anys es va incorporar també el Premi al/la Millor Model, patrocinat per la revista Pasarela de Asfalto i consistent en un entrada a una desfilada de la Mercedes-Benz Fashion Week de Madrid.
Un jurat amb representants del món de la moda i el disseny d’arreu
Pel que fa al jurat del Concurs Nacional de Vestits de Paper, un any més està format per professionals del món de la moda i el disseny.
El president serà el dissenyador valencià Miquel Suay, director creatiu de la firma homònima, el qual ha rebut diferents premis en la seva trajectòria, entre els que figura el Premio IMI a la innovación de la Feria de Valencia o el Premi a la Millor Col·lecció 080 BCN Fashion Week.
El seu projecte també fou seleccionat per la Conselleria d’Indústria i la Cambra de Comerç de València com una de les 50 empreses d’èxit de la Comunitat Valenciana.
També formaran part del jurat Francisco José Pavón (Madrid), editor-director de la revista Pasarela de Asfalto Luxury Edition; Teresa Berengueras (Barcelona), periodista especialitzada en moda que ha col·laborat en diversos programes de TV3 i Catalunya Ràdio, entre altres mitjans.
Actualment treballa per El Punt Avui; Josep Maria Folch (Montbrió del Camp), gerent de Metalúrgica Folch; Alba Minguella (Tàrrega), dissenyadora de vestits de núvia; Felipe Moreno (Saragossa), curador de l’Escuela Museo de Origami de Zaragoza (EMOZ) i president del Grupo Zaragozano de Papiroflexia; Enric Gràcia, membre del Comitè organitzador; Teresa Cardona, tècnica del paper i membre del Comitè organitzador, i Josep Miquel Varea, secretari.

Response: 74 participants competiran en el 56è Concurs de Vestits de Paper de Mollerussa, on es premiaran diferents categories com el Didal d’Or, l’Agulla d’Or, el millor treball artesà d’agulla, els participants menors de trenta anys, el millor aprofitament de les qualitats del paper o el/la Millor Model. La gala, presentada per l’actriu i cantant Beth, se celebrarà dissabte.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
La Pell del Mural Sonor del País Valencià ja té cara i veus.
Borja Penalba i Mireia Vives han desvelat a VilaWeb com serà el disc que preparen i coordinen.
Quines cançons hi haurà, de quins autors, i quins seran els intèrprets que els donaran una segona vida i les duran al segle XXI.
“La pell són totes les pells, la pell del País Valencià, assaonada i dura però tendra alhora”, explica Penalba al terrat de l’Octubre CCC de València.
Fa uns instants, ha acompanyat a la guitarra Mireia Vives.
Al saló d’actes han fet una versió per a VilaWeb de “L’amor és Déu en barca”, que és la cançó de Miquel Gil que Vives farà en el disc.
Aquest és un regal per als lectors del diari i vol ser, també, una lletra de convit a un univers fet de combinacions sorprenents.
A Pell hi ha versions de les cançons “He mirat aquesta terra”, de Raimon, “Sóc algú”, de Clara Andrés, “Cançons d’amor i noces”, de Carles Barranco, “L’arbre sec”, de Maria del Carme Girau, “La mort de l’emigrant”, de Fèlix Estop, “Inventari”, de Pau Alabajos, “Classe mitja”, de Marià Albero, “Homenatge anònim XV”, de Tomàs de los Santos, “Cançó de pluja”, de Lluís el Sifoner, “Història d’un sofà”, de Feliu Ventura, “Despertar”, de Josep Lluís Valldecabres, “Perquè sóc poble”, de Joan Amèric, “Terra”, d’Òscar Briz, “Cançó de bressol”, d’Araceli Banyuls, “L’arbre”, de Lluís Miquel, “L’amor és Déu en barca”, de Miquel Gil, i “Història d’A”, d’Ovidi Montllor.
El criteri, explica Penalba, és que hi haja tants noms de la cançó valenciana com siga possible.
I també com més dones, millor.
“Per part dels homenatjats, quasi no n’hi ha, de dones.
Clara Andrés marca un punt d’inflexió i des de llavors n’han aparegudes prou, però són les que al disc fan d’intèrpret.”
El gran ‘Mural Sonor’ amb què Acció Cultural del País Valencià celebra el cinquantè aniversari
Per aconseguir que al disc hi haja tanta representació com siga possible del món de la cançó, s’ha decidit que, si s’interpreta l’obra d’un autor, aquest autor no hi participe com a intèrpret.
És el mateix criteri que s’ha seguit en els quatre treballs del Mural Sonor.
D’aquesta manera, a Pell hi ha trenta-quatre noms.
Notari, i Xiomara Abello.
Ací sí que s’ha aconseguit la paritat.
Alguns dels artistes més joves coneixien l’obra dels més grans, però altres, la majoria, no.
“Els ha agradat molt el repte, i sobretot fer aquesta descoberta.
Ens han agraït poder descobrir noms de cantants que ni tan sols sabien que existien, i això és molt bonic”, diu Borja Penalba, que recorda que després de Raimon i d’Ovidi Montllor, amb l’excepció de Joan Amèric als anys vuitanta i començament dels noranta, hi ha una mena de desert que no s’acaba fins a l’aparició de Feliu Ventura.
Mireia Vives ho ratifica.
A casa seua s’escoltava música, diu, però no els cantautors que ara formen part d’aquest Mural.
“És interessant saber d’on venim.
El repte, el disc, que eixes disset inspiracions es convertisquen en disset interpretacions més, és molt bonic”, diu.
Quant a la manera de treballar, la primera proposta de versió de cada tema la fa Penalba, i amb la connivència de cada intèrpret la treballen a distància.
La primera cosa que els ha proposat és que enregistren un vídeo amb la primera aproximació al tema.
“El que m’ha arribat és molt bonic, veure com fan seu un tema.
I això es nota, sobretot, amb les cançons més antigues, que tenien uns arranjaments que ara ens poden semblar una mica desfasats o que sonen estranys.
És bonic sentir-los ara més actualitzats.”
Pell forma part del projecte Mural Sonor, l’antologia musical que Acció Cultural del País Valencià vol aixecar per a celebrar el seu cinquantè aniversari.
Vol ser un homenatge a la cultura i un suport explícit al món de la música, que ha viscut tradicionalment moments complicats, i que ara, amb la pandèmia, s’han agreujat.
Els altres tres discs són dedicats a la música d’arrel tradicional, a la música festiva i de carrer i al pop-rock.
Per fer possible el projecte, l’entitat ha activat una campanya de micromecenatge a Verkami.

Response: Acció Cultural del País Valencià ha començat el projecte "Mural Sonor", una antologia musical per celebrar el seu cinquantè aniversari. En el marc d'aquest projecte, Borja Penalba i Mireia Vives estan coordinant la gravació del disc "Pell", que inclourà cançons de cantautors valencians interpretades per artistes actuals. El projecte ha reunit 34 noms entre autors i intèrprets.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
El ple de Sabadell ha rebutjat l’adhesió a l’Associació de Municipis per la Independència (AMI) amb els vots en contra del PSC (5), Unitat pel Canvi (4), C’s (3), Guanyem Sabadell (2) i PP (1).
Hi han votat a favor de la proposta els grups que proposaven la moció: ERC (4), la Crida (4) i CiU, tot i que en aquest cas només tres dels seus regidors ho han fet ja que un d’ells, pertanyent a Unió, s’ha abstingut.
Aquest punt va ser un dels conflictius en les negociacions perquè Unitat pel Canvi també formés part del govern, ja que aquesta formació demanava que no fos una decisió del ple sinó que es celebrés una consulta ciutadana, tal i com ha tornat a reclamar aquest dijous.
Els proposants han defensat la necessitat que Sabadell entrés a l’AMI en el moment actual que viu el país i el fet que la independència és la via per aconseguir una millor Catalunya davant l’actitud i el tracte de l’Estat espanyol.
Des de l’oposició però han rebutjat els arguments esgrimits per les tres forces.
Des del PP, Esteban Gesa ha assegurat que tot el que afecta l’Estat espanyol ho han de decidir tots els seus ciutadans i acusant els que ‘s’aprofiten del patiment’ de la gent per la crisi econòmic per fer el ‘pitjor populisme’.
El regidor de Guanyem, Miquel Soler, ha criticat el ‘dèficit d’informació sobre la proposta’ i s’ha preguntat sobre el cost econòmic que l’adhesió podia suposar per a la ciutat.
En aquesta mateixa línia, el regidor de C’s, Joan Garcia, ha dit que aquests diners fan falta als ciutadans de Sabadell per altres qüestions i ha assegurat que en les darreres eleccions municipals van ser més els que van votar programes no independentistes que independentistes.
A més, s’ha mostrat contrari a ‘subordinar l’autonomia municipal’ a una entitat privada.
El regidor d’Unitat Joan Berlanga ha defensat el vot en contra de la seva formació assegurant que tot i que estan a favor del dret a decidir i de canviar l’actual model territorial no consideren que l’adhesió a una entitat com l’AMI s’hagi de fer a través d’una votació en el ple.
Com venen defensant des de les negociacions post-electorals, on aquesta moció va ser un dels principals esculls perquè Unitat no entrés al govern municipal amb ERC i la Crida, Berlanga ha demanat que es faci una consulta popular perquè siguin els ciutadans els que decideixin si volen que Sabadell estigui o no a l’AMI.
Des del PSC, Josep Ayuso ha explicat que la independència no és el model que defensa el seu partit i ha reiterat que la via ha de ser el federalisme, model que ha assegurat que funciona en altres zones.
A més, ha reivindicat que el que cal és ‘diàleg i pacte’ amb l’Estat espanyol i no ‘frontisme’.
Per últim, el regidor del grup municipal de CiU però que pertany a UDC, Antoni Font, ha defensat el seu vot diferenciat del seu grup assegurant que Unió aposta per un full de ruta ‘que no vagi a la incertesa’ i que tingui una majoria social darrera.
‘La diferència no està en el què sinó en el com’, ha dit.
La regidora de la Crida, Miriam Ferràndiz ha demanat a Unitat que actués ‘en conseqüència’ a la transversalitat que ha defensat Berlanga que representava la formació i la meitat dels regidors votessin a favor.
D’altra banda també ha recriminat a CiU que va signar un acord on es comprometien tots els regidors a donar suport a la moció, cosa que no ha estat així.
El rebuig del ple a la proposta ha provocat diversos crits al final de la votació, fet que ha obligat l’alcalde de la ciutat, Juli Fernàndez, a suspendre momentàniament la sessió.

Response: ERC, la Crida i CiU han proposat una moció per adherir Sabadell a l’AMI, però ha estat rebutjada per tots els altres partits per diferents motius. En el cas d'Unitat pel Canvi, malgrat estar a favor del dret a decidir i de modificar el model territorial, el partit considera que la qüestió hauria de consultar-se amb la ciutadania.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
"Ferrovial feia donacions al Palau perquè els diners anessin a CDC a canvi d'obra pública".
Fèlix Millet ho podia haver dit més alt, però no més clar.
El dit acusador de l'ex-president del Palau de la Música recau sobre el partit que va governar la Generalitat durant quasi 30 anys, primer amb Jordi Pujol i després amb Artur Mas, avui president del PDECat.
Ha estat, però, una inculpació controlada que tant Millet com Gemma Montull, l'ex-directora financera del Palau, han limitat a l'ex-tresorer del partit Daniel Osàcar, per qui CDC ha seguit posant la mà al foc fins al final, reivindicant que no hi havia motius per dubtar de la seva innocència.
Millet ha admès que va saquejar el Palau, però en un intent de rebaixar la seva pena -el fiscal demana 27 anys i mig de presó per a ell- ha enfocat la seva confessió en el presumpte finançament irregular de CDC.
"Els pagaments [a CDC] eren una cosa normal i es feien des de feia anys", ha ratificat Gemma Montull.
Les comissions no eren del 3%, com en el seu dia va revelar Pasqual Maragall, sinó del 4%.
Un 2,5% anava a parar a la tresoreria del partit, mentre que Millet es quedava un 1% i la seva mà dreta, Jordi Montull, un 0,5%.
Segons el seu relat, totes les parts implicades sabia a la perfecció quina era la seva part del pastís, una arquitectura de finançament irregular que, segons Millet, va dissenyar el fundador de Ferrovial Rafael del Pino i Moreno, que va morir l'any 2008.
Les tres vies de Ferrovial cap a Convergència
A partir d'aquí, l'ex-president del Palau i també Gemma Montull han detallat fins a tres formes a través de les quals feien arribar els diners a la tresoreria de CDC.
La primera consistia en entregues de diners en efectiu als tresorers del partit.
Millet ha explicat que per aquest motiu es reunia amb el difunt Carles Torrent, tresorer fins al 2005, però que un cop va ser nomenat Osàcar, aquest va passar a reunir-se amb Montull.
La Fiscalia xifra en 3,7 milions d'euros els diners que s'haurien transmès per aquesta via.
Tant d'efectiu va acabar cridant l'atenció d'Hisenda mesos abans que els Mossos irrompessin al Palau.
En total, uns 6,6 milions d'euros.
Però com entraven els diners al Palau?
L'ex-president del Palau ha confessat que "la realitat és que només una petita part" es quedava a la institució i ha afirmat que aquestes pràctiques es van iniciar entre els anys 1998 i 2000.
Millet descarrega en Montull
Millet ha calculat molt bé l'abast del seu relat.
Després de llançar el dard contra CDC, ha assegurat que per donar continuïtat al finançament irregular de CDC ell només s'havia reunit primer amb l'ex-tresorer Carles Torrent -mort al 2005- i després només algun cop amb Daniel Osàcar, però que era Jordi Montull qui va assumir el pes de la relació amb el partit i qui, en definitiva, feia la feina bruta.
"Els tresorers anaven al Palau a recollir els diners?", ha preguntat el fiscal Emilio Sánchez Ulled.
"Amb mi, el senyor Carles Torrent sí que va venir, però després Montull potser ho va fer diferent amb Osàcar", ha respost.
La seva versió dels fets topa amb la de Gemma Montull, que ha assegurat que era Millet qui prenia totes les decisions al Palau i qui, per tant, mantenia les reunions amb els mandataris.
Qui eren aquests dirigents?
Ni un ni l'altre han dit cap altre nom que el d'Osàcar.
Tots dos han insinuat que hi havia responsables de CDC que estaven al corrent d'aquests pagaments, però no han anat més enllà.
De fet, tots dos han reconegut que el Daniel que figura en un document inclòs a la investigació que detalla pagaments era l'ex-tresorer convergent, però han evitat citar cap dirigent més.
Fins i tot quan Ulled els ha posat en safata els noms del diputat de Junts pel Sí i ex-conseller Germà Gordó, aleshores gerent de CDC, i Àngel Colom, que dirigia la Fundació Nous Catalans.
Seguirà Montull aixecant la catifa aquest dijous?
Anirà més enllà i incriminarà algun dirigent més?
Assumirà Osàcar la seva culpabilitat?
Les declaracions segueixen mentre Artur Mas, que va ser qui va atorgar plens poders als tresorers del partit en l'etapa que comandava la maquinària convergent, prepara unes explicacions que caldrà veure si van en la línia de desmentir-ho tot, de circumscriure-ho únicament a l'ex-tresorer o d'assumir algun tipus de responsabilitat.
El PDECat, per ara, guarda silenci, però un membre de la cúpula consultat per NacióDigital assenyala que l'estratègia del partit seguirà basant-se en allunyar-se dels casos de corrupció de CDC i de transmetre una imatge de "transparència".

Response: Fèlix Millet i Gemma Montull han confessat que Ferrovial feia arribar diners a CDC seguint una arquitectura de finançament irregular dissenyada per Rafael del Pino i Moreno, i executada pels extresorers del partit. Tots dos han insinuat que altres responsables de CDC coneixien la situació, però no han volgut donar més noms.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
El debat electoral és un fet dins del Govern, i s'ha accentuat després de la inhabilitació del president de la Generalitat, Quim Torra, ordenada per la Junta Electoral Central (JEC) i que ha obert un debat jurídic amb múltiples actors implicats, entre els quals el Tribunal Suprem i el Parlament.
La possibilitat que el Suprem converteixi en ferma la condemna per desobediència dictada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) pot comportar la convocatòria immediata d'eleccions, un escenari que ja ha admès Torra aquest dimarts en una entrevista a Ràdio 4 i que ha reiterat la consellera de la Presidència, Meritxell Budó, en la roda de premsa posterior al consell executiu.
Què ha de passar perquè hi hagi eleccions aquest mateix any?
Que el Parlament "accepti" el veredicte del Suprem.
"La sentència, en cas de ratificar el que diu el TSJC, donaria una instrucció directa al Parlament perquè executi la inhablitació", ha apuntat Budó, que també ha deixat oberta la porta al fet que l'alt tribunal estimi el recurs del president.
"Si hi ha instrucció a la cambra, s'hauria de posicionar i després la llei recull deu dies per proposar un nou candidat, dos mesos per celebrar una investidura i, si no és així, convocatòria d'eleccions", ha ressaltat la consellera.
"Si es produeix la sentència ferma, el Parlament s'ha de pronunciar i, en funció de la resposta, hi pot haver eleccions", ha remarcat Budó.
Existeixen veus que han aconsellat a Torra convocar ja els comicis, per bé que de moment el Govern està centrat en la presentació del recurs al Suprem.
La setmana passada, la consellera va assegurar que els nous comicis "immediats" no estaven damunt la taula, i avui ha destacat que el president les pot convocar "en qualsevol moment" fruit de les seves competències.
Informe jurídic
El gabinet jurídic de la Generalitat va enviar aquest dilluns un informe a Torra, fet públic aquest dimecres després de la reunió del Govern, en el qual s'hi conclou que la inhabilitació ordenada per la JEC no pot comportar el cessament del president i que podria continuar-ho sent encara que perdi l'acta de diputat.
"Si bé la condició de membre del Parlament és un requisit necessari per a l’elecció del càrrec de president de la Generalitat, i la lògica institucional intrínseca al sistema parlamentari del Govern vincula normalment el càrrec de president de la Generalitat al de membre del Parlament, aquesta vinculació queda excepcionada en determinades situacions", manté el text.
— Govern.
Generalitat (@govern) January 15, 2020
Budó, ha estat l'encarregada de fer públiques les directrius bàsiques de l'informe, signat per Frances Esteve, director del gabinet jurídic.
"El cessament en el càrrec del president de ha d’estar necessàriament previst en una llei; i en l’actualitat, cap llei preveu el cessament en execució d’una pena d’inhabilitació en virtut d’una sentència condemnatòria que no ha esdevingut ferma.
Cap òrgan administratiu o judicial pot fixar noves causes de cessament per al president de la Generalitat que no estiguin previstes en una llei", remarca el document, de deu pàgines.
Delegacions en marxa
La nova etapa de diàleg encetada arran de l'acord entre ERC i el PSOE, que inclou el compromís de Pedro Sánchez de superar la "judicialització" del cas català, és aplicable a múltiples decisions polítiques.
I el Govern de la Generalitat està disposat a treure-hi rendiment.
El consell executiu reunit aquest dimecres ha tornat a aprovar el decret de creació de les tres delegacions catalanes -Mèxic, l'Argentina i Tunísia- que estaven suspeses cautelarment pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) arran del recurs que va interposar el Ministeri d'Exteriors en el mandat de Josep Borrell.
El decret validat per l'executiu català actualitza les funcions de les tres delegacions, amb novetats en els països que tenen adscrits a la seva zona d'influència.
La iniciativa de la conselleria d'Exteriors pilotada per Alfred Bosch permetrà que les oficines de la Generalitat tornin a funcionar després del veto imposat pel Ministeri d'Exteriors, ara en mans d'Arancha González Laya.
Amb l'acord d'aquest dimecres, el Govern pretén recuperar la seva presència institucional a l'Amèrica Llatina i la zona del Magreb.
El contenciós obert al TSJC ve de lluny.
En el mandat de Borrell, el govern espanyol va intentar frenar la reobertura de delegacions de la Generalitat a l'exterior, tancades per l'aplicació de l'article 155.
En una mesura semblant a la d'aquest dimecres, el Govern ja va aprovar el setembre passat sis decrets per restablir el funcionament d'altres sis oficines a l'estranger: Alemanya, Suïssa, el Regne Unit, França, Itàlia i els EUA.

Response: Si el Tribunal Suprem fa ferma la condemna de Quim Torra per desobediència i el Parlament executa la seva inhabilitació, es podrien convocar eleccions de forma immediata. Tanmateix, el gabinet jurídic de la Generalitat ha fet públic un document on afirma que la inhabilitació no pot comportar el cessament del president, perquè això no està especificat en cap llei.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
La Brigada de neteja del Barri de Sant Joan de Figueres ha presentat aquest dijous un videoclip, que busca sensibilitzar els veïns per tal que "embrutin menys i reciclin més".
Els treballadors també han fet diverses xerrades en escoles de la localitat per tal que els nens "prenguin consciència" de la importància del reciclatge.
El responsable de la brigada de bones pràctiques, Carlos Santiago, ha explicat que els ha "sorprès molt" la repercussió del vídeo, i és que en només tres dies ha rebut més de 20.000 visites.
Santiago s'ha mostrat "molt orgullós" de la feina del seu equip, i assegura que ja han notat un canvi d'hàbits en els veïns del barri.
"Hem vist com les papereres s'utilitzen correctament, i no com abans que semblaven contenidors.
A més, sempre ens diuen que ens troben a faltar quan no hi passem", ha assenyalat.
Per la seva banda, el regidor delegat del barri, Francesc Cruanyes, ha assegurat que la voluntat del consistori és mantenir el nombre de treballadors i "si es pot" ampliar la plantilla.
Més de 20.000 reproduccions en tres dies.
Aquest és l'èxit que ha tingut un videoclip molt particular elaborat per l'equip de brigada de bones pràctiques del barri de Sant Joan de Figueres.
En el vídeo es veu com el grup de cinc treballadors passegen pels carrers de la zona mentre canten la lletra d'una cançó que fomenta el reciclatge i el civisme.
Una proposta que ha tingut "molt bona acollida" entre els veïns, segons ha explicat el responsable de la brigada, Carlos Santiago.
"La veritat és que els ha agradat i des de que vam començar a treballar hem notat que els veïns cuiden més els carrers", ha concretat.
El regidor del barri, Francesc Cruanyes, ha destacat els "valors cívics" que transmeten els treballadors i aposta per no tan sols mantenir la plantilla, sinó ampliar-la.
"És un ,compromís personal i que estic convençut que es podrà dur a terme", ha assenyalat Cruanyes.
La proposta es va iniciar amb quatre treballadors i ara se n'ha incorporat un més.
El regidor, però, ha recordat que aquesta brigada de bones pràctiques és una iniciativa que es va posar en marxa fa un any, i que compta amb la col·laboració de diverses administracions, més enllà de l'Ajuntament de Figueres.
De fet, Cruanyes ha reconegut que les ajudes surten d'uns Plans de Desenvolupament Comunitari (PDC) de la Generalitat.
En aquest sentit, el regidor ha explicat que és "molt important" que des del Govern "vegin els resultats" de la iniciativa.
"Cal que es pugui justificar que la feina que s'ha fet a través d'aquests plans de treball ha estat productiva i profitosa", assenyala Cruanyes.
Un repte per a un dels integrants
La idea del videoclip va sorgir fa cinc mesos en una xerrada entre la tècnica de l'Ajuntament de Figueres, Bibi Pérez, i els membres de la Brigada.
Pérez ha reconegut que "no s'esperava" que pogués anar "tan bé", i remarca la "bona predisposició i actitud" dels treballadors.
"Si fa cinc mesos m'arriben a dir que estaríem aquí, no m'ho hauria cregut", ha assenyalat.
La lletra de la cançó, de fet, ha estat obra dels mateixos treballadors i dels veïns, si bé la música ha anat a càrrec d'un dels membres de la brigada, l'Adán Torres.
"Per a mi ha estat un repte, i és que habitualment no escric aquestes lletres ni faig aquest tipus de música", ha reblat el treballador.
Torres, però, ha destacat que per a ell "el més important" és que des de fa uns dies "es parla molt millor" del seu barri.
"Sempre que surt Sant Joan és per coses dolentes, i que ara se'n parli per un fet com aquest em fa sentir orgullós", ha subratllat.
La resta de membres de la brigada també han intervingut per donar les gràcies als veïns per les mostres de suport, i han destacat que treballar a la brigada els ha servit per "tirar endavant" molts projectes.
Millorar la convivència a la zona
També des de l'Ajuntament celebren la iniciativa i esperen que serveixi més enllà d'aquest projecte.
Francesc Cruanyes, assegura que un dels aspectes que preocupen al govern en relació amb el barri és la neteja i el civisme.
"Amb aquest pla es persegueix, per una banda, fer netejar i educar i, de l'altra, fer que aquesta sigui una pràctica continuada", afirma.
En aquest sentit, diu que és important remarcar que al barri no només s'hi actua amb mesures "coercitives" sinó també amb accions "pedagògiques com aquesta".
"L'objectiu és que s'adquireixin bones pràctiques per millorar la convivència en aquest barri i els de l'entorn", remarca.

Response: Els treballadors de la brigada de neteja del barri de Sant Joan de Figueres han fet un videoclip per sensibilitzar la ciutadania. La cançó, creada pels mateixos treballadors amb ajuda dels veïns, ha rebut 20.000 visites en pocs dies, ha estat aplaudida pel regidor delegat del barri i ja ha donat els seus primers resultats.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
L'indicador del risc de pobresa va augmentar 1,1 punts l'any 2014 a Catalunya situant-se en el 20,9% de la població, segons les dades que ha fet públiques l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat).
Aquesta taxa se situa per sota de la mitjana espanyola, que és del 22,2%, i per sobre de la de la Unió Europea dels 28, que el 2013 era del 16,6%.
La desagregació per edats mostra que el risc de pobresa té més incidència entre els menors de 16 anys, situant-se en el 28,8%, 1,5 punts més que el 2013.
Segons la composició de la llar, el risc de pobresa té més incidència en les llars amb fills dependents, amb una taxa del 27%, i en el cas d'un adult amb un o més fills dependents la taxa se situa en el 42,8%.
L'enquesta, que recull els ingressos de les llars al llarg de l'any anterior (2013), també constata que ha augmentat el risc de pobresa en 0,8 punts fins al 20,6% en la població d'entre 16 i 64 anys, tot i que l'augment més significatiu es dóna en la major de 65 anys, que s'incrementa dos punts, del 12,4% al 14,4% el 2014.
El llindar d'ingressos anuals en què es considera que una persona entra en l'àmbit de risc de pobresa se situa l'any 2014 en 9.767 euros nets anuals per a les llars d'una persona, un 3,7% més que l'any anterior, i de 20.512 euros per a una llar formada per dos adults amb dos infants.
La renda mitjana anual de les llars catalanes va ser de 30.407 euros al 2013, el que representa 4.253 euros més que la del conjunt d'Espanya (26.154 euros).
En relació a l'any anterior, la renda mitjana neta anual per llar va caure una dècima, mentre que per persona va augmentar vuit dècimes.
L'estudi també remarca que un 67% de les llars catalanes van rebre transferències del sistema de protecció social i que això té un "impacte important" en la distribució de la renda.
Les pensions de vellesa i supervivència són les prestacions més importants i es paguen a més d'1.073.000 llars.
Així, la tasca de risc de pobresa abans de qualsevol tipus de transferència social és del 46,4% i passa al 29% després d'abonar aquestes prestacions.
En aquest sentit, fonts del Govern han destacat a l'ACN que "les polítiques socials funcionen" i que "gràcies a això hi ha molta gent que deixa d'estar en aquest llindar".
De fet, les mateixes fonts remarquen que l'estudi de l'Idescat correspon a les dades del 2013 i que en el proper informe milloraran perquè "recolliran la millora econòmica que Catalunya lidera".
Pel que fa la taxa AROPE, que a més del risc de pobresa el nombre de persones que viuen en llars amb intensitat de treball molt baixa i el nombre de persones amb privació material severa, se situa en el 26%, 1,7 punts més que l'any anterior.
A Espanya, aquesta taxa d'enfila fins el 29,2%.
La taxa del 26% és la proporció de la població que o està per sota el llindar de risc de pobresa (20,9%) o viu en llars amb baixa intensitat de treball (12%) o viu en llars amb privació material severa (6,3%).
Quatre de cada deu catalans no pot fet almenys una setmana de vacances
La principal privació material l'any passat va ser la de no poder fer almenys una setmana de vacances a l'any, concretament afecta un 42,6% del total de la població, un punt menys que l'any anterior.
La segueix, molt a prop, no poder fer front a despeses imprevistes (41,1%, 1,1 punts més), seguida amb un 9,9% del retard en el pagament de despeses relacionades amb l'habitatge principal, percentatge que es manté respecte l'any anterior.

Response: L’indicador del risc de pobresa ha augmentat fins al 20,9 %, un valor inferior a la mitjana espanyola, però superior a l’europea. Les dades també demostren que molts catalans superen aquest llindar gràcies a les ajudes socials. D’altra banda, la taxa AROPE ha pujat fins al 26 % i quatre de cada deu catalans no poden pagar anar de vacances.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
Una ronda de presentacions que serà molt més que això i que es convertirà en un homenatge.
Així prepara l’editorial Bromera el llançament de la novel·la pòstuma de la Isabel-Clara Simó, El teu gust, que es publicarà el proper dia 9 de març.
El primer dels actes es farà a València, mentre que l’endemà, el dia 10, la cita serà Barcelona, amb tota seguretat a l’Ateneu Barcelonès.
També estan previstes presentacions-homenatge a Alcoi, Alacant i altres indrets dels Països Catalans.
Com ja va avançar Vilaweb, El teu gust, l’obra està dedicada a les passions humanes com l’amor, el sexe, l’art i la cultura.
‘La mateixa Isabel em va dir que remarquéssim aquestes picades d’ullet autobiogràfiques’.
La nova novel·la de la Isabel-Clara Simó és la principal aposta de l’editorial valenciana per aquest Sant Jordi, però no l’única, ans al contrari.
De fet, la narrativa centra aquestes noves apostes, però l’editorial ha volgut destacar que compta amb altres línies que caldria destacar, com pugui ser, per exemple, la publicació d’obres de teatre.
Segons López-Pampló, ‘és una línia que ens interessa molt i que hem consolidat.
‘Sembla com si la vida literària només fes èmfasi en la narrativa, quan en realitat hi ha molts altres aspectes que consoliden una editorial com la nostra, i el teatre n’és un’.
En aquest sentit s’ha de destacar que s’han publicat les noves novel·les d’Anna Maria Villalonga, Els dits dels arbres, i de Vicent Usó, No sabràs el teu nom.
En aquesta ocasió Uso s’endinsa en el món del robatori organitzat de criatures acabades de néixer.
‘El llibre arrenca del coneixement del robatori sistemàtic de nens que ve de la guerra de 1936-39 i que sorprenentment es va allargar fins a la dècada dels noranta’.
Entre el 2007 i el 2008 aquest tema va començar a aparèixer massivament als mitjans i Usó va començar a preparar els materials per a la novel·la, on destaca la polifonia de veus narratives i la complexitat tècnica, ja que hi ha fragments en primera persona, en segona i fins i tot un reportatge d’autoficció.
La novel·la va aconseguir el premi Ciutat d’Alzira, possiblement el de major prestigi dels que s’atorguen al País Valencià.
Per la seva banda, Villalonga ha explicat que el seu llibre va néixer del dolor de la pèrdua del seu marit i que es tracta d’un joc metaliterari sobre la malaltia mental.
‘Parlo de la gent que té dificultats per viure’, ha indicat l’autora, que assegura ‘és una novel·la dura amb moments impactants, però que no té voluntat de ser misteriós, tot i la tensió que hi ha per atrapar al lector’ i que aquests temes estan gairebé sempre presents en tota la seva literatura.
La darrera gran aposta de l’editorial és una traducció: Sota les bombes, de l’Hervé le Corre, una novel·la negra ambientada en els darrers dies de la Comuna de Paris i que es va presentar a la passada edició de BCNegra.
L’obra segueix el camí de les grans traduccions de la casa, com puguin ser les novel·les de Pierre Lemaitre (un dels principals fitxatges i èxits de l’editorial) o les de Benjamin Black, el pseudònim negre de John Banville.
Bromera sol celebrar dos cops a l’any la trobada amb els mitjans de comunicació a Barcelona per presentar les seves novetats.
La coincidència de tres obres d’autors valencians en segells catalans que han rebut premis a obra publicada, pot marcar un abans i un després de la crítica i en l’imaginari col·lectiu dels lectors’.
En aquest sentit, l’editor de Bromera explica que ‘nosaltres tenim una percepció que en tres anys han canviat les coses per a nosaltres: tenim més distribució i millor arribada a les taules de novetats, però continuem tenint uns elevats índexs de devolució que hem de millorar.
El que constatem és que les nostres traduccions es venen millor a Catalunya que al País Valencià i que les obres publicades originalment es venen millor al País Valencià que no pas a Catalunya’.

Response: L’editorial Bromera està preparant el llançament de la novel·la “El teu gust” d’Isabel-Clara Simó i també ha publicat les obres “Els dits dels arbres”, d’Anna Maria Villalonga, i “No sabràs el teu nom”, de Vicent Usó. D’altra banda, l’editorial també ha apostat pel teatre i per la traducció de la novel·la negra “Sota les bombes”, d’Hervé le Corre.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
El Monestir de Vilanova de Sixena obrirà les seves portes aquest dimarts per mostrar l'art que fins ara estava al Museu de Lleida.
L'article 155 de la Constitució espanyola ha estat la drecera que ha possibilitat que les peces hagin canviat de seu després que la Guàrdia Civil hagi arribat a la capital del Segrià de matinada per donar compliment a la sentència del jutge d'Osca, un magistrat substitut que estava en el càrrec fins aquest dilluns.
El famós i polèmic litigi de Sixena, sense sentència ferma, ha acabat (a l'espera de la presentació d'un recurs al Tribunal Suprem per part del Consorci del Museu de Lleida) de manera gairebé abrupta, amb el conseller de Cultura a l'exili i enmig d'una campanya electoral insòlita, tensionada i polaritzada.
El conflicte de Sixena ha alimentat la confrontació entre blocs ara que arrenca la segona setmana de campanya.
L'independentisme ha criticat la voluntat d'"espoliar" dels aparells de l'Estat -així ho ha definit Carles Puigdemont des de Brussel·les- aprofitant l'aplicació del 155 mentre que el PSC -que va avalar la intervenció de l'autogovern després de la proclamació de la República- ha acumulat retrets tot i lamentar la marxa del patrimoni museístic de Lleida, una capital de demarcació que governa amb Ciutadans.
Àngel Ros, damnificat
La indignació pel traslladat de les peces d'art sacre s'ha fet patent a Lleida, i l'ha patida en primera persona l'alcalde Àngel Ros, que ha hagut de marxar de l'equipament quan encara no havia sortit el sol després de ser increpat per un grup de persones, que l'acusaven a ell i al seu partit d'haver provocat aquesta situació amb l'aval al 155.
L'alcalde de Lleida no s'ha cansat de lamentar el mal ús d'aquest punt de la Constitució -ha recordat les nombroses cartes enviades al ministre de Cultura, Íñigo Méndez de Vigo, per evitar la fuga de les obres-, però la seva figura política ha sofert un nou revés.
El PSC també ho pot pagar amb els resultats el 21 de desembre: a la demarcació de Lleida s'intueix una lluita ferotge per cada diputat.
Àngel Ros lamenta el mal ús del 155 i les forces sobiranistes fan responsable el PSC del "saqueig" del Museu de Lleida
Puigdemont ha acusat els socialistes d'abaixar el cap -un discurs amplificat per Junts per Catalunya- mentre que el republicà Joan Tardà i la cupaire Mireia Boya han carregat les tintes contra el líder socialista.
S'han referit al desenllaç del litigi de Sixena com un "espoli", un "saqueig" o un acte de "pirateria".
Mentre el sobiranisme alimentava els atacs al bloc del 155, els tècnics -protegits per un ampli desplegament policial- han carregat el conjunt museístic al camió que ha fet el trasllat.
Poc després de les dues de la tarda, les obres han fet camí cap a Sixena entre crits, insults i tocs de clàxon dels cotxes que circulaven pels carrers de la capital del Segrià.
Tensió davant del Museu de Lleida
Manifestants i Mossos d'Esquadra han protagonitzat escenes de tensió per la Rambla Aragó de Lleida.
El Museu de Lleida presentava les peces de Sixena amb la legitimitat que donava les compravendes fetes entre el 1983 i el 1994 a l'orde religiosa del monestir.
Aragó va demanar que s'anul·lessin aquestes operacions, i el jutjat d'Osca va atendre aquesta petició de forma favorable, una decisió criticada pel director del Museu de Lleida, Josep Giralt.
"La justícia no ens ha fet justícia", ha afirmat aquest dilluns.
Josep Giralt, director del Museu de Lleida: "La justícia no ens ha fet justícia"
El govern d'Aragó i els membres de la plataforma "Sijena Sí" s'han mostrat eufòrics mentre els operaris entraven les obres al monestir.
La "victòria" no ha impedit, però, que des de l'executiu de Saragossa es llencessin dards contra els conservadors.
La consellera de Cultura, Mayte Pérez, ha explicat que alguna de les peces estava deteriorada i ha assegurat que només han trobat 43 de les 44 peces reclamades.
Giralt ho ha negat després d'haver sortit juntament amb els treballadors del museu, visiblement emocionat, per agrair les mostres de suport de les persones que feien guàrdia a les portes, totes elles indignades i resignades menys una.
Un home amb una bandera aragonesa al coll assegurava que avui brindaria pel que estava a punt de passar i que, finalment ha acabat passant.
Els suports que aguantaven les peces fan ara menys ombra que abans.

Response: L’aplicació de l’article 155 ha permès trobar una drecera per acabar amb el litigi de Sixena i transferir les peces corresponents del Museu de Lleida al Monestir de Vilanova de Sixena. El trasllat s’ha realitzat enmig de fortes crítiques al PSC, que governa la ciutat, i de les lamentacions de l'alcalde, Àngel Ros, pel mal ús del 155.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
Un grup d’arqueòlegs del Departament de Governació, amb la col·laboració de l’Associació d’Estudis Torellonencs (ADET), ha localitzat una fossa amb l’esquelet d’un soldat republicà afusellat a les acaballes de la guerra de 1936-1939.
Un membre de l’ADET, Xavier Vilà, ha explicat a l’ACN que dos elements clau han servit per a localitzar l’enclavament i poder exhumar el cos: una fotografia del 2008 amb un dels masovers que va presenciar l’enterrament al lloc dels fets i la història que recollia un llibre escrit fa quaranta anys sobre la guerra.
L’esquelet es troba en perfecte estat, llevat d’una part del crani.
Ara podrà ser identificat amb els estudis al laboratori.
Les tropes franquistes van entrar a Torelló (Osona) pels camps del sud, des de Manlleu, i es van establir als puigs que envoltaven la vila.
El 4 de febrer, un camió amb soldats republicans anava cap a Torelló per carretera quan les tropes nacionals els van sorprendre.
Tot seguit els van detenir a tots i els van portar al mas del Puig, als afores de la vila.
Els soldats van ser alliberats perquè poguessin fugir cap a la frontera, però entre ells hi havia dos oficials que van ser retinguts i van passar la nit al mas.
Cap a la matinada, es van poder sentir uns trets i al matí, les tropes feixistes ja s’havien apoderat del poble.
Els masovers, un dels quals era Josep Bertrina, de bon matí, van sortir de casa i es van trobar un soldat mort; l’altre probablement va fugir.
Van anar a la casa de la vila per saber què n’havien de fer, del cos del solat.
Al consistori, ara a mans dels franquistes, els van ordenar que l’enterressin.
Aquesta és la història que es recull en un llibre de memòries de la guerra del 1936-1939 que va escriure ara fa quaranta anys un dels fundadors de l’Associació d’Estudis Torellonencs.
S’hi explicaven tots els fets que van passar al municipi durant la guerra i que havia pogut escriure gràcies al testimoniatge dels qui encara eren vius.
Seguint aquesta història, anys més tard, el 2008, l’ADET va fer una fotografia amb el masover Josep Bertrina al lloc dels fets, amb la perspectiva que algun dia es podria excavar el terreny.
Alhora, l’associació es va assabentar que una família cercava un soldat mort durant la guerra, que no apareixia a cap registre.
Xavier Vilà ha explicat que de primer els va semblar que les dues històries ‘podien tenir alguna connexió’.
Trobar la família els era molt difícil i un dia, llegint el diari, van veure que el Departament de Governació treballava per recuperar la memòria històrica per mitjà de l’exhumació de fosses.
S’hi van posar en contacte i ràpidament es van posar a treballar en la mateixa direcció.
Un cos sense identitat
De moment, la identitat del cos que s’ha exhumat és desconeguda.
Tot amb tot, el director general de Relacions Institucionals i amb el Parlament, Miquel Puig, ha explicat que amb els treballs posteriors a laboratori i gràcies a les bases de dades de què disposen, és possible que pugui ser identificat.
La doctora Núria Armentano, antropòloga, ha explicat que tots els ossos del cos són sencers tret del crani, que presenta fractures.
‘De moment –ha dit– tot això que veiem va coincidint amb les dades dels documentalistes sobre la persona que es buscava, i això és molt interessant.’
Reposar en pau
Un altre membres de l’ADET, Toni Prat, ha explicat que l’objectiu final de l’associació és que l’home ‘pugui descansar en pau, on li toqui i amb qui li toqui’.
Si poguessin localitzar la família ‘ja seria la màxima il·lusió’.
Amb tot, si finalment la identificació del cos no correspon amb les dades de la família que cerca el seu parent, les restes mortals descansaran juntament amb les de tots els morts de la guerra al cementiri municipal de Torelló.
‘Serà el darrer mort nostre al poble’, ha destacat Prat.
Per una altra banda, Miquel Puig ha explicat que en política de fosses de la guerra del 1936-1939, ‘la societat catalana s’ha adonat que per fer justícia i reparar la memòria de les víctimes s’ha de començar localitzant i identificant els desapareguts’.
Aquest de Torelló, ha ressaltat, és ‘un cas d’èxit’ en aquest propòsit.
El departament que dirigeix Puig, aquest últim any, ha localitzat set individus diferents, entre els quals tres esquelets sencers.
Aquestes troballes han servit per a explicar millor les batalles que van tenir lloc als indrets on s’han trobat els cossos, ha afegit.

Response: Un relat recollit a un llibre de memòries de la Guerra Civil, que va ser escrit per un dels fundadors de l’Associació d’Estudis Torellonencs, i una fotografia amb un masover han permès localitzar l’esquelet d’un sodat republicà. Actualment, es treballa en la seva identificació i en la cerca de la seva família, i, posteriorment, es traslladaran les restes on correspongui.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
L'anomenat 'estafador de l'amor', Albert Cavallé, ha negat aquest dimecres haver estafat 2.500 euros a una jove a la que va conèixer en una web de cites.
Segons la denunciant, el noi s'hauria fet passar per un inversor de borsa i li va demanar diners en metàl·lic per a invertir-los i retornar-li amb importants interessos en quatre dies.
No obstant, no li va tornar mai els diners, però ell ha explicat que no es va fer passar per 'broker', que els diners prestats eren 1.090 euros i que a canvi ell li va entregar un anell.
Aquest és, com a mínim, el tercer judici contra Cavallé per fets similars, tot i que ja ha estat absolt en dues ocasions.
L'home, a qui la fiscalia demana dos anys de presó, ha explicat que va conèixer la noia a través de l'aplicació 'Badoo' el març del 2016 i van quedar uns set cops, primer com a amics i després com a amants, ja que Cavallé tenia parella.
Segons ell, mai es va presentar com a 'broker' financer, sinó que li va dir que no treballava.
Ha admès que li va demanar diners, uns 1.090 euros, però a canvi li va oferir signar un contracte privat, tot i que finalment li va lliurar un anell.
Els diners els volia per necessitats seves, no pas per invertir, ha assegurat, i ha dit que quan va voler tornar els diners a la noia a canvi de l'anell, li va ser molt difícil contactar-hi i semblava que ella preferia la joia.
La versió de la denunciant, tot i algunes inconcrecions, és força diferent.
Ha explicat que Cavallé li va dir que treballava pel seu pare com a inversor de borsa i que acabava de separar-se de la seva parella estable.
Molt poc després de conèixer-se, l'home li hauria proposat invertir en borsa, i en dos dies li va entregar 1.500 i 1.000 euros en metàl·lic.
Teòricament els diners havien de tornar a la seva butxaca en quatre dies i amb molts rendiments, però això no va passar.
La dona va intentar contactar amb el jove, però va ser difícil perquè ell deia que havia tingut un accident i era a l'hospital.
De fet, fins i tot li hauria dit que l'havien traslladat a un hospital d'Andorra.
La dona també va intentar quedar amb ell a casa seva o que li fes una transferència bancària.
Tot i sospitar de les mentides, va insistir en el retorn dels diners, però finalment, el setembre d'aquell any, el va denunciar.
A més, ha explicat que va portar a peritar l'anell.
Inicialment, en una valoració superficial li van dir que valia 700 euros, però en un altre lloc i estudiant-lo més a fons no li oferien més de 100 euros.
L'acusació particular ha recordat que el judici d'aquest dimecres es va postposar el juny perquè la defensa volia aportar un informe mèdic sobre el suposat tractament psicològic que havia rebut l'acusat, però finalment només es tracta d'una visita mèdica per depressió després que la seva parella detectés múltiples enganys i el fes fora de casa de males maneres.
L'advocat defensor ha intentat impugnar els suposats missatges escrits i d'àudio que l'acusat hauria enviat a la víctima, perquè no han estat autentificats per cap notari, però la magistrada ha dit que els valorarà en la sentència.
Igualment, també ha explicat que la denúncia de la víctima va arribar molts mesos més tard dels fets, i ha recordat que l'advocat de l'acusació particular és el mateix que el de l'exparella de Cavallé, que l'ha denunciat també per haver-la suposadament estafat.
Segons el lletrat, l'exparella actua per despit perquè Cavallé la va enganyar amb la víctima d'aquest judici, però no hi veu cap estafa penal.

Response: Albert Cavallé, conegut com l’"estafador de l’amor”, ha anat per tercer cop a judici. En aquest cas, se l’acusa d’estafar 2.500 euros a una dona que havia conegut en una aplicació de cites. L’acusat ha negat els fets i ha explicat una versió de la història molt diferent de la presentada per la denunciant.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
El cinema sobre la màfia, els gàngsters i el crim organitzat italo-americà posseeix una mística única.
És un fet diferencial, un exquisit gust tàcit que supera amb escreix molts gèneres cinematogràfics.
La indústria de Hollywood va aconseguir idealitzar i fer romàntic un món de crims, sang, traïcions, cinisme, corrupció i testosterona masclista.
Una vegada se situa, s'entén i es compra aquest context, les pel·lícules sobre la màfia són inigualables.
Aquest 2019, una de les eminències a l'hora de dirigir, produir i escriure films del gènere s'acomiada del cinema rodejat dels millors actors possibles.
Martin Scorsese presenta el seu rèquiem mafiós, en una novena simfonia sensacional, acompanyat de Robert De Niro, Al Pacino i Joe Pesci.
The Irishman és la culminació d'una carrera brillant, marcada per les cintes sobre gàngsters.
El film aborda una de les dècades més escabroses del crim organitzat als Estats Units, girant al voltant de la vida d'un sicari de la màfia, Frank Sheeran, interpretat per De Niro.
La pel·lícula és la crònica de la vida de Sheeran, un conductor de camions i veterà de guerra que es dedica a revendre part de la mercaderia que transporta.
En una benzinera coneix Russell Bufalino (Joe Pesci), un dels pesos pesants de la màfia de Pennsilvània.
Escalant posicions, Sheeran es converteix en un dels sicaris i executors més efectius del crim organitzat.
Durant anys, assassina, mutila, fereix i amenaça a sang freda.
Un bon dia, Bufalino li presenta el segon home més poderós de la societat americana durant els anys 60: el sindicalista Jimmy Hoffa, interpretat per Al Pacino.
A partir d'aquí, el guió es capbussa entre el drama personal de Sheeran, enfrontant-se als seus pecats familiars i a les obligacions de la màfia, amb els moments més dramàtics de la dècada als EUA, com l'assassinat de Kennedy, la crisi dels míssils de Cuba o els problemes racials.
The Irishman gira al voltant d'aquest triangle de poder, favors, exigències tàcites i amenaces subtils.
Scorsese fila molt prim a l'hora d'explicar la història, basada en fets reals, amb els màxims detalls possibles.
Una feina cinematogràfica quirúrgica, en un epitafi d'una vida plena de relats sobre gàngsters en què ha esdevingut una eminència en el gènere.
El director regala converses que tot amant de les pel·lícules de la màfia anhela, construeix personatges veraços a partir d'històries reals, juga amb els silencis d'una manera magistral -com sempre, però en aquest film és especialment exquisit- i construeix un testament cinematogràfic amb grans dosis d'homenatges, tant a les seves obres com a les d'altres realitzadors que han marcat el cinema sobre la màfia.
La banda sonora és impressionant, acompanyant imprescindible de moltes de les escenes on apareixen els tres grans protagonistes de la trama.
Els secundaris són de luxe i formen part d'una coral cinematogràfica excepcional: sense pal·liatius, una de les millors obres del segle XXI sense cap mena de dubte.
Les actuacions de De Niro, Pesci i Pacino mereixen, com a mínim, la nominació als Oscar.
Els gestos, els somriures irònics, els ulls freds i marcats pel pas del temps, els plans de càmera on surten els tres, o dos d'ells són impagables.
Són un regal per al cinema.
Les tres hores i mitja de duració no es fan pesades, es fan massa breuss.
És un film que hauria de tenir un metratge indefinit.
És una radiografia madura, completa, tallada en marbre, com les grans escultures del Renaixement, per finalitzar un producte que pot ser un dels millors rèquiems cinematogràfics que s'han fet mai.
Scorsese s'acomiada del seu públic però el públic no s'acomiadarà mai de Scorsese.
The Irishman, amb el seu aire sinistre, d'atmosfera carregada de silencis, torna a elevar la mística del cinema sobre la màfia.
Ningú farà mai més pel·lícules sobre gàngsters com Scorsese, De Niro, Pacino i Pesci.

Response: Martin Scorsese deixa el cinema després de presentar la seva última obra, “The Irishman”, una joia del cinema de gàngster amb Robert De Niro, Al Pacino i Joe Pesci. La pel·lícula s’inspira en fets reals i tracta sobre la vida del sicari Frank Sheeran durant els anys 60, de forma ben treballada i cuidant tots els detalls.


Instruction: Llegeix el text i després resumeix-lo en poques frases.

Context:
La Fiscalia Anticorrupció ha rebaixat la petició de condemna a presó a l'exsecretari general del PP valencià, Ricardo Costa, així com als considerats caps de la trama 'Gürtel' en el judici pel presumpte finançament irregular de les campanyes electorals dels populars valencians a les autonòmiques i municipals del 2007 i les generals del 2008.
Segons l'escrit de conclusions presentat aquest dimarts al jutjat central penal de l'Audiència Nacional, en el cas de Costa la fiscalia passa dels 7 anys i 9 mesos inicials a quatre anys i nou mesos.
Així mateix, Anticorrupció també sol·licita penes inferiors a les inicialment demanades per als considerats caps de les empreses de la trama 'Gürtel', Francisco Correa, Pablo Crespo i Álvaro Pérez.
En el cas de Correa, la fiscalia demana ara 7 anys i tres mesos, quan abans en sol·licitava 22.
Per a Álvaro Pérez, la petició és de 15 anys i mig (abans 27 anys) i per a Pablo Crespo, 13 anys (abans 22).
En el cas de l'exvicepresident valencià Vicent Rambla i per a l'exvicesecretari general David Serra Anticorrupció els rebaixa mig anys, passant ara a demanar 6 anys i tres mesos a Rambla i set anys i mig a Serra.
El passat 15 de gener, l'Audiència Nacional va iniciar el judici on han comparegut 20 acusats.
Part de la cúpula del partit que dirigia en aquella època Francisco Camps i els empresaris investigats per aportacions fraudulentes s'han assegut a la banqueta i han confirmat en major o menor mesura els indicis delictius.
La compareixença de l'exsecretari general del PP valencià Ricardo Costa ha estat un dels punts àlgids d'aquest calendari de declaracions.
Costa va reconèixer al jutge que el PP va finançar amb diners negres els actes a través d'aportacions d'alguns empresaris que tenien adjudicacions amb la Generalitat Valenciana.
L'exnumero 2 del partit va apuntar Camps, en aquell moment president de la Generalitat Valenciana, com la persona que prenia les decisions, i va demanar perdó per aquelles actuacions.
La declaració de Costa va propiciar que la Fiscalia anunciés que revisarà el paper de Camps un cop finalitzi el procés, malgrat que el delicte electoral hauria prescrit en el seu cas.
Correa ingressa 2 milions d'euros per la defraudació d'Orange Market
L'excap de la Gürtel Francisco Correa, va remetre una carta al jutjat indicant a l'entitat bancària l'import en què es quantificava la indemnització per la defraudació tributària comesa per la societat Orange Market.
L'ordre de transferència es va produir el passat 3 de maig per un import de 2 milions d'euros.
Aquestes circumstàncies han determinat que Anticorrupció apreciés circumstàncies modificatives de la responsabilitat criminal a la conclusió i atenuants de reparació del dany i confessió.
Nou dels empresaris acusats han admès prèviament al jutge la seva participació en el finançament irregular del PP valencià a canvi d'atenuar les seves condemnes.
Es tracta dels empresaris Antonio i Alejandro Ponsa, de l'empresa Piaf, Enrique Gimeno (FACSA), Gabriel Batalla (Lubasa), Rafael Martínez i Tomás Martínez (Pavimentos Suroeste i CHN Obras), José Francisco Bevià, Enrique Ortíz i Vicente Cotino (Sedesa).
Tots estan acusats de falsedat documental.
La Fiscalia aprecia atenuant analògica de confessió, manté la petició de menys de dos anys de presó substituïbles per una multa.
Respecte dels altres acusats que van reconèixer en part els fets dels que eren acusats, ja durant el judici oral, Ricardo Costa, Pablo Crespo i Álvaro Pérez, la Fiscalia no s'aprecia la concurrència de circumstàncies atenuants de la seva responsabilitat penal, sense perjudici de individualitzar la pena en cada cas, sempre dins el mateix grau en què venia sol·licitada la pena en les conclusions provisionals.
Tercera peça separada del 'Gürtel' valencià
El judici pel finançament irregular és tracta de la tercera de les peces separades del 'Gürtel' valencià que arriba al jutjat.
La primera va ser el conegut com 'cas dels vestits', jutjat al Tribunal Superior de Justícia del País Valencià, entre desembre del 2011 i gener del 2012.
Un jurat popular va absoldre l'expresident Camps i l'exsecretari general del PPCV Ricardo Costa, en no considerat provat que varen rebre regals a canvi de favors polítics.
Entre el 2015 i el 2016, amb diversos ajornaments, el TSJ valencià va acollir el judici per l'anomenat 'cas Fitur', que jutjava les irregularitats en l'organització del pavelló de la Generalitat Valenciana en fira de turisme entre el 2005 i el 2009.
La sentència va condemnar l'exconsellera de Turisme Milagrosa Martínez a 9 anys de presó, 13 anys per a Francisco Correa i Pablo Crespo així com 12 anys per a Álvaro Pérez, entre altres.
El TSJ va absoldre l'altra exconsellera investigada, Angélica Such, mentre que Milagrosa Martínez va poder evitar l'ingrés en presó amb el pagament d'una fiança de 15.000 euros.

Response: La Fiscalia Anticorrupció ha decidit demanar penes inferiors pels presumptes delictes de finançament irregular de l’exsecretari general del PP valencià i d’altres polítics i empresaris involucrats en la trama Gürtel. Durant el judici, molts dels implicats han admès la seva participació i han col·laborat amb la Fiscalia a fi d'aconseguir la rebaixa de les seves condemnes.