Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
"Por razones generacionales pertenezco a la primera promoción de juristas que se formó en nuestro país desde la entrada en vigor de la Constitución de 1978.
Mi promoción de Derecho es, en efecto, la promoción 79/84; viene, por tanto, a coincidir con los cinco primeros años de vigencia del texto constitucional"
Amb aquestes paraules començava la seva intervenció Francisco Pérez de los Cobos Orihuel la seva presentació davant la comissió de Justícia del Senat espanyol el sis d'octubre -mal dia- de 2010 com a candidat a membre del Tribunal Constitucional.
Cobos és un jurista expert en Dret laboral i de la Seguretat Social que va nèixer a Múrcia el 1962.
Té un currículum acadèmic notori.
Va fer classe a l'Autònoma de Barcelona (UAB), a més d'altres facultats de l'Estat, i interpreta el dret més a favor de la patronal que no pas de l'anomenada "part social".
Cobos ha estat escollit aquesta setmana president del Constitucional, cap de files dels dotze apòstols de la constitucionalitat en les actuacions de l'administració, dels poders i de la llei.
Diuen que és un apassionat italianista i un ferm defensor del constitucionalisme sempre i quan les coses no surtin de mare.
Ell ho defineix com a "sensibilitat constitucional" que "impregna i ha d'impregnar tots els poders públics i la legislació".
El ja president del TC té diversos llibres: "Sobre el derecho a la propia imagen», de 1988; «La instrumentación de la reconversión industrial.
Problemas de constitucionalidad».
1989; «El acoso moral en el trabajo», de 2005; «La distribución de competencias Estado-comunidades autónomas en materia de dependencia», del 2007; «Sobre el presupuesto habilitante del real decreto ley», de 2008; «El uso sindical de los medios informáticos de la empresa» del 2009.
Entre aquests títols, però, destaca el seu llibre més personal "Parva Memoria", Editorial Tirant lo Blanc, editat el 2006.
En aquest llibre de pensaments, reflexions i sentències Pérez de los Cobos deixa de banda el seu posat de tècnic del dret i esdevé en tècnic de l'Estat.
Així el magistrat que haurà de decidir des dels recursos interposats per la Generalitat a la impugnació de la Declaració de Sobirania escrivia el 2006: "El dinero es el bálsamo racionalizador de Cataluña".
"La única ideologia capaz de seguir produciendo pesadillas es el nacionalismo", afegia.
"¡Cuanta mediocridad tapan las banderas!
Quizá se inventaran para eso", reflexiona.
"No hay en Cataluña acto político que se precie sin una o varias manifestaciones de onanismo", sentencia el màxim garant de la ciutadania davant els seus drets civils.
"Yo soy crítico con el nacionalismo en general y no con uno en particular.
He vivido ocho años en Cataluña y solo he hecho aforismos en contra de los actos del nacionalismo catalán.
Espero que esto no tenga consecuencias para mi nombramiento en el Constitucional porque eso sería desorbitar las cosas", detallava al diari El País el novembre de 2010 per justificar les seves cleques contra Catalunya.
Malgrat això l'actual secretari general de Presidència, amic del president Artur Mas, i cap de CiU al Senat el 2010, Jordi Vilajoana, va dir quan es va presentar Pérez de los Cobos: "Estoy seguro de que va a hacer una gran labor dentro del Tribunal Constitucional, y usted es la cuarta persona que hacía falta para que pudiéramos cerrar este proceso que —insisto— ha sido demasiado largo, muchas gracias".
I va justificar clarament el seu vot en contra pel procediment seguit i no la forma o la persona del futur magistrat.
"Repito que, aunque nuestro voto va a ser negativo, no tratamos de cuestionar a la persona en sí misma sino el procedimiento seguido", va reblar Vilajoana.
Una opinió compartida pel cap de l'Entesa pel Senat a la comissió, en Carles Bonet, d'ERC, que va justificar l'abstenció de la següent manera: "No obstante, señor presidente, quiero recalcar que consideramos que el candidato es idóneo y que, dada la diversidad de nuestro grupo, lo normal es que haya diversidad de pareceres y de votos respecto a los candidatos, pero también entendemos que el proceso se tiene que terminar".
Una mostra més que els catalans no en tenim ni idea de quins adversaris tenim, tindrem o... vam tenir.

Response: L’elecció de Pérez de los Cobos com a president del Constitucional no sembla haver despertat cap recel en els partits independentistes, que han fet una valoració positiva del candidat. I tot això malgrat l’actitud crítica del magistrat, que haurà de decidir el futur de Catalunya, envers els nacionalismes. I nosaltres ens demanem: saben realment els polítics catalans qui és l’enemic?


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
Jaume Giró, conseller d'Economia, ha estat el convidat estrella en la reunió de l'executiva de Junts celebrada aquest dilluns.
Un dia abans que el Govern aprovi el projecte de pressupostos, Giró ha compartit amb els dirigents del partit les línies mestres dels comptes, que encara no tenen garantit el suport.
La CUP, soci prioritari, decidirà aquest cap de setmana en assemblees a la militància si presenten esmena a la totalitat, moviment que situaria els pressupostos en escac.
Tant Junts com ERC assenyalen que els anticapitalistes són els únics amb els quals volen aprovar els comptes però, davant les dificultats, el PSC s'ofereix com a alternativa per validar-los.
Malgrat això, la CUP continua sent "l'únic soci possible" per tirar-los endavant.
La porta per apujar impostos, també a les rendes altes, es manté tancada a Junts.
Després de l'executiva, Elsa Artadi ha indicat que els pressupostos, si no es torça el calendari ni les aliances, s'aprovaran abans que acabi l'any, un senyal de "solvència".
"Així no s'haurà de fer cap pròrroga", ha indicat la portaveu de Junts, que ha situat com una "necessitat" que es validin els comptes.
"Han de reflectir la majoria del 52%", ha apuntat Artadi, que també ha indicat que són els més "expansius" i més "elevats" de la història de la Generalitat.
Això vol dir que hi haurà el volum de despesa més gran que haurà fet mai el Govern en un sol exercici.
"Reflecteixen la necessitat que, després de més d'un any i mig de pandèmia, es pugui donar resposta.
Segurament, és un dels comptes més importants de la història de la Generalitat, amb un esforç molt gran de la despesa social", ha remarcat la dirigent independentista en roda de premsa.
Tres de cada quatre euros, ha apuntat, són per a despesa social, i també tenen una aportació rellevant per a transport públic.
Artadi ha volgut agrair la tasca de la CUP, que encara no té decidit el suport als comptes i deixarà en mans de la militància si presenten una esmena a la totalitat.
"Respectem els seus mecanismes internes", ha apuntat.
Els anticapitalistes, segons destaquen des de Junts, han col·laborat en l'elaboració dels números al costat de Giró, un dels dirigents que més pes polític han guanyat en aquesta legislatura dins del partit que lidera Carles Puigdemont.
El conseller d'Economia també presentarà al llarg de la tarda les línies mestres dels pressupostos al grup parlamentari de Junts a la cambra catalana.
No hi ha previst cap retoc en política fiscal, tampoc en rendes altes, per aproximar-se a la CUP.
Pressupostos de la Generalitat
Què passarà si Aragonès i Giró mosseguen la «fruita prohibida» del PSC als pressupostos?
El president i ERC confien en l'acord amb la CUP mentre Illa prepara una pista d'aterratge alternativa davant del "radicalisme" dels anticapitalistes en plena incertesa sobre els comptes
Artadi ha estat especialment crítica amb el fet que el Tribunal Constitucional (TC) hagi tombat la rebaixa fiscal a les rendes baixes inclosa en els pressupostos de la Generalitat per al 2020.
No tant per la decisió del TC, sinó perquè la qüestió va arribar a l'alt tribunal arran d'un recurs del govern espanyol, format pel PSOE, Unides Podem i els comuns, la formació que, precisament, va validar els comptes de l'any passat al Parlament.
"Què farà Ada Colau?
Què farà Jéssica Albiach?", s'ha preguntat Artadi, que ha indicat que Economia intentarà revertir la situació amb la llei d'acompanyament.
Què passarà si no fructifica l'acord pels comptes amb la CUP?
La primera conseqüència és òbvia: si no hi ha entesa i el president ha d'entaular-se amb els socialistes -escenari que no ha arribat, segons destaquen a Junts-, quedaria clar que el projecte avalat per la majoria de la cambra al maig quedaria tocat en la primera votació rellevant de la legislatura.
Suposaria, per tant, un cop dur per a l'independentisme només uns mesos després d'haver superat per primera vegada el 50% en unes eleccions.
La relació amb la CUP quedaria tocada per la resta de la legislatura, amb tot el que això implica, perquè Aragonès té en els anticapitalistes confiança per afermar les quatre grans transformacions -social, verda, democràtica i feminista- que pretén al seu mandat.
Oriol Junqueras i Marta Rovira, president i secretària general d'ERC, consideren "estratègica" l'aliança amb la CUP davant del fantasma de la "sociovergència" que els republicans diagnostiquen en acords als quals han arribat Junts i el PSC, com ara l'ampliació del Prat durant el debat de política general.
Junqueras i Rovira, com també ha fet Aragonès en alguna intervenció les últimes setmanes, situen el partit de Puigdemont en el bloc "dels de sempre", com els socialistes, i per això sostenen que pactar amb els anticapitalistes és la manera de trencar "velles dinàmiques".

Response: Per a aprovar els pressupostos, Junts i ERC només miren la CUP, esperant que el desacord en matèria fiscal no impedeixi que la formació avali els comptes més elevats de la història, també en despesa social. I és que el Govern no voldria veure afectada la relació amb els anticapitalistes, amb qui confia impulsar una reforma social, inclusiva i sostenible.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El conseller Mas-Colell intervé durant l'esmorzar 'Connecting business' Foto: ACN
El conseller d'Economia i Coneixement, Andreu Mas-Colell, ha titllat aquest divendres la reforma fiscal del govern espanyol "d'imperfecta" i ha augurat que "els números no encaixaran".
"Una reforma fiscal que no contempli com a tema primer i fonamental el finançament dels serveis públics no és una reforma fiscal seriosa", ha advertit.
El conseller ha criticat que la prioritat d'aquesta reforma no hagi estat el manteniment de l'estat del benestar, el que denota una "planificació desequilibrada" i pot acabar en una reforma "imperfecta i que no resolgui els problemes".
També ha avisat que seria una "burla" plantejar un impost de dipòsits bancaris del 0,03%.
Mas-Colell, que ha participat a Los Angeles en un esmorzar amb empresaris catalans i californians, ha remarcat que el sistema fiscal espanyol té tipus molt elevats i "poc raonables", però alhora no recapten el que han de recaptar per garantir el finançament adequat dels serveis de l'estat del benestar.
Per al conseller, aquesta hauria de ser la prioritat d'una reforma fiscal, però sembla que la que ha plantejat el govern espanyol, al seu parer, sí que reconeix que els tipus són massa elevats, però "parla molt menys" de la resta de qüestions i especialment del serveis de l'estat del benestar.
La planificació d'aquesta reforma, ha opinat Mas-Colell, ha estat "desequilibrada", i ha augurat que "al final de la història, pot ser una reforma imperfecta i que no resolgui els problemes".
De fet, s'ha referit a les declaracions del ministre d'Hisenda, Cristóbal Montoro, assegurant que els números encaixen.
"M'atreveixo a dir que els números no encaixen.
Ja ho veurem, i espero que m'equivoqui, però em temo que no", ha replicat el conseller a l'espera de conèixer els detalls de la reforma.
Pel que fa a l'impost sobre dipòsits bancaris i les informacions que apunten a un tipus del 0,03%, Mas-Colell ha subratllat que aquesta informació no està encara confirmada, però en tot cas, ha apuntat que seria una "burla".
"Si el que fa l'Estat té un rendiment de 30, 40 ó 50 MEUR, això anirà a les finalitats que vam especificar, però em semblaria una burla", ha dit.
Cal recordar que la Generalitat ha vinculat aquest impost al pagament de la paga extra dels funcionaris, que suposa més de 500 MEUR.
En preguntar-li sobre la rebaixa dels tipus de l'IRPF, Mas-Colell ha preferit quedar-se en la valoració global de la reforma, insistint que el tema important és el finançament dels serveis de l'estat del benestar.
Un nou model de finançament amb molts més recursos
En tot cas, Mas-Colell ha insistit que el problema principal és el model de finançament i la manca d'ingressos per a les comunitats autònomes.
"Per aquí plora la criatura", ha indicat.
El conseller ha tornat a demanar que es posi en funcionament ja un nou model de finançament, però alhora ha avisat que calen molts més recursos per a les comunitats autònomes.
"No una quantitat petita de nous recursos, sinó substancial, perquè si no, no podrem aguantar la qualitat i l'extensió dels serveis de l'estat del benestar", ha advertit.
Aquest és el repte principal, segons Mas-Colell, que no ha volgut parlar d'una reforma impositiva de la Generalitat precisament perquè més del 90% dels seus ingressos depenen del govern de l'Estat i del model de finançament.
El que faci Catalunya amb el seu petit marge ja es veurà quan sàpiga quin és el panorama final d'ingressos que rebrà del nou sistema.
El conseller Mas-Colell ha participat aquest divendres a Los Angeles en un esmorzar sota el títol 'Califòrnia-Catalunya.
Connecting business'.
L'acte, organitzat en col·laboració amb la Cambra de Comerç de Los Angeles, ha servit per posar en contacte empresaris catalans i de l'estat americà i potenciar possibles aliances empresarials.

Response: Mas-Colell creu que la reforma fiscal espanyola no serà eficaç perquè no es prioritza la planificació d’un finançament suficient per al manteniment de l’estat del benestar. Els números no poden quadrar. A més, considera ridícul l’impost sobre dipòsits bancaris. Una solució adient per al conseller seria dotar les autonomies amb més recursos per a, precisament, garantir la qualitat d’aquests serveis fonamentals.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
Irònic i meticulós.
Són els principals trets característics del fiscal anticorrupció Emilio Sánchez Ulled (Lleida, 1965) que s'està encarregant del judici al 9-N.
La Fiscalia General de l'Estat el va designar com a representant del ministeri públic en aquest històric judici al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) malgrat que precisament ell va ser el fiscal que -estant de guàrdia- va informar contra la petició d'UPyD i Plataforma per Catalunya d'ordenar als Mossos que retiressin les urnes del procés participatiu.
Ara és qui colla els testimonis.
Coses de l'ofici, Sánchez Ulled ha passat de "defensar" el 9-N a haver d'acusar-ne els polítics que el van organitzar: l'ex-president de la Generalitat Artur Mas i les ex-conselleres Joana Ortega i Irene Rigau.
Al llarg de les quatre sessions que porta el judici, el fiscal ha estat perseverant en la seva recerca d'activitats preparatòries del Govern posteriors a la providència de 4 de novembre del Tribunal Constitucional (TC) que ordenava suspendre el procés participatiu.
D'accorralar testimonis a bromejar amb ells
El fiscal anticorrupció ha estat dur en els seus interrogatoris dels testimonis.
Especialment amb aquells citats per les defenses.
Sánchez Ulled els guia amb preguntes aparentment evidents per acabar posant-los de peus a la galleda.
O acorralar-los en un punt amb poca sortida.
"Al CTTI no se li va donar la instrucció d'eliminar la web [del 9-N] després de la suspensió?", va demanar diverses vegades a l'ex-director de l'ens Jordi Escalé fins que aquest va admetre: "Es podria haver demanat a Akamai [una empresa de servidors d'internet] i en hores hauria estat eliminada".
"En hores caput?", va repreguntar el fiscal, conscient que havia aconseguit una fita en la seva acusació.
També va fer titubejar el president de l'Associació Catalana de Municipis (ACM) i alcalde de Premià de Mar, Miquel Buch, en preguntar-li per l'existència d'uns correus electrònics enviats per les delegacions territorials del Govern als ajuntaments perquè proposessin espais per al procés participatiu.
"Jo no el vaig rebre", o "no li puc concretar", són algunes respostes que Buch va aconseguir articular quan Sánchez Ulled li insistia: "I algun alcalde no li va parlar d'aquests correus?".
I en un moment concret de l'interrogatori, quan el president de l'ACM es disposava a detallar el funcionament de l'ens, ell el va tallar: "Conec bé el funcionament de l'ACM".
Ell és el fiscal que va investigar durant deu mesos un cas de males pràctiques en aquesta entitat i entre línies li va fer saber al seu actual president.
Sánchez Ulled no s'estalvia sarcasmes.
"Algun d'aquests penalistes està en aquesta sala?", li demanava a Carles Viver Pi-Sunyer, que va ser president del Consell Nacional per a la Transició Nacional (CATN), quan aquest afirmava no recordar el nom dels experts que van aconsellar no aturar el 9-N i descartaven que tingués conseqüències penals.
Potser el fiscal tenia en ment que l'advocat de Mas, Xavier Melero, ha estat professor de dret penal en diverses universitats.
I tampoc va evitar la ironia quan el senador del PDECat, Francesc Homs, li va dir que no havia tingut "coratge" de preguntar-li.
Més innocent ha estat aquest dijous fent que a Bàrbara Sala, voluntària del 9-N citada com a testimoni, se li escapés el riure enmig de tanta tensió posant per exemple una taula de votació que anés dels cognoms "Mas i Gavarró" a "Sánchez Ulled".
Fiscal de grans casos
El gran dia del fiscal en aquest judici arriba aquest divendres.
Sánchez Ulled haurà d'exprimir la seva retòrica en el moment de fer l'al·legat final de la seva acusació davant del tribunal presidit per Jesús María Barrientos.
El seu currículum permet preveure un discurs difícil de rebatre per les defenses de Mas, Ortega i Rigau.
Va aconseguir una condemna en el cas Hisenda que implicava empresaris, entre ells Josep Lluís Núñez, i inspectors de l'Agència Tributària.
Aquest mateix gener va demanar un total de 71 anys i mig de presó per a vuit narcotraficants vinculats al cas Macedònia.
A més a més, diversos partits van situar Sánchez Ulled entre els favorits per encapçalar l'Oficina Antifrau de Catalunya després de l'escàndol de les converses entre l'ex-ministre de l'Interior Jorge Fernández Díaz i Daniel de Alfonso.
Què el va situar en les travesses?
Potser haver estat fiscal anticorrupció des del 2005.
O bé perquè el juliol passat es va mostrar contundent contra aquesta problemàtica en una compareixença al Parlament de Catalunya, on va afirmar que els polítics investigats han de dimitir.
Sigui com sigui, demà haurà de donar el seu do de pit.

Response: Emilio Sánchez Ulled ha estat l’escollit per a provar la participació dels encausats en el procés del 9-N i promet posar les coses difícils a la defensa. Fins ara, ha sabut portar els testimonis al seu terreny amb ironia, sarcasme i perseverança. Aquest divendres, el fiscal antifrau haurà d’explotar la seva retòrica per a convèncer-ne el tribunal.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
La Universitat de Lleida (UdL) ha signat un conveni amb la Fundació d'Ajut a Nens i Joves amb Altes Capacitat (FANJAC), per ajudar-los a donar visibilitat i trencar estereotips sobre aquests infants i que aquests siguin detectats i tractats correctament.
En el marc d'aquest conveni, la UdL organitzarà un curs a la universitat d'estiu sobre altes capacitats, crearà un grup de treball per donar pautes al professorat actual i formarà, a la facultat de ciències de l'educació, els nous mestres perquè sàpiguen com detectar i tractar aquests nens i joves.
La col·laboració ha començat aquest dissabte amb la organització conjunta d'una conferència sobre les altes capacitats intel·lectuals i la seva intervenció educativa, que ha tingut lloc al Saló Victor Siurana de l'edifici del Rectorat, a càrrec del psicòleg Leopold Carreras Truñó, expert i referent estatal en la formació sobre les altes capacitats.
L'acte ha comptat amb uns 200 inscrits, més de la meitat professionals.
Carreras ha explicat que, segons un estudi de la facultat de psicologia de la Universitat de Barcelona, el 12,5 dels nens i joves catalans tenen altes capacitats, és a dir, o són superdotats o tenen talents (matemàtic, verbal, acadèmic...).
Els estudis que es fan a nivell mundial, conclouen que els infants amb altes capacitats arriben al 15%-20%, la qual cosa fa pensar que a Catalunya encara no s'han detectat tots els que hi ha. Això és molt negatiu, alerta el psicòleg perquè vol dir que "hi ha molts nens que es queden sense l'educació que necessiten".
És per això que reclama que les Altes capacitats siguin una assignatura en carreres d'educació, pedagogia o psicologia, per poder detectar i tractar aquests casos.
Els pares, però, afegeix, són els primers que s'han d'adonar d'aspectes de precocitat, a l'hora de caminar, de llegir i escriure o si fan preguntes d'un nivell superior a la seva edat.
Tant els pares com els professors, si s'adonen que el seu fill o filla està per sobre de la mitjana en algun aspecte han de demanar una avaluació de l'infant per veure quin tipus d'educació és la més idònia per ell, explica Carreras.
"No a tots els va bé una acceleració", és a dir, passar de curs, tot i que acostuma a ser la millor opció per als superdotats i per els talents acadèmics, perquè no només milloren intel·lectualment, sinó també social i emocionalment, afegeix.
Segons el psicòleg, els problemes amb aquests infants apareixen precisament quan no reben l'educació que necessiten.
"Necessiten reptes intel·lectuals constants, i si no se'ls hi donen, poden tenir problemes d'ansietat o de depressió perquè una de les seves característiques és la hipersensibilitat que tenen", alerta.
Pel que fa al perfil d'aquest infant, Carreras explica que hi ha un component genètic, que és el potencial, però que l'infant desenvoluparà o no l'alta capacitat depenent de les oportunitats educatives que tingui no del nivell social de la seva família.
"Per això és tan important la detecció", explica.
El president de FANJAC, Teo Jové, ha explicat que fa disset anys que es va crear l'associació.
Actualment a Catalunya formen part de l'associació unes 560 famílies, amb un infant o més amb altes capacitats.
Jové recomana als pares que sospitin que el seu fill té una alta capacitat, que primer parlin amb els psicòlegs que hi ha a les escoles perquè li facin proves per confirmar-ho.
"No només es tracta de detectar que té una alta capacitat", però, alerta, "sinó també quina és i quin és l'estat emocional del nen per saber què és el millor per a ell".
Ell té un fill amb altes capacitats i en preguntar-li què és el millor i què el pitjor, té clar que el balanç és positiu.
"És un do; és com qui està capacitat per pintar", compara.
"És una oportunitat fantàstica; tenen una percepció molt més afinada que la mitjana i quan parles amb ells sempre et sorprenen, et meravellen", explica.
Reconeix que el pitjor és la relació amb la societat o el món educatiu, perquè "a vegades el món no està preparat per entendre'ls".
"A vegades tenen desajustos en la part social/emotiva o en la part educativa perquè els professors no saben que tenen altes capacitats o no saben com tractar-los", afegeix.
"En tot cas, tenir un fill amb altes capacitats és fantàstic.
Et meravellen i t'esgoten perquè et posen a prova contínuament", conclou.

Response: La Universitat de Lleida oferirà formació especialitzada i pautes al professorat per a detectar les altes capacitats en nens i joves i per a aprendre a tractar-los. Són els dos factors més importants, juntament amb la identificació del talent de què es tracta, per a proporcionar-los exactament el tipus d’educació que necessiten i evitar, així, desajustos emocionals i d’aprenentatge.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
(En aquesta actualització s’ha afegit la petició de compareixença de Ricard Calvo que ha fet el grup de C’s)
L’expedient informatiu, en mans del Protectorat de Fundacions que depèn del Departament de Justícia, ha d’aclarir, segons ha explicat Bassa, el destí dels recursos públics destinats a la prestació de serveis residencials per a infants, després de les informacions que ha fet públiques el sindicat CGT que assegura que la Fundació Acció Social i Infància, de la qual Ricard Calvo n’era director operatiu abans d’accedir al càrrec de director de la DGAIA, ha rebut 98 MEUR en adjudicacions.
Bassa ha rebatut que tot el pressupost de serveis contractats per la DGAIA és de 98 MEUR i que són uns serveis que realitzen uns 50 operadors.
El secretari del Departament, Francesc Iglesias, ha explicat que FASI només rep 3,2 MEUR, cosa que suposa el 3,4% del que pressupost subcontractat pel sistema de protecció.
La consellera d’Afers Socials també ha volgut aclarir que abans d’oferir el càrrec de director de la DGAIA a Calvo no es coneixien però que va prioritzar escollir algú del sector.
Per Bassa, els avantatges d’aquesta elecció són el coneixement de l’àmbit en què es treballa però té inconvenients, com per exemple, les relacions.
Calvo però, segons ha dit Bassa, no tenia ni poders ni signatura a FASI.
Tot i això, ha assegurat Bassa, Calvo no ha estat mai a les meses de contractació pública i de fet, ha recalcat que durant el 2016, FASI, d’on Calvo està en excedència, només va rebre pròrrogues d’adjudicacions perquè no es van aprovar els pressupostos i que aquest 2017 ha rebut l’adjudicació d’una casa d’infants a Girona, mentre que la Fundació Santa Tecla, de Tarragona, ha rebut l’altra.
La consellera també ha explicat que precisament els treballadors de FASI van fer una protesta per haver retallat l’import d’una concessió perquè es va disminuir de 12 a 10 nens la casa d’infants.
Bassa també ha garantit que les bases dels concursos no les detalla tampoc el director general de la DGAIA de qui ha defensat la seva ‘’professionalitat’’ i s’ha mostrat molt satisfeta amb la feina feta fins ara.
Bassa però, també ha assegurat que serà ‘’contundent’’ si l’Oficina Antifrau, on la CUP-CC ha portat el cas, troba indicis d’irregularitats.
La diputada Gabriela Serra ha fet un advertiment demanant estar al cas en ‘’mantenir la impunitat’’ i ‘’devaluar-la tant’’ que no tingui ‘’cap sentit’’.
Serra ha assegurat que les coses ‘’es poden fer ben fetes’’.
A banda d’aquests aspectes, l’expedient també ha d’aclarir aquestes relacions i altres aspectes com ara, el sobrecost de lloguer defensat d’algunes fundacions, a gestores immobiliàries en les quals tenen participació, tal com ha denunciat l’oposició.
Així ho ha manifestat Laura Vilches, del grup de C’s, que ha demanat la compareixença de Calvo a la comissió per tal que aclareixi les informacions publicades a la premsa, i també Raül Moreno, del PSC, que ha qualificat de ‘’desorbitats’’ aquests lloguers i ha acusat algunes entitats d’’inflar costos’’, motiu pel qual reclama a l’administració ‘’més exigència’’ i una revisió de tots els contractes.
La diputada de CSQP, Gemma Lienas també ha demanat treure l’entrellat del que passa en aquestes fundacions, a través del protectorat, i ha criticat que es declarin lloguers d’entre 3.000 i 5.000 euros per pisos de 120 o 150 metres quadrats, per exemple, a Terrassa, o el lloguer d’una casa a Viladrau, per 11.000 euros al mes.
Per tal de tenir un major control i una ‘’orientació real’’ del cost de tots aquests serveis que se subcontracten, Bassa ha explicat als diputats que el Departament ha encarregat un estudi independent sobre els costos dels serveis de protecció a la infància que contracta la DGAIA perquè tal com ha indicat, el darrer estudi és del 2006.
Amb aquest anàlisis, es podrà disposar, ha dit Bassa, d’una ‘’eina addicional’’ per verificar els recursos públics que es necessiten, i ha destacat que sovint, organitzacions sindicals han criticat algun pagament, mentre que les fundacions a través de la FEDAIA, es reclami un augment del pagaments perquè no cobreixen el cost real.
A més, Bassa també ha anunciat durant la seva compareixença, a petició pròpia, davant la comissió d’Afers Socials, que s’ha posat en contacte amb la Direcció General de Contractació Pública perquè sigui aquest organisme qui resolgui els casos de concurrència clara, per tal de dirimir diferències i ser més transparents.
Per tant, en casos en què dues entitats quedin puntuades de manera similar, serà la direcció general qui elaborarà un dictamen i resoldrà la situació.

Response: El Departament de Justícia obre un expedient informatiu per a aclarir el possible conflicte d’interessos del director de la DGAIA, que hauria signat adjudicacions a entitats per a les quals havia treballat. També està sota sospita el pagament de lloguers desorbitats a immobiliàries en les quals algunes fundacions tenen participació. Entretant, Bassa ha anunciat mesures per a garantir una major transparència.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
MADRID, 13 (EUROPA PRESS)
El rei Bhumibol Adulyadej de Tailàndia, que era el cap d’Estat amb més anys en el càrrec de tot el món (71 en total), ha mort aquest dijous, segons ha informat la Casa Reial en un comunicat recollit per la premsa local.
“Sa majestat ha mort a l’hospital tranquil·lament”, ha indicat la nota, precisant que la mort s’ha produït a les 15.52 hores.
El cap de la junta militar de Tailàndia, el general Prayuth Chan-ocha, ha comparegut vestit de negre a la televisió per confirmar la mort del monarca i que el príncep hereu el substituirà, i ha anunciat que el país guardarà un any de dol.
Bhumibol tenia 89 anys i va ser coronat el maig de 1950.
El príncep hereu, Maha Vajiralongkorn, de 63 anys, serà el seu successor.
El rei a Tailàndia és una figura reverenciada i que no pot ser qüestionada perquè està protegida per les anomenades lleis de Lesa Majestat, que castiguen amb fins a quinze anys de presó qui critiqui, difami o falti al respecte al monarca.
Aquesta normativa ha estat criticada per organitzacions defensores de les llibertats i els drets humans.
Durant el seu regnat, el monarca ha estat testimoni de nombrosos cops d’Estat, l’últim d’ells el que va liderar el maig del 2014 el general Prayuth Chan-ocha, que encara continua al capdavant del país com a cap de la junta militar.
Segons informa la BBC, Bhumibol ha vist passar en el seu regnat 19 Constitucions diferents i molts més primers ministres.
Els crítics li retreuen el suport que ha anat donant als líders dels successius cops d’Estat, inclòs el general Prayuth.
VA ARRIBAR AL PODER AMB 18 ANYS DESPRÉS DE LA MORT DEL SEU GERMÀ
El rei Bhumibol va arribar al poder el juny del 1946, quan tenia només 18 anys, després de la mort del llavors monarca, el seu germà Ananda Mahidol, en un accident amb una arma de foc al Palau Reial de Bangkok.
Nascut a Cambridge, a l’estat de Massachusetts (Estats Units), va acabar els seus estudis a Suïssa i va tornar a Tailàndia per ser coronat el maig del 1950.
Des de l’abolició de la monarquia absoluta el 1932 i l’abdicació del llavors monarca Parakadhipok –oncle de Bhumibol–, l’estatus de la monarquia ha anat en declivi de mica en mica tot i que des de la classe política gairebé no s’ha criticat la figura per por a la legislació que protegeix la Corona.
En els seus primers anys de regnat, Bhumibol es va veure eclipsat per una sèrie de poderosos alts comandaments castrenses però, gràcies al suport d’altres membres de la Casa Reial i de generals afins, va aconseguir recuperar protagonisme i va posar en diverses ocasions projectes centrats a impulsar l’agricultura, un sector molt important a Tailàndia.
La primera intervenció pública del rei a la política de Tailàndia es remunta al 1973, quan diversos manifestants prodemocràtics van ser tirotejats per militars i el monarca va permetre que es refugiessin dins del palau reial, fet que després va derivar en el final del Govern liderat pel general Thanom Kittikachorn.
Tres anys després, la Casa Reial no va actuar per impedir el linxament de diversos estudiants d’esquerra a mans de paramilitars armats.
El 1981, Bhumibol va tornar a intervenir en política per donar el seu suport a un grup de militars que van donar un cop d’Estat contra el llavors primer ministre, el seu amic el general Prem Tinsulanond.
Unitats militars lleials al monarca van aconseguir el control de Bangkok per anul·lar la influència del Govern enderrocat.
El 1992, quan desenes de manifestants van ser tirotejats quan protestaven contra un nou intent de cop d’Estat d’un general colpista, el monarca va convocar aquest alt comandament i el general que liderava les protestes, els va reprendre davant de les càmeres de televisió i els va fer agenollar-se.
Després, es va reprendre la democràcia i el país va aprovar una nova Constitució.
En la crisi actual que viu Tailàndia, que va començar amb el cop d’Estat que va acabar amb el mandat de Thaksin Shinawatra el 2006, la Casa Reial ha mantingut que el rei no ha tingut coneixement previ dels preparatius de cap dels dos cops d’Estat duts a terme per militars, inclòs l’últim, liderat pel general Prayuth.
Després del motí militar del maig del 2014, el monarca va donar suport públicament l’agost d’aquest any al nomenament del general colpista Prayuth Chan-ocha com a primer ministre del país.
El general Prayuth roman des d’aleshores al capdavant de Tailàndia i ha promulgat una Constitució que manté la influència de les Forces Armades i que garanteix que les decisions de la junta militar són constitucionals ‘per se’.
El rei Bhumibol arrossegava problemes de salut des de fa uns quants anys i ha passat gran part dels seus últims mesos ingressat en un centre hospitalari, després d’haver estat admès per una infecció pulmonar el setembre del 2009.

Response: Ha mort el rei de Tailàndia. El monarca, que portava més anys en el càrrec que cap altre cap d'Estat, ha estat testimoni i partícip de la política convulsa del país. Figura poc criticada, segurament per les lleis de Lesa Majestat, no ha pogut evitar el declivi de la monarquia ni les queixes pel seu suport a militars colpistes.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El grup parlamentari de Catalunya Sí que es Pot busca el suport de Junts pel Sí en una proposta de resolució en què plantegen un referèndum "amb conseqüències polítiques i jurídiques i útil, que tingui garanties i reconeixement internacional".
Malgrat que implícitament defensen una consulta acordada, el text no recull una referència explícita al terme referèndum "pactat", segons han assenyalat fonts de la confluència.
L'objectiu de CSQP és eixamplar la base social a favor del referèndum per tal d'"acumular forces" i "recuperar majories".
En aquesta línia, el diputat Joan Giner ha apostat per reformular l'espai del Pacte Nacional pel Dret a Decidir i tornar a reclamar el referèndum a Madrid.
"Referèndum o referèndum".
És la màxima que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, va defensar la setmana passada al Parlament durant el debat de la qüestió de confiança per refermar la plena aposta del Govern en torn a una consulta de caire independentista.
Ara, Catalunya Sí que es Pot vol recollir el guant llançat pel president i treballa en una proposta de resolució per eixamplar la base social a favor del referèndum.
La confluència d'esquerres registrarà aquest dimecres al Parlament, en el marc del debat de política general, un text que se centra en la necessitat de recuperar les majories socials en torn al dret a decidir per tenir "legitimitat" i major "pressió social i elements de força" a l'hora de reclamar una consulta a l'Estat.
Fonts del grup parlamentari confien aconseguir el suport de Junts pel Sí a partir d'una transacció.
Des de la coalició electoral independentista descarten que es tracti d'una proposta de resolució conjunta.
Reformular el Pacte Nacional pel Dret a Decidir
L'objectiu de Catalunya Sí que es Pot és tornar a acostar entitats i actors socials, polítics i econòmics al voltant del referèndum, en un quòrum similar al que va despertar el Pacte Nacional pel Dret a Decidir.
Al març d'aquest any, ICV ja va fer una crida a reformular l'espai per sumar més moviments socials així com partits que s'hi havien desvinculat o que directament no hi havien format part.
Entre d'altres, el PSC i Podem.
La portaveu ecosocialista Marta Ribas va arribar a apuntar un possible nom per aquesta taula, 'Acord pel Referèndum'.
"La condició indispensable és que interpel·li una gran part de la societat catalana.
El Govern ha de decidir si vol empetitir o ampliar les majories, és el moment d'acumular forces.
Fins que no tinguem el reconeixement internacional i àmplies majories, no podem posar-nos en la proposta del referèndum", ha aclarit el diputat Joan Giner en roda de premsa a la cambra catalana.
Referèndum "amb garanties i conseqüències jurídiques i polítiques"
Catalunya Sí que es Pot planteja una consulta "amb garanties" i que, "en contraposició al 9-N, sigui útil"- És a dir, que tingui "conseqüències polítiques i jurídiques".
Això, però, no vol dir que sigui vinculant ja que dependria dels resultats i del percentatge de participació, assenyalen.
Indestriablement també aposten perquè sigui reconegut internacionalment.
Malgrat que tot plegat, segons fonts de la confluència, respon a la defensa "implícita" d'un referèndum pactat amb l'Estat com la que han plantejat sempre, la proposta de resolució que registraran al Parlament no inclourà el terme "pacte" ni "acord".
Defensa implícita d'una consulta acordada
"Una proposta de referèndum acordat és la millor opció que tenim.
Al final, haurà d'haver-hi acord amb l'Estat perquè hi hagi canvis a Catalunya.
Tenim exemples de referèndum a Escòcia i Canadà.
El fet d'acumular forces ens servirà per anar a buscar el reconeixement a l'Estat i internacional", ha asseverat Giner a preguntes dels periodistes.
Així, el diputat de Podem ha apostat per tornar a reclamar la consulta a Madrid.
A l'abril del 2014, els diputats Jordi Turull (CiU), Marta Rovira (ERC) i Joan Herrera (ICV-EUiA) ja van defensar al Congrés dels Diputats la transferència a Catalunya de la competència per organitzar referèndums.

Response: Catalunya Sí que es Pot insisteix en aplegar una gran majoria d’actors socials entorn del dret a decidir per a pressionar l’Estat i legitimar el referèndum. La confluència, sense dir-ho obertament, veu com inevitable pactar la realització de la consulta amb Madrid per a obtenir reconeixement internacional i garanties polítiques i jurídiques que el resultat es farà efectiu.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
L'extrema dreta torna atreure el cap. I ho fa de manera espectacular, amb l'entrada apoteòsica en un parlament, el d'Andalusia, amb 12 diputats.
L'únic precedent d'una presència d'extrema dreta en el centre de la política espanyola és la del diputat Blas Piñar López, elegit en les eleccions del març del 1979.
L'afirmació potser és inexacta.
En les eleccions del 15-J del 1977, les primeres celebrades després de la dictadura, l'Alianza Popular fundada per set exministres de Franco, va ontenir 16 diputats i va encarnar, de fet, la dreta extrema nostàlgica de la dictadura.
Manuel Fraga va ser durant un temps el rostre d'aquest sector cavernícola, fins que el partit es va escindir a l'hora de votar la Constitució i Fraga va optar per emergir -com havia intentat anteriorment- com a líder del conservadorisme espanyol.
Aquest "gir" centrista d'AP a partir del 1978 va deixar espai a un sector més extremat, que Piñar va representar en les eleccions del 1979.
Notari de professió, Blas Piñar (Toledo, 1918-Madrid, 2014) havia estat procurador en les Corts franquistes.
Durant uns anys, entre 1957 i 1952, va ser director general de l'Institut de Cultura Hispànica.
Franquista acèrrim, va anar agafant un perfil de portaveu del sector més ultra dins del règim , manifestant-se crític amb altres sectors de la dictadura.
Quan es va discutir la Llei de Reforma Política, el 1976, que era el projecte del govern Suárez per iniciar l'operació política de la Transició, ell era procurador i com a tal va tenir una intervenció molt destacada: "Esto no es en realidad una reforma, es una ruptura, es desruir la obra política de Franco es pasar del Estado nacional al Estado liberal".
Aquest capítol de la sèrie La transición mostra un moment dels debats a les Corts, amb part de la intervenció de Piñar.
La Unión Nacional
Amb una UCD cobrint tot l'espai del centre i el centre dreta, i amb Fraga buscant allunyar-se de la dreta més ultra, el partit de Piñar, Fuerza Nueva, va tancar una coalició amb la Falange Española, que liderava un altre exponent ultra, l'exministre Raimundo Fernández Cuesta, i altres grupuscles, que es va anomenar Unión Nacional.
Piñar va ser elegit diputat per Madrid a l'obtenir 110.000 vots.
Piñar va ser diputat del Grup Mixt durant aquella legislatura.
Allí va coincidir amb Juan María Bandrés, d'Euskadiko Eskerra, amb qui sembla que va acabar mantenint una relació cordial.
Va destacar per la seva oratòria fogosa, a vegades amb un punt sarcàstic, quasi sempre sense notes, demostrant la bona memòria d'un opositor a notaria.
La seva veu es va escoltar en el rebuig radical als projectes d'autonomia basc i català, com va fer el novembre del 1979.
També va tenir una intervenció molt dura en les diverses sessions d'investidura a Adolfo Suárez i, el 1981, a Leopoldo Calvo Sotelo.
La seva invectiva contra aquest, fill d'una nissaga de la dreta més rància espanyola, va tenir la seva grapa.
Piñar va afirmar que sentia "respecte i simpatia" pel seu cognom, però que votaria "no" a la investidura.
Calvo Sotelo li va retreure que l'editorial Fuerza Nueva hagués publicat una biografia de José Antonio que posava a parir el seu oncle.
Les eleccions del 1982, van suposar la fi de la presència ultra al Congrés.
Els 200 diputats socialistes i l'entrada de la Coalició Popular de Fraga com a segona força van deixar poc espai a altres grups.
Passat ja el 23-F, l'estat espanyol iniciava una nova etapa política sota hegemonia socialista i semblava que tancava, de manera definitiva, les portes als fantasmes del passat.
Ara, però, la porta es torna a entreobrir.
Piñar va continuar sent un referent pels grupuscles de l'extrema dreta més nostàlgica, intentant recuperar el protagonisme de la vella Fuerza Nueva amb noves marques, com Adelante España.
Però el seu discurs explícitament franquista, com el seu component ultracatòlic el va convertir en una figura cada cop més llunyana.

Response: El 1982 va desaparèixer del Congrés espanyol l’extrema dreta. Fins avui. El seu últim representant va ser Blas Piñar López, una de les veus més destacades en contra de la transició i de tot el que se’n va derivar. Piñar va portar Unión Nacional, una coalició de partits ultres, a ocupar l’espai polític deixat pels centristes de l’UCD.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El jutjat d’Instrucció número 2 d’Osca ha ordenat l’execució provisional de la sentència del 4 de juliol, que condemnava el Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) a lliurar les pintures murals de Sixena.
La magistrada insta la institució catalana que en el termini de vint dies comuniqui al jutjat com procedirà a desmuntar les pintures exposades, en quines condicions efectuarà el seu trasllat des del MNAC fins a la sala capitular de Sixena i que determini, també, quins tècnics hi intervindran.
En la mateixa interlocutòria, el jutge requereix al govern de l’Aragó que en el termini de deu dies informi al jutjat de les condicions estructurals i climàtiques de la sala capitular, on el govern aragonès preveu instal·lar-les.
La resolució judicial es produeix després de la demanda presentada per l’Aragó, que va sol·licitar l’execució provisional de la sentència dictada al juliol, seguint el mateix procediment que va seguir amb les obres d’art en conflicte amb el MNAC i el Museu de Lleida.
La resposta del govern
La portaveu del Govern, Neus Munté, ha criticat que és un ‘despropòsit’ que la decisió dels jutjats d’Osca.
‘Lamento tornar a dir que aquest cas és un autèntic despropòsit com també ho està sent el de les obres d’art dipositades a Lleida’, ha afirmat en la roda de premsa posterior al Consell Executiu.
Munté ha al·legat que la sentència no és ferma, per la qual cosa la Generalitat ‘esgotarà totes les vies legals’ al seu abast perquè prevalgui el seu criteri que les obres d’art segueixin exposant-se al MNAC, i ha reiterat el risc que, segons la seva opinió, correrien aquestes pintures si són traslladades.
‘Estem convençuts que quan aquest litigi finalitzi podrem demostrar que aquestes obres poden estar a Catalunya’, ha sentenciat Munté, que ha recordat que el procés judicial afecta tant les obres del MNAC com les del Museu de Lleida.
Sobre si aplicarà o no la sentència, ha insistit que el procediment judicial no ha finalitzat, i ha destacat que el Govern es manté que actuarà amb ‘obediència a les lleis catalanes’ que fan referència a la conservació del patrimoni, sense donar més detalls.
Evitar ‘un atemptat en matèria cultural’
El conseller de Cultura, Santi Vila, ha avançat que el govern plantejarà una ‘oposició rotunda’ a la possibilitat que les pintures murals de Sixena siguin traslladades a l’Aragó.
El conseller ha apuntat que el Govern farà públics en els propers dies els informes acadèmics que acreditaran que el trasllat seria ‘un atemptat en matèria cultural’.
En declaracions als mitjans de comunicació aquesta tarda, Vila ha reclamat que el jutjat d’Osca citi quines són les raons científiques que avalen el possible trasllat de les obres: ‘Estem segurs que cap autoritat acadèmica voldrà assumir la temeritat de traslladar les pintures murals, que cal recordar que es van patir un incendi’.
Antecedents judicials d’un conflicte llarg
Les pintures murals de Sixena decoraven des del segle XII el monestir però un incendi durant la Guerra Civil les va malmetre i Patrimoni de la Generaltat les va recuperar per portar-les a Barcelona, on van ser restaurades.
El MNAC les té en dipòsit des de 1940 i, des de 1960, estan exposades com una de les grans obres de la col·lecció del museu.
La sentència del juliol donava la raó a l’executiu aragonès, que considerava que ‘legítimament’ els béns pertanyen a la congregació de l’ordre de Sant Joan de Jerusalem, propietari del monestir, i que se les van endur ‘sense cap títol jurídic de propietat’.
L’Ordre de Sant Joan de Jerusalem, propietari del Reial Monestir de Santa Maria de Sixena, a Osca, va cedir al govern de l’Aragó els drets perquè pogués reclamar l’entrega de les pintures murals originàries de la sala capitular d’aquest monestir mb l’objectiu de ‘defensar la integritat del patrimoni històric i cultural aragonès’.
El 18 de gener va començar el judici.
Hi va declarar l’ex-conseller de Cultura de la Generalitat, Joan Guitart, que va confirmar que l’any 1992 va signar amb les monges del Monestir un contracte per cedir indefinidament els frescos a la Generalitat.
Els representants aragonesos van insistir aleshores que aquest contracte era ‘fals’ i que les pintures van ser ‘robades’.
La part catalana sempre ha defensat que van ‘salvar’ les obres després d’un incendi l’any 1936.
La jutgessa també ha denegat per qüestions “estrictament processals” l’admissió a tràmit de la petició d’execució sol·licitada per l’Ajuntament de Vilanova de Sixena perquè no està legitimat per promoure el procés ni per instar l’execució de la sentència, que correspon al govern de l’Aragó.

Response: El govern aragonès ha exigit el retorn dels frescos de Sixena, que el 1936 la Generalitat es va endur per a restaurar, i continuen exposats al MNAC. L’executiu català s’hi ha negat, al·legant un possible risc per a les obres durant el trasllat, i ha anunciat que recorrerà la sentència que atorga la legítima propietat de les pintures al monestir aragonès.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
La cria de cloïsses està sent cada vegada més complicada al litoral mediterrani.
Un dels principals problemes, sobretot al delta de l'Ebre, és el cranc blau, una espècie invasora que s'alimenta de bivalves en totes les fases de desenvolupament.
Investigadors de l'IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries) assagen la possibilitat de criar cloïsses als arrossars de la badia dels Alfacs on, per la pujada del nivell del mar i la subsidència del Delta, el sòl s'ha salinitzat i no és rendible el cultiu d'arròs.
El projecte Fitogel vol guiar els agricultors i els aqüicultors per reconvertir els camps d'arròs en vivers de bivalves, una alternativa que podria aportar molts beneficis per la gran demanda de cloïssa que hi ha al mercat.
Cultivar les cloïsses en espais blindats al seu principal depredador, el cranc blau, podria permetre recuperar una producció d'aquest bivalve que està en declivi des de l'arribada de l'espècie invasora al Delta.
El projecte Fitogel no només estudiarà la viabilitat de criar cloïssa en basses de terra, com són els arrossars, sinó que també analitzarà com millorar l'alimentació dels bivalves, utilitzant gels de fitoplàncton i noves soques de microalgues que podrien simplificar els requeriments per cultivar-les i incentivaria inversions per produir aquest aliment.
Com ha apuntat Margarita Fernández, investigadora de l'IRTA, en les primeres etapes de vida de la cloïssa, com més diversitat d'espècies de microalgues se'ls aporta, creixen més i sobreviuen més.
Actualment, la cloïssa té un preu elevat al mercat perquè hi ha molta demanda però poca oferta.
Els problemes per criar-la a les badies són comuns a tot el litoral mediterrani, també pels llargs períodes d'altes temperatures a l'estiu que malmet els bivalves – un efecte del canvi climàtic que no es preveu que es pugui millorar amb les basses de terra-.
"Estem pensant si es podria fer ombreig i hem mirat diferents maneres per controlar la temperatura de l'aigua dins del camp d'arròs però el principal problema a combatre és el cranc blau", ha explicat Fernández.
Si s'aconsegueix cultivar-la en basses de terra i produir-ne de mida gran, el rendiment i els beneficis poden ser molt atractius per als arrossaires i també per als aqüicultors d'altres espècies que estan patint les conseqüències de la invasió del devastador crustaci, originari de les costes de l'Atlàntic.
"Els pescadors han fet molts esforços, pescant-lo, però segueix menjant-se els bivalves de les poblacions naturals i les de cultiu.
El projecte va adreçat sobretot per al sector de l'aqüicultura perquè tinguin alternatives.
Per exemple, els mariscadors de tellerina, que tampoc en troben.
Fer cultiu de cloïssa podria ser una opció perquè molta gent al Delta té camps d'arròs i té diferents maneres de guanyar-se la vida", ha detallat la investigadora.
Les proves van començar al novembre.
Es van preparar les basses i s'ha sembrat a principis del mes de març.
Amb el confinament, dos tècnics de l'IRTA mantenen les feines essencials a camp per mantenir els animals vius i la resta fan feina telemàticament.
Els assajos s'han fet omplint els camps amb aigua de la badia dels Alfacs i en terrenys propers al mar.
Quan el projecte acabi, a final del 2021, els tècnics faran la transferència dels resultats aconseguits al sector: com es preparen i es transformen els camps, el temps que es necessitarà per treure-hi rendiment, i les mides de les peces que es poden produir.
"Podrem transferir els coneixements al sector aqüícola i mariscador perquè els bancs de marisc al litoral català i valencià estan desapareixent", ha advertit.
En la recerca també hi participa l'Instituto de Acuicultura de Torre de Sal (IATS-CSIC), de Castelló i ha comptat amb la col·laboració de la Fundación Biodiversidad, del Ministeri per a la Transició Ecològica.
El finançament s'ha aconseguit dins de la convocatòria de subvencions del Programa Pleamar, facilitada pel Fons Europeu Marítim i de Pesca.

Response: Una iniciativa de l’IRTA intentarà minvar l’impacte del cranc blau en els bancs de marisc del litoral mediterrani criant cloïsses en basses de terra salinitzades que ja no serveixen per al cultiu d’arròs. Si l’experiment és viable, aportarà innombrables beneficis a arrossaires, aqüicultors i proveïdors de nous productes que es volen utilitzar per a millorar l’alimentació dels bivalves.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El Departament d'Ensenyament posarà a disposició de tots els estudiants amb discapacitat auditiva un servei d'interpretació en llengua de signes.
El Govern ho ha autoritzat en la reunió del consell executiu d'aquest matí, que també ha acordat extendre aquest recurs als alumnes que cursen estudis de l'etapa postobligatòria.
L'ampliació del nombre de beneficiaris suposarà una inversió de gairebé 750.000 euros per al Departament i permetrà incrementar les hores setmanals d'intèrprets de les 840 actuals a 1.000 de cara al curs vinent.
El servei facilita als alumnes sords l'accés en llengua de signes als continguts curriculars i a qualsevol comunicació verbal que es produeixi en el context d’aula.
Els Centres de Recursos per a Deficients Auditius (CREDA) són els responsables d’assignar aquest suport d’intèrpret a l’alumnat amb sordesa, adaptat a les necessitats educatives de l’educació postobligatòria i a les competències de l’alumnat en aquestes edats, i també de realitzar-ne el seguiment.
Segons Ensenyament, els criteris pels quals s’assignen els intèrprets són pedagògics i el percentatge d’hores està condicionat a la realitat de cada alumne i a les característiques dels estudis.
Cal tenir en compte que es tracta d’un servei flexible i que s’ajusta segons les matèries i necessitats dels alumnes, tal i com remarquen fonts del Govern.
Les mateixes veus apunten que el Departament està treballant per millorar els procediments i criteris d’assignació d’intèrprets en llengua de signes en els estudis postobligatoris a tot el país.
Actualment hi ha 10 CREDA distribuïts arreu del territori.
Tots els centres ofereixen atenció des de l’etapa infantil fins a la postobligatòria d’acord amb l’edat, l’evolució, les característiques i les necessitats de l’alumne.
Els professionals dels CREDA, que aquest curs disposen d'una plantilla de 350 professionals, són mestres logopedes o especialitzats en audició i llenguatge, i psicopedagogs experts en comunicació, i també compten amb el suport d’audioprotetistes.
Dues vies d'escolarització
La llei 17/2010, la norma que regula l'atenció a l'aula dels alumnes sords, contempla dues vies d'escolarització per als estudiants sords: l'oralista i la bilingüe.
La primera es basa en l'estimulació del llenguatge oral i no introdueix els alumnes en la llengua de signes.
La segona opció, en canvi, utilitza aquesta llengua com a element troncal per a facilitar l'aprenentatge del nen o nena amb discapacitat auditiva.
Un mes enrere, la plataforma Signar i Escoltar, que agrupa un centenar de famílies de nens sords, va denunciar la manca de recursos que el Departament destinava a la segona via, que requereix que els estudiants disposin d'intèrprets en llengua de signes a l'aula.
L'entitat assegurava llavors que la Generalitat només oferia, a nivell pràctic, l'opció de cursar l'escolarització bilingüe a Barcelona.
"Els estudiants de la resta de Catalunya no poden aprendre la llengua de signes i utilitzar-la com a via d'aprenentatge si no es desplacen a la capital, amb tot el que això suposa per a les famílies", explicaven fonts de l'entitat a NacióDigital.
Segons la plataforma, tot va encaminat a forçar les famílies a escollir l'opció oralista per davant de la bilingüe.
"En aquesta via es promociona el llenguatge oral i s'estimula la col·locació d'implants auditius que poden costar fins a 40.000 euros", apunten des de l'entitat, que rere aquesta estratègia hi veu un objectiu ocult: "Es tracta d'afavorir la indústria mèdica".
Un extrem que Ensenyament ja va negar llavors, tot i que ara aposti per reforçar el servei d'intèrprets, tal i com exigien les famílies.
Gairebé 2.000 alumnes sords
Aquest curs 2016-2017, des de l’etapa infantil als estudis postobligatoris, hi ha un total de 1.939 alumnes amb aquesta discapacitat, dels quals 1.761 fan modalitat oral i 178, la bilingüe.
Tots els estudiants amb discapacitat auditiva són atesos pels CREDA.
En els ensenyaments obligatoris, quan es requereix suport intensiu específic per un alumne, es destina al propi centre una dotació extraordinària de mestre d’audició i llenguatge.
Enguany hi ha 70 centres que disposen d’aquest recurs per a garantir l’atenció educativa dels alumnes amb aquest tipus de discapacitat.

Response: Ensenyament reforçarà el servei d’intèrprets de llengua de signes per a oferir als estudiants sords de tot el territori una educació bilingüe. Era l’exigència de nombroses famílies de nens amb discapacitat auditiva, que es queixaven de la manca de recursos destinada a aquesta via d’aprenentatge davant l’opció oralista, que estimula el llenguatge oral i la implantació d’audiòfons.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
Fer un procés participatiu transversal, inclusiu i plural perquè la societat civil debati les bases constituents del país i les lliuri l’any vinent al Parlament de Catalunya.
El Consell Assessor per l’Impuls del Fòrum Cívic i Social per al Debat Constituent, presidit per Lluís Llach, ha presentat al Palau de la Generalitat la metodologia que haurà de regir aquest procés a partir de la tardor i fins a la primavera del 2020.
Llach ha insistit que l’objectiu no era que la societat civil elaborés una constitució catalana, sinó que fixés els consensos que haurien d’inspirar els partits per elaborar-la en un hipotètic parlament constituent que no té data ni forma part del projecte immediat de cap dels partits independentistes.
‘L’objectiu final d’aquest procés és debatre quin país volem, cap més’, ha reblat Llach, desmarcant-se de la redacció d’una constitució.
El president de la Generalitat, Quim Torra, va vincular el seu mandat amb un projecte que anés de la ‘restitució a la constitució’.
Aquest migdia, acompanyat d’alguns dels membres del Consell Assessor, Torra ha destacat que amb aquest procés s’avançaria cap al debat constituent i que aquest era un compromís del seu discurs d’investidura.
A la mateixa hora que Pedro Sánchez enfilava el seu discurs d’investidura al congrés espanyol, Torra es reunia amb el Consell Assessor i presentaven la metodologia del debat constituent.
Una coincidència que, segons el president, ha estat casual, perquè havien fixat la presentació abans que la presidenta del congrés espanyol, Meritxell Batet, anunciés la data de la investidura.
El debat constituent tindrà tres fases.
En la primera, d’impuls del debat, es consolidaran les plataformes territorials formades per entitats que el Consell ja ha ajudat a crear després d’una setantena de reunions amb associacions de totes les comarques.
Les han anomenades Enteses Territorials.
Els nuclis inicials ja estan formats i, fins al novembre, pretenen créixer amb entitats locals de tota mena i sense restriccions, amb el propòsit que siguin com més plurals millor.
Es coordinaran mitjançant la Coordinadora Nacional d’Enteses, amb delegats que representin els nuclis territorials.
Les Enteses organitzaran set jornades formatives temàtiques a set ciutats diferents.
En la segona fase, del novembre al març de l’any vinent, es faran els debats ciutadans participatius.
Es convocaran debats arreu de Catalunya que s’articularan a partir de formularis de preguntes comuns i possibles respostes apuntades.
Aquest sistema ha de permetre que es processin i es quantifiquin les opinions per determinar els consensos, tot i que les respostes també podran ser lliures.
La tercera fase serà a l’abril, quan es convocarà el Fòrum Cívic i Social, que haurà de fer la síntesi de tots els debats territorials.
Després, presentaran els resultats ‘solemnement’ al parlament.
El pas següent hauria de ser que els partits els fessin servir per a redactar una futura constitució catalana, però aquesta és una hipòtesi que no forma part del full de ruta dels partits independentistes.
El debat territorial comença en un moment en què els partits i les entitats independentistes mantenen divergències estratègiques de fons sobre la manera com continuar el procés, i en espera de la sentència del Tribunal Suprem.
Llach ha remarcat que no hi havia ‘projectes engrescadors ni unitaris’ i que els partits no eren capaços d’impulsar debats de baix cap a dalt.
En canvi, diu que el seu propòsit ha estat traslladar aquest procés de debat constituent de la institució a la ciutadania.
Llach ha admès que la feina del Consell Assessor tampoc no havia estat fàcil internament.
‘Hem gaudit discutint fort’, ha declarat.
I ha explicat que alguns membres es van apartar del debat perquè havien participat activament en el cicle electoral de l’abril i el maig, com ara Antonio Baños, Albano-Dante Fachin i Miquel Puig.
Altres membres del Consell Assessor han estat Carmina Castellví, Jaume López, Àngels Martínez, Albert Noguera, Montserrat Palau, Gabriela Serra, Beatriz Talegón, Ada Ferrer, Francina Alsina, Josep M. Ganyet, M. Dolors Feliu, Emili Ané i Montserrat Castellà.
Marta Rovira n’ha estat la vice-presidenta i Jordi Domingo, el secretari.

Response: Enmig de la incapacitat de l’independentisme per a unir-se entorn del procés sobiranista i crear diàleg, es presenta una iniciativa que farà els ciutadans partícips d’un hipotètic debat constituent que, de moment, no està damunt la taula política. El projecte informarà la Generalitat sobre els consensos acordats per la gent, com a inspiració per a l’elaboració d’una propera constitució.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El sindicat USTEC-STEs ha carregat aquest dimecres contra Educació per una "operació de màrqueting" en l'obertura d'escoles.
"El professorat vol obrir les escoles, mentre que el Departament vol fer veure que les obre", ha afirmat el portaveu, Ramon Font, en una roda de premsa per valorar l'inici del curs, marcat per la Covid-19.
Font ha insistit que calen més recursos, com la contractació de més docents per reduir les ràtios, perquè el curs presencial sigui "sostenible".
Els sindicats estan consultant els docents la possibilitat de fer vaga en les properes setmanes si la conselleria no s'avé a negociar mesures addicionals i USTEC-STEs vol trobar la "màxima unitat possible" a l'hora de decidir eventuals mobilitzacions, ha assenyalat Font.
USTEC-STEs (IAC) creu que amb els mitjans actuals no hi ha "manera de mantenir" les escoles obertes i ha criticat una "operació de màrqueting" del Departament d'Educació des de finals del curs passat i l'obertura d'aquest, sense veure "canvis substancials".
Font fins i tot ha acusat el Departament d'Educació de tenir la "intenció real" de "tancar" els centres.
"No creiem que el Departament pensi que això és sostenible", ha afirmat.
El sindicat considera que la crisi de la Covid-19 se sobreposa als problemes acumulats dels darrers anys i els agreuja, com l'"infrafinançament" o la "manca de democràcia" als centres.
Per aconseguir que el curs marcat per la crisi de la Covid-19 sigui presencial, els sindicats demanen des de fa setmanes un increment de professionals, que xifren en 44.500 contractacions de professorat d'infantil i primària, secundària i postobligatòria per garantir que les ràtios siguin d'entre 10 i 15 alumnes.
USTEC-STEs també proposa fer jornada compactada, que implica una menor presència dels alumnes i menys desplaçaments; reduir el temps de les classes a secundària a 40-45 minuts per acabar abans la jornada lectiva i poder ventilar els espais i incrementar el nombre de monitors del servei de menjador.
L'organització reclama fer proves PCR de forma periòdica a tots els treballadors com a mesura preventiva; almenys tres torns de neteja diaris dels espais i garantir que els centres tinguin suficient sabó i gel hidroalcohòlic i mascaretes FFP2, així com pantalles facials protectores com a mesura complementària a la mascareta.
Una altra de les principals demandes del sindicat és regular l'ensenyament telemàtic o híbrid, per si s'haguessin d'aplicar per l'evolució de la pandèmia.
Segons una enquesta del sindicat enviada a finals del curs passat a docents i personal de suport educatiu sobre com havien viscut el tercer trimestre, totalment condicionat pel confinament, el 76% dels 9.197 participants van afirmar haver tingut -ells o els alumnes- problemes de connexió.
El 87% va modificar la jornada laboral i va incrementar l'horari de disponibilitat.
A més, demanen derogar el decret d'autonomia de centres, molt criticat pels sindicats des de fa temps i que, amb la crisi de la Covid-19, USTEC-STEs considera que "ha posat de relleu" que és un "instrument d'eixamplament de desigualtats, de certa falta de control i de cert caos organitzatiu".
La meitat de la plantilla és personal interí o substitut
Segons dades facilitades pel sindicat, en el 82% de les adjudicacions d'estiu ha intervingut directament la direcció (30.018 adjudicacions a jornada sencera de 39.615).
El sindicat ha criticat també que el 53% de la plantilla docent sigui personal interí o substitut només en començar el curs, comptant els reforços de la Covid-19.
Així, segons càlculs i dades facilitades pel sindicat, si la plantilla docent és de 70.576 -dades del curs passat, sense comptar els docents de religió-, 37.569 són adjudicacions d'estiu de les vacants a personal interí (26.286) i nomenaments d'agost i setembre (11.283).
Sobre els reforços de la Covid-19, el sindicat assenyala que se n'han nomenat 2.986 dels 3.200 promesos pel Departament.
1.950 són a jornada sencera; 976 a mitja jornada; 48 amb jornada de 0,83; 2 amb jornada de 0,66 i 10 amb jornada de 0,33, segons USTEC-STEs.
El sindicat també denuncia la incorporació de docents el primer dia de curs sense els dies de preparació necessaris.
La possibilitat d'una vaga, sobre la taula
En una concentració conjunta dilluns davant del Departament d'Educació, coincidint amb l'inici de curs, els sindicats van explicar que estaven consultant als docents la possibilitat de fer una vaga.
"Hi ha molta gent molt enfadada", ha assegurat Font, que ha destacat que el 83% dels participants a l'enquesta enviada pel sindicat considera que no hi ha hagut voluntat de diàleg del Departament d'Educació i no s'ha escoltat la comunitat educativa durant la gestió de la pandèmia.
"Aquesta vaga seria diferent a les altres.
Veiem gent que és més procliu a fer vagues i que ara diu que no és el moment i al revés.
Ho hauem d'analitzar en els propers dies totes les organitzacions i fer una proposta que, per part d'USTEC, serà el màxim d'unitària possible per formar part de la solució i no del problema", ha resolt Font.

Response: Sindicats educatius i professorat estan valorant començar el curs postpandèmic amb mobilitzacions. Demanen mesures de prevenció contra el coronavirus, més personal i la reducció de la jornada per a garantir la viabilitat de les classes presencials. També critiquen que més de la meitat dels docents siguin interins i denuncien la desigualtat i el descontrol causats pel decret d’autonomia de centres.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
Els atacs racistes que va patir el centre de menors l'Estrep de Sant Salvador de Guardiola les passades nits de dilluns i dimarts per part d'una quarantena de veïns del Calvet, a la mateixa població, es basen en un relat totalment fals transmès a través de les xarxes socials i un grup de Whatsapp sobre el que va passar a la urbanització dilluns a la tarda, segons ha pogut saber Manresainfo.cat de fonts properes als treballadors del centre.
Dilluns a la tarda, a través d'un grup de Whatsapp gestionat per veïns del Calvet i del nucli de Sant Salvador de Guardiola, els vigilants van alertar que havien sorprès dos nois joves, d'origen magrebí, a l'interior d'una casa per robar i que, en la fugida, els havia recollit una furgoneta del centre de menors que els havia conduït fins a l'Estrep per amagar-se dels sometents que feien guàrdia aquell vespre a la urbanització.
Aquest missatge va mobilitzar una quarantena de veïns que van portar a terme el setge del centre de menors amb pals, armes blanques, i proclamant insults racistes i amenaces als joves del centre i als seus treballadors, tal com informava el diari.
Segons ha conegut Manresainfo.cat de persones properes als treballadors del centre, aquest relat -que encara és esgrimit a les xarxes socials pels que pretenen justificar l'intent de linxament- es basa en dos fets certs, però que no tenen res a veure l'un amb l'altre.
Dilluns a la tarda, els veïns que feien funció de vigilància al Calvet van sorprendre dos joves magrebins a l'interior d'una finca, presumptament amb intenció de robar, i els van empaitar fins que van ser detinguts pels Mossos d'Esquadra.
Com ja ha sortit publicat en diversos mitjans, els dos detinguts són majors d'edat, veïns de Manresa, i no tenen res a veure amb el centre L'Estrep.
Sobre un quart de deu del vespre del mateix dilluns, passada poc més d'una hora de les detencions, un dels monitors que havia anat a buscar a Manresa quatre o cinc joves del centre amb la furgoneta, va aturar-se al Calvet perquè un dels menors es trobava malament i tenia ganes de vomitar.
La parada va ser aprofitada pels altres joves per sortir del vehicle.
Va ser en aquell moment quan els vigilants, armats amb pals es van llançar cap a la furgoneta i el monitor va carregar els menors i va fugir en direcció cap al centre per protegir-se.
A partir d'aquí és quan a través del grup de Whatsapp es van lligar les dues històries com si en fossin una de sola, i la resta de veïns van atendre la convocatòria i van anar amb una desena de cotxes fins al centre disposats a impartir la seva pròpia justícia.
El centre de menors l'Estrep té al seu càrrec una quarantena de menors, dels que aproximadament la meitat són d'origen magrebí i una quarta part, subsaharià.
Com a resultat d'aquella acció, agents dels Mossos d'Esquadra van identificar els veïns i al cap de dos dies van detenir-ne tres, acusats de desordres públics i incitació a la violència i foment de l'odi per motius d'origen, que divendres van ser posats en llibertat després de declarar als jutjats.
El capítol es va tornar a repetir dimarts i la policia catalana ha tramitat tres denúncies més, tot i que aquestes han estat sense detenció.
L'acusació d'aquest delictes, si més no la part d'incitació a la violència i de foment de l'odi per motius d'origen, ha de ser portada pel fiscal especial de delictes d'odi i discriminació, Miguel Ángel Aguilar, i el judici haurà de celebrar-se a Barcelona.
Els Mossos d'Esquadra tenen encara oberta la instrucció del cas i, hores d'ara, no han confirmat ni desmentit cap detall de la investigació.

Response: Al Calvet, la barreja de dos fets totalment independents ha derivat en uns atacs racistes que seran jutjats a Barcelona. I és que els veïns van acudir al centre l’Estrep per a ajusticiar uns lladres que, segons ells, havien escapat amb la furgoneta de la institució. Ara sembla que els delinqüents n’eren aliens i que el vehicle només passava per allà.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
La fiscalia i la defensa dels dos mossos lesionats en un tall a la C-25 durant la vaga del 21 de febrer de 2019 han decidit les peticions de penes de presó contra Roger Aguayo en l’última jornada dels judici que s’ha fet a l’Audiència de Barcelona.
La petició de la fiscalia és d’un any de presó per a l’activista per un delicte d’atemptat contra l’autoritat, mentre que els agents li demanen quatre anys de presó pel mateix delicte, però hi afegeixen desordres públics i una multa per dos delictes lleus de lesions.
La fiscalia i l’advocada dels mossos creuen que ha quedat desacreditada “l’estratègia de la confusió” de la defensa d’Aguayo.
Per la seva part, l’advocat de l’activista ha reiterat que és innocent i ha demanat valentia al tribunal per dictar una sentència absolutòria.
Demanen fins a quatre anys de presó per al detingut pels talls de la C-25 a Gurb durant la vaga del 21-F del 2019
En el torn dels informes finals, la fiscalia ha definit el relat dels agents com a sòlid, íntegre i seriós, i ha afirmat que “han aportat no només detalls que perjudiquen l’acusat sinó també d’altres que el poden beneficiar”.
En aquest sentit ha posat de relleu que tots els agents van destacar “el canvi significatiu d’actitud de l’acusat quan va ser extret de la massa, que es va tornar pacífica i, fins i tot, va demanar perdó als agents”.
També ha tingut en compte el relat de caràcter detallat dels mossos, tant pel que fa als fets com en la ubicació temporal i d’espai.
D’altra banda, la fiscal ha posat en dubte la “hipòtesi de la confusió” que, segons ella, ha volgut posar en evidència la defensa de l’acusat.
Per a ella, aquesta hipòtesi ha quedat “radicalment descartada” per la declaració dels dos agents ferits, ja que “van dir que no van perdre de vista l’acusat en cap moment perquè estava a la primera línia de la manifestació i van veure com es canviava de roba”.
La fiscal no veu important que els agents diguessin en la seva declaració que l’acusat portava uns pantalons de color verdós, mentre que en realitat eren de color negre.
Per la seva part, l’advocada dels mossos creu que hi ha hagut moltes contradiccions en els testimonis de la defensa i creu que no ha quedat acreditada “l’estratègia de confusió” de la mateixa defensa.
La lletrada ha dit que, després la declaració dels testimonis i de la visualització de fotografies i vídeos, “no es pot concloure si els testimonis van estar tota l’estona amb ell o bé se’n van separar”.
Quant a la petició de presó pel delicte de desordres públics, la lletrada ha dit que l’acusat “en tot moment va provocar i va estar present en la interrupció de la circulació de forma conscient i voluntària”.
També ha dit que va ser una actuació “en grup, protagonitzada per ell i multitud de persones”.
Finalment, l’advocat d’Aguayo ha demanat l’absolució: “En Roger és innocent dels fets que se li imputen i ha mantingut la seva innocència fins al final, tot i la possibilitat d’una conformitat”, ha assegurat, tot afegint que “s’ha mantingut ferm i determinat en defensar que és innocent”.
El lletrat s’ha defensat de les acusacions de la fiscalia i de l’advocada dels mossos amb relació a l’estratègia de confusió.
En aquest sentit, ha dit que la seva voluntat “no és la d’introduir confusió sinó elements de prova que permetin al tribunal dictar una sentència justa”.
També ha posat en relleu les contradiccions en què han entrat els agents i ha qüestionat la credibilitat de les seves declaracions.
El lletrat ha recordat que un dels mossos que va declarar com a testimoni en la primera jornada del judici va admetre que una estona abans d’entrar a la sala de vistes havia estat mirant les fotografies amb la seva lletrada.
“És sorprenent que se’ls ensenyin les fotos abans i hem d’entendre que, si les va veure un agent, les devien veure tots de forma prèvia al judici”, ha apuntat.
Per tot plegat, el lletrat ha demanat “valentia” al tribunal perquè “apliqui els estàndards democràtics d’una societat de dret i que, en la sentència que dicti, defensi el lliure exercici dels drets fonamentals de reunió i manifestació que es van exercir aquell dia”.

Response: L’Audiència de Barcelona està jutjant el cas de l’activista que va provocar altercats a la C-25 i lesions a dos mossos d’esquadra. Mentre l’acusació ha demanat pena de presó, la defensa del jove ha posat en dubte el relat dels agents i s’ha acollit al dret fonamental de manifestació del seu client per instar el tribunal a absoldre’l.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
La Plataforma per la Llengua ha presentat la campanya ‘Fes un gol pel valencià’ per a reclamar més presència del català en l’àmbit futbolístic.
Segons que ha informat l’entitat a través d’una nota de premsa, la iniciativa demana més implicació als principals clubs de futbol del País Valencià per a normalitzar la llengua en les comunicacions del club i en la relació amb l’afició.
A través del web www.ungolpelvalencia.org l’organització recull adhesions per a reclamar una millora de la situació del català en el món de l’esport, especialment en el del futbol, i exigir un tracte en la llengua pròpia en les mateixes condicions que en la resta de llengües.
Durant la presentació, el delegat de la Plataforma per la Llengua al País Valencià, Manuel Carceller, i la directora de l’entitat, Neus Mestres, han cridat a participar en la campanya i han encoratjat la ciutadania a mobilitzar-se pels seus drets lingüístics.
A més, l’acte ha comptat amb la participació de Miquel Àngel Picornell, periodista esportiu de Ràdio Televisió Valenciana, i regidor a l’Ajuntament de Gandia, qui ha recordat la importància del català en l’àmbit televisiu, ‘un sector indispensable per a la normalització de la llengua’.
‘La presència del català en el món del futbol és molt escassa.
Els principals clubs de futbol catalans menystenen la llengua i fan les comunicacions en altres idiomes sense tenir en compte el català’, destaca el manifest.
En aquest sentit, l’ONG del català ha presentat un gràfic que analitza els usos lingüístics dels principals clubs de futbol valencians de primera, de segona B i de tercera divisió, que són el València, el Villarreal, el Llevant, l’Elx, l’Hèrcules i el Castelló.
El català només apareix als webs dels equips de Primera Divisió Durant els darrers mesos, la Plataforma per la Llengua ha analitzat les diferents eines de comunicació i difusió dels clubs i n’ha extret una sèrie de conclusions, entre les quals destaca que només els clubs de primera divisió tenen el web en català.
El València CF és l’únic dels clubs que diposa d’un compte de Twitter en català, així com la seva ràdio oficial.
El català no està gens present en les comunicacions dels clubs de segona divisió B i de tercera.
La Plataforma demana un tracte en català en les mateixes condicions en què es dona en idiomes com el castellà o l’anglès.
Per a fer-ho possible, l’entitat ha contactat amb grups d’aficionats dels respectius equips que difondran la campanya a cada municipi i als estadis de futbol.
La Plataforma per la Llengua ha anunciat reunirà amb les directives dels clubs per a explicar-los la campanya, reclamar-los una major implicació en l’ús normal del català i oferir-los assessorament lingüístic.
‘Necessitem moltes signatures per fer pressió i aconseguir canvis significatius’, ha defensat l’entitat, que anima a signar al web www.ungolpelvalencia.org.
L’entitat considera que els clubs s’han de comprometre a treballar per a garantir els drets dels aficionats.
En concret, demana complir tres mesures bàsiques, que passen per aplicar l’ús del català en la senyalització dels estadis de futbol com a signe d’identitat i vincle entre afició i equip; oferir les comunicacions del club en les mateixes condicions que la resta de llengües a través dels canals habituals (pàgina web, xarxes socials, ràdio i televisions pròpies del club) i treballar per la millora de l’atenció en català als aficionats.
Durant la presentació, Neus Mestres s’ha preguntat que ‘com pot la direcció d’un club donar l’esquena a la llengua que parlen bona part de la seua comunitat?’, atès que ‘els equips de futbol formen part de la identitat i també de la projecció exterior del poble valencià’, de manera que els converteix en ‘un exemple, també lingüísticament responsables’.
Així mateix, la presidenta de l’entitat ha destacat que es presentarà la iniciativa a À Punt, la nova televisió valenciana, en els pròxims dies.

Response: Després de constatar la reduïda presència del català en el futbol, la Plataforma per la Llengua llança una campanya per a incentivar-ne l’ús. Per a aconseguir-ho, ha encoratjat els clubs a adoptar el català com a signe d’identitat, a garantir el dret dels aficionats a ser atesos en la seva llengua i a promoure’l en els seus canals de comunicació habituals.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
Dimarts al vespre, una llarga filera de gent emergia de la foscor del Raval i feia cua per entrar a la Filmoteca de Catalunya.
Era la cua de les grans ocasions, del cartell d’entrades exhaurides, de som aquí i hi seríem igualment si a la televisió fessin un partit del Barça.
Un home mira la cua i calcula mentalment quanta estona trigarà a ser dins la sala tota aquella gent.
És el director de la Filmoteca, Esteve Riambau, que vol començar puntual.
Per a qualsevol cinèfil, poder comentar el film amb el director després de la projecció és un luxe.
Els bons DVD ho incorporen a l’apartat dels extres, però a la vida real és més complicat d’aconseguir.
Si a més el director és Ken Loach, l’etern combatent que descrivia l’altre dia Xavier Montanyà, un dels màxims exponents del cinema de denúncia social, conegut pels seus formidables cops de puny de cel·luloide, el resultat és aquesta Filmoteca convertida en temple ple de seguidors fidels i devots.
La pel·lícula que avui ens uneix és la darrera de Loach, I, Daniel Blake, que forma part de la retrospectiva que la Filmoteca dedica al cineasta britànic i amb la qual va guanyar la seva segona Palma d’Or al Festival de Canes.
És una obra mestra, un retrat tendre i dramàtic d’un fuster que ha de deixar de treballar per problemes de salut i que, un cop fora del sistema productiu capitalista, s’ha d’enfrontar a les incongruències i paradoxes dels mecanismes d’assistència social.
I, Daniel Blake no és un documentari, però fa molt millor periodisme que el que la majoria de periodistes farem mai.
Mentre s’encenen els llums de la sala i encara ressonen els aplaudiments, un homenet menut s’enfila dalt l’escenari acompanyat de Riambau i una intèrpret.
De posat més aviat tímid, amb unes ulleres que no saps si fa servir per veure-hi millor o per amagar-se, un xic despentinat, trobo que té un cert aire de Woody Allen.
Té 82 anys i en feia 22 que no trepitjava Barcelona, d’ençà que hi va rodar Terra i llibertat el 1995.
Loach explica per què fa pel·lícules: ‘El cinema et permet de veure el món més clarament perquè et permet de retratar la societat i la crueltat del món, però també les mostres de solidaritat que donen força per continuar lluitant.
Si amb una història aconsegueixes transmetre l’ànima de les relacions humanes i alhora com s’estructura la societat, tens dinamita pura.’
També parla de la necessitat de formar un equip unit amb guionistes i productors, i explica dos dels secrets de la seva feina amb els actors: ‘El rodatge es fa per ordre cronològic, això és bàsic i innegociable, i als actors no els dono mai el guió sencer, és bo que no sàpiguen què els passarà demà, com a la vida real.’
Entre el públic, alguns porten un llaç groc, no gaires.
Mentre espero si algun s’anima a preguntar sobre Catalunya, una actriu veneçolana s’avança i pregunta pel seu país.
Finalment no ho farà ningú.
A la conferència de premsa que ha fet a mitja tarda ha mostrat els seus dubtes sobre el programa social dels independentistes, després de confessar que sabia que entrava en un camp de mines.
Ara al vespre sí que professa la seva fe en el líder laborista britànic, del qual confia que guanyi i pugui aplicar el programa electoral.
‘L’única esperança per a gent com Daniel Blake és la lluita política, que l’esquerra canalitzi la ràbia, s’organitzi i arribi al poder.’
Les darreres paraules de Loach al públic barceloní són tota una declaració de principis i d’optimisme: ‘No passaran!’
A la sortida ens rep un Raval encara més fosc, ple de Daniel Blakes locals i multiracials.
M’aturo a comprar uns fideus xinesos al carrer de Sant Pau.
Dos àrabs deixen pagada una ració de menjar per a un rodamón que hi ha a la porta.
Solidaritat per continuar lluitant o és que la pel·lícula encara no s’ha acabat?
Una mica més enllà, darrere els vidres d’un hotel antic, veig un grup de gent entaulada que parla animadament.
La veu cantant la porta un home menut que s’amaga darrere unes ulleres i que repassa els esdeveniments del dia.

Response: La Filmoteca de Catalunya ha projectat “I, Daniel Blake”, una obra mestra del cinema de denúncia social tan característic de Ken Loach. El director ha confessat, enmig d’una gran expectació, que fa pel·lícules per a mostrar el món en totes les seves dimensions. El secret de l’èxit? Un rodatge cronològic en què els actors no coneixen el desenllaç de la història.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
El jutjat d’instrucció 18 de València ha no admès i sobresegut provisionalment la denúncia interposada per l”Asociación Internacional de Fieles Hogar de la Madre de Todos los Hombres, Madre de la Juventud’ contra el grup ‘Endavant’ per la utilització d’un cartell amb dues verges besant-se per a convocar a la manifestació del Dia de l’Orgull Gai perquè considera que té un “indubtable sentit satíric, crític i provocador”.
Així consta en una interlocutòria facilitada pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV), en què el jutge argumenta que “ni la imatge controvertida” –que els denunciants consideraven “profanadora i blasfema”– “ni el text que acompanya la mateixa tindrien encaix en els delictes denunciats”.
Per a l’instructor, la utilització del cartell amb un bes lèsbic entre la Mare de Déu dels Desemparats, la ‘Geperudeta’, i la Mare de Déu de Monserrat, la ‘Moreneta’, no constituïx un delicte d'”ofensa als sentiments religiosos” perquè té un “indubtable sentit satíric, crític i provocador” en resposta a les declaracions realitzades per l’arquebisbe de València, Antonio Cañizares, sobre l'”escalada” de l'”imperi gai”.
Tampoc considera l’instructor que existisca delicte d’odi perquè en els fets denunciats “no s’aprecia una incitació pública a l’hostilitat, discriminació o violència contra un grup”.
La interlocutòria assenyala que “si bé els denunciants poden sentir-se ofesos amb la imatge referida, de la manera que expliciten en la seua denúncia, això no n’hi ha prou per a concloure, com pretenen, que la imatge referida (i el text adjunt) tinga encaix en el tipus penal de l’article 525.1 del Codi Penal”.
Este delicte “no requerix únicament que s’ofenguen els sentiments religiosos, sinó que exigix a més que amb esta conducta es faça escarni dels dogmes, creences, ritus o cerimònies d’una confessió religiosa, i, més fins i tot, que es realitza amb l’expressa i inequívoca intenció d’ofendre estos sentiments religiosos”.
El jutge explica que “la imatge controvertida té un indubtable sentit satíric, crític i provocador, que no d’escarni ni d’inequívoca intenció d’ofendre sentiments religiosos” i afegix que esta “intenció satírica, crítica i provocadora” ve “corroborada pel mateix tenor literal del text adjunt” en el web dels denunciats, del qual es deduïx que es va optar per este dibuix en resposta a les declaracions del cardenal Cañizares.
Per ells sosté que, més enllà de l’anunci i publicitat de les mobilitzacions del ‘Dia per l’Alliberament LGTB’, resulta “notori” a la vista de la documentació adjunta a la denúncia que l’única intenció perseguida pels denunciats era la d’efectuar “una crítica (amb un evident sentit provocador) a les manifestacions efectuades pel cardenal Cañizares”.
IMATGE “ABORRONADORA”
En la seua denúncia, l’associació criticava que la imatge del cartell era “aborronador” en estar les verges “besant-se en actitud lèsbica”.
Parlaven també d’una “imatge ofensiva i profanadora” i una “ofensa directa i intencionada dirigida contra la fe catòlica” i més en particular “contra els membres de la Llar de la Mare pel que fa abanderem la defensa del seu honor, especialment en el privilegi de la seua virginitat”.
“Més que insultant, intolerable, cap qualificar d’atribuir a la Santíssima Verge actituds no ja sexuals, en escarni directe d’este do graciós d’Ella, sinó lèsbiques, que van més enllà en assignar-li una conducta contrària als valors de la Doctrina antropològica cristiana sobre la complementarietat i finalitat de mútua donació dels marits, als quals reserva tal tipus de relacions sexuals”, denunciaven.
En la resulució d’inadmissió de la denúncia, el magistrat cita jurisprudència d’altres tribunals.
En concret, fa referència a la sentència de l’Audiència Provincial de Sevilla que va absoldre un acusat que va exhibir una imatge de la Verge Maria al costat dels genitals d’un home.
Al·ludix també dues sentències de l’Audiència Provincial de Valladolid: una, va exonerar un acusat d’exhibir en el recorregut d’una processó per setmana santa una pancarta amb la imatge de la Verge Maria i de Jesús amb la llegenda ‘Adúltera amb el seu bastard’; una altra, va arxivar la querella contra un humorista que va parodiar el papa i la cúria i va repartir preservatius.

Response: Els tribunals valencians no veuen delicte en la difusió del cartell publicitari de l’Orgull que mostra dues verges besant-se. Si bé el jutge admet que els denunciants s’hagin pogut sentir ofesos, ha dictaminat que no hi ha intenció d’escarni, sinó de resposta a les manifestacions homòfobes de l’Església. El magistrat també fa referència a altres sentencies absolutòries en casos similars.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
‘Els diaris no parlen de la crisi de Veneçuela o dels conflictes a Somàlia, nosaltres a Perpinyà palesem la veritable realitat del món’.
Així presenta el director del Visa pour l’Image, Jean-François Leroy, el 27è festival de fotoperiodisme que obre portes aquest cap de setmana i estarà obert fins el 13 de setembre.
El festival ha rebut la xifra rècord de 4.500 propostes i la direcció ha seleccionat vint-i-quatre treballs de temàtiques diverses com ara els conflictes a Síria, l’epidèmia de l’Ebola i els desnonaments a la immigració.
Per al 2016, el Visa treballa per inaugurar el Centre Internacional de Fotoperiodisme, en què es podrà veure un fons de professionals i s’organitzaran exposicions durant tot l’any.
Per Leroy, una de les qüestions cabdals que es reflectirà a les fotografies exposades és la immigració.
Un fet que, malauradament, continua essent molt actual aquests dies.
També s’ha fixat en Síria Sergey Ponomarev (per al New York Times) que exposarà una sèrie dedicada a aquest conflicte bèl·lic.
Un altre punt de vista sobre la immigració que intenta d’arribar a Europa l’aporta el fotògraf Giulio Piscitelli.
Els conflictes bèl·lics es reflecteixen també a les exposicions de Mohamed Abdiwahab (AFP) sobre el conflicte a Somàlia i les morts de ciutadans durant els atemptats i combats entre bandes rivals.
També hi ha un espai dedicat a les matances a la República Centreafricana gràcies a les instantànies preses per Marcus Bleasdale (Human Rights Watch/ National Geographic Magazine).
També hi va viatjar el jove fotògraf francès Edouard Elias (vint-i-quatre anys) per fotografiar la legió estrangera en plena feina.
El treball li ha valgut el premi de la Vila de Perpinyà Rémi Ochlik 2015.
Segons el director del Visa, els espectadors del festival (220.000 el 2014) també podran gaudir del treball del ‘millor reporter de guerra’, Goran Tomasevic, sobre el conflicte a Burundi.
‘El pes de l’herència d’Hugo Chávez’, d’Alejandro Cegarra, explica com viu el país després de la mort del revolucionari veneçolà.
Un altre tema actual que serà present en aquest Visa serà l’epidèmia de l’Ebola, vista des de l’òptica de Daniel Berehulak (Getty Images).
Més temàtiques que es tracten són la malaltia del càncer, el turisme nuclear, com es pot ser mare adolescent a França, els efectes del terratrèmol del Nepal o els desnonaments a l’estat espanyol (fotografiat per Andrés Kudacki).
El director del festival declara que a l’hora d’escollir els treballs s’ha deixat endur pels ‘bons temes’ i que el Visa reflecteix ‘la veritable actualitat del món’.
Ha denunciat que sovint els mitjans de comunicació no donaven cabuda a conflictes importants que passaven lluny de casa —ha posat d’exemples Somàlia i més guerres a l’Àfrica— i ha dit que amb el treball del festival s’aconseguia de fer ‘el diari del món’.
Leroy també ha explicat que estan en contacte amb el Parlament Europeu perquè volen impulsar la creació d’una acreditació de premsa europea que sigui vàlida per a treballar a tots els països.
El director ha explicat que les legislacions a cadascun dels països era diferent i que, per tant, aquest carnet igualaria les condicions i els requisits dels professionals per tal de facilitar-los la feina.
El Centre Internacional de Fotoperiodisme, el 2016
El festival ha avançat que l’any vinent, que serà el 28è, volien inaugurar el Centre Internacional de Fotoperiodisme.
El coordinador de l’Associació Visa pour l’Image a Perpinyà, Arnau Felici, ha explicat que el projecte pretenia que Perpinyà fos un referent mundial del fotoperiodisme no solament els quinze dies que durava el Visa, sinó durant tot l’any.
Per això, el projecte neix amb la vocació de ser un lloc perquè es conservin documents fotogràfics i un fons sencer de professionals que no tinguin descendència o que el vulguin donar, organitzar exposicions que puguin viatjar fora de França, fomentar la venda de còpies de fotografies originals certificades i productes que se’n derivin.
La polèmica per no haver exposat el World Press Photo
El Visa pour l’Image de Perpinyà va anunciar al març que no exhibiria enguany les fotografies guanyadores del World Press Photo.
El director, Jean François Leroy, va prendre la decisió perquè el prestigiós premi va retirar un guardó a Giovanni Troilo per frau.
Assegura que la decisió va ser ‘dolorosa’ però sap que disposa del suport del 50% de la professió i la desaprovació del 50% restant.
No obstant això, ha assegurat que el diàleg no era trencat i que mirarien l’any vinent de tornar a exhibir les fotografies guanyadores del premi internacional com havien fet els vint-i-cinc anys anteriors.

Response: El Visa pour l’Image exposarà fotografies de temes candents per a mostrar la realitat del món que no ens ensenyen a les notícies. No s’hi veuran, però, les guanyadores del World Press Photo. El festival també té previst inaugurar un Centre Internacional de Fotoperiodisme, amb fons permanents, i impulsar una acreditació de premsa única per a facilitar el treball dels fotoperiodistes.


Instruction: Explica de manera resumida les idees principals del text:

Context:
En un canvi dramàtic de posició, el congrés dels Estats Units emprèn la investigació preliminar que pot conduir a un procés de destitució de Donald Trump.
Ho ha anunciat aquesta matinada la presidenta de la Cambra de Representants, Nancy Pelosi.
És la resposta a l’escàndol suscitat per les pressions de Trump sobre el president d’Ucraïna perquè denunciés per corrupció el fill de Joe Biden, el principal candidat del Partit Demòcrata i ex-vice-president amb Barack Obama.
Pelosi ha dit que les maniobres de Trump per impedir al congrés de saber els detalls de l’operació i l’ús d’un poder estranger per a incidir en la política interior són dues greus violacions de la constitució que mereixerien d’apartar-lo del poder.
El procés que se seguirà, anomenat impeachment, és un procediment constitucional extraordinàriament complicat mitjançant el qual el parlament dels Estats Units pot destituir el president.
Prèviament, el congrés obrirà una investigació, en què participaran els principals comitès de la cambra, per a determinar si el president va pressionar el president d’Ucraïna, amenaçant-lo de retirar ajuts si no l’ajudava a acusar el fill de Biden –una actuació clarament partidista– i si va amagar al congrés l’avís d’un alertador sobre les seves maniobres.
Acabada aquesta investigació, hi haurà una votació al congrés per a decidir si es duu a terme l’impeachment.
La decisió s’aprova si la meitat més un dels membres de la cambra (que en té 435) hi voten a favor.
Actualment, els demòcrates tenen prou majoria per a guanyar aquesta votació, perquè molts membres del sector més moderat del partit, fins ara poc entusiastes de prendre una decisió com aquesta, se n’han convençut quan el president Trump mateix ha reconegut públicament les seves pressions sobre el president d’Ucraïna.
Si el congrés vota a favor de l’impeachment, aleshores el senat es constituirà en tribunal, sota la presidència del president del Tribunal Suprem, i farà un judici al president.
En cas que 67 senadors votessin a favor de la destitució, Trump hauria de deixar la Casa Blanca i seria substituït pel vice-president.
Actualment, al senat hi ha 53 republicans, 45 demòcrates i dos independents, de manera que, pel cap baix, 22 senadors republicans haurien de votar contra el seu president.
L’impeachment és un procés absolutament extraordinari i, de fet, als Estats Units no se n’ha acabat mai cap. Richard Nixon va dimitir quan va comprovar que el senat era a punt de votar a favor de destituir-lo pel cas Watergate.
A banda aquest cas, només dos presidents han estat objecte del procediment de destitució: Andrew Johnson, el 1868, i Bill Clinton.
Tots dos van ser trobats innocents pel senat.
Segons el Washington Post, que ho va revelar per primera vegada dimecres passat, Donald Trump va demanar al president d’Ucraïna d’obrir investigacions sobre Hunter Biden, el fill de Joe Biden, ex-vice-president i candidat demòcrata a les eleccions presidencials de l’any vinent.
D’aquesta manera, Trump feia un ús potencialment perillós de la funció presidencial amb finalitats polítiques.
Aquests contactes entre el president dels Estats Units i el govern d’Ucraïna van provocar l’acció d’un alertador, pertanyent als serveis secrets, que a començament d’agost va denunciar les converses a l’inspector general d’Intel·ligència Nacional, Michael Atkinson.
Atkinson, nomenat per Donald Trump el 2018, va considerar que l’actuació del president era prou alarmant per a enviar-ne la informació al congrés.
Però aleshores el director en funcions d’Intel·ligència Nacional, Joseph Maguire, s’hi va oposar, amb el suport del Departament de Justícia.
Cridat a declarar pel Comitè d’Intel·ligència de la Cambra de Representants, dijous passat, 19 de setembre, Michael Atkinson va mantenir silenci a instàncies de la seva autoritat supervisora, cosa que els parlamentaris consideren un intent d’ocultació.
Fa mesos que Donald Trump prova d’instar les autoritats ucraïneses a reprendre unes investigacions considerades potencialment perjudicials per a la possible candidatura demòcrata.
Una d’aquestes investigacions sembla que és sobre la presència del fill de Joe Biden, Hunter, al consell d’administració d’una empresa privada de gas a partir del 2014, en un moment en què el seu pare era vice-president.
I una altra fa referència a possibles lligams entre funcionaris de l’administració ucraïnesa i emissaris del Partit Demòcrata.
Segons que sembla, aquests enllaços van destapar el frau fiscal i bancari que va conduir a la condemna d’un director de campanya de Donald Trump, Paul Manafort, atrapat per unes activitats a Ucraïna com a consultor polític.

Response: El congrés estatunidenc ha iniciat el procés per destituir Donald Trump. Tot i que s’hauran d’investigar les maniobres del president per perjudicar el seu adversari polític i enganyar la cambra, tot indica que la majoria demòcrata el considerarà culpable. Això donarà pas a l’impeachment, un judici en el Senat que decidirà la continuïtat del republicà en el càrrec.