Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
El Banc d’Espanya ha demanat d’abaratir a la meitat el cost per acomiadament d’un treballador i implantar la coneguda com a “motxilla austríaca” com a manera de corregir la desigualtat dels treballadors temporals.
La “motxilla austríaca” és com s’anomena un sistema –implantat per primer cop a Àustria– basat a substituir (o reduir, com proposa el Banc d’Espanya) la indemnització per acomiadament per una aportació de l’empresa a un fons de capitalització individual, que combina subsidis de desocupació –si és acomiadat– i de pensions quan es jubila.
El govern espanyol proposa un sistema de quotes d’autònoms d’entre 90 i 1.220 euros al mes segons els ingressos
No és la primera vegada que el Banc d’Espanya suggereix la implantació de la denominada “motxilla austríaca”, ja ho va fer quan el govern de Zapatero va entomar la reforma laboral de 2010.
En aquesta ocasió, a més, en calcula l’hipotètic cost d’implantació, superior als 9.000 milions d’euros, i proposa que l’estat espanyol en financi uns 8.000 milions, en part amb els fons europeus.
L’informe anual de l’entitat, publicat avui, repassa els reptes estructurals que afronta l’economia espanyola després de la pandèmia de covid-19, entre els quals situa la correcció de la bretxa en el nivell de protecció dels treballadors amb contracte temporal i aquells amb contracte fix.
Assenyala que els temporals, entre els quals hi ha col·lectius més vulnerables com els joves o els treballadors amb menor formació, han suportat “de manera desproporcionada” la destrucció d’ocupació durant les últimes dècades perquè el seu acomiadament és més barat, patró que també s’ha observat en la crisi actual.
El treballador podria fer ús dels diners acumulats en el fons en cas d’acomiadament, per a formació o per a la jubilació.
El model de càlcul –que pren dades de 2013 a 2016– assumeix una reducció del 50% dels costos actuals d’acomiadament i finalització del contracte, però mantenint els drets d’indemnització que els treballadors haguessin acumulat abans de la reforma, la qual cosa dóna lloc a un sobrecost de 9.000 milions d’euros en la implantació en quatre anys.
Per a cobrir la bretxa, proposa que l’estat financi de manera decreixent durant cinc anys les contribucions empresarials: sis dies per any treballat el primer any, quatre dies el segon any, tres dies el tercer any, dos dies el quart any i un dia el cinquè any, amb un cost total de 8.660 milions.
El Banc d’Espanya reconeix que el seu plantejament té “algunes limitacions”, ja que les dades utilitzades són d’un període de recuperació econòmica i perquè les empreses amb més acomiadaments podrien veure’s relativament afavorides.
A més, reconeix que amb aquest sistema les empreses podrien ser més propenses a acomiadar per la reducció del cost.
Per contrarestar-ho, proposa un sistema de bonificacions i penalitzacions sobre les cotitzacions a la Seguretat Social (bonus-malus) segons sigui menor o major la rotació laboral en cada empresa.
L’informe analitza també l’impacte de la crisi de la covid-19 sobre els sectors productius, que ha provocat un augment moderat de la proporció d’empreses en risc de ser inviables i d’aquelles amb problemes de sobreendeutament però viables.
El grup hoteler de Joan Gaspart entra en liquidació en admetre que no pot pagar els creditors
Els càlculs de l’entitat apunten a un augment d’empreses en risc de ser inviables a conseqüència de la crisi d’entre 2 i 3 punts percentuals, segons com evolucioni l’activitat econòmica.
L’increment és major, entre 3 i 4,7 punts percentuals, per a les empreses que fins i tot sent viables estarien en una situació de sobreendeutament.
En el cas extrem que en 2021 desapareguessin totes les empreses sobreendeutades per la crisi, la pèrdua de PIB seria d’entre el 0,8 i l’1,3% el 2022 (l’impacte màxim s’aconseguiria un any després de la pertorbació).
Si s’afegeix la liquidació de les empreses amb el risc de ser inviables, l’impacte total sobre el PIB ascendiria a un rang d’entre l’1,4% i el 2,1%.
Aquest efecte sobre el PIB es triplicaria en el cas de la inversió i es quadruplicaria per a l’ocupació.
L’entitat advoca per una revisió del sistema concursal i pre-concursal que inclogui una revisió del paper dels creditors públics.
Sobre això, assenyala que els deutes amb Hisenda i amb la Seguretat Social no es poden exonerar, la qual cosa constitueix la principal raó perquè microempreses i autònoms a penes recorrin al concurs.

Response: El Banc d’Espanya publica al seu informe anual que l’acomiadament de treballadors s’abarateixi a la meitat, però amb un sistema que compensi amb bonificacions i penalitzacions sobre les cotitzacions segons la rotació laboral. Per compensar la desigualtat entre treballadors temporals i fixos, l’entitat estudia la “motxilla austríaca”, que substitueix la indemnització per una aportació de capitalització individual.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Escolteu què diu l’editora Laura Huerga, coautora del llibre Tu, calla!
Sobre el dret a la llibertat d’expressió i manifestació: ‘Explicar els nostres drets, els drets que tenim com a ciutadans, sembla una cosa òbvia, però no ho és i és fonamental fer-ho.
Perquè sovint donem per fetes coses que no ho són.
Un fet bàsic és que els ciutadans han de tenir llibertat d’expressió per diferir de l’estat i les seves accions.
Perquè si l’estat tria reprimir les opinions que no coincideixen amb les seves, aleshores, passem de tenir un estat democràtic a un estat autoritari.’
Valtònyc, Altsasu, els presos polítics i exiliats catalans, Pablo Hasél i molts altres que no han estat tan visibles són casos que mostren com, des del 2015, l’aprovació de la llei mordassa i l’enduriment del codi penal han fet créixer de manera exponencial els casos de censura i repressió dels drets fonamentals a l’estat espanyol.
Aquest és el marc d’anàlisi triat per Laura Huerga i la traductora Blanca Busquets a Tu, calla!, un llibre que té per objectiu derogar la llei mordassa, no pas reformar-la com es proposa ara.
El llibre no recull solament el gran ventall de casos que tenen en comú la retallada de drets fonamentals, sinó que també explica la manera com la societat civil (associacions i col·lectius) ha fet front i treballa per revertir aquesta situació i recuperar democràcia i drets fonamentals.
Per això, en la presentació del llibre a la premsa, a Laura Huerga i Blanca Busquets les van acompanyar representants del PEN català i també d’Amnistia Internacional, que ha donat suport en la documentació del llibre, part de la qual ha estat responsable Busquets.
Amnistia Internacional treballa sobretot per la llibertat expressió, la llibertat de manifestació pacífica i la llibertat de reunió.
Segons que va explicar un dels seus portaveus, Dani Vilaró, hi ha hagut una clara regressió pel que fa a aquests drets fonamentals: ‘La publicació d’aquest llibre és una bona notícia perquè documenta una situació que les entitats que treballem qüestions de llibertat d’expressió, drets humans i drets fonamentals vèiem amb molta preocupació des de feia molts anys.’
Vilaró considera que aquest volum arriba en un bon moment, perquè coincideix amb el debat que tot just ara comença al congrés espanyol per a retirar tot allò que es va articular a partir del 2015.
‘Les conseqüències d’aquests tres anys han estat devastadores, hi ha hagut un impacte i una regressió clars en aquests drets fonamentals a l’estat espanyol’, va dir Vilaró.
I va alertar de l’arbitrarietat policial.
Amnistia Internacional ja té comptabilitzades més de 34.000 multes per situacions vinculades a la llibertat de reunió, manifestació i expressió.
I en aquest apartat hi ha un nombre significatiu de multes a periodistes exercint la seva feina.
També s’han denunciat més casos d’enaltiment del terrorisme aquests darrers anys que abans de la desaparició d’ETA.
La conseqüència d’això és l’autocensura (per exemple, de rapers i artistes, que no volen que els acusin de terrorisme) i la desmobilització ciutadana.
A Catalunya, la mobilització contra els presos polítics i exiliats no defalleix i la situació de repressió d’estat contra l’independentisme ha creat una sensibilització social creixent envers repressions i discriminacions de tota mena.
Però també es constata que la repressió d’estat ha desmobilitzat una part de la societat, sovint la més desafavorida i de grups minoritaris en la lluita de drets socials, com l’habitatge digne i contra l’especulació i els desallotjaments.
Perquè la repressió criminalitza la protesta i també criminalitza la pobresa.
Segons Vilaró, entre el 2014 i el 2016 es van convocar 10.000 manifestacions menys.
La repressió d’estat és, doncs, una eina de desmobilització ciutadana.
Per contra, i això també ho recull el llibre Tu, calla!, contra la repressió i la censura d’estat, han nascut noves associacions i plataformes ciutadanes que hi planten cara, com No Callarem i d’altres de més recorregut com Novact (Institut Internacional per a l’Acció Noviolenta), que treballen per la recuperació d’aquests drets.
Ambdues organitzacions van ser presents en la presentació del llibre i el van celebrar.

Response: L’editora Laura Huerga i la traductora Blanca Busquets denuncien a “Tu, calla!” la repressió de drets fonamentals com la llibertat d’expressió i manifestació, amb l’objectiu de derogar la llei mordassa. Tenen el suport d’Amnistia Internacional i el PEN català. Constaten que han disminuït les mobilitzacions i protestes, especialment en sectors vulnerables i ha augmentat l’enaltiment del terrorisme.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Des d'"assassins" a "terroristes" a desitjos verbals de mort enmig de l'hemicicle, des de crits dempeus demanant expulsions a assenyalaments efusius i insults xiuxiuejats a escons pròxims per no ser captats pels micròfons.
No només el fons, sinó també les formes d'una dreta impregnada per l'agenda de Vox i en plena pugna per convertir-se en el principal ariet del govern Sánchez-Iglesias, han sacsejat el Congrés dels Diputats.
En temps ja de descompte, el desenllaç de la investidura es preveu taquicàrdic per a un PSOE que viu amb temor un ensurt de darrera hora.
Però és precisament davant l'agressivitat exhibida sense filtres aquest diumenge pel triumvirat format per Pablo Casado, Santiago Abascal i Inés Arrimadas que es compacta la complexa aritmètica que necessita Sánchez per ser investit en segona volta.
Ni socialistes ni cap altre grup vol ni sentir a parlar d'una maniobra de darrera hora que pugui frustrar la investidura.
El fantasma del 'tamayazo'
Els deu partits han assajat en el primer round de la votació fallida una aritmètica complexa i calidoscòpica que, per efecte bumerang, s'ha anat compactant davant dels estirabots d'una dreta desfermada.
Els socialistes confien que, tenint present que la suma és ajustada, res dins o fora del seu partit es torci.
Veuen en la mà dura de la dreta una raó més perquè l'esquerra li barri el pas i perquè desaparegui qualsevol temptació entre els barons dubtosos.
El fantasma del tamayazo recorre els passadissos del Congrés.
"Això no ho havia vist mai de la vida.
Hem de fer un mur", explicava una diputada socialista que sortia desencaixada de la votació fallida d'aquest diumenge.
"Fa olor de dictadura", deia un altre després de viure com la dreta ressuscitava ETA dins de l'hemicicle i acusava Bildu de ser-ne la reencarnació.
"Això no ho havia vist de la vida.
Hem de fer un mur", explicava una diputada socialista en acabar la sessió
Duri quan duri la legislatura, se li pot fer llarga a la presidenta del Congrés, Meritxell Batet, a qui PP, Vox i Cs ja van situar en el punt de mira per permetre totes les fórmules emprades pels independentistes per assumir les actes de diputats.
Per sort, aquestes èpoques han passat".
Ho deia mentre el diputat popular i membre de la mesa Adolfo Suárez Illana donava físicament l'esquena a Aizpurua quan intervenia en el faristol i diputats de les bancades de la dreta entonaven un "fora, fora, fora" sacsejant el reglament de la cambra a la mà.
Fins i tot en algun moment Cayetana Álvarez de Toledo ha fet gestos per frenar els seus mentre el rostre de la diputada del PP i expresidenta del Congrés Ana Pastor, de perfil moderat dins del seu partit, parlava per si sol.
Una "legislatura llarga" per frenar la dreta
Membres del govern en funcions admetien també a la sortida del Congrés que no esperaven una bel·ligerància d'aquest calibre per part de la dreta.
El PSOE espera que, després d'aquesta sessió, es dissipin els dubtes entre els barons del partit que han carregat contra una aliança amb la participació dels independentistes.
El PSOE espera que, després d'aquesta sessió convulsa, es dissipin els dubtes entre els barons del partit que han carregat contra una aliança amb els independentistes
La durada de la legislatura, però, està altament condicionada per com es desenvolupin les converses del PSOE amb l'independentisme.
El propi Gabriel Rufián, conscient del paper clau d'ERC, va advertir aquest dissabte Sánchez que sense mesa de negociació "no hi haurà legislatura".
El nou consell de ministres pretén reunir-se divendres
"Si hem anat ràpid fent la investidura ara hem de ser coherents a l'hora de presentar el govern", argumenten.
Dues cares s'han fet visibles en aquest debat d'investidura.
La primera és que la dreta no pensa donar treva, malgrat que fonts del PSOE esperen que el PP i Ciutadans acabin fent un gir cap a la moderació.
En el cas de Casado, els de Sánchez pretenen mantenir la "mà estesa" o, en el cas d'Arrimadas, esperen poder comptar amb els seus diputats quan superin el "desconcert" de la caiguda electoral i de la dimissió d'Albert Rivera.
Els socialistes esperen un gir del PP i de Ciutadans durant la legislatura
Els republicans i el PSOE han encaixat les mans amb el propòsit de "recomençar" i traslladar el conflicte des dels tribunals cap a una mesa de negociació política.
Amb una dreta que ha demonitzat l'aliança per considerar-la "indigna" i que manté atacs furibunds a la via del diàleg amb els independentistes, Sánchez ha oficialitzat el divorci amb qui en els darrers mesos ha estat demanant l'abstenció per facilitar la investidura.

Response: Pedro Sánchez fa una crida als deu partits determinants per la segona volta de dimarts, davant un bloc de la dreta molt agressiu de PP, Ciutadans i Vox. El PSOE confia amb el suport dels barons del partit malgrat l’aliança amb els independentistes. Esquerra pressiona per aconseguir la mesa de negociació, conscient del seu paper clau.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Albano Dante Fachin està sent, durant aquesta campanya, una de les cares més buscades pels partits independentistes i d'esquerres, però també el desamor i la mostra de despit més intensa i punyent cap als "comuns".
Com si d'una parella trencada es tractés, l'exsecretari general de Podem Catalunya i impulsor de la plataforma Som Alternativa posa al descobert els plats bruts de la seva antiga família (una casa "en comú" on ha cohabitat), i ho fa en plena campanya.
Ara, decebut i sense pietat, es mostra decidit a parlar clar.
ERC i la CUP el vetllen i atrauen.
Des del punt de vista de la comunicació política, Fachin és un hit que tothom vol al seu costat.
El seu discurs busca desacreditar Catalunya en Comú, i ho fa des de l'esquerra, de la mà de dues de les formacions que li poden robar més vots.
"Estic content que estiguem junts, que estiguem junts igual que ho vam estar l'1 d'octubre, el 3 d'octubre i el 8 de novembre, quan vam veure que des de tota la nostra diversitat ens podíem posar dempeus i podíem dir que aquí hi ha un poble digne", ha assegurat aquest cap de setmana.
De fet, l'exlíder de Podem ja va afirmar que ell no era independentista, malgrat que la "unitat popular" que s'ha vist durant aquests últims mesos, considera, és inapel·lable.
Al míting dels cupaires, doncs, s'ha fet visible una nova clicada d'ullet.
Potser la més clara i determinada.
Una possible resposta a la que també va fer, en una entrevista a NacióDigital, el candidat de l'esquerra independentista per Barcelona, Carles Riera, que va assegurar que veia, en l'exsecretari general de Podem, un bon candidat per representar la CUP en les properes municipals.
"Pablo, Déu no ha escoltat les teves pregàries"
Fachin no ha tingut pèls a la llengua per parlar dels seus antics companys de partit.
I en aquest camí, ha anat més enllà.
Molt més lluny.
Pablo Iglesias, però, ha estat l'ase dels cops.
"Qui pensi que els nostres companys són aquells que surten per la tele i arreglen les coses en un despatx va molt equivocat i forma part del passat d'aquest país", ha dit, per afirmar: "Els meus companys no són Monedero, no són Pablo Iglesias, no són la cúpula d'Iniciativa".
I ha explicat per què.
Quan Podem va viatjar a Madrid i es va reunir amb el líder de Podemos, ha relatat, es va comunicar la decisió del partit a Catalunya d'estar al costat del referèndum.
Això, per a Iglesias "era un error".
Però llavors, ha preguntat Fachin: "Què s'havia de fer quan l'1 d'octubre hi hagués les urnes?".
"Pablo, Déu no va escoltar les teves pregàries, Déu estava amb el poble que resisteix, que és digne, carajo!", ha declarat.
I sentir aquestes paraules de Podemos, ha afirmat, va ser "molt dur", igual que ho està sent durant aquesta campanya veure Catalunya en Comú "arrossegar-se davant de Miquel Iceta".
Paraules dures, sense dubtes.
Que fan mal.
Molt i massa.
I que Fachin ha considerat que ara és moment de tornar a pronunciar: "Perdoneu que em cabrejo, però això calia explicar-ho avui, no d'aquí 40 anys en un llibre de memòries".
I Xavier Domènech, s'ha preguntat, què farà?
A qui encara ha considerat "company", ha demanat que expliqui "a tot el país" i "a la gent que va defensar les urnes" si, la propera vegada que s'hagi de prendre una decisió "es quedarà pregant o es quedarà menjant crispetes".
I que la propera vegada que s'hagi de fer una votació al Parlament, també esclareixi si "farà ensenyar el vot per dir al Tribunal: jo no he estat".
Fachin ha entrat en joc des de la duresa de la família.
Amb la determinació d'aquell qui se sent decebut i ressentit.
En la CUP i ERC ha trobat amor i família, un discurs d'esquerres confortable.
En campanya, l'exlíder de Podem també és eina política buscada.
Un doble joc d'estratègia que, durant aquestes eleccions, els independentistes volen continuar esprement.

Response: Albano Dante Fachin, exsecretari general de Podem Catalunya, desacredita els comuns en plena campanya i es deixa estimar per ERC i la CUP. Tot i no ser independentista, es mostra favorable al dret a decidir en referèndum. Critica durament Xavier Domènech per haver mostrat el seu vot al Parlament i Catalunya en Comú per arrossegar-se davant el PSC.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
L’ex-president de la Generalitat Artur Mas ha defensat durant el judici al Tribunal de Comptes que el 9-N el van organitzar els voluntaris i que no es van gastar diners públics específicament per a aquest objectiu.
A més, ha defensat que era el ‘més normal del món’ modificar el pressupost per comprar els 7.000 ordinadors usats el 9-N.
L’ex-president ha defensat que en el pressupost del 2014 es van fer 1.414 modificacions de partides per valor de 1.250 milions i que la dels ordinadors (amb un cost de 2,8 milions) era una més.
Ha afirmat que els ordinadors es van adquirir per a les ‘necessitats del servei educatiu’ i que van tenir un ús ‘puntual i per a dos dies’ per al procés participatiu.
A més, ha recordat que en els judicis al TSJC i al Suprem va decaure l’acusació per malversació i ha defensat que no van cometre cap il·legalitat després de la suspensió del TC.
Mas ha dit que van canviar d’objectiu i van impulsar ‘un procés participatiu fet per 40.000 voluntaris i no una consulta’.
‘La finalitat política era la mateixa però la jurídica i l’econòmica completament diferent’, ha defensat.
També ha dit que no van fer memòria econòmica ni cap decret perquè el 9-N ‘el van fer els voluntaris i no necessitava cobertura jurídica’.
L’ex-president Mas ha estat el primer dels investigats a respondre les preguntes de l’advocat de Societat Civil Catalana, Manuel Villalobos, de l’advocat de l’estat, del fiscal en cap del tribunal, Miguel Ángel Torres Morato, i del seu propi advocat, Rafael Entrena.
La declaració de Mas ha redundat en els arguments ja esgrimits al judici del TSJC, tot i que el Tribunal de Comptes només analitza la possible responsabilitat comptable.
Durant la seva declaració, Mas ha defensat que en un primer moment van impulsar una consulta que comptava amb l’aval del Consell de Garanties Estatutàries però que, després de la suspensió del Tribunal Constitucional, van variar l’objectiu impulsar un procés participatiu impulsat per 40.000 voluntaris.
‘Vam buscar una solució imaginativa per poder consultar la societat seguint un mandat parlamentari’, ha explicat.
Justifica la compra d’ordinadors
En tot moment, ha dit que l’organització va recaure en els 40.000 voluntaris i que no hi va haver despeses públiques concretes per a aquest procés participatiu.
Sí ha reconegut que suport logístic el va donar l’administració de la Generalitat.
Sobre la compra de 7.000 ordinadors, l’expresident ha defensat que la partida ja estava prevista al pressupost del 2014, tot i que no comptava amb dotació econòmica.
Posteriorment, es va modificar i es van destinar 2,8 milions a comprar uns ordinadors que es van fer servir el 9-N però que Mas sosté que tenien com a objectiu ‘respondre a les necessitats del sistema educatiu’.
L’expresident ha reconegut que es van fer servir durant la jornada del procés participatiu però que a dia d’avui, quatre anys més tard, continuen estant a les aules.
També ha detallat que aquesta modificació va ser una de les 1.414 que es va fer en el pressupost del 2014.
A més, ha dit que no va signar cap decret ni es va fer cap memòria de despeses sobre el 9-N perquè les votacions, segons l’expresident, les organitzaven els voluntaris.
Sobre el lloguer de la sala de premsa per fer les compareixences, Mas ha dit que el govern tenia ‘l’obligació d’informar’ ja que hi havia ‘centenars de periodistes acreditats davant un fet molt important’.
L’ex-president Mas ha explicat que després de rebre la resolució del TC van demanar un ‘aclariment’ perquè no sabien què havien de suspendre i ha recordat que ja hi havia contractes signats i que tirar-los enrere podia suposar un sobrecost.
Ha recordat que el tribunal no els va respondre tot i que faltaven pocs dies per a la data fixada i ha remarcat també que ‘cap jutge ni cap fiscal va aturar les votacions’.
‘Si tan delictiva era, com després es va dir després, per què cap jutge ni cap fiscal va actuar per aturar aquell delicte’, s’ha preguntat.

Response: Artur Mas, expresident de la Generalitat, declara en el judici del Tribunal de Comptes que no es destinaren diners públics al 9-N perquè el van organitzar voluntaris. Els 7.000 ordinadors que es van fer servir tenien partida al pressupost de 2014 i eren per a ús educatiu, però es van deixar dos dies pel procés participatiu. Mai fou jutjat per malversació.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
L'organització del No Surrender Festival ha decidit traslladar-lo a Mollerussa, després d'haver-se fet durant tres anys a Vilanova de Bellpuig.
D'aquesta manera es pretén dotar de més "garanties i condicions" aquest certamen que ret homenatge a Bruce Springsteen per tal que pugui créixer tant en dimensió com en participants.
Tal com ha avançat a l'ACN el seu impulsor, Josep Maria Pons, una altra de les novetats de la quarta edició, que tindrà lloc el darrer cap de setmana de juny, serà que la cançó interpretada per més de 1.000 músics es tocarà i gravarà de nit.
El parc de la Serra és l'escenari escollit per acollir aquest esdeveniment on enguany s'interpretarà la cançó del 'Boss', 'Dancing in the Dark'.
Els impulsors del No Surrender Festival han acordat amb l'Ajuntament de Mollerussa traslladar aquest festival al parc de la Serra.
Josep Maria Pons ha explicat que després de l'edició de l'any passat van coincidir en el fet que a causa de les elevades temperatures que es van registrar el cap de setmana del festival, es va córrer risc per la salut de les persones i Vilanova de Bellpuig no compta amb les instal·lacions necessàries per poder "garantir la seguretat de tots els participants".
Pons ha avançat a l'ACN que Mollerussa ha "acollit molt bé" la idea de traslladar-hi la quarta edició, que a més a més, tindrà com a novetat important que es farà de nit.
A banda d'intentar donar un punt "d'espectacularitat" a la gravació de la cançó, el canvi d'horari es fa per tal que els participants puguin muntar equips i instruments a la tarda, es facin els assajos i les gravacions per pistes al vespre, i el rodatge del videoclip a la nit, evitant les hores de forta calor.
Encara està pendent per decidir el lloc exacte de parc de la Serra on es desenvoluparà el No Surrender Festival, però en qualsevol cas, Pons destaca que aquesta zona verda de la capital del Pla d'Urgell és un "un lloc preparat" per absorbir la "crescuda que creiem que tindrà el festival".
En aquest sentit, afegeix que la Serra és una zona on es podrà "gaudir" molt més de l'esdeveniment, a 5 minuts de la població, i que això fa que tot i que la decisió del trasllat hagi estat difícil, sigui "encertada".
El tema del 'Boss' que s'interpretarà el 27 de juny serà 'Dancing in the Dark', una peça que ha estat escollida pel director artístic del certamen, Antoni Tolmos, i que permetrà introduir nous instruments com violins i violes.
La versió escollida és la del concert que va oferir Springsteen i la seva banda a Barcelona l'any 2002.
Segons Pons, és un "tema emblemàtic", que a més a més d'estar en sintonia amb el fet que enguany el festival es fa de nit, és apte per ser tocat per "músics de tots els nivells, fa ballar, cantar i passar-ho bé".
Edició més multitudinària i internacional
Amb el canvi de lloc el No Surrender Festival vol fer de la quarta edició la més multitudinària de totes i superar els 1.200 músics interpretant a la vegada una cançó de Bruce Springsteen.
Pons afegeix que l'objectiu és que sigui el festival de "referència" a Europa on es fa un homenatge al 'Boss'.
Així mateix, destaca que com que és un esdeveniment únic al món, hi ha assistència de molts participants de l'estranger.
Alguns fins hi tot s'han posat en contacte amb ell per assegurar-se la celebració del festival i ja han comprat bitllets d'avió per ser-hi.
El vídeo de la primera edició, on es va interpretar el tema 'No Surrender', ja compta amb més d'1.400.000 visualitzacions a Youtube.
El segon any es va tocar el tema 'Badlands' i l'any passat 'Glory Days'.

Response: La quarta edició del No Surrender Festival, d’homenatge a Bruce Springsteen, es trasllada a Mollerussa per garantir la seguretat dels participants. A més, es farà de nit per evitar la calorada diürna de l’edició anterior celebrada a Vilanova de Bellpuig. “Dancing in the Dark” serà la cançó interpretada per més de mil músics.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Explica Josep Ramoneda que el judici de l'1-O, de clara naturalesa política, "acabarà amb la coartada" de l'independentisme en relació a la falta de concreció de l'estratègia a seguir.
Sosté també Ramoneda -en el substanciós especial que prepara NacióDigital per a l'inici de la causa al Tribunal Suprem- que les forces sobiranistes hauran de definir un full de ruta després de la sentència perquè supura la inquietud d'una "fase de més estabilitat".
El context és complex perquè, en l'anàlisi del moment, també s'hi mescla el component emotiu de la indignació pels abusos comesos per l'Estat, però els deures que posa el filòsof i escriptor els tenen assumits bona part dels líders governamentals.
Una altra cosa serà que els puguin resoldre.
És cert que el judici -i després la sentència- seran l'estació final del trajecte conegut.
El debat polític s'articula avui en relació al calendari fixat per Manuel Marchena; més enllà, el guió està per escriure.
Però quan el tribunal tregui les seves conclusions, que probablement seran lesives per als interessos dels acusats, sabrem si hi ha més o menys marge per negociar una sortida política al conflicte.
I, com pronostica Ramoneda, l'independentisme haurà fer un pas endavant i formular una resposta en clau de futur, pensant en els presos i també en el país.
De l'Estat se n'esperen pocs moviments.
En els dies previs al trasllat dels presos és quan més s'ha fet visible la desconfiança entre els socis que han de pilotar la resposta institucional a la sentència
La interminable prèvia del judici, especialment dolorosa per als dirigents empresonats i els seus familiars per l'ús perniciós de la figura de la presó preventiva i un trasllat indigne a Madrid, ha estat marcada per la patrimonialització de la paraula unitat -calculat lema fundacional de la Crida-, la negociació d'una estratègia compartida que no ha cristal·litzat i els retrets públics.
De fet, en els dies previs al trasllat dels presos a Soto del Real i Alcalá Meco és quan més s'ha fet visible la desconfiança entre els socis que han de pilotar la resposta institucional a la sentència.
Al judici s'hi arriba amb poca sintonia entre partits.
Una distància accentuada per la competició electoral
A l'enèsima demostració de la inexistent relació personal entre Carles Puigdemont i Oriol Junqueras s'hi han afegit més evidències de la distància entre els projectes polítics que piloten el president fundador de la Crida i el líder d'ERC.
Una distància accentuada per la competició electoral, per molt que Quim Torra intenti que la cohesió del Govern tingui més vida que la dels discursos institucionals a la Galeria Gòtica.
A ERC cou que els clams a la unitat de la Crida estiguin emmascarats de pressió electoral i que se'ls desgasti amb la insistència en la impracticable investidura de Puigdemont; i a la Crida -nova marca d'un espai de centredreta avui més trossejat de sigles- molesta el to alliçonador d'Oriol Junqueras i neguiteja la intuïció que ERC assaja una altra geometria d'enteses, començant pel que pugui passar després de les eleccions municipals a Barcelona.
Al congrés de la Crida i la conferència de Junqueras es van fer palpables aquestes percepcions.
Després del judici s'espera un pla transitable més que un arsenal de retrets, tot i que, per ara, s'intueix com a única sortida una convocatòria electoral
Malgrat la tibantor de la convivència -en un context empantanegat per la situació de presos i exiliats-, el judici es presenta com una oportunitat per a l'independentisme.
Potser com l'última oportunitat.
Els dirigents sobiranistes saben que al Suprem hi tindran la millor ocasió per internacionalitzar la seva causa -ara situada en el terreny dels drets democràtics- i també són conscients que després de la sentència no hi haurà excusa per posar les cartes sobre la taula i parlar clar, com augurava Puigdemont.
S'espera un pla transitable més que un arsenal de retrets, tot i que, per ara, s'intueix com a única sortida una convocatòria electoral.
El judici és un match ball per a l'independentisme.

Response: El judici de l’1-O arriba amb una situació complexa: la gent està indignada pels abusos de l’Estat, Junqueras i Puigdemont desconfien mútuament i no queda marge per una solució negociada al conflicte. Després del judici, caldrà un pla o full de ruta, concretar d’una vegada l’estratègia que pot seguir l’independentisme i internacionalitzar la causa.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
VALÈNCIA, 25 (EUROPA PRESS)
Les Corts Valencianes celebraran el pròxim dijous dos plens per a elegir el president i el Consell Rector de la nova Radiotelevisió Valenciana (RTVV) –que portarà el nom de Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació– en el cas que a la sessió prèvia de dimecres no s’obtinguen els vots necessaris per a traure els nomenaments endavant segons marca la llei.
Així ho ha acordat este dilluns la Junta de Síndics, que ha tractat el tràmit parlamentari per a la designació del president i integrants del Consell Rector de la corporació.
La normativa establix que en el cas del president ha d’obtindre al parlament valencià en una primera votació –que es portarà a terme dimecres– dos terços del suport de la cambra; tres cinquens a segona i majoria absoluta en la tercera, quan eixiria elegit però de manera provisional durant un període de sis mesos.
Pel que respecta al Conill Rector, únicament haurà dues votacions i es necessitarà dos terços i tres cinquens.
Els partits que defensen la candidatura a la presidència de Josep López Álvarez –PSPV, Compromís i Podem– han demanat que es respecte l’acord tancat, que també incloïa a Ciutadans (C’s).
“No entenem el canvi de C’s; ens sembla que són excuses per a justificar un canvi de vot marcat per Madrid”, ha assenyalat el síndic de Compromís, Fran Ferri.
En este sentit, Ferri ha reprotxat a Ciutadans que atribuïsca la seua negativa a López Álvarez per les relacions familiars de la seia dona amb dirigents del PSPV.
“És arrissar el ris i són excuses que van en contra d’obrir una televisió pública i en valencià que necessitem els valencians i el sector”, ha remarcat.
COHERÈNCIA I RESPECTE
Per la seua banda, el síndic de Podem, Antonio Montiel, ha insistit que existix una proposta signada per quatre grups –Compromís, C’s, Podem i PSPV– que dóna suport a la candidatura de López Álvarez pel que ha fet una crida a la “coherència” i al “respecte” dels pactes assolits.
Des de Ciutadans, Toni Subiela ha insistit que s’ha “traït” a la seua formació, ja que se’ls “va ocultar informació sobre les relacions familiars” de López Álvarez amb els socialistes José Manuel Orengo i Alfred Boix.
Sobre esta qüestió, Ferri ha defensat que ells “no miren les relacions familiars més enllà del que diu la llei”, que posa èmfasi en vincles directes, pel que ha manifestat que el que es va buscar era que fora “un professional, que tinguera experiència en RTVV i que fora competent per a liderar el Consell Rector”.
Alhora, Subiela ha criticat la “improvisació i presses” en la designació dels membres del Consell Rector, especialment després de la decisió de Podem del seu lloc provisional a favor del PP, a una candidata que veu “no adequada en pro del consens i diàleg”.
Ha considerat que anar fins a un tercer ple suposa “imposar un candidat” i “carregar-se d’un cop de ploma tot el treball que s’ha fet estos mesos”.
“Estem bastant decebuts amb esta posició”, ha lamentat.
DECLARACIÓ D’HOSTILITAT
Sobre esta qüestió, el portaveu del PSPV, Manolo Mata, ha considera que la decisió de Ciutadans és “una excusa” per a fer “una declaració d’hostilitat inconcebible”.
Així, ha defensat que “tot el món té família” i que López “no és un amic de Puig”.
A més, ha puntualitzat que desconeixia la relació de parentesc i que hi ha hagut temps perquè tots els grups “feren investigacions” sobre les propostes de persones per a dirigir el Consell Rector.
“AIXÒ ÉS UN CORRÓ PARLAMENTARI”
Finalment, la diputada popular María José Català PP ha defensat el seu no al candidat proposat a president perquè considera que “s’ha recargolat la llei” perquè al final “en dos dies arribar a una majoria absoluta i aprovar el que ells volen”.
“Això és un corró parlamentari en tota llei i això és fer el que els dóna la gana”, ha reprovat.
A més, ha criticat que al ple de dimecres que ve no s’incloga una llei d’Educació que va proposar la seua formació política perquè “no els dóna la gana”, però en canvi sí facen plens per a “buscar una majoria absoluta com volen”.
“Utilitzen una supèrbia parlamentària per buscar els seus propis interessos”, ha tancat.
RENDA GARANTIDA
D’altra banda, el ple d’este dimecres també acollirà la convalidació del decret llei de la Renda Garantida que té com a objecte “facilitar la tramitació d’un embús important de 20.000 ajudes”, ha indicat Montiel.
“Es tracta d’una mesura d’urgència perquè moltes famílies necessiten que els arribin estes ajudes”, ha destacat Fran Ferri.

Response: La nova radiotelevisió valenciana, anomenada Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, tindrà dijous president i Consell Rector elegits en dos plens a les Corts Valencianes. PSPV, Compromís i Podem defensen la candidatura a la presidència de Josep López Álvarez, però C's s’ha desmarcat de l’acord que havien tancat. PP critica l’acord i C's se sent traït per haver-los ocultat informació.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
La professora d'Economia de la UB Elisenda Paluzie ha estat la més votada en el procés de tria de la nova cúpula de l'entitat, en el qual hi han participat 7.155 socis (el 19,51% del cens).
La seva projecció pública i el fet que no s'hagi implicat directament en cap dels dos grans projectes en pugna han estat dos dels motius que expliquen que sigui la candidata que s'ha imposat amb una clara superioritat numèrica respecte la resta de candidats.
Això no vol dir, però, que ella sigui la nova presidenta de l'entitat.
De fet, la seva intenció inicial és no ser-ho.
Els 77 membres del secretariat escollits ho decidiran el pròxim dissabte, però les bases han parlat clar i les diferències respecte la resta d'aspirants la poden abocar a ser la figura de consens que assumeixi el relleu de Jordi Sànchez.
En total, Paluzie ha aconseguit 5.062 vots, un resultat molt superior al de la resta de membres nacionals del secretariat.
En segon lloc ha quedat el cofundador del Cercle Català de Negocis Joan Canadell (3.152 vots) i, en el tercer esglaó del podi, el president del CIEMEN, David Minoves (3.026), que sí s'ha presentat amb aspiracions de presidir l'entitat.
El cap de premsa de l'ANC, Adrià Alsina, que comptava amb el suport de bona part del secretariat sortint i que aspira també al lideratge de l'entitat, ha quedat en sisè lloc amb 2.788 vots, un resultat que podria llegir-se com a una esmena a l'antiga direcció.
De fet, ha estat durament criticada pels socis de l'entitat la consigna de vot impulsada pel cofundador de l'ANC Pere Pugès, que va enviar un correu electrònic recomanant una llista de candidats a qui donar suport, entre ells Alsina, i que demanava explícitament que no es votés a Paluzie, Minoves ni l'historiador i advocat Pep Cruanyes.
Per sobre d'Alsina ha quedat precisament Pep Cruanyes (2.949) i el vicepresident del Cercle Català de Negocis, David Fernàndez (2.796), el tercer candidat que s'havia postulat per a la presidència.
Al marge dels projectes en pugna
Paluzie ha guanya sense que s'hagi pronunciat públicament sobre els dos rumbs que en aquests moments estan sobre la taula per encarar el futur immediat de l'ANC i que, tot i compartir l'objectiu d'assolir la independència de Catalunya, difereixen en el diagnòstic de l'actual situació.
Alsina aposta per un apoderament de la ciutadania seguint la línia de l'1-O per fer República "des del carrer".
Amb una primera radiografia del nou secretariat es pot afirmar que entre els 25 representants a nivell nacional s'han imposat més candidats que promovien la presidència de Minoves.
També entre els 52 secretaris territorials, que són clau per decantar la balança, hi ha preponderància d'aquest sector.
Però caldrà veure què passa finalment durant les negociacions i si Paluzie accepta la presidència com a solució de consens.
Les eleccions més convulses
A tot això s'hi ha sumat que el procés per triar la cúpula de l'etapa post-Sànchez va arrencar marcat per l'exclusió de 18 aspirants -entre ells el periodista i exdiputat de la CUP Antonio Baños- dels quals finalment van ser readmesos onze.
La junta electoral es va veure obligada a intervenir per l'allau de crítiques fins a tal punt que les primeres votacions van haver de ser anul·lades i el procés es va haver de reiniciar dimecres a la nit després d'haver quedat suspès durant gairebé tot un dia.
A partir d'ara, els 77 membres del nou secretariat hauran de seure a negociar la tria d'un nou president o presidenta.
Fins ara, les persones més votades dels secretariats han estat sempre dones.
Entre el 2012 i el 2015 va ser Carme Forcadell.
Tant a l'any 2015 com al 2016 Liz Castro va ser la persona més votada pels socis de l'entitat però va ser Jordi Sànchez qui la va acabar presidint en les dues ocasions, una decisió que no va estar exempta de polèmica interna.

Response: Elisenda Paluzie, professora d’Economia de la UB, guanya les eleccions del secretariat de l’ANC. A certa distància queden els altres candidats: Joan Canadell, David Minoves, Pep Cruanyes, David Fernàndez i Adrià Alsina. La candidatura continuista d’Alsina ha estat la menys votada. Paluzie és la solució de consens per a la presidència, però seran els 77 membres del secretariat qui decidiran.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
El conseller d’Interior, Jordi Jané, ha denunciat que espera des del 7 de febrer que el ministre d’Interior espanyol, Juan Ignacio Zoido, li torni diverses trucades que li va fer arran de la detenció a Badalona de dues persones acusades d’adoctrinament i captació jihadista.
En una interpel·lació al Govern del PPC, Jané ha explicat que va trucar el ministre, li va enviar missatges i també es van fer trucades des del cap del seu gabinet i ha asseverat que a través de cap de les vies ha obtingut una resposta.
El conseller ha dit que disposa d’informació sensible que s’hauria de compartir amb el govern espanyol, ja que ha defensat que aquest intercanvi és positiu i necessari.
‘Encara avui espero la resposta’, ha lamentat.
El conseller ha afegit que el passat divendres es va trobar amb el delegat del govern espanyol, Enric Millo, i li va comentar aquest fet, al que Millo li hauria respost que es tractava segurament d’un malentès.
Jané ha dit que ho sigui o no, els dies van passant i no ha rebut encara la resposta.
El conseller s’ha preguntat si el fet que un ministre d’Interior no contesti el conseller del mateix ram és normal i si evidencia un bon clima de diàleg.
‘No ens podem permetre no entendre’ns’, ha considerat.
D’altra banda, també ha dit que encara espera una trucada del ministre en relació a la detenció el passat dimarts d’un home que havia robat un camió de butà a Barcelona i circulava en direcció contaria per la Ronda Litoral.
El conseller ha respost a les crítiques sobre la coordinació amb les policies locals de les ciutats defensant-la i, per exemple, assegurant que en relació a aquest incident es va intercanviar missatges amb l’alcaldessa Ada Colau a través dels quals van constatar l’actuació “notable i exemplar” de Mossos d’Esquadra i Guàrdia Urbana de Barcelona.
En aquesta línia, ha denunciat també que el Ministeri d’Interior no convida els Mossos a les juntes de seguretat per tractar aquells assumptes internacionals que també els afecten “com diu l’Estatut”.
Jané ha dit al diputat que aquesta manca de resposta i compliment del que diu l’Estatut demostra que tenen un concepte diferent del que vol dir respectar els cossos policials.
Jané ha donat aquestes explicacions en resposta a una interpel·lació del diputat del PPC Alberto Vilagrassa, que ha desencadenat retrets entre ambdós.
El conseller ha qualificat la interpel·lació de “baix nivell parlamentari” davant les crítiques de Vilagrassa per no respectar els cossos policials, tenir criteris diferenciats en el tracte als agents segons les seves ideologies i fent al·lusió a la manifestació policial a Barcelona i la relació amb la CUP, així com demanant que no ‘cedeixi al xantatge’ de la formacio cupaire.
El conseller ha contestat a les paraules del popular dient que no s’ha fet ‘ni una negociació política sobre el cos de Mossos’.
De fet, les paraules de Vilagrassa han provocat que el diputat de la CUP Benet Salellas reclamés la paraula per al·lusions criticant que el PPC “confongui” la sessió de control al Govern amb una sessió de control a la CUP.
Salellas ha assegurat que no es quedaran “de braços creuats i callats contra aquells a qui els molesta que la CUP existeixi i que intenten per vies antidemocràtiques criminalitzar” i ha demanat l’empara del parlament.
Batlle compareixerà l’1 de març pels fets de Rubí
Per últim, Jané ha anunciat que el director de la policia catalana, Albert Batlle, compareixerà l’1 de març a la comissió d’Interior del Parlament per donar explicacions sobre l’incident que va tenir lloc a Rubí (Vallès Occidental) el passat desembre en relació a la identificació errònia d’una persona com a presumpte lladre i que va acabar amb l’atropellament de dos agents de paisà.
Jané ha assegurat que s’”aclarirà tot” en aquesta comissió, paraules a les que Vilagrassa ha respost que esperarà a les paraules del director de la policia catalana però ha “deixat sobre la taula” els “rumors” que apunten que el detingut és una persona “relacionada amb l’empresa que va donar suport logístic al 9N”.

Response: En resposta a una interpel·lació del PPC, el conseller d’Interior Jané assegura que el ministre d’Interior Zoido no li torna les trucades ni els missatges per tractar la detenció de dos acusats de captació gihadista. Destaca la bona relació entre Mossos d’Esquadra i Guàrdia Urbana de Barcelona. El diputat del PPC l’acusa de no respectar els cossos de seguretat.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
El pla de represa definitiu publicat pel Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) elimina la limitació per a la restauració de servir només sopars entre les 18.00 i les 21.30, com s’havia inclòs a l’última versió del document feta pública divendres.
El servei de repartiment a domicili s’allarga fins a les 23.00.
Per contra, l’assistència a activitats culturals no es podrà fer fora del municipi els caps de setmana.
Les entrades, però, sí que serviran com a salconduit per superar el límit de la queda, i fixa com a límit les 22.00 per acabar els espectacles culturals.
El cop més dur, però, ha estat per a les sales de concerts: el document torna a impedir-ne la reobertura després de vuit mesos, tot i que, segons que ha pogut saber l’ACN, es corregirà pròximament.
Què passarà a partir del 23 de novembre?
Així és el pla de reobertura a Catalunya
Les botigues de conveniència, els establiments comercials annexos a les benzineres, els establiments de menys de 300 metres quadrats de superfície de venda i els establiments comercials de municipis turístics no podran ser oberts entre les 21.00 i les 6.00.
El document manté la prohibició de fer desplaçaments entre les 22.00 i les 6.00, amb les excepcions ja previstes fins ara i a les quals se sumen el retorn al domicili des de centres educatius, activitats culturals permeses i la recollida a l’establiment en els serveis de restauració.
Pel que fa als actes religiosos i les cerimònies civils, es manté la capacitat permesa en el 30%, però s’aixeca la restricció de 100 assistents com a màxim.
Tampoc no es permet l’obertura al públic dels centres comercials i recintes comercials.
Podran aixecar la persiana, però, els establiments i locals comercials que es trobin dins els centres comercials i recintes comercials i es dediquin exclusivament a la venda de productes d’alimentació, begudes, productes higiènics, i productes de primera necessitat, farmàcies, ortopèdies, òptiques, establiments dedicats a productes de telecomunicacions, serveis de perruqueria i d’estètica, centres de veterinària i tots aquells que tenen accés directe al carrer.
Finalment, el document definitiu permet les activitats extraescolars presencials fora de l’horari lectiu habitual, sigui dins o fora del centre educatiu.
Els ensenyaments no reglats que imparteixen els centres autoritzats de música i dansa es poden fer amb un màxim de sis alumnes per aula.
Alhora, també es garanteixen les activitats de l’àmbit del lleure educatiu, que es podran fer a l’aire lliure.
Per a les activitats que es facin dins espais interiors es limitaran a grups de sis persones.
Les activitats docents i les activitats d’intervenció socioeducativa per a l’atenció i formació a infants i joves amb discapacitats, necessitats especials o situació de vulnerabilitat (serveis d’intervenció socioeducativa i centres oberts), incloent-hi el transport escolar, s’haurà de regir pels plans sectorials ja aprovats.
Pel que fa als centres educatius, hauran d’aplicar les mesures d’ensenyament previstes als seus plans d’organització del curs per reduir l’assistència presencial d’alumnat de batxillerat, cicles formatius de grau mitjà i grau superior.
Els centres de formació d’adults, les escoles oficials d’idiomes i els ensenyaments de règim especial reglats han d’adoptar mesures per a reduir l’assistència presencial dels alumnes.
Les instal·lacions i els equipaments esportius poden obrir i fer-se servir sempre que no se superi el 50% de la capacitat a les instal·lacions i els equipaments a l’aire lliure, i del 30% a les instal·lacions i equipament en espais tancats, incloent-hi tant els usuaris de les instal·lacions esportives com el públic assistent.
Es mantenen ajornades totes les competicions esportives previstes a Catalunya, a excepció de les competicions oficials d’àmbit estatal, internacional i professionals, que s’han de fer sense assistència de públic.
Els parcs i les fires d’atraccions també es mantindran tancades, com també dels establiments d’activitats lúdiques infantils privades en espais tancats.
Parcs i jardins públics i les àrees de joc infantils poden obrir fins a les 20.00 seguint les pautes d’ús i manteniment del pla PROCICAT.

Response: El pla de represa de la Generalitat amplia l’horari de la restauració i relaxa una mica les mesures per actes culturals dins el mateix municipi, però les sales de concerts continuaran sense obrir. Es manté la prohibició de desplaçar-se entre les 22 h i les 6 h. Els centres comercials no podran obrir, però sí els establiments d’alimentació al seu interior.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
La Unió Europea (UE) ha admès la petició dels membres de l'Institut d'Estudis Aranesi-Acadèmia aranesa dera lengua occitana sobre els incompliments de l'estat espanyol en la protecció, conservació i promoció de la llengua occitana – aranès a l'Aran – a que obliguen les lleis i els compromisos adquirits pel govern espanyol, més tenint en compte que l'occità és llengua oficial a Catalunya i per extensió a l'Estat.
Segons l'Institut, la UE no sol atendre aquesta mena de peticions, però en canvi sí que ha acceptat l'admissió que han presentat amb l'objectiu principal que l'Estat promogui l'occità com ho fan la Generalitat i el Conselh Generau d'Aran així com que se subvencioni l'Acadèmia aranesa.
En aquest sentit s'ha celebrat una reunió a la seu de la direcció general de Política Lingüística de la Generalitat en la que han participat Jusèp Loís Sans, president de l'IEA-AALO, Rosa Maria Salgueiro, secretària de la institució, i el president de la Secció Aranesa de l'Acadèmia, Jèp de Montoya, amb la Comissió Tècnica d'Experts del Consell de Ministres del Consell d'Europa per valorar l'informe presentat per l'IEA sobre els incompliments de l'estat espanyol.
Els acadèmics aranesos també han mantingut una trobada amb la directora general de Política Lingüística de la Generalitat, Ester Franquesa.
L'Institut recorda que l'any 2001 van entrar en vigor els compromisos signats pel govern espanyol en relació a la Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries.
En el document de compromís, de 2001, el govern espanyol assenyalava dos tipus de protecció a què es comprometia.
Un més feble que afectava a les llengües que no eren oficials, com ara l'amazic a Melilla, l'aragonès a Aragó, l'asturleonés a Astúries o l'aranès a la Val d'Aran i Catalunya.
I una segona protecció més potent que s'havia d'aplicar a les llengües declarades oficials pels diversos estatuts d'autonomia, sense que fes cap tipus de relació de quines llengües es tractava.
En el moment en que l'occità va ser declarada llengua oficial a Catalunya per l'Estatut d'Autonomia aquesta llengua va passar de l'estadi de protecció més dèbil a l'estadi més potent, de major protecció.
No obstant això, el Comitè d'Experts del Consell de Ministres del Consell d'Europa és l'encarregat de valorar els informes presentats per l'estat espanyol.
El passat 14 de setembre el president de l'IEA, Jusèp Loís Sans acompanyat de Rosa Maria Salgueiro i Jèp de Montoya van comparèixer davant l'intergrup de Minories Tradicionals, Comunitats Nacionals i Llengües del Parlament Europeu a Estrasburg, on van exposar la situació de la llengua occitana, aranès a l'Aran, a l'estat espanyol.
En aquella compareixença els acadèmics aranesos van exposar que la Generalitat i el Conselh Generau protegeixen i emparen la conservació i normalització social de la llengua occitana a l'Aran i que el 2006 amb la reforma de l'Estatut la llengua occitana va ser declarada oficial a tot Catalunya juntament amb el català i el castellà, pel Parlament, i que aquest reconeixement es va fer d'acord amb la Constitució Espanyola, que diu que seran llengües oficials aquelles que siguin declarades com a tals per l'estatut d'autonomia.
Segons l'Institut, tant la Generalitat com el Conselh realitzen múltiples accions en la línia de la protecció i promoció de la llengua occitana com cursos per adults, implantació en l'educació obligatòria, utilització en l'administració, promoció en mitjans de comunicació, creació de l'Acadèmia de la llengua com autoritat lingüística, la utilització en cambres parlamentàries, traducció o publicació de lleis, entre d'altres.
En el procés de protecció de l'occità, el Parlament va aprovar al 2010 la Llei 35/2010 d'1 d'octubre, de l'occità, aranès a l'Aran, que indica els drets i deures lingüístics dels ciutadans respecte a l'occità.
Contràriament, segons l'Institut, l'Estat no realitza cap acció en favor de l'occità.
Com signant de la Carta Europea de les llengües regionals i minoritàries, l'Estat incompleix amb l'occità tots els compromisos adquirits excepte els que són realitzats per la Generalitat i el Conselh Generau.
L'Estat realitza accions en favor de la resta de llengües oficials com el català, el gallec o l'euskera, excepte per l'occità.
Intervenció de la UE
En la seva petició l'IEA reclama la intervenció de la Unió Europea per aconseguir que l'Estat destini alguna partida pressupostària a l'organització de cursos d'occità per a funcionaris que exerceixen a la Val d'Aran, a la incorporació de la llengua occitana en algunes pàgines web en les pròpies de cada ministeri, a la traducció e lleis a l'occità, a facilitar impresos i publicitat institucional en llengua occitana, i a subvencionar l'Acadèmia aranesa tal com subvenciona les altres acadèmies lingüístiques de l'Estat.
A la petició també es fa esment al fet que el govern espanyol va acordar al juliol de 2011 presentar un recurs d'inconstitucionalitat a la qualitat de llengua ''preferent'' que la Llei atorga a l'occità, amb la intenció de protegir-lo davant de les altres llengües.
El recurs ha tingut la decisió del Tribunal Constitucional al febrer de 2018 anul·lant la preferència lingüística.

Response: L’Institut d’Estudis Aranesi-Acadèmia aranesa dera llengua occitana realitzà una petició a la Unió Europea sobre els incompliments de l’Estat espanyol en la protecció de l’aranès. Després d’una reunió al Consell de Ministres del Consell d’Europa, la petició ha estat admesa i es requerirà el govern espanyol que protegeixi i promocioni l’aranès tal com fan la Generalitat i el Conselh Generau.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Joker és una de les pel·lícules de l'any.
És una estupidesa negar-ho i és una obligació aplaudir l'obra creada per Todd Phillips, entomant un majúscul repte: endinsar-se en l'univers de Batman per a repescar un dels personatges mítics més idolatrats, reconeguts pel públic i identificats amb certs actors.
Fora dels còmics, el Joker ha d'anar acompanyat sempre de la preposició "de": el Joker de Jack Nicholson, el de Cesar Romero, el que posa veu Mark Hamill i el Joker de Heath Ledger.
Així doncs, sobretot per aquest última versió de Ledger, la gesta de Phillips ha estat molt més meritòria.
El llistó estava molt alt.
Guardonat amb un Oscar -pòstum- i formant part de la trilogia de Christopher Nolan sobre Batman, Ledger va elevar el personatge a la categoria d'icona cinematogràfica.
Joaquin Phoenix ha aconseguit millorar un Joker que semblava immillorable, guanyant-se de forma lícita a la crítica i al públic de tot el món.
Però, realment mereix el guardó com a millor actor als Oscars?
Per què no hauria de guanyar-lo ell i no, posem per cas, Leonardo Di Caprio o Adam Driver?
La interpretació Phoenix es original... a mitges.
Els cabells verds i llargs, pintats de manera maldestre.
Un maquillatge fet a mà, característic d'una persona molt inestable i un pallasso malèfic.
Moviments neuròtics de la cara, control d'una mirada plena de malícia.
Moltes característiques físiques recorden el Joker de Heath Ledger.
No és cap punt en contra, simplement és una interpretació excel·lent basada en una excel·lent (i original) interpretació del 2008.
La nova versió de la trilogia de Nolan va trencar esquemes, estereotips i moltes adaptacions cinematogràfiques com la de Nicholson o Romero.
Phoenix, com bé va afirmar en recollir el premi als SAG, ho basa en Ledger.
La competència.
Partint de la base que la interpretació és un cinquanta per cent no original, Phoenix es trobarà als Oscars amb un dels cartells de nominacions a millor actor més carregat de talent del segle XX.
Leonardo DiCaprio és el màxim competidor, elevant la seva llegenda interpretativa gràcies a un regal de paper que li va atorgar Quentin Tarantino.
Adam Driver és el segon escull per a Phoenix.
El seu personatge dramàtic a Historia de un matrimonio és salvatgement emocional i reflecteix el bon estat de salut i talent en el que es mou ara mateix Driver.
Antonio Banderas i Jonathan Pryce són nominacions merescudes però no juguen en la lliga dels altres tres, grans protagonistes d'aquesta temporada de cinema.
Feta per a la nominació.
Com Daniel Day-Lewis a Lincoln o Leonardo DiCaprio a El renacido, hi ha pel·lícules que estan fetes per un sastre cinematogràfic per ser enviades amb una caixa i un llaç a l'Acadèmia de Cinema de Hollywood.
No és cap pecat ni és cap factor negatiu.
És només una característica que eleva l'intèrpret per sobre del guió o la realització d'un film coral.
En el cas de Joker és la columna vertebral perfecta per a un gran exercici de cinema, però xoca amb les interpretacions excel·lents dels altres nominats, connectades a grans pel·lícules amb altres grans ingredients que no sigui "l'actor" o "el personatge".
Joker té una gran banda sonora i una fotografia d'alt nivell, però el film gira constantment en espirals ascendents en Phoenix.
Excessiu.
Joaquin Phoenix i els papers de sociòpates.
I'm still here, The Master, Her, Inherent Vice, Irrational Man, You were never really here... des de 2010 que l'actor Joaquin Phoenix ha interpretat un seguit de papers amb característiques molt similars.
Pertorbats, sociòpates, homes amb passats molt problemàtics i greus mancances socials; altres amb malalties mentals o síndrome d'antiheroi.
Joker és la culminació icònica dels personatges de Phoenix, mantenint-se sempre en una manca de versatilitat que sí han demostrat Adam Driver o Leonardo DiCaprio.
La foscor i el feixisme com a productes de masses.
Qui coneix el Joker, el seu orígen, la seva personalitat i el seu paper en l'univers de Batman pot obviar perfectament aquest punt.
Qui no ho coneix i ha aplaudit amb escreix el film de Todd Phillips, convertint el personatge de Phoenix en un referent, té un greu problema.
Com a filla en essència (que no en formes) de Taxi Driver, hereta el mateix misticisme, romanticisme per un protagonista d'extrema dreta, autoritari i que barreja mitges veritats amb una veritable malaltia mental.
Escenaris com els Oscars també serveixen per fer política des del cinema i no pas des d'un discurs buit a l'hora de rebre l'estatueta daurada.

Response: Crítica a la interpretació de Joaquin Phoenix a “Joker”, dirigida per Todd Philips. Tot i que ha fet una recreació excel·lent del personatge sociòpata, és semblant a altres interpretacions de Phoenix. A més, dos altres nominats a millor actor, Adam Driver i Leonardo DiCaprio, porten una carrera més variada i pel·lícules que no giren al voltant del personatge.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
El govern espanyol ha tirat pel dret i ha formalitzat el recurs al Tribunal Constitucional (TC) contra la investidura de Carles Puigdemont.
Rajoy, d'aquesta manera, ha ignorat l'informe del Consell d'Estat que ahir va concloure que "no hi havia fonaments" per impugnar de forma preventiva la candidatura del cap de llista de Junts per Catalunya.
L'executiu de Mariano Rajoy busca aprofitar-se de la suspensió automàtica que suposaria l'admissió a tràmit del recurs per part del Tribunal Constitucional per poder impedir que el ple, fixat pel dimarts 30 a les tres de la tarda, se celebri.
Un cop admès a tràmit el recurs, el tribunal tindria fins a cinc mesos per valorar-ne el contingut.
La vicepresidenta Soraya Sáenz de Santamaría ha comparegut després del consell de ministres per justificar la decisió del govern espanyol.
Ha argumentat que el recurs al TC es presenta "en defensa de la legalitat i la Constitució" per defensar "la unitat d'Espanya i l'estat de dret".
"Tenim el deure constitucional de fer tot el que legalment és a la nostra mà per evitar que la legalitat es vulneri", ha afegit.
Sáenz de Santamaría ha recordat que, si el recurs és admès a tràmit, el ple d'investidura quedarà suspès.
Ha deixat la porta oberta a acceptar un candidat alternatiu a Puigdemont, però ha precisat que aquest no podria ser Oriol Junqueras, empresonat a Estremera.
L'Estat té "armes" per defensar-se
Tot i manifestar "el respecte" a la posició del Consell d'Estat, la vicepresidenta espanyola ha tret ferro a l'informe de l'ens consultiu i ha puntualitzat que "només discrepa" amb la Moncloa en el "moment temporal" del recurs per vetar la investidura del líder de Junts per Catalunya.
"Utilitzarem tots els instruments legals per evitar que [Puigdemont] continuï amb el desafiament a l'estat de dret i la legalitat", ha insistit.
Per afiançar el seu argumentari, Sáenz de Santamaría ha repetit que Puigdemont és un pròfug de la justícia espanyola i que està en "recerca i captura".
"No està en condicions de tornar a Espanya sense ser posat a disposició de la justícia", ha apuntat.
La número dos del govern estatal ha argumentat que, per "recuperar la normalitat" a Catalunya, és indispensable "el respecte a la llei".
I per reforçar la posició del govern respecte del criteri del Consell d'Estat, ha afegit: "A nosaltres ens toca governar, i governar és decidir", ha afirmat, una frase que ha repetit en altres moments de la compareixença.
Al seu torn, el ministre Íñigo Méndez de Vigo, portaveu del govern espanyol, ha avançat que l'executiu de Rajoy "utilitzarà tots els mitjans polítics i jurídics al seu abast per evitar que es repeteixin situacions com les del ple del 6 i 7 de setembre".
Méndez de Vigo ha recordat que l'Estat "té armes" per defensar-se.
També s'ha referit al viatge de Puigdemont a Dinamarca.
"Cap govern [europeu] li dona suport", ha expressat, després de detallar que el líder de Junts per Catalunya "ha xocat" aquests dies "amb la realitat de l'estat de dret".
Pressió sobre el Constitucional
"Si podem evitar que es produeixi aquest ple, ho hem de fer", ha sostingut Santamaría, per afegir un punt de pressió sobre el Constitucional.
Hi ha temor a un rebuig a l'admissió a tràmit per part del tribunal, una situació per la qual hi ha un precedent, del temps del govern de José María Aznar durant el Pla Ibarretxe.
Per la vicepresidenta, "si es consumés la investidura, seria un mal major i una nova afronta a la majoria dels catalans".
Santamaría ha reblat en diverses vegades que Puigdemont és "una persona que no se sotmet a la justícia".
"És una circumstància que no s'ha produït mai i que no té precedents", ha dit davant dels mitjans de comunicació.
"No té -ha afirmat referint-se a Puigdemont- llibertat per anar al Parlament, tret que torni a vulnerar la llei".
El TC analitzarà el recurs abans de suspendre la candidatura
Si bé el Consell d'Estat planteja que fins que no es materialitzi la investidura presumptament en contra de la legalitat no s'hauria de poder portar al Tribunal Constitucional, la prioritat de l'executiu espanyol és impedir que el Parlament pugui arribar a proclamar Puigdemont president.

Response: El govern espanyol no fa cas a l’informe del Consell d’Estat, que negava impugnar preventivament la candidatura de Puigdemont, i presenta un recurs al Tribunal Constitucional contra la seva investidura. La vicepresidenta justifica aquesta decisió per defensar la unitat d’Espanya i afirma que acceptarien un candidat alternatiu, excepte Oriol Junqueras, perquè és a la presó.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
De ser durant 14 anys paer en cap a ambaixador d'Espanya a Andorra.
Aquest és el salt que farà Àngel Ros a partir d'aquest divendres.
Esgota les seves darreres hores com a alcalde a l'espera que el consell de ministres aprovi el seu nomenament.
Però aquest no era el primer destí planificat.
Consumat el gir polític contra pronòstic que va portar Pedro Sánchez a la Moncloa, Ros esperava poder ser nomenat secretari d'Estat, un intent que no va reeixir.
La primera alarma va saltar quan el fins aleshores cap de gabinet de Ros, José Crespín, va ser nomenat subdelegat del govern espanyol a Lleida.
Segons el seu entorn, era la primera senyal que l'alcalde coïa el seu adeu de la Paeria.
"Ros, amb el suport d'Iceta, va intentar ser secretari d'Estat", expliquen fonts coneixedores del procés.
Una de les possibles destinacions era el Ministeri de Política Territorial i Funció Pública, però va ser descartada.
L'altra, apunten altres fonts consultades per NacióDigital, la secretaria d'Estat per a la Societat de la Informació i Agenda Digital.
Ros és doctor en informàtica per la Politècnica de Madrid, a més de llicenciat en Ciències Físiques.
Ni una ni l'altra opció van fructificar i, segons les fonts consultades, la situació va incomodar la cúpula del partit i el propi Ros.
Ha estat, però, el Ministeri d'Exteriors, que encapçala Josep Borrell, qui finalment li ha posat una sortida sobre la taula, per a sorpresa, fins i tot, d'altres ministeris amb molta connexió amb el PSC.
Consultats aquests darrers dies per NacióDigital, desconeixien fins aquest dimarts al vespre que Ros seria nomenat ambaixador.
El desgast del lideratge després de dues majories absolutes
La sortida de Ros de l'alcaldia és una excepció dins de la consigna general del partit de no moure peces consolidades de cara a les eleccions municipals del 2019.
Fa tot just un any i mig, s'especulava sobre si l'alcalde de Lleida optaria o no de nou a l'alcaldia l'any que ve.
Ell mateix, però, es va encarregar d'esvair dubtes en una entrevista a NacióDigital el 28 de maig de l'any passat, en la qual assegurava que tenia projecte per a anys i admetia que va ser un error dir el 2011 i el 2015 que no es presentaria més per repetir com a paer en cap.
"Prometo que el 2019 no diré que és l'últim cop", va afirmar en aquell moment.
La realitat era, però, que després d'haver guanyat les eleccions municipals amb majoria absoluta els anys 2007 i 2011, l'any 2015 ja va veure com el seu lideratge trontollava.
Va necessitar un pacte amb Ciutadans per apuntalar el govern municipal.
L'entesa amb el partit taronja culminava un viratge en molt poc temps, tenint en compte que Ros va ser un dels principals rostres del sector sobiranista que es va acabant escindint del PSC l'any 2014.
Ell, però, va prioritzar mantenir l'alcaldia i es va quedar al partit.
Just quan Miquel Iceta va prendre el comandament dels socialistes catalans -després de la dimissió de Pere Navarro al juny d'aquell mateix any-, el va fer president del PSC, un càrrec de caràcter honorífic.
El repte de consolidar un relleu
De defensar el dret a decidir -fins al punt de deixar l'escó al Parlament per no votar-hi en contra i participar en manifestacions de la Diada- a anar a una manifestació de Societat Civil Catalana.
De liderar el corrent crític Agrupament Socialista a presidir el PSC d'Iceta.
De justificar -amb recels- el 155 a intentar frenar el retorn de les obres de Sixena.
Ros, de qui es destaca el seu paper com a dialogant, s'ha exhibit com un dirigent camaleònic en els darrers anys.
L'inesperat govern del PSOE ha concedit una nova oportunitat a Ros.
Als seus 65 anys, assumirà el paper d'ambaixador del govern espanyol a Andorra i no se la jugarà en la difícil tasca de revalidar l'alcaldia de Lleida.
El PSC tindrà ara deu mesos per consolidar un relleu capaç de retenir unes de les principals alcaldies que fins el PSC ha tingut ben lligada.

Response: L’alcalde de Lleida deixarà de ser-ho després de 14 anys. Com a sortida, va provar de ser nomenat secretari d’Estat del govern espanyol, però Borrell li proposà ser ambaixador a Andorra, que finalment serà el seu nou càrrec als 65 anys. El PSC haurà de buscar una alternativa a la Paeria, una de les seves principals alcaldies fins ara.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
L’11 de novembre de 1914 s’hi va signar l’armistici entre les potències aliades i l’Imperi Alemany.
Aquest fet va significar de facto la fi de la Primera Guerra Mundial (1914-18), un conflicte que va canviar el món i que avui encara hi projecta l’ombra.
El seguirien la Conferència de Pau de París, els tractats de pau de Versalles, Sèvres i més.
El naixement de la Societat de Nacions, la política de ‘reparacions’ o la dissolució total dels imperis austro-hongarès, alemany, otomà i la parcial del rus.
Molts d’aquests fets continuen presents en l’agenda política internacional i marquen la vida de milions de persones.
El Llevant, el Kurdistan i Síria
La dissolució de l’Imperi Otomà arran del tractat de Sèvres l’agost del 1920 va obrir una capsa de Pandora que encara maldem per tancar.
Per exemple, tres conseqüències: el conflicte israelià-palestí, la guerra civil a Síria i el Kurdistan.
Comencem pel darrer: el tractat esmentat preveia un referèndum per a decidir el futur del Kurdistan però no es va fer mai.
El cop d’estat de Kemal Atatürk a Turquia, la guerra que el seguí i el tractat de Lausana (1923) en foren la causa principal, però la desunió entre els kurds que podríem anomenar ‘pragmàtics’ i els partidaris d’un gran Kurdistan també hi influí.
Igualment, el fet que Sèvres preveiés d’incloure dins el territori d’un eventual Kurdistan lliure la província petrolera de Mossul, en la qual els britànics tenien l’ull clavat, ajudà a inclinar la balança a favor dels interessos turcs.
També en part una altra herència malaurada és l’actual conflicte civil a Síria.
És prou sabut que l’origen és vinculat a l’eclosió de la primavera àrab, la resiliència del règim d’al-Assad, la infiltració dels grups radicals de matriu gihadista, i els jocs d’interessos regionals de moltes potències.
Però part de l’acarnissament és fruit d’un estat resultant de la fi de la Primera Guerra Mundial traçat amb tiralínies que barrejaren i dividiren sense pudor grups i col·lectius ètnics i religiosos diversos per satisfer exclusivament els interessos colonials francesos i britànics.
I tot en virtut d’un acord secret franco-britànic pactat durant la mateixa guerra, l’acord Sykes-Picot del 1916.
I la cirereta de tots els conflictes, l’àrab-israelià.
Molts veuen que prové de la declaració Balfour (1917), anterior a la fi de la gran guerra però assumida per la Conferència de San Remo (1920), vinculada també a la Conferència de Pau de París en el marc dels complexos moviments de les potències i d’influents grups de poder en la redefinició de les fronteres del Llevant postotomà.
Les herències en política financera
En un altre ordre de coses, un dels elements principals que definí també els tractats resultants de la Conferència de Pau de París, i en especial del Tractat de Versalles, fou la política de ‘reparacions’, per la qual els països perdedors havien de pagar sumes elevadíssimes per tal d’indemnitzar els aliats, els vencedors.
Aquesta política, tan agressiva, motivà la dimissió d’un jove economista de la delegació britànica a la Conferència de Pau, un tal Keynes, que avisà de les conseqüències desestabilitzadores en l’economia i les finances que això podia tenir.
I de fet aquesta fou una de les causes destacades de la crisi hiperinflacionista alemanya dels anys 1920-23, en la qual una barra de pa arribà a costar bilions de marcs alemanys.
És sabuda la influència d’aquesta crisi en el descrèdit de la república de Weimar i el consegüent ascens del nazisme.
Aquesta seqüència de fets és la base de l’animadversió quasi patològica dels economistes alemanys a la inflació.
Des de l’establiment de la República Federal d’Alemanya, la política econòmica i financera oficial ha estat sempre condicionada a un control estricte de la inflació, percebuda com la mare de tots els mals possibles i imaginables.
I aquesta és la política que la cancellera Merkel va imposar a Alemanya i a Europa durant la darrera crisi econòmica i financera; una política restrictiva de la despesa que allunyés el perill d’una inflació que es pogués desbocar.
Amb les polítiques d’austeritat consegüents i les seves seqüeles…
I tot això i més va començar en un vagó de tren a Compiègne, al nord-est de París, avui fa cent anys.

Response: La fi de la Primera Guerra Mundial encara té efectes avui dia en molts països. Per exemple en la política econòmica a Alemanya, la situació del Kurdistan, la guerra civil a Síria i el conflicte israelià-palestí. Els pactes i tractats de pau signats entre 1917 i 1920 van repercutir, per exemple, en la política antiinflacionista d’Alemanya de la cancellera Merkel.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Un col·lectiu de cristians ha entregat al bisbe de Girona 900 firmes per demanar-li que faci un pronunciament "inequívoc" a favor de l'alliberament dels "presos polítics".
La plataforma anomenada Cristians per a la Llibertat les ha recollit entre els feligresos de quatre parròquies del Baix Empordà.
Un dels seus membres, Lluís Molinas, considera que deixar en llibertat Junqueras, Forn i els 'Jordis' no és una qüestió "política" sinó "d'humanitat".
Cristians per a la Llibertat creu que la "resposta catòlica" ha d'implicar "posar-se al costat de la llibertat i els drets humans".
El col·lectiu ha entregat les firmes al bisbe Francesc Pardo en el transcurs d'una reunió aquest dilluns.
En aquesta trobada, Pardo ha assegurat que els "entén" però els ha recordat que el posicionament dels bisbes catalans demanant "una reflexió serena" sobre la situació dels empresonats ja li ha costat "moltes crítiques".
La plataforma espera que feligresos d'altres parròquies facin recollides de firmes semblants.
Demanar la llibertat dels presos per convicció catòlica més que no pas política.
Aquesta és, en essència, la raó per la qual un grup de feligresos ha intentat convèncer al bisbe de Girona perquè faci un pronunciament públic a favor de l'alliberament d'Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart.
La proposta neix després de trobar un "cert consens" entre els parroquians sobre la situació dels presos, tal i com ha explicat Martí Pagès, un dels impulsors.
A partir d'aquestes converses, va néixer un grup a través de l'aplicació de missatgeria WhatsApp amb un nom que ha acabat batejant al col·lectiu: Cristians per a la Llibertat.
La plataforma aplega a hores d'ara representants de quatre municipis del Baix Empordà: Palafrugell, Regencós, Pals i Mont-ras.
Les firmes que han entregat al bisbe de Girona, un total de 867, s'han recollit a la sortida de missa del diumenge.
Una rebuda que ha deixat satisfets els impulsors.
El manifest demana al màxim representant de la diòcesi un pronunciament "públic, inequívoc i categòric" que "exigeixi" l'alliberament de Jordi Sànchez, Jordi Cuixart, Joaquim Forn i Oriol Junqueras.
El document admet que sobre la independència de Catalunya "la posició dels catòlics pot ser plural" però creu que, en aquest cas, hi ha en joc "la llibertat o l'exercici dels drets humans".
Per aquesta raó, Cristians per a la Llibertat defensa que "la resposta catòlica" s'ha de situar "al costat" d'aquests dos factors.
El bisbe els "entén"
Quatre representants de Cristians per la Llibertat s'han trobat aquest dilluns amb el bisbe Francesc Pardo.
La reunió, celebrada a la seu del Bisbat a Girona, ha durat poc més d'un quart d'hora.
"El bisbe entén perfectament la situació", ha explicat a la sortida Lluís Molinas.
Tot i això, Pardo els ha recordat que, amb les manifestacions fetes fins ara per part dels bisbes catalans, "ja han rebut crítiques".
El bisbe de Girona els ha remès al comunicat conjunt dels bisbes catalans del mes passat que demana "una reflexió serena" sobre la presó preventiva dels consellers destituïts i els 'Jordis'.
La carta creu que l'alliberament és necessari per "propiciar el clima de diàleg".
Cristians per a la Llibertat considera que cal anar més enllà i demana més "contundència" a les veus de la jerarquia catòlica catalana.
"Nosaltres demanem la llibertat de gent que tenen criatures", ha insistit Molinas.
El bisbe els ha recordat que "l'última paraula" la té el jutge i s'ha de "pregar" perquè "ell i qui l'envolta" ho entenguin.
Precisament, el col·lectiu decidirà si envia les signatures recollides al jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena com a mesura de pressió.
Els impulsors de Cristians per a la Llibertat admeten que han rebut peticions de feligresos d'altres parròquies que volien donar suport al manifest.
Martí Pagès assegura que en aquests casos els han animat a organitzar-se i recollir firmes amb peticions semblants.
Per ara, però, "no els consta" que hi hagi altres actuacions en marxa.

Response: Cristians per la Llibertat, un col·lectiu de quatre parròquies del Baix Empordà, lliura 900 signatures al bisbe de Girona perquè es pronunciï a favor de l’alliberament dels presos polítics. El bisbe, Francesc Pardo, assegura que els entén, però que ja ha rebut moltes crítiques per demanar una “reflexió serena”. El col·lectiu apel·la a la humanitat per davant de la política.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Arenys de Munt (Maresme) podria acollir un centre museístic dissenyat pel prestigiós arquitecte Frank Gehry a l'entorn de la Masia Can Colomer.
Es tracta d'una iniciativa de l'empresa NaturalmarcsBCN, finançada per un inversor internacional, i que segons els seus impulsors "exhibiria una part de la col·lecció d'art privada de Lluís Bassat".
Segons ha pogut saber l'ACN, el nou edifici disposaria de tres plantes amb un auditori, un restaurant, i una superfície de més de 8.000 metres quadrats per allotjar la mostra permanent del publicista i altres exposicions itinerants.
L'alcalde de la localitat, Joan Rabasseda, ha elogiat "l'ambiciós projecte" que des del seu punt de vista servirà per "posar Arenys de Munt en el mapa".
El nou centre museístic d'Arenys de Munt és una iniciativa que sorgeix del maresmenc Marc Roig, veí de la població i gerent de l'empresa NaturalmarcsBCN.
"Sempre he tingut passió per l'art i molta relació amb persones destacades d'aquest àmbit", comenta l'emprenedor, que apunta que fa temps que treballa per aconseguir finançament perquè aquest projecte esdevingui una realitat.
Roig es mostra convençut que el nou equipament és una oportunitat excel·lent per donar a conèixer Arenys de Munt i Catalunya, i destaca la ubicació estratègica del futur museu: "Estem entre Barcelona i Girona, dues ciutats molt turístiques, però a més tenim la Roca del Vallès a tocar, un municipi que rep 4,6 milions de visitants anuals, els quals tenen un perfil similar al que cerquem nosaltres", comenta el promotor, que afirma que disposa dels "ingredients" bàsics per tirar endavant la fita.
En aquests sentit, recorda que un inversor estranger finançarà la construcció de l'equipament que dissenyarà el prestigiós arquitecte canadenc Frank Gerhry.
"És un dels més importants i influents del món, internacionalment conegut per la seva arquitectura personal, que incorpora noves formes i materials i és especialment sensible amb el seu entorn", comenta.
En declaracions a l'ACN, l'alcalde d'Arenys de Munt, Joan Rabasseda, s'ha mostrat convençut que aquest projecte és beneficiós pel municipi, i ha remarcat que "contempla un àmbit arquitectònic potent amb un professional de prestigi al capdavant".
El batlle ha considerat que es tracta d'una obra "d'interès públic" i ha expressat el suport de l'administració local "amb els emprenedors i també amb aquest cas concret".
Rabasseda ha reconegut que hi ha diferents "condicionants" com ara el planejament urbanístic – es vol edificar en un terreny no urbanitzable - , l'impacte paisatgístic i social que pot tenir, o el fet que el Pla Territorial General de Catalunya contempla construir una carretera per unir el Maresme i el Vallès Oriental a través de la zona boscosa on es vol aixecar el futur museu d'art contemporani.
Amb tot, ha dit que "sempre hi ha marge de maniobra quan es tracta de temes d'interès públic".
Es mostra convençut que quan arribi el moment, "la Comissió Territorial d'Urbanisme, la Generalitat, i l'Ajuntament", treballaran conjuntament per fer possible aquesta fita.
Possible col·laboració de Bassat
Segons Marc Roig, el nou edifici es dividiria en tres plantes.
A la primera s'hi ubicaria un restaurant i un auditori d'ús privat i públic, ja que s'arribaria a un acord amb l'Ajuntament d'Arenys de Munt per gestionar-lo.
A la segona planta hi hauria el museu d'art contemporani amb una mostra permanent amb obres de la col·lecció Carmen i Lluís Bassat i també amb un espai per exposicions itinerants.
Pel que fa a la tercera planta, hi hauria les noves oficines de NaturalmarcsBCN.
Rius assegura que la previsió és que l'equipament rebi un milió de visites anuals.
Tot i això, fonts de la Col·lecció Bassat han explicat a l'ACN que no existeix "cap compromís" amb el futur museu d'Arenys de Munt: "L'aposta i el compromís és amb Mataró i amb la Nau Gaudí", insisteixen les mateixes fonts, que desvinculen l'eventual projecte de Gehry a un hipotètic trasllat de la seu del museu.
Des de la Col·lecció també comenten que si quan el museu d'art contemporani d'Arenys de Munt estigui en marxa apareix alguna oportunitat de col·laboració amb els seus promotors, s'estudiarà llavors la idoneïtat o no d'arribar a acords puntuals, de la mateixa manera que actualment es cedeixen peces per a exposicions en altres museus.

Response: L’empresari Marc Roig, de NaturalmarcsBCN, prepara un centre museístic a Arenys de Munt (Maresme) que acolliria part de la col·lecció d’art de Lluís Bassat. L’arquitecte canadenc Frank Gehry dissenyaria l’edifici de tres plantes. Des de la Col·lecció Carmen i Lluís Bassat es desvinculen del projecte perquè tenen un compromís amb la Nau Gaudí de Mataró, sense descartar acords puntuals.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Mariano Rajoy ja té el seu llibre de memòries.
Es titula Una España mejor (Plaza&Janés) i, com pràcticament tots els títols d'aquest gènere, és un intent d'autojustificació i de defensa de la seva controvertida gestió al capdavant del govern d'Espanya.
Hi són presents tots els tòpics que l'exlíder del PP ha repetit per fer-se fort enfront els seus contradictors: el seu executiu va superar la crisi econòmica que li va deixar en herència José Luis Rodríguez Zapatero; no es va rescatar Espanya gràcies a que ell s'hi va plantar; i la seva política davant el conflicte català era la que tocava.
Un històric del PP, Manuel Milián Mestre -ara fora del partit-, ha revisat per a NacióDigital alguns aspectes de la trajectòria del dirigent gallec i ens en fa cinc cèntims.
Milián Mestre assegura que a, diferència d'Aznar, no té "res a retreure" a l'expresident en l'esfera personal.
"Però això no treu que sigui molt crític amb la seva gestió.
Rajoy ha estat un desastre i només ha volgut surar", diagnostica.
- La mala relació amb Fraga
Rajoy subratlla en el llibre la seva vinculació amb Fraga, gallec com ell, però d'un caràcter molt diferent.
L'exdiputat del PP, fraguista de la primera hora, explica la distància entre tots dos líders.
"Fraga mai va empatitzar amb ell.
Un dia em va confessar que hi tenia dues recances: que era un gallec que no parlava l'idioma i que no havia guanyat unes eleccions "ni tan sols al seu poble".
Dia de la Constitució
Quan l'Estat es va saltar la seva Constitució
La Transició és un exemple de com el poder polític moldeja al seu gust les normes vigents, des de la legalització del PCE al retorn de la Generalitat i la supressió de les Corts franquistes
- El "desastre" de Catalunya
Milián Mestre considera a Rajoy el culpable "en un 70%" del conflicte a Catalunya.
"Un desgavell", remarca.
Molt ben connectat amb sectors empresarials, l'exdiputat del PP explica que al llarg de tot el procés sobiranista, l'expresident va rebre molts advertiments del món econòmic perquè prengués algun tipus d'iniciativa política per desinflamar el xoc institucional entre l'Estat i la Generalitat: "Em consta que un dels informes que se li van fer arribar li suggeria la formació d'una comissió de juristes catalans i espanyols que estudiessin fórmules de compromís.
Era una manera d'avançar-se al tema del relator.
No en va fer ni cas", relata
Milián explica que Rajoy va rebre molts informes de sectors empresarials perquè prengués la iniciativa a Catalunya: "No en va fer ni cas"
Segons ell, Rajoy ha estat "un desastre" que "només volia surar" i el compara amb un famós emperador romà: "Va actuar davant el problema català com Neró davant l'incendi de Roma".
- "La meva decisió: no al rescat"
Rajoy explica que Espanya no va ser rescatada perquè ell, com a president del govern, es va plantar.
Milián Mestre es pregunta si la Unió Europea estava en condicions de rescatar Espanya, "que no és Grècia".
- Marianisme en estat pur
En el llibre hi apareixen reflectits molts trets definitoris del polític gallec.
La seva fília per Sáenz de Santamaría, de qui lamenta que ja no estigui en el primer pla de la política; la seva distància subtil envers la direcció de Pablo Casado -a qui només cita una vegada-; la seva tensió amb José María Aznar...
Crida l'atenció com explica la seva designació per Aznar com a candidat a la Moncloa i líder del PP: "Vaig ser candidat a la presidència del govern l'any 2004.
En alguns episodis del llibre on s'intueix més la mala llet no pot amagar algunes sortides gallegues, com quan comenta les conspiracions contra ell que, animades des de l'aznarisme, el van voler derrocar en vigílies del congrés del PP a València, el 2008: "Aquell va ser un procés que, en ares de la prudència, em limitaré a definir com a singular".
Marianisme en estat pur.

Response: Mariano Rajoy treu el seu llibre de memòries, “Una España mejor” (Plaza & Janés), que rep una ressenya crítica de Manuel Milián Mestre, exdiputat del PP. Milián considera que la gestió de Rajoy ha estat un desastre i que només es vol justificar amb el llibre. Rajoy no cercà una solució política al conflicte amb Catalunya.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Najat El Hachmi publica ‘La filla estrangera’ (Edicions 62), guanyadora del Premi BBVA Sant Joan.
La novel·la narra l’entrada a la vida adulta d’una noia nascuda al Marroc i criada en una ciutat catalana d’interior.
És la història de la rebel·lió per sortir del món de la immigració, però que topa amb el conflicte intern de trencar el vincle que l’uneix amb la mare.
Malgrat que no es tracta d’una obra autobiogràfica, El Hachmi reconeix a l’ACN que l’escriptura li serveix per “pal·liar” l’enyorança que a vegades sent per allò propi de la seva infantesa, ara que la seva realitat és “cada cop menys amazic i més catalana”.
L’escriptora ja està escrivint una segona novel·la amb la mare com a protagonista.
Nascuda a Beni Sidel, al Marroc, el 1979, amb 8 anys es va traslladar amb la seva família a Vic.
Es tracta d’un procés similar al de la protagonista de ‘La filla estrangera’ que viu a una ciutat de la Catalunya interior que, tot i que no es nombra, té totes les característiques de la capital d’Osona.
La jove i brillant protagonista de la novel·la ha acabat l’etapa de l’institut i, amb tan sols divuit anys, ha de decidir si accepta el matrimoni arreglat amb el cosí que li proposa la mare o si marxa sola a Barcelona per desenvolupar el seu talent.
La mare i la filla de la novel·la viuen juntes però cada vegada la distància entre elles “es va fent gran”, però de manera “poc tangible”, simplement per pura incomunicació, sense un “xoc directe ni un enfrontament”.
Najat El Hachmi entén que el punt de vista de la mare és el propi d’una persona que ha emigrat i que ha fet un “sacrifici personal importantíssim” per donar una vida diferent als seus fills.
“Ella, però, no s’imagina que això pugui tenir com a conseqüència que els fills no reconeguin l’esforç o el sacrifici”, ha reflexionat.
En contra d’això, la protagonista es posa “molt” en la pell de la mare però, en canvi, no es posa en el seu propi punt de vista.
“Reconèixer aquest sacrifici pot implicar renunciar al que un vol fer en la seva pròpia vida”, ha dit.
Davant d’aquestes dues situacions, l’autora ha anunciat a l’ACN que es troba immersa en l’escriptura de la seva propera novel·la, que es basarà en la història de la vida de mare i que, en part, coincidirà temporalment amb ‘La filla estrangera’, però el període vital del qual parlarà serà més ampli.
Viure en l'”anonimat” d’una gran ciutat
En una entrevista amb l’ACN, El Hachmi explica que Vic és el seu “segon origen”, la seva ciutat d’infantesa i d’adolescència, però que Barcelona ofereix als fills de la immigració la possibilitat de viure en l'”anonimat” i sense la “pressió del col·lectiu”.
“La gent que no és immigrant no ho coneix massa, però per a molts nouvinguts que viuen a ciutats de comarques, Barcelona és com el lloc ideal”, ha començat l’escriptora, que afirma que a les ciutats petites es nota “molt” el control social.
Així, ha afirmat a l’ACN que quan era més jove, els marroquins que vivien a Vic sovint la reconeixen i l’ubicaven a nivell familiar, de manera que el control social se li feia molt present.
Tot i no ser una novel·la autobiogràfica, Najat El Hachmi reconeix que els escriptors sempre aboquen part de la seva experiència en el que escriuen.
Respecte la protagonista, l’autora de ‘L’últim patriarca’ ha intentat posar-se a la pell de noies filles de la immigració que passen pel procés de l’edat infantil cap a l’adulta i hi ha coses que comparteix amb la protagonista i d’altres que les coneix “de molt a prop”.
“He intentat anar més enllà de la meva visió i la meva pròpia experiència”, ha reblat.
La novel·la parla del procés d’anàlisi per valorar si el vincle amb la mare i el seu sentiment de deute és “més important” que el camí que vol seguir ella mateixa, un tema “molt universal”.
“Créixer consisteix en apartar-te del que has rebut i intentar fer la teva pròpia vida”, ha reflexionat en una entrevista amb l’ACN.
Fer present la llengua materna en una novel·la
Un dels nexes més forts que té la protagonista amb la seva mare és la llengua materna, que la qualifica com la cosa “més important” que els fills reben d’una mare.
En ‘L’últim patriarca’, El Hachmi diu que narrava la relació amb el col·lectiu marroquí “fent trampa” i intentant trobar paraules en català per les veus que li parlaven en amazic.
Ara, s’ha plantejat per quina via podia recuperar la seva llengua materna, l’amazic, que cada vegada és menys present en la seva realitat, i portar-la a la novel·la sense que perdés “coherència” i “significat”.

Response: Najat El Hachmi publica la seva darrera novel·la, “La filla estrangera” (Edicions 62), que resultà guanyadora del premi BBVA Sant Joan. Tracta d’una jove que acaba l’institut i ha de triar entre casar-se amb el seu cosí, com li ha arreglat la mare, o marxar a Barcelona. Pesa molt la figura de la mare, migrant sacrificada pel futur dels fills.


Instruction: Donat aquest text, resumeix-me els punts principals.

Context:
Els Minyons de Terrassa porten aquesta setmana i per primera vegada el fet casteller al sud-est asiàtic.
Els egarencs són un dels ambaixadors de la Setmana Catalana que l’Agència Catalana de Turisme (ATC) organitza a Singapur coincidint amb la celebració de la fira ITB Àsia 2016 de turisme, i on en els tres pròxims dies Catalunya es posiciona com a destí turístic per al mercat asiàtic, amb la cultura i la gastronomia com a principals reclams.
En la primera de les cinc actuacions que tenen previstes, els Minyons han descarregat el cinc de set, el set de set, el quatre de set amb l’agulla i un vano de cinc a Raffles Place, el centre financer de la ciutat.
Fins a Singapur han viatjat un total de 223 castellers, però algunes camises han arribat tot just aquest dimecres a primera hora del matí, per la qual cosa els castells de més envergadura hauran d’esperar a dijous i, sobretot, divendres, quan els Minyons actuaran al costat de l’emblemàtic edifici de Marina Bay.
En una breu actuació en ple centre financer de Singapur, els de la camisa malva han descarregat els primers castells al sud-est asiàtic, tots ells de set, uns castells molt per sota de la capacitat de la colla, conscient que el seu paper a Singapur és d’exhibició i on els objectius no són, en cap cas, de màxims.
En aquest sentit, cap recordar que els Minyons tenen encara algunes cites pendents a la seva tornada, algunes d’elles importants, com Sant Narcís, a Girona, o la seva diada, el 20 de novembre.
A més, fins a Singapur ‘només’ han viatjat 223 castellers, el que els permetrà portar a plaça construccions de fins a vuit pisos i, potser, en plantegen també algun de nou.
‘Mai la cultura catalana havia tingut una repercussió tan forta al sud-est asiàtic’, celebra el president de la colla, Cesc Poch, que assegura que les actuacions aniran a més en els pròxims dies.
Un dels nens de la canalla, Martí Alcaraz, també aplaudeix haver fet castells ‘a l’altra punta del món’ i fa broma dient que l’experiència és millor encara havent-se saltant l’escola.
A la porta d’un dels edificis del centre financer de Singapur, coincidint amb l’actuació del Minyons, s’han congregat desenes de persones, la majoria d’ells que entraven i sortien de l’oficina a l’hora de dinar.
Tots ells bocabadats, però aplaudiments a l’hora de culminar els castells, més aviat pocs.
La majoria dels assistents tenien les mans ocupades fent fotografies i enregistrant l’actuació amb els seus telèfons mòbils.
Castells a l’illa de Sentosa i al Marina Bay
Els castells més grans d’aquesta expedició asiàtica arribaran a partir de dijous.
I és que després de l’actuació a Riffles Place, els egarencs tenen encara programades quatre actuacions més.
Dijous seran a l’illa de Sentosa, on faran dues actuacions en un ambient poc comú en el món casteller, arran de platja i en un entorn del tot tropical.
Les últimes dues actuacions previstes tindran lloc divendres a la tarda.
Una d’elles serà a la fira ITB Àsia, on diverses empreses catalanes hi són presents de la mà de l’Agència Catalana de Turisme.
El fet casteller és un dels principals reclams per al mercat asiàtic i és per això que els malves portaran les seves construccions dins mateix de l’espai firal.
Posteriorment, els Minyons actuaran a l’exterior per tal d’apropar els castells a la ciutadania singapuresa.
Seran, ni més ni menys, que davant l’emblemàtic edifici Marina Bay Sands, de l’arquitecte Moshe Safdie i una de les icones més representatives de l’skyline de Singapur per la seva espectacular coberta amb la piscina elevada més llarga del món.
Connexió castellera amb l’Àsia
Àsia té una connexió especial amb la cultura catalana i és, de fet, un dels principals mercats importadors del món casteller.
El gran paper de la colla xinesa dels Xiquets de Hangzou al darrer Concurs de Castells de Tarragona i el seu espectacular tres de nou amb folre ha fet la volta al món.
També reconeguts a nivell internacional són els govindes indis, unes torres humanes originàries de Bombai amb força similitud amb els castells i que ja han estat objectiu de visita de significades colles catalanes, com els Castellers de Vilafranca (2011), els Castellers de Sants (2013) o els Capgrossos de Mataró (2014).
Fins ara, però, cap colla havia portat els castells fins al sud-est asiàtic.
Els Minyons de Terrassa han trencat el gel amb aquesta zona del planeta i ja tenyeixen de color malva la ciutat de Singapur.

Response: L'arribada dels Minyons de Terrassa a Singapur ha coincidit amb la setmana catalana i la fira ITB Àsia 2016. Han tingut una gran repercussió cultural i gastronòmica, ja que era la primera vegada que s'enduien castells al sud-est asiàtic. Els castellers han preferit no donar el màxim a les seves actuacions i poder exhibir-se adequadament.