Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
La vigília de la polèmica reunió del consell de ministres del govern de Pedro Sánchez a la Llotja de Mar de Barcelona el nerviosisme polític precedeix la mobilització ciutadana.
La cita d’avui és al Palau de Pedralbes, a les sis de la tarda: el president de la Generalitat, Quim Torra, i el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, es veuran, acompanyats, segons el govern català, de tres consellers i de tres ministres.
La reunió serà poc abans del sopar de Foment del Treball al qual assistiran Sánchez i uns quants ministres.
Al vespre, davant l’hotel Sofia, on es farà l’acte empresarial, començaran les protestes convocades per diverses entitats i organitzacions contra la reunió de demà.
Totes les protestes contra el consell de ministres espanyol del 21-D a Barcelona
El format de la reunió ha estat molt discutit per la importància política que tindrà, fins al punt que tots dos governs posen l’accent en la fotografia que més els pot convenir: la dels dos presidents o la de les cúpules reduïdes dels dos governs.
Segons fonts de la Generalitat, poden ser uns minuts de cortesia de reunió entre tots dos presidents, abans o després de la reunió entre governs; per l’executiu espanyol, són el cara a cara que la Moncloa cercava des del primer moment, allunyat d’una reunió de treball entre dos executius.
‘No hi haurà una reunió de dos governs, això no és procedent perquè nosaltres som el govern de Catalunya, també’, deia Carme Calvo als passadissos del congrés espanyol.
La pressió de la dreta espanyola sobre Sánchez augmenta com més va més: l’ataquen pel fet de voler parlar amb els independentistes i li demanen que apliqui l’article 155 per a intervenir l’autonomia de Catalunya.
Sánchez ahir abaixava el to contra el govern català i contra l’independentisme, dos dies abans del 21-D, i es desmarcava de l’actitud de Pablo Casado i d’Albert Rivera.
Just una setmana després del seu discurs dur i agressiu al congrés.
Casado l’acusava precisament de tenir ‘reunions bilaterals amb Torra, que vol que hi hagi un vessament de sang i una guerra civil’.
La resposta de Sánchez a aquestes paraules de Casado fou criticar-lo pel seu ‘autoritarisme’ i pel fet d’insultar l’adversari polític i de receptar només ‘a por ellos’ com a resposta a la crisi.
Però després Calvo procurava, amb les seves declaracions, que Casado no tingués raó, que no pogués dir que efectivament hi havia hagut a Barcelona una reunió bilateral entre dos governs, com si es tractés de dos estats diferents.
Presos i autodeterminació
En canvi, en la sessió de control al Parlament de Catalunya, Quim Torra insistia a remarcar la necessitat que en la reunió d’avui a la tarda hi hagi una agenda política potent, és a dir, que es parli de la situació dels presos polítics, de la repressió i de l’autodeterminació de Catalunya.
El president ha dit que la reunió d’avui podia ser una oportunitat per a parlar dels grans consensos que hi ha a la societat catalana, entre els quals el refús a la monarquia espanyola com a institució pròpia, la defensa de l’escola catalana i l’oposició a l’aplicació de l’article 155.
Torra esmentava així els punts que pretén que s’incloguin en l’ordre del dia.
Però la Moncloa ho vol deixar en una fotografia, en una salutació protocol·lària entre els dos presidents.
Això no vol pas dir que Torra refusi d’abordar-hi més qüestions que proposi Sánchez.
Els dos governs negocien encara l’ordre del dia de la reunió.
‘És més necessari que mai que aquest diàleg sigui sincer, honest i realment efectiu’, ha dit al parlament, en resposta a una pregunta del PSC.
Miquel Iceta li havia demanat que es fes una reunió presidencial i que es mantingués la represa de la relació institucional entre tots dos executius.
La segona reunió de l’Espai de Diàleg, el 8 de febrer
Els comuns han demanat a Torra que també parli amb Sánchez de les demandes socials que han fet els sindicats al govern aquestes darreres setmanes.
Torra ha recollit el guant i també ha anunciat que el 8 de febrer es farà la segona reunió de l’Espai de Diàleg, per perseverar en l’intent d’arribar a acords amb els grups parlamentaris catalans.
A la primera reunió, tanmateix, només hi van assistir els comuns i el PSC, a banda els dos socis de govern.

Response: Abans del sopar de Foment del Treball, Pedro Sánchez i Quim Torra es reuniran. Els partits de dreta han criticat que Sánchez vulgui parlar amb els independentistes i han demanat l'aplicació de l'article 155. Quim Torra ha insistit que la reunió serà important per a parlar de la situació dels presos polítics i la independència, però l'agenda encara no està clara.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
La coberta i part del sostre de l'església de Sant Feliu Màrtir de Constantí (Tarragonès) s'ha esfondrat sense causar ferits, segons han informat els Bombers de la Generalitat.
L'avís del succés s'ha rebut a les 09.36 hores d'aquest dilluns i dues dotacions dels Bombers s'han desplaçat al lloc.
Per motius de seguretat, el temple estava tancat al culte des de març del 2016 a causa de l'aparició d'esquerdes i per això no s'han hagut de lamentar desgràcies personals per l'esfondrament.
L'arquitecte municipal i l'alcalde, Oscar Sánchez, s'han traslladat a l'església per avaluar els danys al temple.
Les runes han caigut a l'interior del recinte, no hi ha afectació a la via pública i només s'ha procedit a abalisar l'entorn de Sant Feliu Màrtir.
Les esquerdes van aparèixer l'any 2012 i eren provocades per moviments al subsòl i humitats en el terreny.
Segons els tècnics, es requeria una inversió de 2 MEUR per reparar els danys, tot i que no es garantia que s'aturessin els moviments.
L'esfondrament s'hauria produït aquest diumenge, pels volts de dos quarts de deu de la nit.
Alguns veïns han explicat que van sentir sorolls, però que no en van identificar l'origen i hi van restar importància.
Amb la primera del llum del dia, la imatge de la coberta mig ensorrada ha corregut ràpidament entre la ciutadania i s'han activat els serveis d'emergències i tècnics per analitzar l'incident.
Segons ha explicat l'arquitecte Enric Casanovas, després de la primera inspecció a l'interior del temple, la superfície de la coberta afectada oscil·laria entre un 15 i un 20%.
L'estructura ja havia estat apuntalada per reforçar el cor, però en les darreres visites no havia donat senyals d'empitjorament.
A hores d'ara, els tècnics no n'han pogut determinar les causes, si bé l'arquitecte ha subratllat que no han trobat restes d'aigua ni indicis que la pluja hagi anat deteriorant la coberta.
L'arquitecte ha recordat que el temple es troba afectat per una esquerda "important" que creua diversos punts del nucli i que genera "deformacions, moviments o desplaçament del terreny", que és argilós.
El fenomen seria similar al que afecta Barberà de la Conca, a la Conca de Barberà, segons ha assenyalat.
A Constantí, les afectacions són presents en diversos edificis a més de l'església, on l'esquerda és molt visible a la façana.
Arran d'aquest fenomen, el temple romania tancat des del març del 2016 i només hi entraven puntualment el mossèn o persones autoritzades, com es va fer recentment durant la Setmana Santa per recollir les imatges religioses.
Ara, s'iniciarà un procés d'anàlisi a fons de la problemàtica, mentre està previst que l'Arquebisbat liciti i adjudiqui al més aviat possible les tasques de retirada de la runa i la instal·lació d'un cobriment que eviti l'entrada d'aigua a la nau.
L'arquitecte Enric Casanovas ha assenyalat que s'ha produït un ensolsiment puntual d'una crugia situada entre dues encavallades i que caldrà decidir si es procedeix a fer una reconstrucció o una reparació puntual.
En qualsevol cas, l'actuació serà costosa, segons ha admès l'ecònom diocesà de l'Arquebisbat, Daniel Sobradillo, el qual ha recordat que els tècnics ja van desaconsellar actuar en el temple davant la manca d'expectatives de poder reobrir-lo al culte.
El representant de l'Arquebisbat de Tarragona ha indicat que, fa uns dies, el tram de coberta afectat "estava bé" i no s'hi apreciaven danys.
Així mateix, ha insistit que no havien observat goteres o restes d'aigua a l'interior de l'església que poguessin fer pensar en un problema de filtracions.
S'estima que, un cop adjudicat el projecte, els treballs es puguin allargar durant un període de dos mesos.
Per la seva banda, l'alcalde de Constantí, Oscar Sánchez, ha explicitat la voluntat del consistori de seguir fent "costat" a l'Arquebisbat i de col·laborar a nivell tècnic i humà per restablir la situació.
"Per nosaltres és un dia molt trist perquè tots hem passat per l'església, que és com una petita catedral", ha lamentat.
De moment, es mantindrà acordonada la plaça i s'analitzarà si hi ha perill per als edificis més propers.
L'alcalde ha recordat que fa temps que mantenen converses a tots nivells per abordar la situació i ha avançat que enfortiran les reivindicacions per propiciar que "la Generalitat intenti aportar també la seva ajuda".
De moment, el temple continuarà tancat al públic i els fidels hauran de seguir acudint al centre parroquial, on el mossèn Antoni Pérez de Mendiguren ofereix els serveis religiosos.

Response: Els experts estimen que entre un 15 i un 20% de la superfície de la coberta de l'església de Sant Feliu Màrtir de Constantí ha estat afectada per l'esfosament. No hi han hagut ferits perquè l'església estava tancada des del 2016, degut a que hi havien esquerdes provocades per moviments al subsòl i humitats. Ara s'iniciarà una anàlisi de la problemàtica.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Malta, 3 de febrer.
Els caps d’Estat i de govern dels països de la Unió Europea es reuniran a l’illa per establir les bases d’un rellançament del projecte d’integració europea.
Malta és el país que presideix la Unió el primer semestre d’any.
En la trobada es tractarà també de la celebració dels 60 anys del Tractat de Roma, bressol de l’actual UE.
Serà una reunió informal i alhora rellevant.
Informal perquè aquesta és la fórmula que permet que els líders europeus es trobin sense el Regne Unit, que ja ha iniciat el seu viatge de retorn a casa.
Però és una cimera important, ja que forma part del procés de debat posterior a la crisi que va suposar el 24 de juny, el referèndum del Brexit, i que es va iniciar el setembre passat amb la trobada de Bratislava.
Les primeres declaracions de Donald Trump adreçades a Europa, ja des de la Casa Blanca, han estat vistos com una agressió des de Brussel·les.
A Malta, hi haurà dos punts destacats en l’ordre del dia: l’estudi dels problemes migratoris (prevenir els fluxos d’entrada il·legal i fer front a necessitats humanitàries) i una reflexió política sobre el futur de la UE.
Aplegar en una mateixa trobada el futur de la UE i la política migratòria ja indica que els líders europeus consideren que el flux incontrolat d’immigrants és un dels elements que preocupen una part de l’opinió.
A Bratislava es va aprovar una declaració i un full de ruta que reconeixia la gravetat del problema migratori i es va manifestar la voluntat de “no permetre mai que tornin a produir-se els fluxos produïts el 2015 i reduir el nombre d'immigrants irregulars”.
A Bratislava, els líders europeus també van assenyalar la necessitat d’afrontar el repte que suposa el terrorisme i la necessitat de coordinar encara més la política de seguretat.
Un aniversari amb un menys
El 25 de març hi haurà festassa a la UE.
Es commemoraran a la capital italiana els 60 anys del Tractat de Roma.
En pocs mesos, tot ha canviat a Europa.
Matteo Renzi, que esperava ser l’amfitrió, s’ho haurà de mirar des de casa.
Tampoc hi assistirà David Cameron.
I el mateix mes, com una burla a la celebració, el Regne Unit iniciarà formalment el procés de divorci amb la UE.
Serà una festa d’aniversari enmig de sensacions estranyes.
El Tractat de Roma va crear la Comunitat Econòmica Europea.
Naixia el mercat comú i la unió duanera.
Sovint es parla de tractats en plural perquè alhora es va signar la Comunitat Europea de l’Energia Atòmica (CEEA), que junt amb la Comunitat Europea del Carbó i l’Acer (CECA) del 1952 forma el que podríem anomenar el bloc constituent del projecte europeu.
Els van signar els sis països fundadors: França, Alemanya, Itàlia, Bèlgica, Luxemburg i Holanda.
El somni de Spinelli
La signatura del Tractat de Roma la van protagonitzar els governants dels sis països fundadors, amb un predomini democristià.
És el cas de l’alemany Konrad Adenauer o l’italià Antonio Segni.
Però en l’origen del moviment europeista hi ha també la petjada de combatents de l’esquerra europea.
Un dels més destacats va ser el socialista belga Paul-Hnery Spaak, però és impossible no parlar de l’italià Altiero Spinelli (1907-86).
Va ser ell qui, reclòs a la presó de l’illa de Ventotene, junt amb altres companys de combat contra Mussolini, va redactar el Manifest de Ventotene.
Era el 1941 i reclamava una Europa unida que pogués reagrupar els pobles després de la guerra.
El Manifest de Ventotene va ser adoptat com a document fundacional pel Moviment Federalista Europeu.
Spinelli va ser fins a la seva mort un dels referents de l’europeisme, membre de la Comissió Europea i eurodiputat, i un gran defensor de les institucions comunitàries.
En el debat en què ara es troba la UE, la recuperació de l’impuls inicial que va bastir una Europa sense guerres que pensava també en els drets socials serà essencial davant de les amenaces que encerclen la UE.

Response: El 3 de febrer es reuniran a Malta els caps d'Estat i de govern de la Unió Europea, per tractar principalment dos temes: els problemes migratoris, per tal de reduir el nombre d'immigrants irregulars, i el futur polític de la UE, en una reunió sense el Regne Unit. El 25 de març es commemoraran 60 anys del Tractat de Roma.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
El nombre de menors atesos als centres de salut mental durant el 2014 va augmentar un 6,9% en relació amb l’any anterior.
Així es desprèn de les dades de l’Informe Anual de la Central de Resultats 2014 en l’àmbit de la Salut Mental.
L’increment, però, no es deu tant a l’augment dels trastorns mentals sinó, de fet, a una millor detecció i derivació des de les escoles o altres institucions d’atenció als infants.
Tot i així, és cert que aquells trastorns que són molt influïts pels factors socials, com l’ansietat o la depressió, en un moment de crisi com l’actual, poden incrementar, tal com corrobora l’informe “Efectes de la crisi econòmica en la salut de la població de Catalunya” publicat per l’Observatori de la Salut.
En total, doncs, s’han atès 62.634 menors, un 4,4% del total de la població amb menys de 18 anys.
MENORS ATESOS EN CENTRES DE SALUT MENTAL.
En milers
Menors atesos en centres de salut mental (En milers)
Create your own infographics
Sobre els motius que expliquen per què hi ha ara una millor detecció que anys enrere, la responsable de l’Observatori del Sistema de Salut, Anna Garcia-Altés explica que “s’hi han invertit molts esforços”.
Cristina Molina en detalla alguns d’ells: des de l’augment del pressupost del CatSalut, que ara és de 16,6 milions d’euros, fins el programa de suport a l’atenció primària, passant per protocols que han publicat des de la conselleria per formar i informar metges, famílies i professorat.
“Estudis científics de primer nivell han revelat que com més aviat detectem els trastorns mentals més problemes evitem en el futur.
En el cas del trastorn d’hiperactivitat, està demostrat que les persones que no han rebut ajuda tenen més probabilitats de caure en l’alcoholisme o de tenir més accidents de cotxe.
I no només, una detecció precoç pot revertir en alguns casos el trastorn”, assegura el doctor Josep Antoni Ramos-Quiroga, cap del departament psiquiatria de la Vall d’Hebron.
PRINCIPALS TRASTORNS DIAGNOSTICATS EN MENORS.
En percentatge
Evolució dels principals trastorns mentals diagnosticats en menors (En %).
Create line charts
El dèficit d’atenció i hiperactivitat, el trastorn més diagnosticat
De fet, de les 386.017 visites que els 54 centres de salut mental infantil de Catalunya han programat durant tot l’any 2014, un 22,7% tenen com a diagnòstic un trastorn de dèficit d’atenció i hiperactivitat.
D’aquests, assegura Ramos-Quiroga, “només entre 1,6% i 1,8% ha de ser medicat.
La resta de nens diagnosticats reben suport psicològic”.
Per darrere de la hiperactivitat, s’hi troben els trastorns d’espectre autista, que es diagnostiquen en un 8,4% dels casos atesos.
Aquesta xifra, recorda la responsable del Pla director de Salut Mental i Addiccions, Cristina Molina, ha anat augmentant any rere any degut, sobretot, a un canvi en els criteris de detecció del trastorn, que ara inclouen graus molt diversos.
A aquests dos trastorns –el d’hiperactivitat i el d’espectre autista– els segueixen els trastorns de comportament i els de conducta alimentària, que es donen sobretot durant l’adolescència.
D’entre tots ells, n’hi ha alguns que són considerats més greus perquè realment dificulten les relacions amb els amics i la família, l’aprenentatge a l’escola o el ple desenvolupament de l’infant.
En els centres de salut mental, un 11,7% dels casos atesos són considerats trastorns mentals greus, entre els quals hi ha principalment infants diagnosticats amb trastorn d’espectre autista.
Aquesta xifra va augmentant lleugerament cada any.
Les famílies, essencials en el tractament psicològic
Tanmateix, la prevalença de la major part de trastorns mentals, és a dir, el percentatge de població infantil que els pateix, “és gairebé sempre la mateixa entre països i estrats socials”, argumenta el doctor Garcia-Quiroga.
Només les desigualtats socials podrien fer que algunes famílies no tinguessin els recursos per detectar els trastorns mentals dels seus infants, i rebre un tractament adequat.
El tractament psicològic amb les famílies, un dels pilars importantíssims per ajudar els menors a comprendre i lidiar amb el trastorn, tal com reconeixen Cristina Molina o el doctor Josep Antoni Ramos-Quiroga, tanmateix, ha disminuït en relació amb l’any anterior.
Mentre que el 2013, un 54% dels tractaments rebien la participació de les famílies, ara aquesta xifra és un pèl inferior, d’un 50,1%.

Response: S'atenen més menors als centres de salut mental, degut principalment a que hi ha una millor detecció. La responsable de l’Observatori del Sistema de Salut, Anna Garcia-Altés, assegura que hi han hagut esforços invertits, com l'augment del pressupost de CatSalut o el programa de suport a l’atenció primària. La clau és detectar els trastorn mentals com més aviat millor.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
El president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, ha entregat aquest dimecres a Rishon Lezion (Israel) una carta extraviada de l'any 1944 d'una víctima de la persecució dels jueus durant la Segona Guerra Mundial.
Es tracta d'una missiva que anava dirigida a Rachel Gewürz de part de la seva germana bessona, Fanny Gewürz, que es va enviar des de Sort on havia arribat clandestinament.
Rachel Gewürz no va arribar a rebre el document que, després d'un llarg recorregut per l'Estat espanyol, Portugal i Egipte, es va trobar ara fa un any entre la documentació dels fills dels antics propietaris d'una pensió on s'havia allotjat Fanny Gewürz.
En el marc el projecte 'Perseguits i Salvats', l'historiador Josep Calvet s'ha encarregat de localitzar a la família Gewürz a Israel per retornar el document a la seva destinatària.
Rachel Gewürz va aconseguir emigrar a Palestina l'any 1939, mentre que Fanny Gewürz va quedar-se a França fins que el 1944 va escapar cap a l'Estat espanyol formant part d'una expedició de joves jueus que creuà caminant el Pirineu de Lleida.
Fanny Gewürz va ser detinguda el maig de 1944 però, gràcies a les gestions d'una organització jueva de suport als refugiats, es va allotjar a la pensió Martín Cases de Sort.
Dies després d'instal·lar-s'hi va escriure l'emotiva carta a la seva germana comunicant-li la nova situació i expressant-li el seu desig de reunir-se a Palestina.
Rachel Gewürz, actualment Rachel Furstenberg de 92 anys, ha rebut la carta acompanyada del fill de la difunta Fanny i la resta de la família.
El fill de Rachel Furstenberg, Udi Firstenberg, s'ha mostrat sorprès i ha explicat que rebre la carta 74 anys després "els fa feliços" i que és "com un somni".
"És important per la meva mare perquè significa cloure un cercle de la seva vida", ha apuntat Firstenberg en declaracions a l'Agència Catalana de Notícies (ACN).
En aquest sentit, ha subratllat que la carta informava que la germana de la seva mare havia sobreviscut de la persecució durant la Segona Guerra Mundial i que volia retrobar-se amb la mare de Firstenberg.
"La meva mare mai va rebre la carta perquè va ser retornada a Espanya", ha lamentat Firstenberg
"Avui és un dia molt feliç perquè finalment hem rebut la carta", ha conclòs Firstenberg.
Tot i això, Firstenberg ha lamentat que la carta s'hagi trobat 10 anys després de la mort de la persona que la va escriure.
El president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, ha definit la jornada com un "acte de justícia".
Reñé ha constatat la rellevància històrica del document perquè "representa" un testimoni de primera mà de com van ser les fugides pels Pirineus durant la persecució per part dels nazis.
Reñé ha considerat que l'entrega del document, "que es va enviar en uns moments crítics", posa en valor la història i el contingut moral i humà "excepcional" que representa la carta.
"És important que es destaqui una història poc explicada, en que milers de persones van creuar els Pirineus durant la Segona Guerra Mundial per salvar les seves vides", ha recordat.
El president de la Diputació de Lleida ha celebrat que aquest dimecres s'hagi pogut fer "allò que en el seu moment no va ser possible".
Reñé ha concretat que la carta s'ha documentat i que ara s'ha entregat a la seva destinatària perquè era "de justícia".
"L'hem vista carregada de sentiments perquè ha recordat que dues germanes van salvar les seves vides en situacions molt diferents, cosa que no va passar amb la resta de la seva família", ha expressat.
El projecte "Perseguits i salvats" és una iniciativa de la Diputació de Lleida que té com a principal objectiu recuperar la memòria del pas pel Pirineu lleidatà de milers de jueus que fugien de la persecució nazi durant la Segona Guerra Mundial.
De fet, en el marc d'aquest projecte, la Diputació i la Xarxa de Comunicació Local han estrenat recentment el documental 'Perseguits i Salvats', que ressegueix
sobre el terreny la travessa d'alguns dels refugiats amb els seus descendents i els mateixos supervivents.
L'Ajuntament de Rishon Lezion, municipi on resideix Rachel Furstenberg, ha ofert una recepció a la delegació catalana.
Entre els assistents, a banda del màxim representant de la Diputació de Lleida, també hi ha hagut vicepresidenta de l'ens, Rosa Pujol i la parella que regenta la pensió on es va trobar el document.

Response: La Diputació de Lleida ha entregat a Rishon Lezion una carta que va escriure la seva germana bessona, víctima de la persecució dels jueus, al 1944. La carta s'ha entregat com a part del projecte "Perseguits i Salvats", que busca recuperar la memòria del pas de milers de jueus pel Pirineu de Lleida per a fugir dels nazis.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Orhan Pamuk (Istanbul, 1952) és l'escriptor turc més reconegut i aclamat, amb un èxit de vendes a nivell internacional indiscutible, que prova el fervor del públic lector més exigent.
El Premi Nobel de literatura també és, a banda d'un gran prosista, tota una referència pel que fa a l'aproximació cultural entre Occident i Orient, sempre subtil en els matisos, en la manera de dir-se i de ser.
Després de nou anys de no publicar cap novetat en català, l'autor torna amb La dona pèl-roja (Penguin, Mésllibres) una novel·la personal, generacional i fortament política.
"Podem dir que és política –precisa Pamuk–, però ho és a nivell antropològic, experimental i de jugar amb les idees".
Escrita durant el febrer del 2016 a Istanbul, l'escriptor confessa que fa 25 anys que tenia la història en ment i que va decidir escriure-la "veient els rumbs autoritaris" pels quals va el seu país.
El resultat és una tragèdia que explora temes com la culpa, el desig i la paternitat, amb un recorregut que comença els anys 80 i arriba fins a l’actualitat, fidel retrat de la pèrdua d'algunes de les marques d'identitat d'Istanbul, així com de la deriva autoritària que ha transformat Turquia.
"A la novel·la vull fer pensar a la gent –subratlla–.
Que es preguntin per què continuen votant pares que esclafen fills".
"Em vaig criar amb un pare absent: mai no vaig viure en primera persona la relació que significa tenir la figura paterna quan ets un nen.
Per això em va cridar tant l'atenció la relació entre els dos personatges, inspirats en una escena real".
La "celebració" de l'absència del pare
"Estic molt content amb el meu pare absent", detalla l'autor, preguntat pel paper que va tenir aquest fet vital per nodrir de pes la novel·la.
"No es tracta d'una reconciliació, sinó d'una gran celebració d'aquell pare.
No em queixo que fos absent, perquè això m'ha fet més lliure, m'ha permès no ser esclafat per ell.
Vaig tenir la sort que tingués una gran biblioteca, i que fos un llibertari i un lliurepensador, molt diferent al viscut per la resta dels meus amics turcs".
Sí que li va faltar la tendresa, afegeix.
"Com a contrapartida, vaig tenir molta llibertat.
I això és el que em va permetre ser escriptor".
La novel·la també rellegeix dos dels mites fundacionals d'Occident i Orient: l'Èdip Rei de Sòfocles i la història de Rostam i Sohrab, immortalitzada pel poeta persa Ferdousí en l'epopeia del Shahname.
A la primera, el fill mata el pare sense saber-ho.
A la segona, és el pare qui mata el fill, també sense saber-ho.
"En els dos casos, però, l'ansietat de fons és la mateixa: 'ho vaig fer sense voler', 'jo no soc culpable', diuen els personatges.
I això en legitima l'acció", sosté Pamuk.
Família, passió i llibertats individuals
Les dues paràboles sobre pares i fills serveixen l'autor per emprendre una exploració sobre la família, la passió i les llibertats individuals.
"Quan Sòfocles va escriure Èdip Rei, no volia que el seu lector sentís llàstima per Èdip, al contrari.
Si el destí té marcada alguna cosa per a tu, no tens escapatòria: culpa i destí estan íntimament relacionats.
Com a públic postmodern sentim gran tristesa per la sort d'Èdip, i el legitimem".
En la tradició literària persa, però, quan ens sentim malament pel pare que mata el fill, l'efecte és un altre: "el que fem és legitimar l'estat totpoderós que mata els seus fills i que exerceix l'autoritat esclafant-los".
Una precisa radiografia de la deriva repressiva que pateix l'estat turc.
Malgrat tot aquest pes simbòlic i mític, no podem passar per alt que la novel·la té un fort component realista.
Sobretot, en el detallisme de mostrar com es cavaven els pous a l'antiga, imatge que ens remet El llibre negre.
"És una metàfora que beu de la gran tradició literària de l'Orient mitjà, on l'aigua escasseja.
El pou és un element fonamental per la civilització.
En aquest sentit, són un símbol fonamental de les accions humanes: moltes vegades no trobes aigua, però quan en trobes, et fas ric, pots viure, pots crear mons".
De la radiografia política al realisme, fins arribar a la passió, simbolitzat per la dona pèl-roja del títol.
"A la part del món on jo visc, la gent pensa que una dona pèl-roja té un component artificial, i que, o bé és una artista, o bé de sexe fàcil", rebla Pamuk.
"Més enllà d'això, és aquell qui es vol diferenciar i no vol seguir les regles.
I també és un posicionament cultural, polític i de gènere".
Matèria primera per a una novel·la que mostra un Pamuk en plena forma, amb l'espurna de qui va sacsejar les lletres turques i les va portar a ser reconegudes arreu del món.

Response: Orhan Pamuk és un escriptor turc aclamat internacionalment i Premi Nobel de literatura. L'autor és conegut per apropar la cultura entre Occident i Orient. Després de nou anys sense publicar en català, torna amb la novel·la "La dona pèl-roja", una tragèdia que va escriure l'any 2016 a Istanbul i que tracta diversos temes com la paternitat i la política.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Cinc dies després de ser nomenat president del govern espanyol, Pedro Sánchez va tancar ahir la formació del seu govern, format per disset ministres.
Tot i que va poder tombar Mariano Rajoy amb el suport dels partits independentistes catalans, ERC i PDECat, a més d’EH Bildu i el PNB, els nomenaments que ha fet han estat especialment polèmics a Catalunya i al País Basc.
De fet, el primer anunci, el de Josep Borrell, ja va despertar recel perquè darrerament s’ha erigit en un crític dels més furibunds contra l’independentisme.
Però Sánchez ha anat més enllà.
Entre els triats, hi trobem la vice-presidenta, Carmen Calvo, negociadora del 155 i que es vantava de ser-ho.
O el ministre d’Interior, Fernando Grande-Marlaska, sobre qui pesen greus acusacions d’haver permès tortures mentre era jutge i també pel fet d’haver estat designat pel PP a ocupar una plaça al Consell General del Poder Judicial.
O la ministra de Medi, Teresa Ribera, que va ser la responsable d’autoritzar el polèmic projecte Castor, impulsat per la constructora ACS de Florentino Pérez.
A continuació repassem els polítics que tenen un passat marcadament hostil amb Catalunya i que han fet accions que han aixecat polseguera.
Josep Borrell, minstre d’Afers Estrangers
L’ex-ministre i ex-secretari general del PSOE Josep Borrell torna a la primera línia política.
Aquests últims temps s’ha erigit en una de les figures més preuades de l’unionisme per a atacar l’independentisme.
Les últimes declaracions que va fer foren especialment polèmiques.
El 15 de desembre, enmig de la campanya electoral, va adreçar-se en un míting a Miquel Iceta, que havia dit que calia ‘cosir ferides’.
Borrell va dir: ‘Està bé això de cosir ferides, però abans s’han de desinfectar.
Perquè si les cuses sense curar després es podreixen.’
A part de comparar l’independentisme amb una infecció, també va comparar Oriol Junqueras amb un capellà.
Luis Planas, ministre d’Agricultura
Luis Planas fou diputat del PSOE al congrés espanyol per Còrdova; conseller de la Junta d’Andalusia i ambaixador d’Espanya al Marroc.
El càrrec d’ambaixador li va durar sis anys, entre el 2004 i el 2010, i fou aleshores que va participar en un homenatge molt polèmic, el del tinent general Mohamed Mizzian, un dels militars franquistes més sanguinaris.
A final de maig del 2006 es va inaugurar a la ciutat de Nador un museu privat dedicat a Mizzian, en una casa que li havia regalat Franco, amb nombroses fotografies del dictador.
I qui va tallar la cinta fou justament Luis Planas.
També va encapçalar una delegació espanyola en l’acte d’homenatge i reconeixement en què va participar el segon cap d’estat major de l’exèrcit espanyol, segons que recullen les cròniques d’aquells dies, com aquesta del diari El País.
Teresa Ribera, ministra de Medi
La nova ministra d’Energia i Medi del govern de Pedro Sánchez és Teresa Ribera, que va tenir un paper decisiu perquè es dugués a terme el polèmic projecte Castor, impulsat per la constructora ACS de Florentino Pérez i que tant impacte ambiental va tenir a les Terres de l’Ebre i del Sénia.
La signatura de Ribera, com a secretària d’estat de Canvi Climàtic del govern de José Luis Rodríguez Zapatero, va avalar el 2009 la declaració d’impacte ambiental del projecte.
I la va signar malgrat els advertiments dels experts, de la Generalitat de Catalunya i la Plataforma del Sénia.
Ribera va acreditar els arguments de la constructora, segons la qual l’estructura geològica on s’havia d’instal·lar el magatzem de gas submarí funcionaria ‘com un tanc’ i en cap cas no hi hauria pressions que poguessin desencadenar sismes.
Fernando Grande-Marlaska, ministre d’Interior
Fernando Grande-Marlaska fou acusat de no haver impedit tortures contra quaranta joves encausats per la suposada pertinença a l’organització il·legalitzada Segi, que finalment van ser absoluts.
Hi ha nombrosos casos de denúncies de tortures durant la incomunicació de persones que ell va ordenar de detenir.
És il·lustratiu aquest vídeo la televisió basca EiTB, concretament del programa ‘PFV’ del 7 de novembre del 2014, en què Grande-Marlaska fou entrevistat.
El periodista Alberto Pradilla el va acorralar:
Carmen Calvo, vice-presidenta i ministra d’Igualtat
Serà la mà dreta de Pedro Sánchez al govern, amb qui ja va formar equip al PSOE.
Va ser l’encarregada de negociar amb el govern de Mariano Rajoy l’abast i l’aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola.
Una volta ja era vigent, va dir: ‘Amb l’aplicació del 155 he sentit tots els paràmetres del toreig.’
Màxim Huerta, ministre de Cultura i Esports
Ha estat l’últim nom de l’executiu a ser anunciat i, segurament, el que més ha sorprès per la manca d’experiència política.
De fet, Huerta, és periodista de formació i va fer-se famós a ‘El programa de Ana Rosa’ de Telecinco, on cobria informació del cor.
És activista pels drets LGTBI i aquests últims anys s’ha dedicat a l’escriptura i ha publicat de vuit llibres.

Response: La formació del govern escollida per Pedro Sánchez està creant polèmica i recel, sobretot a Catalunya i al País Basc. Entre els ministres trobem Carmen Calvo, que va negociar el 155; Fernando Grande-Marlaska, acusat de permetre greus delictes mentre era jutge; Teresa Ribera, que està darrere del polèmic projecte Castor; o Màxim Huerta, conegut periodista del cor.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Bon dia a totes i tots.
Estem ací, al cementiri civil.
Fa pensar que li diguem aixina a la zona més amagada i oculta durant anys, quan de sempre, a tot l’estat espanyol els cementeris son municipals
Les instal.lacions municipals haurien d’haver estat sempre obertes a tota la ciutadania sense distinció d’ideologia política ni religió.
Ara ho estan.
Que aquesta nomenclatura haja arrelat i que continue utilitzant-se és indicatiu de la distancia que encara ens separa dels ideals d’igualtat i laïcitat.
estem ací, en concret, per retre homenatge a les persones aquí enterrades i a moltes que mai estaran ací i que ni tan sols sabem on son.
Cada vegada que intentem recordar-les hi ha qui ens critica dient que no és hora de mirar al passat.
I açó és del tot fals.
Les víctimes del franquisme son presents i segueixen vives en el record, sempre dolorós.
Els vius demanen justícia.
Necessitem rescatar la memòria des de la veritat.
Els de sempre ens recepten amnèsia, mentre volen seguir ocultant el coneixement dels fets.
Però no ho consentirem, perquè els pobles que ignoren el seu passat es veuen abocats a repetir-lo.
En aquestos moments de retallades de llibertats reclamem el dret a recordar, a fer memòria.
En estos moments que torna la foscor de la repressió dels drets, cal no defallir.
Encara que els hereus de la dictadura proclamen que recordar el passat no serveis de res, que recuperar la memòria històrica du a reobrir ferides tancades en la transició, no ho farem.
La memòria històrica no pot quedar tancada en la camisa de força de l’oblit.
La volem ben viva.
Els morts dels vencedors van poder ser plorats , van rebre homenatges, han vist els seus noms escrits a les façanes.
Els morts han segut honrats ací, durant anys. l’any passat, gràcies al treball del Grup de recerca de la Memòria Històrica i la regidoria de Cultura per fi vam fer públics els noms dels centenars de represaliats, als assesinats per defensar la democràcia.
Però les víctimes son moltes més.
Morts i vius.
Encara que sobreviuiren, han seguit estant perseguides i assetjades durant anys.
Sense posibilitat d’expressar-se.
Encara ara, els hereus d’aquell feixisme continuen volent aturar la nostra veu i les nostres idees.
Ara com aleshores, voldrien que el seu fora l´únic pensament, la seua la única religió. i els seus morts els únics a recordar.
A tots, a totes els que vegeu coartada la vostra llibertat d’expressió, a tots els que us segueixen dient que pensar, qué estimar, a qui recordar i com, dir-vos que tenim memòria.
Que no s’ens ha d’oblidar la repressió, les agressions, la barbàrie.
Que estem ací per fer memòria i per transmetre la memòria.
Per defensar, també, els drets i les llibertats dels vius.
Que entre tots i totes estem construint uns capítols importants del que ara és present i en passar el temps serà història.
Dir-vos que des de l’ajuntament ajudarem tot el que puguem a escriure pàgines de decència i respecte a les llibertats.
Que colaborarem en la difusió de la veritat amb conferències, xarrades, teatre.
Que volem dignificar els morts de totes les maneres que tinguem a l’abast, des de donar-los un soterrament digne, recuperar i difondre els seus noms.
Que recuperarem els espais on les coses passaven, siga este cementiri o el refugi de Tetuan.
La persistència en el poder d’uns hereus que no han sabut o volgut desfer-se d’aquest passat repressiu continua retallant-nos drets , ens continua negant les conquestes socials, laborals i polítiques.
Defensarem amb fermesa els valors republicans i democràtics.
Avui quan les llibertats que tants anys han costat d’aconseguir perillen, reprimides de les mateixes maneres que van portar a la mort als nostres avis, és el moment de dir ben fort que treballarem per tal d’evitar que el feixisme encara viu ens torne a arrebatar les llibertats.

Response: En el seu discurs, dedicat a la memòria històrica i a totes les víctimes del franquisme, ha demanat justícia i que mai no ens oblidem dels dolorosos fets, ja que sempre s'ha de recordar el passat per no tornar a repetir els mateixos errors. Ha destacat que és en aquests moments de retallades de la llibertat quan hem de fer memòria.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Científics del Salk Institute for Biological Studies, en col·laboració amb investigadors de l'Hospital Clínic de Barcelona-IDIBAPS i la Universitat Catòlica San Antonio de Múrcia, entre d'altres, han descobert una important eina per a l'edició de gens.
Han aconseguit inserir ADN en una localització concreta en cèl·lules que no es divideixen, és a dir, les cèl·lules de la major part dels òrgans i teixits adults.
Amb aquesta tècnica l'equip d'investigadors ha aconseguit restablir parcialment la visió en rosegadors cecs i, en aquest sentit, s'obren noves vies per a la investigació bàsica i per al desenvolupament d'una gran varietat de tractaments en malalties de la retina, neurològiques o cardíaques.
L'estudi es publica aquest dimecres a la revista Nature.
Fins ara, les tècniques existents per modificar l'ADN, com el sistema CRISPR-CAS9, han estat més eficaces en cèl·lules en divisió com les de la pell o l'intestí, utilitzant els mecanismes propis de còpia de les cèl·lules.
Però els investigadors destaquen que el més important és que la tècnica permet, per primer cop, inserir un nou gen en una localització exacta de l'ADN en cèl·lules adultes que ja no es divideixen, com les de l'ull, cervell, pàncrees o cor, oferint noves possibilitats per terapèutiques en aquestes cèl·lules.
"Estem entusiasmats amb la tecnologia que hem descobert perquè és una cosa que no es podia fer abans", assenyala el doctor Juan Carlos Izpisúa-Belmonte, director d'aquest estudi i professor del Laboratori d'Expressió Genètica del Salk Institute.
"Per primera vegada, podem entrar en cèl·lules que no es divideixen i modificar l'ADN.
Les possibles aplicacions d'aquest descobriment són enormes", explica Izpisúa-Belmonte.
Per aconseguir-ho, els investigadors del Salk Institute s'han centrat en una via cel·lular de reparació de la doble cadena ADN anomenada recombinació no homòloga o unió d'extrems no homòlegs (NHEJ, per les seves sigles en anglès).
Aparellant aquest procés amb la tecnologia existent d'edició de gens han aconseguit col·locar amb èxit el nou ADN en una ubicació precisa en cèl·lules que no es divideixen.
"L'ús de la via de NHEJ per inserir ADN és revolucionari per a l'edició del genoma d'organismes adults vius", assegura Keiichiro Suzuki, investigador associat al laboratori del doctor Izpisúa-Belmonte i un dels autors principals de l'article.
En un principi, els investigadors van treballar en l'optimització de la maquinària NHEJ per al seu ús amb el sistema CRISPR-CAS9, que permet inserir l'ADN en llocs molt precisos dins del genoma.
L'equip va crear un paquet d'inserció personalitzat compost per un còctel d'àcids nucleics, al que van denominar HITI (homology-independent targeted integration).
Posteriorment, van utilitzar un virus inert per lliurar el paquet d'instruccions genètiques de HITI a neurones derivades de cèl·lules mare embrionàries humanes.
Així, els investigadors van aconseguir transportar el paquet d'inserció a cervells de ratolins adults.
Finalment, per explorar la possibilitat d'utilitzar HITI per a la teràpia de reemplaçament de gens, van provar la tècnica en un model de rata per retinitis pigmentosa, un trastorn hereditari causat per diversos defectes genètics i que provoca ceguesa en els éssers humans.
Aquesta vegada, l'equip va utilitzar HITI per implantar, a les cèl·lules de la retina de rates de tres setmanes d'edat, una còpia funcional d'un dels gens danyats en aquesta malaltia.
L'anàlisi, que es va realitzar quan les rates tenien vuit setmanes d'edat, va mostrar que els animals eren capaços de respondre a la llum i es van dur a terme diverses proves que indicaven la curació en les seves cèl·lules retinianes.
Els propers passos de l'equip investigador seran millorar l'eficiència de lliurament del paquet de HITI.
Precisament, cal destacar que la tecnologia HITI es pot adaptar a qualsevol sistema d'enginyeria genòmica, no només a CRISPR-CAS9 i, per tant, a mesura que la seguretat i l'eficiència d'aquests sistemes millorin, també serà major la utilitat de HITI.
"Ara tenim una tecnologia que ens permet modificar l'ADN de les cèl·lules que no es divideixen per reparar defectes en gens en el cervell, el cor i el fetge", assenyala Izpisúa-Belmonte.
"Ens permet per primera vegada poder somiar amb guarir malalties que abans no podíem", sentencia.

Response: Científics de l'Hospital Clínic de Barcelona han col·laborat en el descobriment d'una eina revolucionària per a l'edició de gens, amb la qual han aconseguit restaurar parcialment la visió en rosegadors que estaven cecs. Així, aquesta nova tecnologia dóna esperança per al desenvolupament de tractaments per a malalties de la retina, neurològiques o cardíaques que abans no es podien curar.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
El sector independentista d’Unió que s’havia agrupat en la Plataforma Hereus UDC 1931 ha presentat avui el nou partit Demòcrates de Catalunya.
La presentació pública s’ha fet a la Sala Barts de Barcelona, plena de gom a gom amb un miler de persones i gent que ha hagut de seguir l’acte des del vestíbul.
L’ex-president del Parlament Joan Rigol, l’actual presidenta Núria de Gispert i el secretari d’Universitats, Antoni Castellà, han estat les cares més visibles del nou projecte, que han assegurat que neix per ‘estar al costat del president Mas’ i treballar perquè el 27-S s’entengui com un plebiscit i aconseguir la independència de Catalunya.
Tots ells han estat molt crítics amb a direcció d’UDC.
Castellà ha explicat que el nou partit neix per ‘salvar’ l’esperit d’UDC ja que ha assegurat que tot i que es perden les sigles no perden l’ànima.
‘Ens poden treure les lletres però no l’ànima d’un projecte fidel al poble i que defensa la independència’, ha declarat.
Segons ha dit, el partit neix amb la voluntat de ser diferents als tradicionals, sense estructures tancades, sense militants i ‘amb voluntaris’, sense secretari general i amb un comitè de govern nacional i territorial ‘iguals’.
Ha afegit que l’objectiu d’aquest comitè serà coordinar el debat ideològic i escollit els candidats, que ha assegurat que es farà a través de primàries ‘de veritat’.
Sobre si el 27-s hi haurà un candidat de Demòcrates de Catalunya, Castellà ha assegurat que aquest és un dels debats que s’ha de tractar en el si del nou partit.
Ha explicat també que Demòcrates de Catalunya neix com un partit ‘pobre’ perquè no compta amb finançament per part dels bancs i s’han compromès a no endeutar-se demanant diners als bancs.
Durant tota la presentació, la crítica a l’actual direcció d’UDC, encarnada per Josep Antoni Duran i Lleida, ha estat constant.
Per exemple, Castellà ha dit que el partit neix ‘perquè mai més ningú passi por ni rebi una trucada amenaçadora’.
‘Avui tanquem la porta, passem pàgina i deixem enrere el Palace i tot el que representa’, ha asseverat.
De Gispert ha assegurat que amb la presentació del nou partit acaba ‘l’agonia’ de cinc anys i ha afirmat que volen defensar clarament la independència de Catalunya i deixar enrere aquells que encara defensen un projecte ‘regionalista i autonomista’.
En aquest sentit, ha dit que si encara hi ha qui vol defensar ‘una miqueta d’autogovern’ que ho continuï fent.
La presidenta també ha dit que el nou partit vol sentir la veu del poble ‘i anar AVE amunt i avall a la suite del Palace, a Chile o a Nova York i dient amb tuits que això que es fa a Catalunya no té futur’, en una al·lusió clara a Duran i Lleida.
D’altra banda, també ha criticat que els tres consellers d’Unió Ramon Espadaler, Josep Maria Pelegrí i Joana Ortega han estat durant la legislatura ‘al costat de Mas i teòricament del procés’ i han marxat dient que ho feien per coherència.
Ha afirmat que l’objectiu del partit és contribuir al procés que viu Catalunya ‘per enriquir-lo i eixamplar-lo’ i no defensar terceres vies ni mitges sobiranies.
‘Volem estar al costat del president Mas’, ha dit.
En aquesta línia, De Gispert ha defensat que Mas ‘ha donat la cara i s’ha compromès’.
Per la seva part, Rigol ha defensat que volen la independència per aconseguir la màxima plenitud i desenvolupament del país i per ‘dir no a l’expoli fiscal’.
Demanen sacrificis en pro del procés
Tant Castellà com De Gispert han explicat que el procés per arribar al nou partit no ha estat fàcil i que han viscut un moment ‘trist i difícil’, en paraules de la presidenta, perquè han hagut de trencat amb el seu partit.
Castellà ha dit que aquest ha estat el seu ‘sacrifici’ i que ho han fet per ‘fer pinya’ a favor del procés que viu Catalunya.
Per això, ha reclamat que la resta de partits i entitats que tenen aquest mateix objectiu també facin els seus sacrificis.
De Gispert també s’ha dirigit a CDC assegurant que els crítics no haurien trencat la federació sinó que ‘l’han trencat els altres’ i per això ha augurat que mantindran ‘lligams’ amb els convergents.
Aquetes demandes les han pogut sentir des de la primera família representants de diversos partits i entitats civils.
Entre ells Alfred Bosch (ERC), Josep Rull (CDC), el conseller d’Economia, Andreu Mas-Colell; la consellera d’Ensenyament, Irene Rigau; el president de l’Associació Catalana de Municipis (AMI), Josep Maria Vila d’Abadal i la presidenta d’Òmnium Cultural, Muriel Casals, entre d’altres.
En l’acte també han participat el fill de Carrasco Pi i Formiguera, Raimon Carrasco.

Response: Avui s'ha presentat a la Sala Barts de Barcelona un nou partit independentista, Demòcrates de Catalunya, nascut per a donar suport al president Mas i aconseguir la independència de Catalunya. L'acte de presentació ha estat marcat per les crítiques de Joan Rigol, Núria de Gispert i Antoni Castellà a la direcció de l'UDC, liderada per Josep Antoni Duran i Lleida.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Al llarg del 2017, els hospitals catalans van fer fins a 1.106 trasplantaments d'òrgans, una xifra de rècord que supera el nombre d'operacions que es van fer el 2016, que ja havia traspassat la barrera del miler.
A més, també es registra rècord en nombre de donants, fins els 333, cosa que suposa arribar a la xifra de 44,1 donants per milió d'habitants, amb un increment del 5,7%.
Aquest augment de donants es dona gràcies a l'increment de les donacions de mort a cor parat, controlat o no controlat, que va suposar 1 de cada 3 trasplantaments.
Des de l'Organització Catalana de Trasplantaments (OCATT) es valoren molt positivament les xifres obtingudes aquest darrer any, i també el fet que en 4 anys, les negatives s'hagin reduït fins el 13%, 9 punts menys que fa deu anys.
L'augment, d'un 5,7%, de la donació de cadàver ha fet possible que el 2017, Catalunya hagi registrat un nou rècord de donacions i de trasplantaments.
Així, s'han pogut utilitzar òrgans de 333 donants vàlids.
L'increment més important d'aquestes donacions prové de la mort per asistòlia, és a dir, per parada cardíaca, controlada o no.
Segons ha explicat el director de l'OCATT, Jaume Tort, fa uns anys, aquest tipus de donació era només testimonial.
Des que es va posar en marxa, gràcies a la tasca dels equips de coordinació de trasplantaments, ha anat guanyant terreny i ja suposa el 24,8% de totes les donacions.
A banda, Tort també ha destacat que la donació per mort encefàlica, que havia disminuït en paral·lela a la disminució de les morts per accident de trànsit o per l'èxit d'alguns programes com el codi Ictus o el codi Infart, no només no han disminuït, sinó que ha seguit augmentant un 2,9%.
Aquest tipus de donació representa actualment el 45,9% del total, però aporten un major nombre d'òrgans.
Tort també ha destacat el canvi que s'ha donat en les negatives i el consentiment del familiar, que fa 10 era del 22% i ara s'ha registrat del 13%.
Pel director de l'OCATT, és un ''reflex del què pensa la societat'' i resposta de la tasca que fan els professionals a l'hora de detectar possibles donants.
Per Tort, que només 1 de cada 10 famílies es negui a donar els òrgans del difunt és una altra de les dades ''extraordinàries'' que poden presentar aquest 2018.
Amb aquest nombre de donants, s'han pogut fer realitat 1.106 trasplantaments, un 8,8% més que el 2016, i arribant així, als 146,5 trasplantaments per milió de població, una de les taxes més elevades a nivell mundial.
Els trasplantaments més freqüents, 780, són el de ronyó, que han crescut un 10%, seguit del de fetge, que ha disminuït un 4,19%, amb 160 operacions.
Els segueixen els trasplantaments de cor, pulmó i pàncreas, amb menys prevalença.
Per centres, l'Hospital Vall d'Hebron ha liderat amb 271 trasplantaments, seguit de Bellvitge, amb 252, i l'Hospital Clínic, amb 245.
A Catalunya doncs, es fan cada dia 3 trasplantaments, 2 de ronyó i un altre d'un òrgan diferent.
Malgrat aquests resultats, ha recalcat Elvira, hi ha 1.226 persones pendents d'un trasplantaments, entre els quals destaquen els 16 infants, i per això creu que no s'ha d'abaixar la guàrdia perquè sempre hi ha ''assignatura pendent''.
Per això, defensa que des del Departament es continuarà treballant per aconseguir fer créixer encara més el nombre de donants i trasplantaments.
El perfil del donant de Catalunya té, de mitjana, 60,2 anys.
La meitat, de fet, tenen més de 60 anys, i 92 en tenien més de 70, una característica que ja s'ha anat donat els darrers anys i que segons Tort, obliga a assumir més riscos.
El 52% van morir per un accident cerebro-vascular, un 31.5% degut a una anòxia i un 10,2% per un traumatisme craneo-encefàlic.
Donació de teixits, també a l'alça
La donació de teixits també segueix la mateixa tendència a l'alça i el 2017 es van registrar 1.557 donants al Banc de Sang i de Teixits de Catalunya, un 7.8% més que l'any anterior.
Es van obtenir 2.432 teixits, entre els quals destaquen les 1.537 còrnies, 185 vàlvules cardíaques, 136 vasos sanguinis.
També hi va haver 338 donants de teixit múscul-esquelètic i 246 de pell.
Les donacions de medul·la òssia també han crescut amb 5.689 nous donants.
En total, a finals d'any, hi havia 43.249 persones inscrites per ser donants, que han fet augmentar un 31,6% els donants efectius, les persones que finalment han donat medul·la òssia o sang perifèrica destinada a un trasplantament.
Entre les noves teràpies que ha impulsat el Banc de Teixits destaca la consolidació del trasplantaments de còrnes que permet trasplantar només la part danyada de la còrnia i la posada en marxa de la preservació de cartílag fresc pel tractament de defectes osteocondrals de mida gran, en pacients joves que fins ara no disposaven d'una opció terapèutica efectiva.

Response: Catalunya té una de les taxes de trasplantaments d'òrgans més altes a nivell mundial i, el 2017, s'ha assolit una xifra rècord. El nombre de donants també ha augmentat, i només una de cada deu famílies es nega a donar els òrgans del seu familiar difunt. Malgrat les bones notícies, encara hi ha persones pendents de trasplantaments.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Els Mossos d'Esquadra investiguen una altra persona per la filtració de les dades personals de més de 5.500 agents del cos després que el Sindicat de Mossos d'Esquadra (SME) fos piratejat al maig de l'any passat.
Dimarts passat la policia catalana ja va detenir dues persones a Barcelona i una a Salamanca per la seva presumpta relació amb la filtració d'aquestes dades.
Aquesta quarta persona investigada s'ha presentat aquest dijous a les dependències policials.
Segons els Mossos, es tracta d'una acció coordinada de grups de 'hackers' que van dur a terme l'atac, en van fer difusió i en van reivindicar l'autoria.
L'objectiu d'aquesta acció era, segons els investigadors, crear els majors perjudicis possibles als policies afectats.
La investigació l'han dut a terme els especialistes de la Unitat de Delictes Informàtics en coordinació amb la Fiscalia de Delictes Tecnològics i el Jutjat número 33 de Barcelona i s'han establert en dues fases: una primera en la qual l'objectiu immediat era recuperar el Twitter del sindicat, la seva pàgina web i els llistats i els seus repositoris.
A la segona fase es van marcar tres prioritats: la difusió que s'havia fet dels llistats amb dades dels agents de policia, la reivindicació del fet pròpiament i l'atac que es va fer a les plataformes informàtiques del sindicat.
Es tracta d'una investigació basada en criteris tecnològics.
De fet, cap de les detencions que s'han realitzat s'ha fet per reproduir o difondre els llistats obtinguts a partir de l'atac.
En aquest sentit i tot que els atacants utilitzaven plataformes com la xarxa Thor o servidors 'proxy', el seguiment de les IP dels ordinadors atacants i algunes errades que van fer els hacktivistes van conduir els investigadors a les detencions de Barcelona i Salamanca.
El perfil dels atacants és el d'enginyers informàtics que tenen al seu abast tant el material necessari com el programari per fer dur-lo a terme.
L'únic objectiu d'aquestes persones ha estat lesionar els interessos dels Mossos d'Esquadra com a organització i de part dels seus membres a partir de posar les seves dades de caràcter personal a l'abast de qualsevol persona, amb el risc que això suposa en el context actual d'eventuals atacs terroristes a integrants d'organitzacions policials.
Dimarts passat es van realitzar dues entrades i registres, una en un domicili de Salamanca i, l'altra, al districte de Sants de Barcelona.
En el primer cas els Mossos han detingut, conjuntament amb la policia espanyola, un home espanyol de 33 anys, que ja ha quedat en llibertat a l'espera de citació judicial.
En el cas de Barcelona, els agents han detingut un home de 31 anys i una dona de 35, tots dos de nacionalitat espanyola, tots com a presumptes autors dels fets, i han intervingut material informàtic i documentació que estan pendents d'anàlisi.
En l'habitatge de Sants també s'hi va localitzar forfaits falsificats d'una estació d'esquí andorrana i 51 comandaments a distància d'automòbils d'una mateixa marca, ja que alguns d'ells hi havia tingut una relació professional.
Aquest dijous al matí una quarta persona implicada amb aquesta investigació s'ha presentat a les dependències policials.
Des del primer moment, la Direcció General de la Policia i els diferents serveis operatius coordinats per la Prefectura van establir com a prioritat del cos dels Mossos la investigació per aconseguir el restabliment de l'entorn informàtic del sindicat i dels efectes que es poguessin derivar de l'ús de les dades de caràcter personal i la seva eventual publicitació per qualsevol mitjà, segons apunten els Mossos.
Els Mossos assenyalen que la difusió d'aquestes dades de caràcter privat d'agents de policia tenia un component de gravetat important, i més encara en el context de nivell 4 d'alerta antiterrorista.
Per aquest motiu, el conseller d'Interior, Jordi Jané, va anunciar en seu parlamentària que la Direcció General de la Policia va posar a disposició, tant del sindicat com dels afectats per l'atac, els recursos que en minimitzessin els efectes com un sistema permanent de coordinació amb el sindicat SME i amb d'altres sindicats del cos, la posada a disposició d'un telèfon de 24 hores per als agents afectats per la filtració de dades, a banda de proporcionar-los de xerrades informatives descentralitzades per augmentar el nivell d'autoprotecció, tant personal com digital.
A més, es van posar en marxa els mecanismes disponibles amb l'objectiu de retirar de la xarxa amb immediatesa l'accés a les dades que havien estat publicades.
D'altra banda, els Mossos van contactar amb la resta de sindicats amb la finalitat de reiterar els consells de seguretat sobre les dades personals dels seus afiliats, en la línia del que ja es va fer l'any 2012.
També, com a mesura preventiva, es va aconsellar que aquelles persones potencialment afectades fessin els passos necessaris per blindar els seus perfils informàtics.
Des de la Direcció General de la Policia es demana que qualsevol persona que accedeixi a aquestes dades no en faci cap tipus de difusió per garantir la seguretat i privacitat dels afectats.

Response: Ja són quatre les persones investigades per la filtració de dades personals de milers de Mossos d'Esquadra, després de piratejar el sistema informàtic del sindicat. Els atacants volien crear perjudicis sobre els Mossos, segons els investigadors. La investigació tindrà com a principal objectiu aconseguir que l'entorn informàtic del sindicat torni a funcionar.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Els sindicats USTEC-STEs, CCOO, ASPEPC-SPS, CGT i UGT criden la comunitat educativa a mobilitzar-se en contra de les polítiques del Departament d'Ensenyament amb diverses concentracions aquest dimecres a Tortosa, Barcelona, Tarragona, Girona, Manresa i Sabadell.
A Lleida, on dimecres és festiu, la protesta serà dijous.
Els sindicats exigeixen el retorn a l'horari lectiu de 18 hores a Secundària i 23 a Primària i la substitució de tot el personal des del primer dia de la baixa i des de l'1 de setembre.
També demanen al Departament que retiri l'extensió del pla pilot del Decret de Plantilles, que no tanqui cap aula en l'ensenyament públic i que en redueixi les ràtios.
Els sindicats han subratllat que les concentracions de dimecres són "l'inici d'un procés" de mobilitzacions en què no descarten aturades i han avisat d'accions "més contundents" de cara al començament del curs escolar.
Els sindicats d'Ensenyament començaran aquest dimecres un procés de mobilitzacions en què no estan disposats a "anar enrere".
"S'ha acabat.
A Catalunya hi continua havent retallades i no estem disposats a passar per aquí", ha advertit Xavier Massó, del Sindicat de Professors de Secundària ASPEPC-SPS, que ha augurat un inici de curs "mogudet" si el Departament no rectifica.
Els sindicats d'Ensenyament han ofert una roda de premsa conjunta aquest dilluns a la seu de la Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona (FAVB) per presentar les concentracions de dimecres en diverses ciutats i han avisat que no descarten aturades de cara al proper curs.
"Quan tornem a fer una vaga estarà ben preparada i serà per guanyar-la, per aconseguir els objectius, no perquè sigui un fet testimonial", ha assegurat Ramon Font, d'USTEC-STEs.
La concentració de dimecres a Tortosa serà davant la seu dels serveis territorials del Departament d'Ensenyament, a les 13:30h.
A la resta de ciutats, s'han programat per les 6 de la tarda: a Barcelona, a la plaça Sant Jaume; a Girona, a la plaça Pompeu Fabra; a Tarragona, a l'estàtua dels Despullats, i a Manresa i Sabadell, a les seus dels serveis territorials del Departament d'Ensenyament.
A Lleida, serà dijous.
Laia Martí, de FETE-UGT, ha denunciat que les administracions estan "maltractant els docents i especialment els substituts i els interins" i que estan "ofegant els centres" de Catalunya, que és, ha assegurat, "la comunitat més castigada".
Els sindicats denuncien en un manifest conjunt "la política continuista" de la nova consellera d'Ensenyament, Meritxell Ruiz, que "no serveix per afrontar els problemes reals de l'educació".
Retreuen al Departament haver "empitjorat" les condicions laborals dels treballadors i l'acusen d'"impulsar el tancament de línies públiques de P3, rebutjat pel propi Parlament", així com de "promoure una avaluació externa opaca i injusta de l'alumnat, centres i professionals".
Els sindicats també li recriminen la "manca de voluntat política real per evitar l'aplicació de la LOMCE a Catalunya", tot i una "aparent oposició a les polítiques educatives impulsades pel govern central".
"Volem fer la feina millor"
Ramon Font ha afirmat que l'augment de l'horari lectiu a 20 hores a Secundària i 25 a Primària significa una "retallada molt important en la qualitat del servei" i que ha quantificat en "uns 230 milions d'euros (MEUR), ja que es necessitarien uns 6.000 docents més".
"No volem treballar menys, sinó que volem fer la feina millor", ha deixat clar Font, que ha reblat: "Entenem que hi ha restriccions pressupostàries, però que no ens expliquin sopars de duro perquè, quan han necessitat diners, els han trobat".
Marta Tejedor, de CCOO, ha subratllat el "desgavell organitzatiu" als centres i la "càrrega de treball" per als docents que ha suposat la mesura de deu dies lectius per cobrir baixes, al marge d'excepcions en alguns supòsits.
Els sindicats demanen al Departament que "exigeixi la derogació immediata del decret que inclou la mesura" i que "ampliï els supòsits per poder definir les substitucions des del primer dia".
"És imprescindible la cobertura d'aquestes substitucions per garantir la qualitat", ha ressaltat Tejedor.
Els sindicats també demanen la retirada de l'extensió del pla pilot dels nomenaments i de la definició de perfils de llocs de treball específics.
En el manifest, titllen el Decret de Plantilles com la "pitjor fórmula de concreció del desplegament de la LEC als centres educatius".
Xavier Massó ha afirmat que el decret significa la "possibilitat tècnica de nomenar a dit" i ha ressaltat que un lloc de treball públic s'ha d'atorgar de "manera transparent i seguint principis de publicitat, mèrit i capacitat perfectament establerts que evitin qualsevol tipus de nepotisme o favoritisme".
Miquel González, de CGT, ha assenyalat que la baixada demogràfica amb què el Departament d'Ensenyament justifica la reducció de línies de P3 no hauria de ser un "argument" per al tancament d'aules sinó una "oportunitat per a una millora de la qualitat educativa" amb una baixada de les ràtios.
González també ha demanat un "calendari progressiu per a la supressió dels concerts educatius, començant per les escoles que segreguen per sexe".

Response: La comunitat educativa es mobilitza a diverses ciutats de Catalunya contra el Departament d'Ensenyament i les seves polítiques. Els sindicats demanen que es torni als horaris lectius anteriors, després que s'hagin ampliat a 20 hores a Secundària i 25 a Primària. També demanen més agilitat amb les substitucions de personal i la retirada del Decret de Plantilles.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Els berlinesos han aprovat en referèndum, amb 56,4% dels vots a favor, i un 39% en contra, d’expropiar centenars de milers de pisos de grans propietaris.
Les mesura hauria d’afectar uns 240.000 apartaments, és a dir, un 11% dels habitatges de la ciutat, i els impulsors consideren que així s’aturaria la gentrificació i l’augment del preu dels lloguers, que s’ha doblat en deu anys.
Segons argumenten els impulsors, la nova llei seria legal emparant-se en l’article 15 de la constitució alemanya, que estableix: “El sòl, els recursos naturals i els mitjans de producció poden ser situats sota un règim de propietat col·lectiva o de més formes de gestió col·lectiva per una llei que fixi la manera i la suma de la indemnització.”
L’afectat principal seria l’empresa immobiliària Deutsche Wohnen, que té en propietat uns 113.000 habitatges a Berlín, però també repercutiria en més companyies com ara Vonovia i William Pears Group.
Per forçar la votació, els impulsors van recollir 343.000 signatures de ciutadans amb dret a vot a Berlín, el doble de les necessàries, fet que ja demostra el gran suport popular.
El sí ha superat aquest topall amb escreix.
El quòrum necessari era de 611.900 vots i n’ha aconseguit 1.034.709, més d’un milió.
El setembre de 2019, els assessors jurídics del parlament de Berlín van arribar a la conclusió que la proposta era compatible amb l’article 15 de la constitució alemanya.
No obstant això, si s’aprova una llei d’expropiació, de ben segur que hi haurà molts obstacles, incerteses i molts recursos judicials en contra.
El Tribunal Constitucional alemany ja va intervenir en la qüestió l’abril proppassat i va declarar inconstitucional la decisió de la ciutat d’imposar un topall als lloguers perquè considerava que anul·lava la legislació federal sobre habitatge.
En una línia similar, és possible que pugui deixar sense efecte una llei d’expropiació.
Paral·lelament, hi ha una qüestió fonamental que és el preu d’expropiar.
El Senat de Berlín calcula que pot costar uns 30.000 milions d’euros, mentre que els impulsors ho estimen en 8.000 milions.
La llei marca que ha d’haver-hi un reemborsament “just” i que, com a conseqüència, més enllà de privar de la propietat, no pot haver-hi un enriquiment ni un dany econòmic a les empreses.
I ací entra la qüestió sobre què és just.
Les autoritats, i òbviament les empreses, consideren que la indemnització hauria de ser el valor de mercat.
En canvi, els impulsors consideren que hauria de ser un preu més baix.
Un primer argument és que els habitatges ja s’han pagat més de cent vegades a través dels lloguers, i que “realment els pertanyen”.
El segon argument, amb més força, és que les empreses en molts casos han obtingut els pisos a un preu molt més baix.
Per exemple, la privatització per part de les autoritats berlineses de l’empresa pública GSW, que comptava amb 60.000 pisos, va fer que Deutsche Wohnen els aconseguís el 2013 per 450 milions d’euros, o sigui, uns 7.500 euros per pis.
Per això, consideren que tampoc no seria just de pagar el valor de mercat per aquests habitatges.
La qüestió del lloguer s’ha agreujat a Berlín en gran part perquè d’ençà de la caiguda del mur, les autoritats s’han anat venent el parc d’habitatge públic a un preu més baix que no el que marcava el mercat.
D’ençà del 1990, Berlín ha venut vora de 200.000 apartaments a fons de cobertura i empreses de capital privat.
Ara com ara, un 80-85% dels berlinesos són llogaters, cosa que vol dir que l’augment dels lloguers afecta una immensa majoria.
Més enllà de les dificultats legals, també hi ha un seguit de dificultats polítiques, perquè hi ha una polarització forta sobre aquest afer.
Un sondatge fet un mes abans de la votació revela que el suport a la proposta és majoritari entre els votants de l’Esquerra (90%) i dels Verds (64%) i, en canvi, s’hi oposen la major part dels de la CDU (74%), dels liberals de l’FDP (69%) i dels d’extrema dreta de l’AFD (57%).
Per part seva, els votants de l’SPD, el partit que ara governa l’estat, estan totalment dividits, amb un 43% a favor i un 41% en contra.
La situació s’embolica si tenim en compte que l’SPD com a partit s’hi oposa, però, en canvi, dels seus socis de govern, l’Esquerra hi és totalment a favor i Verds tenen una posició més ambigua.
Molt probablement la coalició es mantindrà i seran els encarregats de tractar la qüestió.
Després del vot favorable en el referèndum, encara hi ha molt recorregut polític.
Pot ser que la llei romangui aturada al parlament, que sigui aprovada i que se solucioni als tribunals o fins i tot que el Senat de Berlín simplement faci servir el resultat per negociar i obtenir concessions dels propietaris.

Response: Més de la meitat dels berlinesos voten a favor d'expropiar 240.000 apartaments de grans propietaris, després de que la recollida de 343.000 signatures dels ciutadans fes possible la votació. L'objectiu principal és aturar l'augment del preu dels lloguers, que s'ha duplicat durant l'última dècada. Després de l'aprovació en el referèndum, ara hi hauran obstacles polítics i legals.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
La comunicació pública sobre el coronavirus en gran part del món ha consistit en una cacofonia d’esvarades i imprudències.
Una perspectiva basada en la transiliència de la interacció de forces que donen forma a la comunicació i les polítiques socials mostra que és complicat o lent (però, encara així, possible) seguir un model discursiu diferent.
El discurs entorn de la necessitat de posar-se màscareta il·lustra com es prenen decisions comunicatives a partir de la interacció entre l’objectiu d’ajustar el comportament públic i el prestigi i les limitacions de la ciència.
Al gener es va qualificar l’ús de mascaretes d’efectiu en certa manera, però innecessari.
Quan va començar l’escassetat, es va dir que la ciència havia conclòs que les mascaretes eren efectives per al personal mèdic, però no per a la gent del carrer.
Quan els confinaments occidentals van resultar ser menys efectius que els asiàtics, es va al·ludir a estudis científics que indicaven que les mascaretes oferien una protecció parcial.
La interpretació d’aquests estudis estava motivada per qüestions socials i per objectius concrets: Quantes mascaretes hi ha?
On resultarien més útils?
No obstant això, la naturalesa probabilística de la investigació científica i la variació dels resultats en cada situació proporcionaven una fonamentació per a totes aquestes afirmacions.
Aquestes vacil·lacions també van donar peu a la desconfiança d’algunes persones davant les afirmacions basades en fets científics.
Però, cosa que és més greu, també va conduir a prendre decisions equivocades.
Després de la negació, la política principal dels governs va ser la del confinament.
La raó, basada en la biologia, per a centrar-se en aquests aïllaments era estendre les infeccions en el temps perquè el sistema sanitari poguera ocupar-se de tothom.
Però atendre només la biologia va portar a prendre decisions inadequades a causa d’un aspecte social comú a molts països.
La limitada capacitat dels sistemes sanitaris significava que el confinament duraria molts mesos, i no un parell de setmanes, si volíem mantenir-nos per sota del llindar de tractament.
Ampliar el nostre concepte de ciència per a incloure-hi qüestions socials ens ajudaria a posar l’accent en unes polítiques més àmplies.
Fabriquem més equipament, construïm més hospitals!
Contractem més gent!
Es va optar per una visió més estreta de la ciència, basada únicament en la biologia, perquè s’ajustava a altres imperatius socials.
El poble xinès tenia experiència en aquesta mena de control.
A Occident, els confinaments desplacen la responsabilitat cap als individus.
«Quarantena!», a més, era un missatge atractiu, perquè semblava demostrar que s’estaven prenent decisions contundents, proporcionals a la gravetat del virus.
Combatre una amenaça amb una altra amenaça!
Altres interessos personals, almenys en el cas d’alguns països, van alçar obstacles addicionals a l’aplicació d’una visió científica àmplia que integrara fets biològics i socials.
Recórrer a persones sense titulació mèdica oficial amenaça el poder i els privilegis dels membres del gremi.
D’igual manera, ordenar la fabricació de mascaretes, tests i respiradors interromp la producció de les empreses privades.
Aquests interessos van sufocar els missatges que tractaven de donar una resposta al virus basada en la disponibilitat de recursos sanitaris.
La literatura científica explica en gran manera per què les polítiques i els missatges sanitaris tendeixen a no centrar-se en certs mecanismes que són essencials per a abordar una emergència.
Les ciències socials prediuen que els governs, els científics i el personal mèdic s’aferraran a la necessitat de mantenir el seu estatus.
La ciència integrada explica que els circuits de comunicació porten els periodistes a amplificar la por perquè aquesta és l’emoció perfecta per a multiplicar els «clics».
Per desgràcia, aquesta visió més àmplia de la ciència ens ensenya que hi ha dinàmiques retòriques que afavoreixen els líders que plantegen accions «dures» o «extraordinàries», però que no tenen la imaginació necessària per a aplicar-ne i equilibrar-ne d’altres, les que són innovadores, diverses, moderades i realistes.
Aquest virus està matant persones i continuarà fent-ho.
No hi ha política que puga canviar això, però centrar la comunicació mèdica de forma més ràpida i intensa en l’augment de la capacitat sanitària, en lloc de repetir el mantra del confinament, podria salvar més vides i escurçar el període d’alteració de la normalitat.
Una versió de la ciència més autoreflexiva i integrada podria ajudar-nos més ràpidament a crear i amplificar missatges més adequats a les necessitats socials, missatges que superen la predisposició de la nostra espècie a la cacofonia.
Estratègia per al llarg partit contra el coronavirus
I després què?
Aquests mateixos models indiquen que una quantitat molt inferior a la meitat de les poblacions hauran desenvolupat alguna immunitat al virus.
Si s’eliminen els confinaments tan inclements, sembla probable que l’ona torne amb fúria.
Celeste Condit.

Response: La crisi del coronavirus ha mostrat problemes de la comunicació pública en gran part del món, que anava canviant de perspectiva segons es publicaven diferents estudis científics. L'ús de la mascareta n'és un bon exemple: primer van dir que eren efectives, però innecessàries, després que només eren efectives per al personal mèdic, després que només oferien protecció parcial.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
El Congrés ha publicat les declaracions de béns dels diputats de la nova legislatura.
Entre els principals líders, destaca que el president en funcions, Pedro Sánchez, és qui té més diners estalviats: 144.091.
Com a president, va cobrar de juny a desembre un total de 35.299 euros.
Destaca també que Pablo Iglesias té estalvis per valor de 114.000 euros i comparteix una hipoteca de 540.00 euros amb Irene Montero per la polèmica compra de la casa de Galapagar.
En un any, han eixugat 64.412 euros.
Per primer cop, fa la declaració Santiago Abascal, que va ingressar 55.148 euros per presidir Vox.
En canvi, no apareixen dades del diputat de Cs Marcos de Quintos, exvicepresident de Coca-Cola.
El partit al·lega que els lletrats del Congrés li van aconsellar paralitzar la declaració fins que tingués les dades de l'IRPF.
També apareixen les dades dels diputats suspesos com Junqueras i Sànchez, que van sortir de la presó per fer aquests tràmits.
La pàgina web del Congrés dels Diputats publica aquest dijous les declaracions de béns i activitats que van signar quan van presentar les credencials per ser diputats.
Es tracta d'una mesura de transparència perquè la societat conegui què cobren, de qui ho ingressen i quines propietats o deutes acumulen.
Pel que fa als ingressos, no consten els sous de diputats per estar ja publicats al web de la cambra.
En el cas del president en funcions, Pedro Sánchez, apareix que té un total de 144.091 euros estalviats, dels quals 104.091 en un pla de pensions.
També inclou que va cobrar l'any passat 39.261 euros del PSOE (de gener a maig) i un total de 35.299 euros com a president del govern espanyol, de juny a desembre.
I consten 16.666 euros de drets d'autor.
Pel que fa al líder del PP, Pablo Casado, consta que va cobrar 47.720 com a president del PP (no s'inclouen en aquests imports el sou de diputats), que té 30.831 al compte corrent i que li queda per pagar 234.000 euros d'hipoteca.
Sobre el líder de Cs, Albert Rivera, consta que va cobrar 48.000 euros del partit i 41.373 del Congrés dels Diputats i que té 4.500 euros a la vista.
I té dues hipoteques de les quals li queda per pagar 308.600 euros.
A la declaració de Pablo Iglesias destaca la hipoteca de 540.000 euros que va demanar amb la seva parella, la portaveu al Congrés de Podem, Irene Montero, per a la casa de Galapagar.
En un any, ha eixugat més de 60.000 euros.
Iglesias és un dels líders que més diners té al compte corrent: 114.006 euros.
El 2018 va ingressar 46.460 en concepte d'activitats econòmiques.
Per primera vegada, també ha hagut de presentar declaració de béns el líder de Vox.
Consta que l'any passa va cobrar 55.148 euros del partit, té 13.356 euros al compte corrent, no té propietats i declara un cotxe i una moto.
També dos préstecs personals dels que li queden per pagar uns 13.557 euros.
Una de les declaracions que no apareix és la del diputat de Cs Marcos de Quintos.
Segons el partit,, va presentar la declaració de patrimoni davant del Congrés el 10 de maig, quan va recollir la credencial, però que els lletrats li van recomanar paralitzar el procés fins que tingués les dades de l'IRPF del 2018.
Tanmateix, i per "màxima transparència", des del partit expliquen que avui mateix ha tornat a presentar la declaració a falta d'incloure les dades de l'IRPF i que es publicarà.
Declaracions dels diputats suspesos
A les fitxes dels diputats també consten les dades dels diputats empresonats que estan suspesos des del 21 de maig.
En el cas del líder d'ERC, Oriol Junqueras, consta que va ingressar l'any passat del Parlament un total de 16.336 euros 12.416 com a exmembres del Govern.
També dos comptes al banc amb 11.273 euros i quatre fons de pensions de més de 210.000 euros.
Pel que fa a Jordi Sànchez, declara 20.000 euros d'intressos del Parlament de Catalunya, 5.460 euros al compte (dada del 2017), no declara cap propietat i 176.333 euros en plans de pensions.
També reconeix una hipoteca de 254.127 euros, concedida al 50%.
Són informacions que van aportar quan van sortir de la presó el dia 20 de maig per presentar la credencial i aportar la informació sobre la declaració d'activitats i de patrimoni.

Response: La pàgina web del Congrés dels Diputats ha fet pública la informació sobre béns i activitats dels diputats, incloent-hi els seus ingressos, propietats i deutes. Destaca que Pedro Sánchez es qui té més estalvis amb 144.091 euros i que Pablo Iglesias també té uns estalvis elevats i una hipoteca de 540.000 euros compartida amb la portaveu de Podem, Irene Montero.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
L'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú reclama la liberalització d'horaris comercials als polígons de la ciutat per facilitar la construcció d'una nova àrea de mitjanes i grans botigues a la zona Masia d'en Barreres, al nord de la ciutat.
El promotor Cel Urbà ha adquirit fa pocs mesos la parcel•la de l'antiga fàbrica de ciment Cemex –on hi ha permisos urbanístics d'ús comercial- amb la intenció de crear una àrea de 19.000 metres quadrats de botigues, segons ha confirmat aquest dimarts el govern vilanoví.
En concret, Cel Urbà preveu una inversió de 75 milions d'euros per urbanitzar els terrenys i crear nous accessos a la zona des de la C-31 i la C-15.
Abans, però, l'Ajuntament reclama que el polígon disposi de llibertat horària per a què les botigues puguin obrir els diumenges i festius, alhora que serà necessari una modificació del PGOUM per poder construir els nous accessos.
Els dos punts es sotmetran a provació del Ple el proper mes de març.
(A l'actualització es matisa la informació en relació a la liberalització horària.
El govern demanarà ampliar l'horari comercial a tots els polígons de la ciutat, no només a Masia d'en Barreres)
El projecte de l'empresa Cel Urbà que ha donat a conèixer el govern de Vilanova es centra en una parcel•la on l'estiu del 2017 la Generalitat va autoritzar excepcionalment els mateixos usos comercials que hi ha al centre de la ciutat.
L'excepcionalitat, però, fixa que la nova àrea comercial ha d'estar en funcionament l'any 2021 a tot estirar, fet que inquieta el govern a desencallar dues qüestions que envolten la inversió del promotor privat: la liberalització horària i la construcció dels accessos.
Pel que fa als horaris, l'executiu vol demanar a la Direcció General de Comerç una ampliació de l'actual zona liberalitzada, situada ara al barri marítim i només durant l'estiu.
La intenció del govern és estendre els permisos per obrir els diumenges i festius de tot l'any a tots els polígons, afectant, d'aquesta manera, els establiments que ara hi ha al lateral est de la ciutat i amb previsió de beneficiar les futures botiges de Masia d'en Barreres.
El regidor de Promoció Econòmica, Juan Luis Ruiz, ha lamentat que els diferents estudis de què disposa l'Ajuntament senyalen que "els horaris actuals són incompatibles amb els usos turístics", mentre ha insistit que el projecte no pretén crear un centre comercial unificat en un edifici, com a les grans ciutats, sinó un model de botigues mitjanes i grans com les que hi ha als polígons Les Salines de Cubelles i al Parc del Garraf de Sant Pere de Ribes.
Abans de traslladar a la Generalitat la petició per liberalitzar els horaris comercials als polígons de la ciutat, però, caldrà que ho aprovi el Ple municipal, en un debat previst pel proper mes de març.
En aquest mateix Ple, el govern hi durà una modificació del Pla General per autoritzar la construcció dels nous accessos viaris des de la C-31 i la C-15, dues carreteres a tocar de la futura àrea comercial.
El regidor d'Urbanisme, Gerard Llobet, ha apuntat que la construcció dels nous vials és una condició indispensable per obrir els nous comerços al polígon, ja que els accessos més propers són les vies d'entrada a la ciutat, i ara per ara es troben pràcticament "col•lapsats".
En aquest cas, l'aprovació del Ple per modificar el Pla General caldrà que sigui per majoria absoluta (13 regidors), però els 9 regidors del govern s'han mostrat optimistes a l'hora d'aconseguir el suport de la resta de grups.
Gerard Llobet ha defensat la importància de la nova zona comercial com a primer pas per recuperar la zona d'oci de l'antic Vila Lauren i per motivar l'arribada d'altres negocis.
El regidor d'Urbanisme ha recordat que ara a Masia d'en Barreres només hi ha una empresa de materials per a la construcció, la qual s'estava plantejant marxar degut a la deixadesa de la zona.
"El polígon es troba en una situació alarmant i preocupant", ha reconegut Llobet.
Al seu torn, l'alcaldessa Neus Lloveras ha celebrat l'oferta de Cel Urbà, perquè "sempre havíem lamentat que teníem un problema per emplaçar projectes com aquest".
Lloveras ha destacat especialment que els 19.000 metres quadrats de botigues –el doble que el Parc del Garraf – poden generar 600 llocs de treball directes.
"És una oportunitat que no podem deixar passar", ha remarcat, tot insistint que es tracta d'un projecte "de comarca".
De moment, però, el govern assegura desconèixer quins seran els primers comerços que s'instal•laran en aquesta àrea, ja que és una qüestió que dependrà de l'empresa promotora.

Response: El promotor Cel Urbà ha ofert invertir 75 milions d'euros per a crear una zona de botigues amb una àrea de 19.000 metres quadrats a la zona on abans estava la fàbrica de ciment Cemex. Abans de poder tirar endavant el projecte, l'Ajuntament demana la liberalització dels polígons de Vilanova i la Geltrú. El Ple municipal ho haurà d'aprovar.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
No els agraden les etiquetes.
De fet, consideren que qualsevol persona que avui dia, amb l’actual context de crisi, es dedica a la cultura és un activista cultural, però reconeixen que se senten més còmodes amb aquesta definició que amb la de gestors cultural.
El segell discogràfic manresà Propaganda pel fet! ha celebrat enguany 20 anys de trajectòria, dues dècades treballant amb una mateixa filosofia: la de fer d’altaveu d’artistes alternatius.
‘Busquem la capacitat transformadora de la societat a través de la música.
Volem donar veu al moviment social’, ha explicat a l’ACN un dels socis de la cooperativa musical, Dani Castellano.
Aquest és el motiu que els va fer néixer i que els manté dempeus.
Actualment, el segell gestiona una quinzena de grups musicals.
És usual relacionar el segell discogràfic manresà Propaganda pel fet! amb la música alternativa i reivindicativa, però en realitat va molt més enllà d’aquesta definició.
Segons han explicat a l’ACN els seus membres, l’essència de la discogràfica té a veure amb una manera de treballar que implica l’artista i que, lluny de dirigir-lo, l’acompanya perquè sigui ell mateix qui pugui decidir el seu camí.
Això, segons han explicat des de la discogràfica, agrada a molts artistes, però també n’hi ha d’altres que ‘l’únic que volen és triomfar i, per tant, prefereixen no haver-se d’implicar tant en les decisions de com fer-ho’.
‘Nosaltres, en canvi, pensem que no li pots dir a l’artista que ha de fer això, això i això, sinó que els acompanyem, els assessorem i els hi mostrem les eines que coneixem, però és el grup qui ha de decidir el seu camí’, ha explicat un dels membres, en Litus.
Aquesta manera de treballar ha atret centenars d’artistes com Obrint Pas, Feliu Ventura, Miquel Gil i Pep Gimeno, ZOO, Kòdul o Xavi Sarrià.
Fins al moment, el segell discogràfic ha editat uns 120 discos.
I és que els membres de la discogràfica tenen clar el motiu que els va fer néixer: ‘buscar la capacitat transformadora de la societat a través de la música’.
Quan es van decidir a engegar la discogràfica, ara fa dues dècades, la majoria de grups que hi havia al mercat eren comercials.
Una realitat força diferent de l’actual, però asseguren que, més enllà de les lletres de les cançons o el fet que cantin en català, el concepte de reivindicatiu també va lligat amb la manera cooperativista de treballar que té la discogràfica.
‘Nosaltres som uns socis de l’artista, no pensem en un producte que l’hàgim de col·locar en un mercat.
Dins d’haver de treballar dins d’una societat de mercat, el què volem és que l’artista tingui poder sobre allò que està fent’, ha explicat Castellano.
Model ‘360 graus’
Propaganda pel fet! va néixer quan tot just es començaven a gravar els primers discos de música.
Des de llavors, la realitat canviant del mercat ha fet que la discogràfica s’hagi hagut d’adaptar de manera constant.
Va ser un dels primers segells a llançar l’anomenat model ‘360 graus’, que consisteix a gestionar totes les necessitats de l’artista, des de treure el disc fins a promocionar-lo, impulsar les gires i els concerts, i gestionar els drets de les cançons.
El naixement de la Stroika, un dels grans projectes
La manca d’espais amb bones condicions per fer-hi concerts els va dur a atrevir-se amb un dels projectes que més ha marcat la seva trajectòria, el naixement de la Stroika, una sala de concerts situada als afores de Manresa.
‘Sempre hi ha bogeries al cap, però després del gran enrenou de la Stroika, ara estem més tranquils’, han assegurat.
De cara al futur, no preveuen grans projectes, però asseguren que això també forma part de la seva filosofia: ‘viure el present i no pensar massa en el futur’.

Response: El segell discogràfic manresà Propaganda pel fet! celebra 20 anys de trajectòria. La filosofia d'aquesta cooperativa musical és donar visibilitat a artistes alternatius i transformar la societat amb la música. Membres de la discogràfica afirmen que la seva manera de treballar és fer que els artistes decideixin el seu camí, en comptes de fer-ho per ells.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
El jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena mou fitxa ara que el ple del Parlament Europeu ha retirat la immunitat del president Carles Puigdemont i els consellers Toni Comín i Clara Ponsatí.
Avui mateix, Llarena ha enviat al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) un seguit de qüestions pre-judicials sobre l’abast de les euroordres, arran de la negativa de Bèlgica de lliurar el conseller Lluís Puig.
En concret, Llarena exposa set preguntes, una de les quals amb dues preguntes derivades, en què posa el dubte sobre la justícia belga a l’hora de denegar l’euroordre de Puig, que qüestionava que el Suprem fos competent per jutjar-lo.
A més, qüestiona la validesa de l’informe del Grup de Treball contra les Detencions Arbitràries de l’ONU.
A més, demana si, en cas que el TJUE considerés que els arguments de la justícia belga no són vàlids, podria tornar a perseguir amb una nova euroordre algú que ja té una sentència ferma, com passa amb Puig.
La primera pregunta és si una autoritat judicial pot refusar el lliurament d’una persona reclamada amb una euroordre d’acord amb causes de denegació previstes en el dret, però no previstes a la decisió marc europea que regula les euroordres.
En cas que la resposta a aquesta pregunta sigui positiva, demana si l’autoritat judicial que emet l’euroordre ha d’investigar l’estat de dret on resideix la persona que vol que sigui lliurada, per tenir en consideració “les eventuals causes de denegació d’una euroordre no recollides a la decisió marc”.
En tercer lloc –i tenint en compte la situació presentada en les preguntes anteriors i que l’article 6.1 de la decisió marc de les euroordres diu que la competència de l’autoritat judicial per a dictar una euroordre s’estableix en virtut del dret de l’estat que l’ha d’emetre– demana si l’estat que vol que lliuri la persona pot “qüestionar la competència que l’autoritat judicial d’emissió té per a actuar a la causa penal concreta i refusar el lliurament per entendre que no és competent per a emetre-la“.
Llarena també demana al TJUE que es posicioni sobre “l’eventual possibilitat de control per part de l’autoritat judicial d’execució del respecte dels drets fonamentals de la persona reclamada a l’estat emissor”, i exposa tres preguntes relacionades.
La primera és si la decisió marc de les euroordres permet que es pugui denegar el lliurament per apreciar que hi ha un risc de violació dels seus drets fonamentals en aquell estat, a partir de l’informe d’un Grup de Treball presentat per la mateixa persona reclamada, en relació amb el Grup de Treball contra les Detencions Arbitràries de l’ONU.
Així mateix, qüestiona que l’informe sigui un “element objectiu, fiable, precís i degudament actualitzat per justificar, atesa la jurisprudència del Tribunal de Justícia, la denegació del lliurament de la persona reclamada sobre la base d’un risc seriós de vulneració dels seus drets fonamentals”.
En cas que la resposta a aquesta pregunta sigui positiva, Llarena demana quins elements exigeix el dret de la Unió perquè un estat membre pugui concloure que a l’altre estat membre que emet l’euroordre hi ha un risc de violació de drets fonamentals que justifiqui la denegació de l’euroordre.
Llarena també pregunta si les respostes a les anteriors qüestions estan condicionades per la circumstància que la persona reclamada hagi pogut qüestionar davant l’autoritat judicial que el reclama la competència per a jutjar-lo, detenir-lo i la garantia dels seus drets fonamentals.
Així mateix, demana si les respostes anteriors es veuen condicionades quan l’autoritat judicial que ha de decidir sobre una euroordre la refusa “per causes no expressament previstes a la referida decisió marc”, com serien l’apreciació de la falta de competència de l’autoritat judicial que el reclama i el risc de vulneració de drets fonamentals, i ho fa sense demanar-li abans informació complementària específica que condicionin la decisió en aquest sentit.
Per últim, demana si el TJUE, en cas de resoldre que no es pot denegar una euroordre pels motius que ho va fer la justícia belga amb Lluís Puig, s’oposaria a permetre que el Suprem cursi una nova euroordre contra ell i davant la justícia belga una altra vegada.
Anàlisi de Josep Casulleras: Puigdemont, Comín i Ponsatí es podran moure lliurement per Europa?

Response: Després de que Bèlgica s'hagi negat a deixar lliure el conseller Lluís Puig, Pablo Llarena, jutge del Tribunal Suprem espanyol, ha exposat set preguntes prejudicials al TJUE, posant en qüestió la justícia belga. En concret, ha preguntat per la capacitat d'una autoritat judicial per a refusar deixar lliure algú que tingui una euroordre i demana al TJUE que es posicioni.


Instruction: Sintetitza aquest text:

Context:
Potser sigui el més desesperant del nostre món i del nostre temps.
La impunitat, sí, la sensació (o hauria d’escriure “certesa”) que existeixen persones intocables, crims pels quals mai es farà justícia, realitats enquistades que ningú té ganes de canviar, injustícies flagrants que no només no es resolen sinó que hi ha persones interessades en mantenir, potenciar i premiar.
La impunitat, sí, cada dia exemples a cabassos.
Ahir mateix, dia de la vaga de dones, quina quantitat d’impunitat vam poder veure.
La impunitat d’aquells que fan i que diuen el que volen i no han de passar comptes amb ningú.
Pel que diuen, la llibertat d’expressió els empara, només faltaria, però saben que estan faltant a la veritat, que contribueixen a cronificar situacions injustes i estan encantadíssims de fer-ho.
A Twitter va fer fortuna la piulada del tal Francisco Marhuenda, que afirma ser periodista i es queda tan ample, en què sostenia que la vaga d’ahir era “pija” perquè moltes de les dones que si adherien mai havien tingut cap problema.
I afegia que mai havia vist una situació de desigualtat entre homes i dones en una redacció.
Va ser la periodista Noelia Ramírez qui li va etzibar una resposta memorable:
— Noelia Ramírez (@NoeliaRMontes) 8 de març de 2018
— Francisco Marhuenda (@pacomarhuenda) 8 de març de 2018
— Noelia Ramírez (@NoeliaRMontes) 8 de març de 2018
També la periodista Mariona Sanuy –les dues van treballar a La Razón- li va respondre sense arrugar-se.
Aquest matí la primera resposta de Ramírez tenia més de 13.000 retuits, cosa que és una barbaritat i que resulta prou eloqüent sobre quin és el grau de credibilitat que té ara mateix el director de La Razón.
La conversa es comenta sola, no cal que faci grans valoracions estrictament temàtiques.
El que més m’interessa de tot plegat és el fons de la qüestió, el fet de torpedinar la impunitat de qui trepitja fort i es creu per sobre del bé i del mal.
Ho trobo senzillament sensacional.
Sobre la impunitat també val la pena remarcar l’entrevista que diumenge a Salvados li va fer Jordi Évole a Alberto Núñez Feijóo, el president de Galícia.
En aquesta columna apareix sovint Salvados i no voldria resultar reiteratiu però és que val la pena recalcar que el que es fa en aquest programa –de manera més o menys reeixida segons el capítol- costa bastant de trobar en el periodisme que tenim a la vora.
A la recent i fabulosa Los papeles del Pentágono Steven Spielberg ens explica com dos diaris van ser capaços de posar el govern de Richard Nixon contra les cordes i com va ser d’important i rellevant la llibertat de premsa.
Doncs l’entrevista de diumenge passat va ser senzillament extraordinària.
De esa relación habla el libro que le hemos regalado: #Fariña pic.twitter.com/Yk8QTqJcuS — Salvados (@salvadostv) 4 de març de 2018
Feijóo es va mostrar molt natural i tranquil, molt eloqüent i fins i tot convincent en tot allò que deia.
Raonable i autocrític, capaç d’admetre alguns errors i frases desafortunades.
No sé si era una pose estudiada per agradar però s’ha d’admetre que estava quedant bé, com un polític amb més talla i capacitat d’empatia que el 99% de tots els altres.
El moment crucial va arribar quan Évole li va regalar un exemplar de Fariña, el famós llibre de Nacho Carretero que ha sigut segrestat per un jutge.
Un altre cas d’impunitat, vaja.
Feijóo hi apareix al llibre quan es menciona la seva relació d’amistat amb el narcotraficant Marcial Dorado –les fotos plegats a la coberta d’un vaixell- a mitjans dels anys noranta.
El periodista li va posar les imatges en què Feijóo explicava que en el moment d’aquelles fotos ell no tenia ni idea de quines eren les ocupacions de Dorado.
El polític va reafirmar-se en les seves paraules.
I acte seguit, Évole li va treure unes quantes portades, notícies i articles de diversos diaris gallecs –entre ells el més destacat La voz de Galicia- en què s’explicava clarament qui era Dorado.
El més rellevant era la data dels diaris: principis dels anys noranta.
Com és possible que quan el 1994 Feijóo va pujar al vaixell amb Dorado no tingués ni la més remota idea de qui era?
D’això se’n diu periodisme, amics.
Ser capaç de posar contra les cordes un polític que esteu convençuts que menteix o no diu tota la veritat.
Em vaig entusiasmar amb l’entrevista.
Fantàstica!
Felicitats de nou a Jordi Évole.
PD: Feijóo, per cert, després de veure les portades dels diaris, va continuar negant que tingués coneixement de les activitats delictives de Dorado.

Response: La impunitat és la sensació que hi han persones que poden fer el que vulguin sense que hi hagi conseqüències ni justícia. El més interessant és atacar aquesta impunitat, com Jordi Évole quan va entrevistar a Feijóo. El periodista li va ensenyar imatges seves amb el Dorado i diverses notícies on s'explicava clarament a què es dedicava Dorado.