Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
VilaWeb ha demanat a diverses personalitats independentistes què cal fer, després d’haver constatat la divisió que hi ha dins el govern de Catalunya, tal com es va veure al parlament.
Aquesta sèrie especial vol ser una contribució al debat que, sens dubte, cal fer entre tots en un moment tan delicat com el present.
Al final de la sèrie, publicarem una selecció dels comentaris que ens hagin enviat els nostres subscriptors.
Parlem amb Jordi Muñoz, professor de Ciències Polítiques a la Universitat de Barcelona.
—L’independentisme s’ha dividit en dos blocs?
Quin significat té això si penseu que sí?
—Crec que dir que l’independentisme s’ha dividit en dos blocs és una exageració, d’una banda, i una simplificació, d’una altra.
És una exageració perquè no crec que es puga equiparar l’existència de discrepàncies estratègiques i un debat viu dins del moviment independentista amb una suposada divisió en blocs.
I és una simplificació perquè, de fet, en el debat estratègic de l’independentisme hi ha clarament més de dues postures.
Més aviat, hi ha un contínuum que cobreix totes les posicions intermèdies entre els sectors que defensen que demà cal abaixar la bandera espanyola del Palau de la Generalitat i publicar uns decrets de desplegament de la DUI al DOGC i sortir massivament al carrer a defensar-ho fins al final, i els qui pensen que cal aparcar la reivindicació del referèndum.
Enmig, com deia, hi ha tota la gamma de grisos.
I, per cert, hi ha matisos molt diferents, no tan sols entre organitzacions i partits, sinó també dins de cadascun dels partits i organitzacions.
—Què cal fer per tornar a agafar la direcció del procés i deixar d’anar a remolc de la repressió de l’estat espanyol?
—Cal assumir que la repressió hi és i hi serà.
No veig un escenari de desjudicialització a curt termini, malauradament.
Tot i que cal intentar-ho, promovent una llei d’amnistia, per exemple.
En tot cas, mentre no es puga desactivar la repressió, caldria fer que condicionés el mínim possible el moviment i les institucions.
Si convertim cada episodi de repressió en un enfrontament intern dins l’independentisme, i fem que ho paralitze tot, la repressió haurà guanyat.
És com el canvi climàtic: hi ha mesures de mitigació, que intenten frenar l’escalfament global, i mesures d’adaptació, que consisteixen a canviar la nostra manera de viure i produir per adaptar-nos a les noves circumstàncies.
Crec que l’independentisme hauria de combinar totes dues estratègies: mitigació (llei d’amnistia i batalla jurídica internacional) i adaptació.
Una bona mesura d’adaptació seria, per exemple, una separació més gran entre els lideratges del moviment, dels partits i els institucionals.
Si s’entén el paper de cadascú i es delimita bé, es pot fer una estratègia de control de danys.
És evident que, en darrera instància, el grau, la intensitat i l’extensió de la repressió depenen del repressor, però crec que tot moviment ha d’intentar preveure-ho i anticipar-s’hi.
—Expliqueu una mesura urgent que proposaríeu al govern, als partits, a les associacions o a la gent, per reactivar el procés d’independència.
—La meua opinió és que el procés d’independència és una cursa de fons.
Perquè avance, s’han de donar tres condicions.
La primera és que el suport intern a la independència ha de ser clarament majoritari.
I això implica començar a guanyar eleccions amb més del 50% del vot.
Això no ho hem fet encara, i enguany tindrem una altra oportunitat.
Seria molt important.
La bona governança de les institucions autonòmiques, amb ambició social i voluntat transformadora, pot ser instrumental en aquest sentit.
Però malauradament, hem perdut temps en això.
La segona és que, a partir de la constatació de l’amplitud i solidesa del suport a la independència, cal donar forma política a l’única ‘supermajoria’ que hi ha en l’opinió pública i la societat catalanes en aquest moment, que és la que dóna suport a una solució democràtica al conflicte, en forma d’un referèndum en què es puga votar sobre la independència.
És el famós 80%, que em fa l’efecte que és més aviat un 70% però en tot cas és un bloc social ‘supermajoritari’.
Ara bé, donar-hi forma política requereix diàleg i negociació amb forces polítiques i socials no independentistes.
Hi ha un cert independentisme que pensa que la solució passa per no parlar amb ningú que no siga independentista, però em fa l’efecte que això, vista la composició de la societat catalana, és la millor recepta per al fracàs.
La tercera condició té a veure amb el context internacional.
Cal treballar perquè siga com menys hostil millor.
La feina internacional s’hauria de reforçar, sabent què podem esperar i què no dels estats, però en tot cas, no deixar de picar pedra.

Response: Conversa amb Jordi Muñoz, professor de Ciències Polítiques a la Universitat de Barcelona, dins la sèrie "I ara què?", sobre la situació actual de l'independentisme. El professor remarca que "Si convertim cada episodi de repressió en un enfrontament intern, la repressió haurà guanyat", a més de destacar que hi ha un contínuum que cobreix totes les posicions.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Tot i que les afirmacions (més o menys) categòriques acostumen a resultar arriscades, crec que no m’erro (gaire) si afirmo que per a la major part dels lectors interessats en el pensament –i hi incloc una part gens menyspreable dels amants de la filosofia– només veure el nom de Søren Kierkegaard en la coberta d’un llibre ja els fa tremolar, almenys una mica.
No és d’estranyar, atès que té una fama, només en part merescuda, d’ésser un os molt dur de rossegar; d’ésser un d’aquells autors que requereixen un esforç gairebé colossal per entendre’l; un d’aquells que, si no comences a llegir en les condicions més òptimes, amb calma, molt de temps i paciència –“no hi ha pressa.
Caminant a poc a poc, pot ser que no s’arribi mai a la meta, però quan un s’afanya massa, pot ser que es passi de llarg”– és possible que et plantegis deixar-lo estar.
Si t’endinses en aquest tan acurat volum d’escrits del filòsof danès –que inclou Migajas filosóficas, El concepto de la angustia i Prólogos, tots ells publicats l’any 1844– de l’Editorial Trotta, traduït per Darío González i Óscar Parcero, i no ho fas ben predisposat, sabent que no et serà fàcil accedir-hi, que t’exigirà una voluntat, fins i tot un sacrifici, en alguns moments, més que considerable, no és pot descartar que et sentis, si no derrotat, almenys superat: superat per una de les ments més prodigioses que ha donat la humanitat.
Una ment prodigiosa que cal rellegir
Potser, no ho negaré, massa prodigiosa i tot, tant que per (tractar de) seguir-la se’t fa necessari llegir i rellegir, una vegada i una altra, les seves argumentacions, si no vols córrer el risc de perdre el fil, de perdre el nord.
Però, si t’adaptes a les seves exigències, si hi poses tot el que tens de la teva part, la recompensa és, també, major; atrevir-se a llegir-lo suposa entrar, per la porta gran, en una acadèmia del pensament, en una escola on potser no aprendrem cap veritat, i, encara menys, metafísica –“Fins a quin punt es pot aprendre la veritat?
Aquesta és la pregunta amb la que ens cal començar”–, però si ens exercitarem en el noble art de la dialèctica: “El que fa que un sigui un bon dialèctic és la fermesa en el que és absolut i les distincions absolutes”.
En una art d’arrel socràtica –“Aquest projecte vas més enllà del que és socràtic”– que ens permetrà disciplinar el pensament, que ens permetrà adonar-nos que no hi ha millor manera de reflexionar que fer-ho amb la màxima seriositat i el major rigor, sense abaixar mai el llistó, sense claudicar en l’exigència; sense caure en la temptació, omnipresent, de salvar les aparences, de conformar-se amb una explicació (o, més aviat, semiexplicació) quan no s’aconsegueix trobar l’explicació racional, quan les dificultats es van acumulant; quan, com més t’immergeixes en una qüestió, en comptes d’obtenir respostes, més creixen les incerteses i els dubtes, les noves preguntes,.
I és per això, perquè la finalitat no és lluir-se o acontentar-se un mateix, sinó fer avançar el coneixement, que Kierkegaard ens adverteix, una vegada i una altra, dels perills que suposa el recurs a la xerrameca insubstancial –“Com més ideal sigui l’ètica, millor.
No ha de deixar-se pertorbar per la xerrameca”–, a l’enginy forçat –“un no és més que un geistreich [enginyós] i se li escapa el punt principal”–, al facilisme –“s’ha passat per alt l’estat intermedi i l’explicació ha incorregut en un sospitós facilisme”–, que ens poden aportar una certa satisfacció i una més que probable notorietat, però que, en realitat, no aporten cap profit, ni per a nosaltres –“així un no arriba a saber res”– ni per a ningú.
Si us pregunteu, doncs, per què us ha de servir llegir el pensador danès –i aquesta és una pregunta perillosa, tramposa, ja que (algunes de) les coses més importants de la vida no tenen cap utilitat pràctica–, crec que hi ha prou raons: per conèixer com ens podem acostar a la veritat i quin és el paper del mestre i quina és el del deixeble en la formació de les persones (Migajas filosóficas); per saber què és l’angoixa, com es crea, quina relació té amb el pecat i quina funció compleix, en la relació de l’home amb la seva espiritualitat o, més aviat, religiositat (El concepto de la angustia); per gaudir del plaer de comprovar com la ironia i la intel·ligència aliades esdevenen la més devastadora arma de destrucció massiva contra la supèrbia i la presumpció (Prólogos).
Però, sobretot, per prendre consciència que perdre’ns les reflexions de les més colossals ments de la història de la humanitat és un luxe que no ens podem permetre.

Response: Søren Kierkegaard és un dels filòsofs que més pot costar d'entendre, fins i tot per als més aficionats a les lectures filosòfiques. Ara, per a fer més accessible les lectures d'aquest pensador danès, l'Editorial Trotta publica un volum amb un recull de seves obres que inclou Migajas filosóficas, El concepto de la angustia i Prólogos.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El Col·lectiu Dignitat ha donat a conèixer aquest dijous l'ocupació d'un bloc de pisos al centre de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà).
Asseguren que és l'"única sortida" que han trobat per a les tres famílies –sis adults i deu menors- que no tenen recursos per pagar un lloguer.
Fa uns mesos ja van ocupar uns pisos buits propietat de bancs a Santa Cristina d'Aro però no tenien ni aigua ni llum i en alguns casos tampoc finestres.
El bloc que han ocupat ara està situat al carrer Jacint Verdaguer número 30 i té la particularitat que és propietat de la Generalitat, ja que forma part de l'herència dels germans Anlló.
Des del col·lectiu expliquen que és el primer cop que s'ocupa un habitatge del Govern a la demarcació i reclamen que se'ls ajudi amb l'aigua –que no tenen - i la llum perquè hi puguin viure "amb dignitat".
De moment tenen previst condicionar-lo poc a poc.
Fa uns dies que hi viuen però el Col·lectiu Dignitat, que col·labora amb altres plataformes com la PAH de Blanes, ho ha donat a conèixer aquest dijous al matí.
Han desplegat dues pancartes amb el missatge 'Bloc de la Generalitat, habitatges buits, lloguers socials' i han exposat la situació de les tres famílies que han passat a ocupar els tres pisos d'aquesta finca, situada al carrer Jacint Verdaguer número 30, al ple centre de Sant Feliu de Guíxols.
La Nadia és una d'elles.
Viu amb cinc persones més de la família, entre les quals hi ha mainada.
Ha explicat que el problema va començar quan es van quedar sense feina i que ara han de viure amb 400 euros al mes i que no poden pagar un lloguer.
Fa un temps ja van anar a ocupar un pis a Santa Cristina d'Aro, que estava buit i que és propietat d'un banc, però que van decidir marxar-ne perquè no tenien aigua, llum i tampoc finestres.
Es queixa que l'administració i els serveis socials no els han trobat una sortida i que han decidit ocupar aquest bloc perquè "no tenien cap més solució".
En els tres pisos que han ocupat i que des de feia anys que no hi vivia ningú hi conviuen un total de setze persones de tres famílies diferents.
Es tracta de deu menors d'entre 3 i 15 anys i de sis adults.
Volen que la Generalitat els ajudi com a propietària
Aquesta ocupació té la peculiaritat que es tracta d'un bloc que pertany a la Generalitat.
Forma part del patrimoni que el Govern va heretar l'any 2004 després que els dos germans –Francisco i Juan Anlló- morissin en poc temps, sense testament ni família coneguda.
El seu patrimoni immobiliari estava format per diversos hotels, cases, pisos i places d'aparcament a Sant Feliu de Guíxols i a Barcelona.
L'any 2014 es va fer l'última subhasta per vendre les diferents propietats.
Aquest habitatge, en concret, és una de les finques que no s'ha aconseguit vendre encara.
La Generalitat preveu destinar els diners de la venda del patrimoni a projectes d'assistència social o institucions culturals tal com estableix la legislació vigent que regula les herències intestades.
Com que la Generalitat n'és el titular, el Col·lectiu Dignitat demana que l'administració els ajudi a "dignificar" la seva estada i que se'ls ofereixi un lloguer social.
Volen que es donin d'alta els serveis bàsics, ja que ara mateix no tenen aigua però sí electricitat.
Van instal·lar fusibles nous perquè no n'hi havia i es van trobar que el subministrament no estava tallat.
Mentrestant, tenen previst condicionar l'espai poc a poc per fer-lo més habitable.
Per altra banda, també reclamen que tant la Generalitat com l'Ajuntament expliquin quants habitatges de propietat tenen buits i que treballin per oferir-los a famílies que ho necessiten.
La plataforma té constància d'unes 25 famílies del municipi que necessiten amb urgència un habitatge.

Response: Un bloc de pisos a Sant Feliu de Guíxols propietat de la Generalitat ha estat ocupat pel Col·lectiu Dignitat. El bloc forma part del patrimoni dels germans Anlló que la Generalitat va heretar el 2004. Des de Col·lectiu Dignitat es vol condicionar els habitatges on hi viuen deu menors i sis adults.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Prop de 800 persones i de 100 entitats socials, cíviques, sindicals i de defensa dels drets humans han signat un manifest que demana a la Generalitat limitar encara més l'aplicació del règim tancat a les presons catalanes.
El manifest presentat aquest dimarts, anomenat '21 hores', pretén què la situació "d'aïllament" dels presos no s'allargui més enllà de 15 dies, com marca la normativa internacional i les anomenades 'Regles Nelson Mandela'.
Per això, volen que la Generalitat, amb competències executives, tot i que no legislatives, en aquesta matèria, no apliqui la normativa espanyola que permet l'aïllament 21 hores diàries durant més de 15 dies.
"21 hores sense veure cap rostre aliè, si no hi ha mirall, ni tan sols el propi; 21 hores sense estímuls, en silenci, sense conversa, només amb els teus propis pensaments; 21 hores sense activitat física, sense poder fixar la vista a l'horitzó", comença el manifest.
El règim d'aïllament a la presó imposa un règim de vida a les persones preses basat en "el tancament en solitud durant la major part del dia, entre 18 i 21 hores".
"Hi ha persones que hi estan dies, d'altres mesos, i d'altres fins i tot anys, malgrat que les normes internacionals per al tractament de les persones recluses, conegudes com les 'Regles Nelson Mandela', estableixen que el temps màxim de reclusió en aïllament ha de ser de 15 dies", afegeix.
Aquest sistema de vida s'imposa com a "tractament permanent, mesura regimental als preventius, sanció puntual o mitjà coercitiu".
Al llarg del 2016 van passar pel règim d'aïllament a les presons catalanes un total de 2.156 persones: 1.487 per haver estat sancionades i 669 per haver estat classificades en primer grau del tractament penitenciari.
"Si partim de la premissa constitucional que la presó, en principi, ha d'actuar com agent de reinserció de les persones preses i, per tant, a una vida en comunitat, quin sentit té l'aïllament?
Se sosté afirmar que aquests tractaments funcionen, mentre les persones preses s'autolesionen o, fins i tot, arriben a suïcidar-se?
Davant d'aquests resultats, per què se segueix aplicant com a tractament penitenciari?
Una societat democràtica del segle XXI es pot permetre seguir perpetuant una institució com l'aïllament? ", es pregunta el manifest, que recorda que tot i que la competència legislativa és de l'estat espanyol, Catalunya en el marc de l'execució penal pot deixar d'aplicar el règim d'aïllament.
La Relatoria Especial de les Nacions Unides per a qüestions de tortura i d'altres tractes o penes cruels, inhumans i degradants ha recomanat en nombroses ocasions a tots els països prohibir la reclusió en aïllament de les persones preses, excepte en circumstàncies excepcionals i, en aquests casos, pel menor temps possible.
Segons els signants, la reclusió en aïllament de més de 15 dies ha de ser prohibida, "atès que nombrosos estudis han mostrat que pot causar un dany mental crònic".
"L'aïllament perllongat genera situacions que poden arribar a ser considerades com tractes o penes cruels, inhumans o degradants; a més de la vulneració de drets humans que suposa, és injustificada, per anacrònica i ineficaç", conclou.
Per tot això, els signants reclamen que el Parlament de Catalunya es pronunciï sobre la necessitat de suprimir el règim d'aïllament del sistema penitenciari català, per no ser compatible amb la dignitat humana ni amb el principi de reinserció social i que, amb l'objectiu de donar passos ferms cap a aquest objectiu, insti al Govern a respectar la legalitat internacional i, en conseqüència, a aplicar únicament l'aïllament de forma absolutament excepcional i exclusivament com a sanció, amb una durada inferior a 15 dies, deixant d'aplicar-se en qualsevol dels altres supòsits previstos en la normativa vigent.
El manifest ha estat signat per prop de 700 persones a nivell individual i per prop d'un centenar d'entitats catalanes i de tot l'estat, entre les que destaquen representants dels 'comuns', la CUP, el sindicat CGT, la Coordinadora per a la Prevenció i Denúncia de la Tortura, la FAVB, l'Institut de Drets Humans de Catalunya, IRÍDIA - Centre per la Defensa dels Drets Humans, Justícia i Pau, l'Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans de la UB, Tanquem els CIE i l'Observatori DESC.

Response: Al voltant d'un centenar d'associacions socials i en defensa dels drets humans reclamen a la Generalitat que compleixi amb la normativa internacional i les "Regles Mandela" i que limiti encara més el règim tancat penitenciari. Les entitats socials ho reclamen que d'aquesta forma no es causarien seqüeles permanents als reclusos castigats.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Dilluns comença el judici contra l’ex-president de la Generalitat, Artur Mas, i dues de les conselleres del seu govern, Joana Ortega i Irene Rigau, per haver organitzat el 9-N, en el qual van participar més de 2,3 milions de catalans.
El fiscal demana deu anys d’inhabilitació per al president i nou per a les conselleres, en un judici que, segons les enquestes, té el rebuig de la gran majoria de catalans.
Una majoria molt clara, contra la judicialització del procés
Gairebé dos terços dels catalans estan en contra que Artur Mas sigui jutjat per haver promogut el 9-N, segons les dades del GESOP.
Aquest percentatge podria créixer encara més si tenim en compte que hi pot haver un percentatge de la població que considera que es pot fer el judici però que en cap cas haurien de ser condemnats a cap pena.
Per votants dels diferents partits polítics, el judici té el rebuig gairebé unànime dels votants de Junts pel Sí (94%) i de la CUP (91%), les dues formacions independentistes.
I cal afegir-hi l’oposició d’una gran majoria dels votants d’En Comú Podem (82%) i una part molt important dels votants socialistes (42%).
L’oposició al judici va molt més enllà dels partidaris de la independència: un 35% dels que votarien en contra de la independència tampoc no hi estan d’acord.
Cal destacar que la xifra dels qui s’oposen al judici és similar al 64% de catalans que actualment afirmen que participarien en un referèndum encara que no hi hagi acord amb l’estat.
Els votants dels partits independentistes tenen una posició més uniforme en contra del judici que no pas els contraris al dret de decidir.
El PSC, contrari a l’autodeterminació, però que considera que dur als tribunals els conflictes entre Catalunya i Espanya hauria de ser ‘l’últim recurs’, té els votants dividits entre partidaris i detractors del judici.
Fins i tot, els votants de PP i C’s, amb uns dirigents que donen ple suport a perseguir judicialment els polítics independentistes, tenen una part de votants que es mostren contraris a seguir aquesta estratègia.
La majoria considera que ‘no hi ha democràcia a Espanya‘
Més enllà del suport directe als acusats pel 9-N, és molt significatiu que una majoria de catalans (56%) consideri que no hi ha democràcia a Espanya perquè no es permet als catalans de votar sobre la independència en un referèndum.
El percentatge dels qui consideren que no hi ha democràcia és superior al dels partidaris de la independència.
Queda clar, també, que hi ha un percentatge de la població favorable al RUI que denuncia la manca de democràcia espanyola però que no es decanta pel sí.
Concretament, un 24% dels qui es declaren contraris a la independència consideren que no hi ha democràcia arran del vet de l’estat al referèndum.
Paral·lelament, una gran majoria de catalans considera que polítics i ciutadans han de complir les lleis i que aquesta és la base de la democràcia.
En aquest punt també cal tenir en compte que una majoria de ciutadans, tant de Catalunya com de l’estat espanyol, considera que la independència judicial espanyola és inexistent, i que el poder judicial fa una interpretació restrictiva de la llei en favor d’una visió concreta de l’estat.
Cal recordar que la querella contra els membres de la Generalitat no va estar exempta de polèmica.
Els fiscals catalans es van oposar per unanimitat a presentar-la, i va ser forçada pel fiscal de l’estat, Eduardo Torres-Dulce, que va acabar dimitint, pocs dies després, per la pressió del poder polític.
El començament de la fase repressiva
El judici comença dilluns i es preveu que s’allargui fins divendres.
Les associacions civils han fet una crida ‘a defensar la democràcia’, i han convocat una concentració a la porta del jutjat, a la qual ja s’han inscrit desenes de milers de persones.
Una mostra de suport que ha estat considerada pel ministre de Justícia espanyol, Rafael Català, com una voluntat de coaccionar.
Després de l’aprovació del pressupost i amb el referèndum com a horitzó, els tribunals tindran un paper crucial.
Més enllà d’aquest judici, hi haurà també els del diputat Francesc Homs, el regidor de Vic Joan Coma, la batllessa de Berga, Montserrat Venturós, i la presidenta del Parlament, Carme Forcadell.
Una possible inhabilitació de Forcadell podria accelerar l’agenda del procés, tenint en compte que es mantindria en el càrrec.
Per entendre la magnitud de la persecució judicial cal recordar que, encara no fa un any, un terç dels municipis catalans estaven amenaçats per la justícia espanyola.
Més enllà de la persecució de polítics concrets, l’estat espanyol ha amenaçat d’intervenir les competències d’Educació, precintant els col·legis, i les de seguretat, per controlar directament els Mossos.
El poder judicial, doncs, tindrà un paper clau en aquests mesos vinents del procés.
A l’altra banda, la mobilització popular en serà un contrapès essencial.

Response: Dades del GESOP mostren que una majoria dels catalans (el 56%) considera que l’estat espanyol no és democràtic i més dos terços consideren que el judici contra Mas, Ortega i Rigau és injust. Això en la setmana que comença el judici contra l’ex president de la Generalitat, Artur Mas i Joana Ortega i Irene Rigau.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Ramon Barnils (1940-2001), Xavier Vinader (1947-2015) i Joan Fuster (1922-1992).
L’editorial 3i4 presenta aquest dimecres tres llibres que recullen una antologia d’articles i textos dels dos periodistes catalans i l’intel·lectual valencià.
Tots tres han deixat un sòlid llegat d’obra i pensament, i molts són els periodistes, intel·lectuals i projectes presents que tenen en Barnils, Vinader i Fuster els seus mestres.
Ara les generacions més joves, que no els van conèixer, podran recuperar els articles publicats a la revista El Temps pels periodistes i els opuscles polítics de Fuster: “Contra el nacionalisme espanyol.
Antologia d’articles 1984-2000” (Ramon Barnils), “Confidencial.
Antologia d’Articles 1995-2015” (Xavier Vinader) i “Escrits de combat.
Pamflets polítics.
1962-1983” (Joan Fuster).
Aquesta trilogia es presentarà demà passat al Palau de la Generalitat de Catalunya, en un acte presencial sota les mesures per la covid-19, que també es podrà seguir per internet a partir de les set del vespre.
Hi parlaran, en directe o per Skype, els tres prologuistes del llibre (Carles Puigdemont, que prologa Barnils, Josep-Lluís Carod-Rovira, que prologa Fuster, i David Fernández, que prologa Vinader).
La revista El Temps va avançar fa dies el pròleg de Carles Puigdemont, que podeu llegir ací, en què el president descriu la influència i la mirada que Ramon Barnils deixa rere seu: “Barnils va crear escola i va ensenyar als qui aleshores volíem dedicar-nos al periodisme que només essent crític, amb total independència i lluny de sectarismes, s’exercia el periodisme Amb un estil molt personal i una acuradíssima selecció de les formes i del lèxic, el seu periodisme enllaça amb l’articulisme lliure, agosarat, que va brillar durant els anys de la Catalunya republicana.”
El podeu llegir ací: “Ramon Barnils va ser, i és, mestre de periodistes.
Si a la tropa dels polítics professionals els venta bufetades (dialèctiques) amb la mà plana, als del seu ofici no els concedeix gens de descans ni complaença.
Gens ni mica.
Hi aboca tot l’arsenal i s’hi inclou com a diana.”
Els tres prologuistes i els tres epiloguistes (Ferran Garcia-Oliver fa l’epíleg de Fuster i Francesc Viadel el de Vinader) seran els sis ponents de l’acte de presentació dels tres llibres de demà passat.
Tres autors, una sola idea.
“La idea amb tots tres llibres era creure que hi ha tres autors amb doble valor.
Un d’històric, autors que funcionen molt bé per entendre una època.
I un valor d’actualitat.
Pots llegir els textos de tots tres i són vigents, s’aguanten, i serveixen per entendre Catalunya, el País Valencià, o a les clavegueres de l’estat.
“Són textos punyents, molts escrits en el context de l’auge del blaverisme, on Fuster refusa el blau de la bandera, aposta pel terme Països Catalans i País Valencià, pel català com a llengua de cohesió i explica que per normalitzar el català, s’ha de desnormalitzar el castellà.
Tots publicats en opuscles en solitari, menys el darrer, que és una conferència de Fuster en uns Premis Octubre, on ve a dir que no ens podem tancar en un espai regional, i que cal conformar un mercat i un espai cultural nacional comú que comprengui tots els Països Catalans”, afirma Jan Brugueras.
Fou aquest, curiosament, qui en va fer una definició més precisa: ‘Fuster és un element normal de la totalitat de la nostra àrea lingüística’.”
“Francesc Viadel ha escollit el vessant de periodista d’investigació, amb contactes dins la policia, etarres, sicaris de la policia, mafiosos.
Els seus articles eren teòricament columnes d’opinió, però moltes vegades hi acabava analitzant fets del present a partir de la seva experiència investigadora, tot fent ús dels contactes que havia fet en tots aquests àmbits tan diversos.
Això es pot veure clarament en el tema dels GAL.”
Segons Fernández, sense la intervenció de Vinader no s’haurien prohibit les bales de goma al Principat.
Podeu comprar els llibres a la Botiga de VilaWeb

Response: Aquest dimecres, l'editorial 3i4 presenta tres llibres que conformen una antologia dels dos periodistes catalans i intel·lectual valencià Ramon Barnils (1940-2001), Xavier Vinader (1947-2015) i Joan Fuster (1922-1992). Els tres autors van deixar un llegat ben sòlid, i es vol donar a conèixer entre les generacions més joves els articles publicats a la revista El Temps.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El president d'Infraestructures.cat, Joan Jaume Oms, ha assegurat aquest dimecres a la tarda al Parlament que l'empresa ha millorat els seus controls interns i la transparència després de la seva incorporació, l'hivern del 2016, arran de la detenció de l'exmàxim responsable de l'empresa pública Josep Antoni Rosell en el marc de l'operació 'Petrum' per suposades comissions irregulars de constructores a CDC.
En una compareixença al Parlament, Jaume ha dit que no podia donar gaires detalls perquè encara hi ha secret de sumari per part de l'Audiència Nacional, però sí que ha parlat de millores genèriques.
Entre les mesures, destaca que a la mesa de contractació ja no hi ha cap càrrec polític, que les puntuacions es fan per tres tècnics i que totes les puntuacions estan motivades i permeten seguir-ne la traçabilitat.
Això "dona tranquil·litat a la plantilla i a tothom", ha dit.
També es fa una auditoria sobre les contractacions que es duen a aprovació a cada consell d'administració, i es fa una memòria anual sobre totes les adjudicacions amb els canvis de puntuacions o d'adjudicataris.
A més a més, s'han designat dos tècnics responsables de 'compliance', que tenen una bústia anònima de queixes i denúncies.
Aquests tècnics no informen al president, sinó que fan un informe anual que presenten al consell d'administració.
Això els permetrà en un futur tenir un certificat internacional ISO o similar.
Oms també ha explicat que l'empresa és una de les companyies públiques que rep més ofertes de mitjana per licitació, unes 14.
L'oferta econòmica suposa el 35% de la puntuació, i la valoració tècnica un 65%.
De fet, més del 70% dels criteris són objectius, inclòs el preu, i la desviació de preus el 2017 va ser només del 4%.
El 2018 la desviació va augmentar al 7% a causa de la nova llei europea de contractes públics.
En el marc de la investigació judicial, ha dit que la companyia no ha estat "reactiva", sinó "proactiva", aportant la informació i documentació que ha considerat important per al procediment, per acord unànime del consell d'administració.
Així, per exemple, s'ha aportat un informe amb un anàlisi de mostreig dels expedients contractuals d'anys anteriors.
Els grups parlamentaris han admès que amb el secret de sumari judicial no es pot donar més informació concreta, però han demanat a Oms informació genèrica sobre els procediments interns.
Història del 'cas Petrum'
L'origen del cas 'Petrum' és el juny del 2014 la Guàrdia Civil va escorcollar l'Ajuntament de Torredembarra i va detenir l'alcalde, Daniel Massagué, de CiU.
Per una banda, s'investigava si a l'empresa de consultoria Efial se li haurien encarregat alguns informes de forma irregular per uns 18.000 euros al mes.
Per l'altra, si l'alcalde Massagué s'hauria embutxacat suposades comissions a través de l'empresa constructora Teyco.
El cas 'Petrum' com a tal salta a la llum pública el juliol del 2015 quan la Guàrdia Civil va detenir tres membres de la família Sumarroca propietaris de Teyco.
Es tracta de Jordi Sumarroca, conseller delegat de la constructora i fill de Carles Sumarroca, un dels fundadors de CDC, així com una cosina i un oncle vinculats a Teyco.
Segons la Fiscalia Anticorrupció, la família Sumarroca hauria pagat presumptament 1,4 milions d'euros a Massagué, a través de set empreses, a canvi suposadament de favors en adjudicacions d'obra pública a la constructora Teyco.
Arran de la documentació decomissada a Teyco, la Guàrdia Civil investiga si CDC s'hauria pogut beneficiar de possibles comissions il·legals en l'adjudicació d'obres públiques i com ho hauria fet i se centren en la fundació CatDem.
El 28 d'agost d'aquell any la Guàrdia Civil va escorcollar la CatDem i el despatx del seu administrador i també tresorer de CDC, Andreu Viloca, a la seu del partit, al carrer Còrsega de Barcelona.
A més, es va escorcollar el domicili de l'extresorer de CDC Daniel Osàcar, implicat també en el 'cas Palau'.
En aquesta segona fase de l''operació Petrum', la policia va recopilar expedients d'obres fetes per Teyco als ajuntaments de Sant Cugat del Vallès, Sant Celoni, Figueres i Lloret de Mar.
L'octubre del 2015 va esclatar la tercera fase de l''operació Petrum', amb la detenció de Viloca i set persones més, la majoria empresaris acusats d'haver pagat comissions il·legals.
Entre els detinguts, també hi ha Josep Antoni Rosell, director general d'Infraestructures.cat, i dos treballadors de CDC.
Paral·lelament, es va escorcollar la seu de CDC, els ajuntaments d'Olot i de Sant Fruitós de Bages i diverses empreses com Rogasa, OP Roller i DEC4, els directius de les quals també van ser detinguts.
La investigació es basava en la llista d'empreses que havien fet donacions a CatDem que podrien ser comissions il·legals encobertes al partit.
Els agents buscaven coincidències temporals i possibles sobrecostos en l'adjudicació d'obres públiques.

Response: Segons afirma Joan Jaume Oms, el president d'Infraestructures.cat, aquest dimecres ha assegurat al Parlament que arran del "cas Petrum" la transparència i el control intern han millorat després de la seva incorporació l'hivern de l'any 2016. El pes dels criteris objectius i auditories anuals ha augmentat sobre les puntuacions dels contractes.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
La setmana passada se celebrava a Nova York la cimera del clima.
Una de les imatges més difoses de l’esdeveniment va ser la que “confrontava”, si es pot comparar així, una noia de setze anys i l’home més poderós del planeta, que sembla que cregui que insultar-la forma part de la lluita contra el canvi climàtic.
Greta Thunberg va fer un discurs dur i clar.
“Jo no hauria de ser aquí, hauria de ser a l’escola a l’altra banda de l’oceà” [...]
“Heu robat els meus somnis, la meva infantesa amb paraules buides.
I, tanmateix, soc una de les afortunades.
Hi ha persones que pateixen, i n’hi ha que moren; ecosistemes sencers col·lapsen, som a l’inici d’una extinció massiva i la única cosa que vostès poden parlar són diners i comptes de fades sobre creixement econòmic etern.
Com us atreviu?”
Les seves paraules van generar comentaris entre l’admiració i la crítica furibunda.
Però què n’opinen d’això els experts?
En general, els experts donen la benvinguda a qualsevol iniciativa que busqui sensibilitzar i moure a prendre accions cap a la mitigació del canvi climàtic.
Tant si són molt emocionals com si són dades crues; tant si mobilitzen els joves com si ho fan als grans.
Consideren que hi ha lloc per a tothom, perquè som en estat d’emergència climàtica i tots en patirem les conseqüències.
Seran els joves els qui es veuran més afectats.
De manera que el moviment #fridaysforfuture és benvingut pels científics.
Els eslògans “No hi ha un planeta B” ó “Aquesta maleïda bossa de plàstic viurà més que jo” són pressions per a sensibilitzar i moure cap a la mitigació de l’escalfament i del canvi global.
No ens podem permetre el luxe de criticar ningú per empènyer en aquest sentit cap a la mitigació dels efectes.
Qui pot dir, doncs, que Greta no té dret a parlar així?
No sembla que hàgim de perdre gaire temps.
Cada nou informe del Grup Intergovernamental sobre el Canvi Climàtic (IPCC) corregeix les estimes fetes pocs anys abans i les conclusions són més desencoratjadores.
El darrer informe recollia les dades d’entorn set mil publicacions sobre la la situació dels oceans, signades per un centenar d’autors de trenta-sis països.
El resultat és alarmant.
S’ha detectat que l’augment del nivell del mar degut al desglaç augmenta a una velocitat accelerada: si fa quaranta anys la pujada es mesurava en mil·límetres, ara es fa en centímetres.
La distribució és desigual: és especialment acusada en els extrems septentrional i meridional del planeta.
Hi ha hagut moltes alarmes de l’Àrtic.
Al darrer informe s’inclouen els canvis en el batec anual de la banquisa antàrtica, que cada any avança i es contrau 14 km de mitjana; aquesta dècada la retirada s’ha triplicat respecte la dècada anterior.
El deu per cent de la població humana –més de sis cents milions de persones- es distribueix a les costes.
També es veuran afectades les poblacions de muntanya.
S’estima que es veuran afectats mil tres-cents milions de persones pel desglaç.
Ciutats com Nova York, Tokio o Londres tenen un pla d’infraestructures per a mitigar els efectes de la pujada del nivell del mar.
Però als llocs on no hi ha diners per a fer aquestes inversions milionàries preventives són els qui més en patiran els efectes.
L’augment de temperatura de l’aigua té una inèrcia.
Si les emissions de diòxid de carboni es redueixen de manera que es pugui mantenir l’augment de la temperatura en dos graus respecte a les dades preindustrials –com es va acordar a la cimera de París-, l’augment mitjà del nivell del mar s’estima entorn en quaranta cm. Però aquest escenari més optimista no sembla que es pugui acomplir.
En l’escenari més pessimista, és a dir, el qual es mantindrien les emissions com fins ara, que és el que sembla més probable malauradament, l’augment pot arribar fins al metre a la fi del segle.
A més, l’escalfor acumulada en els oceans farà augmentar els fenomens atmosfèrics relacionats: huracans, ciclons, tifons, inundacions, gotes fredes –com les vistes fa ben poc al sud-est de la península.
No és d’estranyar, doncs, que els joves aprofitin qualsevol mitjà per queixar-se.

Response: Greta Thunberg s'encarava contra l'home més poderós del planeta i li retreia que, degut a la constant obsessió de les elits per a buscar un creixement econòmic etern, el planeta ho ha sofert i han hipotecat el futur del jovent d'avui dia. El seu discurs ha despertat tant crítiques com molta admiració.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El president de Cecot, Antoni Abad, ha reafirmat la ‘lleialtat’ de l’entitat que dirigeix envers Foment del Treball i ha considerat que la patronal catalana ‘no guanya res’ expulsant un membre ‘actiu i que impulsa moltes iniciatives’ com Cecot.
Abad ha fet aquestes declaracions durant l’esmorzar de Nadal de l’ens que s’ha celebrat aquest dijous a Terrassa.
Tot plegat després que aquest dilluns la Junta Directiva de Foment aprovés un expedient d’expulsió contra Cecot.
Abad s’ha mostrat ‘sorprès’ amb la situació actual i ha advertit que ‘la desunió no aporta res’.
Així mateix, ha assenyalat que tot i que a vegades la forma d’actuar d’ambdues entitats no coincideixi aquest no és un fet ‘limitatiu’.
El responsable de Cecot apunta que estan a l’espera de conèixer el contingut del document per donar-hi resposta amb ‘rigor i responsabilitat’.
En aquesta línia s’ha mostrat disposat a solucionar els possibles ‘malentesos’ que s’hagin produït i a seguir treballant al costat de Foment.
‘Cecot se sent i és part de Foment’.
Així de contundent s’ha mostrat el president de Cecot, Antoni Abad, que s’ha preguntat ‘quin avantatge té apartar un soci molt actiu i amb iniciativa?’.
El president de la patronal egarenca considera que Foment ‘no guanya res’ expulsant de l’entitat a Cecot i remarca que la ‘lleialtat’ d’aquest ens envers Foment és ‘volguda i sòlida’ i que la seva voluntat és que aquesta entitat empresarial sigui ‘influent i potent’.
En aquest sentit, ha assegurat que els empresaris no volen sentir parlar de discussions internes: ‘Entorns externs i interns de Foment m’han traslladat el missatge que la desunió no ens convé’, relata Abad que afegeix que Cecot vol seguir formant part de Foment i que està oberta a resoldre ‘qualsevol malentès’ que s’hagi pogut produir.
‘Foment és cúpula però nosaltres som una entitat que aglutina molts gremis i la sensació és que hi ha un corrent que amb educació i prudència trasllada desafecció.
El nostre paper és resoldre els problemes i orientar les decisions polítiques.
Està clar que aquesta feina en serem més guanyadors si la fem junts’.
Sorpresa per l’expedient
El president de Cecot ha dit que va rebre la notícia de l’expedient d’expulsió amb ‘sorpresa’ perquè la relació amb Foment al llarg del 2017 havia estat cordial: ‘No hem treballat amb tensió i el que volem és que la relació sigui tranquil·la’, ha comentat.
Amb tot, ha reconegut que la manera de fer de les dues entitats a vegades no coincideix però indica que aquest fet ‘no és limitatiu’.
Abad no ha volgut entrar a valorar els motius que han portat Foment a tirar endavant aquesta acció ni les paraules del secretari general d’aquesta patronal, Joan Pujol, que en una entrevista amb l’ACN ha considerat que ‘pot ser que Cecot acabi fora de Foment però que torni amb una altra direcció’.
Abad s’ha limitat a dir que no creu que es tracti d’una qüestió personal i que quan rebin el document prepararan les al·legacions oportunes i sabran què s’ha de respondre.
‘La nostra intencionalitat és mantenir la unió’, ha insistit el president egarenc.
‘Ara tenim un expedient informatiu i aquesta voluntat que expresso’, ha apuntat el president que s’ha compromès a respondre-hi ‘amb rigor i veracitat’ i ha dit que espera ‘que tot això passi de pressa’ per poder seguir treballant per servir les empreses.
En aquesta línia ha lamentat que aquesta mena de processos puguin comportar ‘desafecció’ i ha recordat que si en alguna ocasió Cecot ha liderat alguna actuació empresarial ha estat informant prèviament a Foment.
‘Ens distraiem amb el que no toca i no defensem amb la força que pertocaria el que toca’, ha comentat Abad que ha posat com a exemple que el Tribunal Constitucional espanyol donés la raó a Cecot i a un ampli conjunt d’entitats en el cas Castor.
‘Tot això es va oferir en més d’una oportunitat perquè ho liderés Foment, no som uns desalmats’, ha matisat Abad que ha dit que ‘no s’ha d’interpretar com una fricció sinó que forma part de la dinàmica relacional i que no és exclusiva de Cecot’.

Response: Antoni Abad, el president de Cecot, ha fet unes declaracions a Terrassa en les que diu que està sorprès per l’expedient d’expulsió contra Cecot, a més a més, reafirma la "lleialtat" de l’entitat que dirigeix envers Foment del Treball. Segons Abad, la patronal catalana perd molt en expulsar un membre actiu i que s'encarrega d'impulsar moltes iniciatives.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
L'Ajuntament de Barcelona ja ha desconnectat de les grans companyies elèctriques.
Aquest diumenge es posa en marxa el nou operador energètic municipal, Barcelona Energia, que suposa que el consistori deixa de dependre d'Endesa per proveir d'electricitat l'enllumenat públic, els semàfors i bona part dels equipaments de la ciutat.
En una segona fase, que començarà a partir del 2019, un total de 20.000 llars metropolitanes podran contractar els serveis del nou ens, que actua com a comercialitzadora.
L'alcaldessa, Ada Colau, ha afirmat que es tracta de "l'operador públic més gran de tot l'Estat".
A Cadis en tenen un, però a mitges amb Endesa, i a Pamplona tot just estan fent els tràmits.
Colau ha subratllat que així es guanya sobirania en les decisions sobre l'energia, permet "desconnectar de l'oligopoli" de les grans companyies i que l'Ajuntament sigui autosuficient, i impulsar polítiques públiques basades en les energies renovables.
A més, emplaça la Generalitat i l'Estat a replicar l'aposta de Barcelona i "explorar canvis similars".
L'operador municipal incorporarà progressivament durant aquest juliol un total de 3.908 contractes que fins ara estaven adjudicats a Endesa, i que formaven part del contracte energètic municipal.
Aquest diumenge s'estrena amb 60 d'aquests contractes, com el del mateix edifici consistorial de la plaça de Sant Jaume, però en el paquet també hi ha l'enllumenat del carrer, els semàfors, els museus, els centres cívics, les comissaries de la Guàrdia Urbana, els edificis municipals d'habitatge, els mercats, els cementiris, equipaments esportius i un llarg etcètera.
El subministrament a tots aquests espais el passa a fer Barcelona Energia, la marca que depèn de l'empresa pública Tractament i Selecció de Residus (TERSA), que és propietat de l'Ajuntament i de l'Àrea Metropolitana (AMB).
Ha rebut un encàrrec per a un any, prorrogable 12 mesos més, per un import de 29,3 milions d'euros, el qual suposa un estalvi econòmic anual per al consistori de 710.000 euros en relació a la despesa que li generava el contracte amb Endesa.
Els aparcaments i el metro no contracten l'operador
Barcelona Energia s'estrena amb la generació de 200 gigawatts hora (GWh) que procedeixen de la incineradora (180 GWh), la planta de biogàs del Garraf (18 GWh) i les plaques fotovoltaiques (2 GWh) que hi ha repartides per la ciutat, com la pèrgola del Fòrum.
Per al consum municipal es preveu que es necessitaran 162 GWh, però per ara no tots els equipaments de l'Ajuntament els proveirà el nou operador energètic.
Els que depenen de l'empresa Barcelona de Serveis Municipals (B:SM), com ara els aparcaments o el zoològic, no podran contractar els serveis del nou operador fins al setembre del 2019 una vegada acabi el contracte vigent.
El metro, un altre gran consumidor públic, no es preveu que s'hi apunti per ara, perquè la compra de l'energia es fa agregada amb la resta d'operadors dels suburbans de l'Estat.
La mateixa Àrea Metropolitana ja ha endegat els tràmits per fer com l'Ajuntament i també contractar l'electricitat a Barcelona Energia, cosa que el regidor d'Energia de la capital catalana, Eloi Badia, calcula que l'AMB aprovarà a la tardor.
També es preveu obrir a altres ajuntaments metropolitans.
La incorporació de l'administració metropolitana permetrà fer un nou salt i al gener no només els particulars barcelonins podran contractar l'operador, sinó també els veïns de la resta de municipis.
Les llars particulars no veuran una reducció de la factura
La limitació de les 20.000 llars s'explica perquè només un 20% del volum de negoci de l'operador pot provenir de fora del sector públic, de manera que, com més administracions s'apuntin als seus serveis, més famílies també ho podran fer.
No obstant això, per a les llars difícilment els suposarà una reducció de la factura de la llum.
"Els marges són molt petits", defensa Badia, si bé també subratlla que seran sensibles amb col·lectius com les famílies monoparentals i nombroses, i que adequaran la potència que necessiti l'usuari, i d'aquí sí que pot venir un estalvi en la factura.
En tot cas, entre els principals avantatges per als particulars cita la millora en l'assessorament.
La comercialitzadora també exercirà a partir del gener de representant de tots els veïns que tinguin plaques solars, als quals els cobrarà una tarifa de productors.
Ser generador particular d'energia renovable havia deixat de ser atractiu a causa de les normatives estatals.
La tensa relació de Colau amb Endesa
La relació entre el govern de Colau i les elèctriques ha estat tensa durant el mandat, i un dels aspectes que hi ha contribuït més ha estat el contracte energètic.
Endesa va aconseguir que s'anul·lés el concurs per adjudicar-lo.
El desacord d'aquesta gran elèctrica i Gas Natural amb els plecs de licitació del contracte municipal, els quals incorporaven l'obligació d'afrontar la pobresa energètica, va motivar que l'impugnessin, i el Tribunal Català de Contractes del Sector Públic va acabar donant la raó a Endesa i va anul·lar-lo.
Amb el nou operador energètic, l'Ajuntament deixa de dependre d'aquestes companyies.

Response: Ada Colau, alcaldessa de Barcelona, ha decidit desconnectar-se dels grans subministradors elèctrics que fins ara gestionaven l'electricitat de la ciutat. A partir d'ara, serà un nou operador energètic municipal, Barcelona Energia, el que proveirà d'electricitat tot l'enllumenat públic, així com el semàfors i altres equipaments municipals. En una segona fase, es proveirà de llum 20.000 llars metropolitanes.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El primer ministre britànic, David Cameron, ha promès aquest dijous "lluitar dur" per aconseguir "un bon acord" de renegociació de la situació del Regne Unit dins de la Unió Europea.
A l'arribada a la cimera de caps d'estat i de govern que se celebra a Brussel·les, Cameron ha exigit "progrés real" en les quatre àrees que vol renegociar, tot i que ha admès que no hi haurà un acord aquesta mateixa nit.
El president francès, François Hollande, li ha advertit que "no és acceptable revisar els fonaments dels compromisos europeus".
El president del Consell Europeu, Donald Tusk, ha dit que hi ha "bona voluntat" entre els estats membres però que algunes demandes són "inacceptables".
"Mantindrem una conversa sobre la renegociació de la situació del Regne Unit a Europa, i jo vull veure un progrés real en les quatre àrees", ha assegurat Cameron als periodistes.
El primer ministre britànic vol canvis en quatre punts: la relació entre els països de l'Eurozona i els que mantenen la seva pròpia moneda, el reforç de la competitivitat en el mercat interior, el respecte per la sobirania dels parlaments estatals i la reducció dels ajuts públics a què poden acollir-se els immigrants comunitaris.
"Lluitaré dur per la Gran Bretanya durant tota la nit.
Crec que assolirem un bon acord", ha dit Cameron, que tot i això ha admès que el seu objectiu no és tancar un pacte aquest mateix dijous.
"No pressionarem per un acord aquesta nit, però volem un impuls real", ha afegit el líder britànic.
El punt més sensible de la negociació és la proposta de David Cameron de limitar els ajuts públics que poden rebre els immigrants de la resta de la UE que s'instal·len al Regne Unit.
El primer ministre conservador vol que hagin de contribuir a les arques públiques un mínim de quatre anys abans de poder accedir a determinades prestacions laborals o d'habitatge social.
"Les consultes que he mantingut amb tots els estats membres mostren la bona voluntat de totes les parts implicades, però això no canvia el fet que alguns punts de la proposta britànica semblen inacceptables", ha dit el president del Consell, Donald Tusk, a l'arribar a la cimera, en relació a la qüestió de la immigració.
"Si el primer ministre Cameron persuadeix els líders aquesta nit de que podem treballar plegats per trobar solucions sobre els quatre temes, tindrem una opció real d'assolir un acord el febrer", ha dit Tusk.
Però alguns estats, com França, han mostrat cautela.
"Si bé és legítim escoltar el primer ministre (britànic), no és acceptable revisar els fonaments dels compromisos europeus", ha advertit François Hollande.
"Volem entendre el senyor Cameron, coneixem les seves propostes, però les pot precisar.
Si estan d'acord amb la legislació europea, la negociació podrà tirar endavant.
Si no, la negociació serà més difícil", ha indicat.
La cancellera alemanya, Angela Merkel, ha assegurat a l'arribar a la cimera que el seu objectiu és "mantenir el Regne Unit a la Unió Europea".
Amb tot, ha advertit que Berlín no vol limitar "les llibertats bàsiques, el principi de no discriminació o la lliure circulació" de la UE.
El primer ministre britànic ha promogut una llei al parlament de Westminster per celebrar un referèndum sobre el rol del Regne Unit a la UE abans de finals del 2017.
L'objectiu de Cameron es renegociar les quatre demandes presentades i assolir una nova proposta d'encaix del Regne Unit a la UE, previsiblement el febrer, per sotmetre-la a referèndum en els següents mesos.
Si els britànics voten 'sí' a la proposta, seguiran a la UE, i si hi voten 'no', en marxaran.
El govern de Cameron ha advocat sempre per seguir dins de la UE si assoleix "un bon acord", tot i que no descarta fer campanya pel 'no' si el pacte no és el que desitja.

Response: El primer ministre britànic, David Cameron, es compromet a "lluitar dur" per a aconseguir "un bon acord" a les negociacions per a l'encaix del Regne Unit dins de la Unió Europea. Ha demanat que hi hagi un progrés real en quatre àrees, mentre que el president francès, François Hollande, adverteix que "no és acceptable revisar els fonaments dels compromisos europeus".


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Diputats lleidatans d'ERC, d'En Comú Podem i PSC-PSOE al Congrés dels Diputats s'han compromès a reclamar, amb el suport de diputats al Parlament, una comissió Estat-Generalitat per tal de trobar solucions al mal estat que presenten una seixantena de quilòmetres de carreteres i camins de diferents poblacions del Baix Segre, que són competència de la CHE.
Els diputats s'han sumat així a les reivindicacions dels alcaldes de les poblacions afectades que demanen que aquesta problemàtica es debati en el marc de la comissió mixta sobre traspassos o bé mitjançant la creació d'una comissió específica.
Els alcaldes d'Alcarràs, Gimenells i el Pla de la Font, Sucs i Raïmat, al Segrià, i Saidí (Baix Cinca) demanen el traspàs d'aquestes vies ja sigui a la Diputació de Lleida o a la Generalitat –i a la Diputació d'Osca en el cas de Saidí-, amb la consegüent assignació pressupostària que permeti la reparació definitiva d'aquestes carreteres i camins.
Els diputats lleidatans al Congrés, Mònica Lafuente (PSC), Jaume Moya (En Comú-Podem) i Xavier Eritja (ERC), juntament amb un diputat aragonès del PSOE, han visitat aquest dilluns, acompanyats pels alcaldes de les localitats afectades del Baix Segre, diferents trams de carreteres i camins d'aquestes poblacions que són titularitat de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE) i que presenten un mal estat per la manca d'intervencions en la seva reparació per part de l'organisme de conca.
Després de reunir-se amb els alcaldes i de visitar l'estat de les carreteres, Lafuente, Moya i Eritja s'han compromès a reunir-se amb diputats lleidatans al Parlament per tal de fer un front comú en la reclamació al govern espanyol de la convocatòria d'una comissió Estat-Generalitat que abordi aquesta problemàtica, amb l'objectiu d'aconseguir el traspàs d'aquesta seixantena de quilòmetres de carreteres i camins de la CHE a altres administracions que puguin fer-se càrrec de la reparació i manteniment d'aquestes vies de comunicació, tal com reclamen els alcaldes de la zona.
En concret, volen que aquests trams de carreteres i camins siguin traspassats a la Diputació de Lleida o a la Generalitat –i a la Diputació d'Osca en el cas de Saidí- o bé, en tot cas, als ministeris de Foment o Agricultura, amb la corresponent dotació pressupostària.
L'alcalde d'Alcarràs, Miquel Serra, ha tornat a reivindicar la necessitat del traspàs d'aquestes carreteres i camins, acompanyat d'una dotació pressupostària, per tal d'adequar-los en funció del volum econòmic d'aquestes localitats, que sumen prop de 20.000 habitants.
També ha recordat que es tracta de vies de comunicació molt utilitzades per pagesos i ramaders per accedir a les seves explotacions.
Altrament, Serra ha comparat les "inversions milionàries" que s'han fet des de l'Estat amb l'alta velocitat amb la manca d'inversions fetes en camins i carreteres de la CHE.
L'alcalde d'Alcarràs també ha explicat que l'Ajuntament de Lleida s'ha sumat a les seves reivindicacions per estar al costat dels alcaldes pedanis de Sucs i Raimat.
Cal recordar que la setmana passada els grups al Congrés de Democràcia i Llibertat, Socialista, ERC i En Comú Podem ja van presentar una proposta de no de Llei instant al possible traspàs de la titularitat d'aquestes vies de comunicació a les administracions autonòmiques, provincials o locals que correspongui.
Així mateix, el 13 d'abril passat els alcaldes de les poblacions d'Alcarràs, Gimenells i el Pla de la Font, Saidí, Sucs i Raimat van lliurar al president de la CHE, Raimundo Lafuente, unes 1.300 signatures de veïns d'aquestes localitats, així com les mocions aprovades als respectius consistoris reclamant una solució definitiva al mal estat que presenten les carreteres i camins de la CHE al Baix Segre.
El president de la CHE ja va emplaçar els alcaldes a traslladar les seves reivindicacions a la comissió mixta Estat-Generalitat, tot al·legant que l'organisme no disposa dels recursos necessaris per poder reparar aquestes carreteres i camins.
Les poblacions afectades destinen globalment més de 40.000 euros anuals per reparar com poden aquestes carreteres i camins, davant la manca d'actuació per part de la CHE, segons Serra.
Segons els alcaldes, la darrera intervenció de la CHE per "apedaçar" els forats d'aquestes vies va ser l'any 2011.

Response: Diputats i alcaldes lleidatans reclamen al Congrés dels Diputats una comissió Estat-Generalitat per arreglar uns 60 quilòmetres de carreteres del Baix Segre que pertanyen a la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre. Aquests trams es traspassarien a la Diputació de Lleida o a la Generalitat amb la corresponent dotació pressupostària per assegurar la seva reparació, que la CHE no assumeix.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
La inversió estrangera captada per la Generalitat va assolir els 322 MEUR el 2018, un 34% més que el 2017, amb un total de 84 projectes i va generar 5.455 llocs de treball, un 70% més que l'any anterior.
La consellera d'Empresa i Coneixement, Àngels Chacon, i el conseller delegat d'Acció, Joan Romero, han destacat que es tracta de la segona millor xifra dels darrers en cinc anys pel que fa a inversió i la millor en el cas dels llocs de feina.
D'altra banda, els llocs de treball creats com a conseqüència de la inversió estrangera suposen el 7,2% del total de creació de nova ocupació a Catalunya l'any passat.
Estats Units amb un 24% i Japó amb un 14% són els principals països d'origen d'aquests projectes i el 25% dels projectes captats són industrials.
El Departament d'Empresa i Coneixement ha atret a través d'ACCIÓ un total de 84 projectes d'inversió estrangera el 2018, un 20% més que l'any anterior.
Tal i com ha explicat Chacon, aquesta xifra contempla només la inversió productiva i no la financera, com sí fa el govern espanyol, un dels motius pels quals s'explica la diferència de xifres.
A més, Romero ha dit que un de cada dos projectes que arriben a Catalunya passen per ACCIÓ.
Aquests 84 projectes suposen la xifra més elevada de la sèrie històrica.
Tot i això, han insistit que els agrada fer les comparacions per quinquennis i d'aquesta manera, el nombre de projectes materialitzats amb el suport de la Generalitat han augmentat un 64% entre 2014 i 2018 en comparació amb els cinc anys anteriors.
Pel que fa a la inversió, s'han superat els 1.500 MEUR entre 2014 i 2018, un 9,3% més que en l'anterior quinquenni.
Chacon ha insistit en la xifra de creació de llosc de treball, que ha asseverat que és el principal objectiu del Govern.
"Volem economia productiva i llocs de treball", ha declarat en ser preguntada per les diferències entre les xifres aportades per l'Estat i les catalanes.
A més, han explicat que el 63% dels llocs creats són altament qualificats, en sectors com la investigació o les TIC.
Per últim, Chacon ha indicat que si se sumen els llocs de treball mantinguts gràcies a aquestes inversions la xifra arriba als 6.724 llocs de feina.
Pel que al tipus d'inversió, el 39% dels projectes han estat noves inversions de companyies que ja estaven establertes a Catalunya i el 37% de companyies que no estaven a Catalunya, mentre que un 12% van ser ampliacions.
Actualment hi ha 8.642 empreses estrangeres establertes a Catalunya.
Per països, el 23,8% eren dels Estats Units, el 14,3% del Japó, gairebé un 12% del Regne Unit, un 9,5% d'Alemanya i la mateixa xifra de França, de Suïssa provenien el 6%, de Bèlgica el 3,6%, dels Països Baixos el 2,4%, el mateix que de Suècia, entre d'altres.
Així, tot i el pes dels Estats Units i el Japó, el 54% dels projectes tenien origen europeu.
Sobre el tipus de projectes, es manté la tradició manufacturera ja que el 25% dels projectes són d'aquest àmbit, seguit de les TIC (18%), els serveis (15%) i la Recerca i el Desenvolupament (14%).
Tot i la prevalença de la indústria manufacturera, Romero ha destacat que cada cop més hi ha una nova inversió focalitzada en la instal·lació de la seva seu a Catalunya i centres d'excel·lència.
"És una nova onada d'inversió que se suma a la ja existent", ha apuntat.
Així, els 'headquarters' representen el 6% dels projectes del 2018, xifra que s'ha més que quadruplicat en els darrers cinc anys.
Per sectors, lidera el de les TIC (27%), l'automoció (14%) i la logística, comerç electrònic i distribució (12%).
La indústria química i la farmacèutica també tenen un pes destacat, amb un 11 i un 7%, respectivament.
D'altra banda, la principal via de captació d'aquests projectes han estat les oficines d'ACCIÓ, amb un 24% del total.
Segons la Generalitat, per cada euro públic invertit en l'atracció d'inversió estrangera s'ha aconseguit un retorn de 129 MEU d'inversió per part de multinacionals.
Retorn de les seus socials a Catalunya
Com ja va fer dimarts en ser preguntada sobre si el Govern ha de fer alguna cosa més perquè tornin les empreses que van traslladar la seva seu social la tardor del 2017, Chacon ha insistit que totes les empreses "són més que benvingudes" i ha demanat preguntar al govern espanyol "què pensa fer" per revertir el decret que els va obrir la porta per fer-ho.
La consellera ha insistit que Catalunya els ofereix "el mateix que quan eren aquí", que segons ha explicat és treballar perquè tinguin l'ecosistema necessari per tirar endavant.
Chacon ha apuntat que des de l'estranger es reconeix Catalunya "com la millor zona on invertir" i ha apuntat que si això no és suficient és perquè "hi deuen haver altres elements" que se li "escapen".
"Ho podem dir en tots els idiomes: benvingudes, welcome...", ha ironitzat.

Response: L’agència ACCIÓ, del Departament d’Empresa i Coneixement, ha atret 322 MEUR en inversió estrangera el 2018, un 34% més que l’any anterior, i la creació de 5.455 llocs de treball. Dels 84 projectes, un 24% venen dels Estats Units i un 14% del Japó. Es distribueixen en els sectors manufacturer, les TIC, els serveis i la Recerca i el Desenvolupament.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
L’envestida de la policia espanyola durant el referèndum de l’1-O a la demarcació de Lleida va ser la llavor a partir de la qual van nàixer els comitès de defensa de la república (CDR), entitats creades pels votants que van defensar els col·legis electorals i que van decidir no quedar-se de braços creuats davant la repressió.
Quatre mesos després, també a Ponent, els comitès s’han convertit en la punta de llança de la mobilització popular en defensa de la independència amb una manera de treballar assembleària on les idees, i propostes circulen en horitzontal i no de dalt a baix.
Les grans manifestacions que s’han vist a la ciutat de Lleida en els darrers mesos han germinat gràcies, en part, a la tasca d’aquests comitès, nou a la capital i una quarantena a les comarques de la demarcació.
"Els CDR ens han servit per conèixer-nos més entre nosaltres i per activar-nos des del carrer sense necessitat d’esperar què diuen els polítics", afirma a NacióDigital un membre del comitè del barri de Mariola-Escorxador, que posa l’accent en l’estructura d’aquests organismes, on tothom mana i obeeix de la mateixa manera.
A Lleida, els CDR són autònoms; proposen, debaten i executen.
Aquesta manera de funcionar s’allunya de les praxis que tenen l’ANC i Òmnium Cultural, entitats amb estructures molt més jeràrquiques i, per tant, més vulnerables a la represàlia de l’Estat.
"Els CDR tenen les mans més lliures.
Fem reunions informatives cada dues setmanes i els portaveus es van rellevant", apunta un membre del CDR de Cappont, que destaca que l’objectiu de defensar la independència passa per davant de les afinitats polítiques que pugui tenir cadascú.
Resistir i fer créixer la base
De fet, és gairebé impossible saber el nombre exacte de persones que formen part dels CDR lleidatans.
"La intensitat del moment polític et marca el grau de mobilització, i et pots trobar amb assemblees de vint persones, amb grups de Telegram on n’hi ha seixanta i amb mobilitzacions on som 40.000", diuen des del comitè del barri de Noguerola, una zona on s’han començat a fer xerrades informatives sobre els beneficis del trajecte cap a la República.
A Lleida, els CDR estan evolucionant cap una via doble en la qual la "resistència" de carrer es combina amb la pedagogia que faci possible la suma d’aquells que dubten del procés i de la creació de l’Estat català.
"Un 47% de la població no és suficient, i hem de fer créixer aquesta base social independentista", s’explica des de Noguerola.
"Un 47% no és suficient i hem de fer créixer la base social indepedentista", diu un membre del CDR de la Noguerola
Als CDR lleidatans no s’han vist represàlies, i encara que s’apliquen algunes petites mesures de seguretat i control, la realitat és que no consten pressions ni amenaces per part de cap organisme espanyol.
"Si algú es volgués infiltrar ho podria fer, però aquí ens coneixem tots i al final ho acabaríem veient", expliquen.
Els comitès de la capital s’informen entre ells de les activitats que es duen a terme en trobades que també es fan amb la resta d’entitats que hi ha a la demarcació, que tenen menys gent per la simple lògica de la gran diferència demogràfica entre la ciutat de Lleida i la resta de municipis del territori.
"Tenim menys gent que a la ciutat però ens activem de la mateixa manera quan toca", assegura un membre del CDR de la comarca de la Noguera, que posa l’accent en la xarxa resistent que s’ha creat en els darrers mesos en la qual hi ha tingut un paper fonamental les xarxes socials.
En aquest sentit, s’explica que la distància entre municipis s’ha superat gràcies a les possibilitats que dona la tecnologia.

Response: Els comitès de defensa de la república o CDR a Lleida s’organitzen per defensar i fer créixer la base social independentista, amb 9 grups a la capital i uns 40 a comarques. S’organitzen en assemblees i es comuniquen per Telegram, fan reunions informatives sobre els beneficis de ser independents i els portaveus es relleven periòdicament. Tothom mana i obeeix.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Els tres agressors de les animalistes que gravaven els correbous de Mas de Barberans (Montsià) el 30 d'abril del passat 2016 han acceptat multes per un total de 8.010 euros per evitar el judici.
Un acord de conformitat amb les acusacions ha evitat finalment la vista oral que s'havia de celebrar aquest dilluns al matí al jutjat penal número 2 de Tortosa.
Els tres condemnats, membres d'una mateixa família de Sant Carles de la Ràpita, han reconegut davant la jutgessa els delictes de coaccions, lesions lleus i danys, amb l'agreujant de discriminació ideològica.
Les activistes agredides, pertanyents a l'organització AnimaNaturalis, han celebrat la sentència.
Consideren que pot marcar un abans i un després perquè no es produeixin més agressions d'animalistes durant aquests espectacles.
Prevista a dos quarts de deu del matí, la vista oral no s'ha acabat celebrant després que les negociacions prèvies mantingudes pels advocats de totes les parts i Fiscalia hagin permès segellar un acord de conformitat.
Els acusats José Gabriel Navarro, Janine Chalé i Albert Navarro han mostrat la seva conformitat amb les penes i la jutgessa ha dictat sentència ferma.
Imposa a cadascun dels tres 18 mesos de multa, a raó de tres euros diaris -1.620 en total a cadascun-, per un delicte de coaccions.
Un mes de multa per un delicte lleu de lesions a José Gabriel Navarro i Janine Chalé -90 euros cadascun- , dos delictes en el cas d'Albert Navarro -180 euros-.
També imposa quinze mesos de multa -1.350 euros- pels delictes de danys a Chalé i Albert Navarro, així com un mes per un delicte lleu de danys a José Gabriel Navarro -90 euros-.
Els condemnats han acceptat també l'agreujant per discriminació ideològica, un dels principals aspectes que reclamaven les acusacions –a més d'AnimaNaturalis, també s'ha personat al procés Acció Legal Animalista com a acusació popular-.
Paral·lelament, i a banda d'assumir el cost del procés, la jutge ha imposat també als tres agressors la responsabilitat civil pels danys materials i físics soferts per les dues activistes d'AnimaNaturalis.
D'una banda, condemna a José Gabriel Navarro a pagar a Aïda Gascón 393,85 euros per la càmera de fotos i una targeta de memòria, així com 30,82 euros per unes ulleres.
El mateix condemnat i Albert Navarro també hauran de respondre de les lesions causades a Gascón amb 210 euros.
Finalment, Chalé i Albert Navarro, han estat condemnats a pagar 210 euros per les lesions de l'altra activista, Jasmine Moreno, i per la càmera de vídeo d'Aïda Gascón valorada en 594,97 euros.
"Hem aconseguit el que volíem: que els acusats reconeguessin tots els fets, inclòs l'agreujant per discriminació.
És molt pedagògic perquè, a partir d'ara, ningú hagi de patir cap tipus de coacció o repressió en places de bous", ha declarat a la sortida dels jutjats Aïda Gascon, una de les agredides i directora d'AnimaNaturalis a l'Estat espanyol.
Un dia que consideren "històric", que pot fixar un precedent per al futur no només a Catalunya, sinó també al País Valencià –on són moltes les poblacions que organitzen també actes taurins-, per garantir la llibertat de "documentar" i poder testimoniar aquest tipus d'espectacles.
Remarquen, de fet, que la denúncia i la difusió mediàtica de l'agressió de Mas de Barberans, gravada amb vídeo des de l'altra banda de la plaça també per activistes antitaurines, ha ajudat a aconseguir una major presència policial als actes taurins per evitar qualsevol reacció violenta o incident per part dels aficionats i donar tranquil·litat a les activistes "sense haver de patir per la nostra integritat física", precisa.
"Hi ha molta tensió i intenten amagar les imatges de maltractament.
Intentem que –la sentència- sigui pedagògica: que el sector taurí, que està acostumat a utilitzar la violència per treure els animals, que es tregui del cap utilitzar la violència per defensar cap idea".

Response: Dues activistes d’AnimaNaturalis celebren la condemna als tres acusats d’agredir-les. Els agressors, membres d’una mateixa família, han acceptat 8.000 euros en multes pels delictes de coaccions, lesions lleus i danys i l’agreujant de discriminació ideològica. Les activistes han aconseguit que els acusats reconeguin tots els fets i esperen no patir per la seva integritat física en documentar altres actes taurins.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Façana de l'Ajuntament de Sant Jaume de Frontanyà.
Foto: Flickr / Moisès Rial.
No presentar els comptes municipals correctament i a temps té doble càstig des del 2011.
Per una banda, càstig en forma de retenció de les bestretes que el govern espanyol avança cada mes als ajuntaments en concepte de la seva participació en els tributs de l’Estat.
A la llista negra, encetada el setembre de 2011 sota el paraigua de la llei d’Economia Sostenible impulsada per l’executiu del PSOE, encara hi ha set dels 140 municipis catalans que apareixien en el primer llistat.
Des de fa set mesos, no reben ni un sol euro de Madrid.
Sant Jaume de Frontanyà (el Berguedà), Montmaneu (l'Anoia), Sagàs (el Berguedà), Santa Maria de Merlès (el Berguedà), Viver i Serrateix (el Berguedà), Massanes (la Selva) i Bonastre (el Baix Penedès) han passat aquests mesos amb 25% menys del seu pressupost mensual per aquest concepte.
Els municipis, però, no perden aquestes transferències mensuals, sinó que les recuperen en el moment que envien a Hisenda els comptes anuals de l'exercici anterior.
Però no només és Madrid, qui sanciona els mals alumnes.
L’última reforma de la llei de la Sindicatura de Comptes, aprovada el 2011, condiciona la concessió de subvencions al fet que els ajuntaments hagin entregat la comptabilitat íntegra abans del 15 d’octubre de l’any següent a l’exercici.
Els incomplidors s’arrisquen a què les subvencions atorgades pel govern català als organismes locals, majoritàriament a través del fons de cooperació local de Catalunya, quedin retingudes.
En aquesta circumstància es troben també els set municipis assenyalats pel ministeri espanyol d’Hisenda, que se sumen a una llarga llista de 99 consistoris catalans.
El catedràtic d’Hisenda Pública de la Universitat de Barcelona (UB) Joaquim Solé i Vilanova atribueix aquesta situació a una "laxitud en el control dels comptes dels ajuntaments per part de la Generalitat i la Sindicatura de Comptes, que potser no han vetllat prou perquè els consistoris més menuts complissin les mateixes exigències de transparència financera que els grans".
Segons Solé, si els ajuntaments petits no tenen prou recursos per pagar un interventor de comptes, "la Generalitat o les diputacions han de col·laborar en el pagament, això sí, fent-ne pagar una part a l’ajuntament perquè entengui que és una despesa necessària".
Falta de temps i canvis de color
Sant Jaume de Frontanyà és el municipi més petit de Catalunya, i no presentar els comptes li ha suposat tenir retingut el 100% del pressupost municipal: "Tenim diversos conceptes retinguts, de l’Estat i de la Generalitat, és una pilota que es va fent més grossa, i que de moment, ja suma uns 66.000 euros retinguts, això és, el pressupost d’un any", explica l’alcalde, Rubén Lladós.
El consistori funciona amb "estalvis que hi havia a la caixa", i té paralitzades les dues obres del municipi.
L’alcalde, del PSC, denuncia que l’anterior alcalde, d’ERC, va deixar "els comptes sense fer dels dos anys anteriors, i només ens va avisar amb un marge de quinze dies.
Lògicament, no hi vam ser a temps".
A més, el fet de ser un municipi tan petit els impedeix tenir una secretària treballant a fons en aquesta qüestió, només ve a Sant Jaume els dimecres al matí.
Amb tot, Lladós confia que el municipi sortirà de la llista negra espanyola a l’abril, i en conseqüència, també de la de la Sindicatura de Comptes.
"La situació ja és molt crítica", sentencia.
L’alcalde de Santa Maria de Merlès, Josep Costa, també assegura que té els números "pràcticament enllestits", i que en aquest cas, "no són quantitats massa elevades, de manera que hem pogut mantenir l’activitat aquests set mesos sense rebre diners de Madrid".
També Viver i Serrateix veu molt propera la resolució del problema: "La liquidació està feta, ara només falta enviar-ho telemàticament.
Ens hem trobat en aquesta situació per manca de temps i de mitjans, som molt petits i ho fem tot com podem", explica un tècnic del consistori.
Aquest municipi només té retinguts uns 4.000 euros del ministeri d’Hisenda, que "no ens ha fet anar massa malament".

Response: D'acord amb la llei espanyola d’Economia Sostenible, set consistoris catalans no reben les bestretes d’impostos d’Hisenda perquè no han presentat els comptes municipals de 2010. També tenen retingudes les subvencions que atorga la Generalitat a través del fons de cooperació local. Aquests municipis són Sant Jaume de Frontanyà, Montmaneu, Sagàs, Santa Maria de Merlès, Viver i Serrateix, Massanes i Bonastre.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Els "refugiats, estrangers, estranys" i les persones en risc d'exclusió social seran protagonistes de la temporada 2017/2018 del Teatre Lliure.
Una temporada que tindrà com a plats forts 'Medea' a partir d'Eurípides i dirigit per Lluís Pasqual; 'Bérénice' de Jean Racine i també dirigit per Pasqual; 'El somriure al peu de l'escala' de Henry Miller, que compta amb la direcció de Ramon Simó; 'Obabakoak' dirigit per Calixto Bieito a partir del llibre de Bernardo Atxaga; 'La visita de la vella dama' dirigit per Jordi Palet i protagonitzat per Vicky Peña; Fernando Bernués dirigirà 'Si mireu al vent d'on ve' amb Eduard Farelo i Emma Vilarasau, i Carol López, 'El sistema solar' amb Nausica Bonnín, Aina Clotet, Marc Clotet i Guillermo Toledo.
La temporada arrencarà el 14 de setembre amb l'espectacle Nit de reis (o el que vulguis), de William Shakespeare, dirigida per Pau Carrió i interpretat per la Kompanyia Lliure.
És "un Shakespeare completament embogit, que comença com una comèdia explicant una història d'amor i es converteix en un blues sobre l'amor i el desamor", ha assegurat Pasqual.
Un dels temes principals d'aquesta temporada són els refugiats.
"Hi ha un grup d'espectacles que no tracten de reflectir (aquesta realitat) perquè això ho fa el periodisme, sinó que vol glossar i extreure l'essència poètica per fer arribar aquesta realitat de moltes formes amb textos nous i antics".
El primer espectacle dedicat a aquest eix és El metge de Lampedusa, dirigit per Miquel Górriz a partir del llibre Llàgrimes de sal, de Tilda Tilotta i Pietro Bartolo.
Xicu Masó serà l'únic intèrpret del muntatge.
Pasqual dirigirà dos espectacles que tenen a veure amb l'estrangeria: Medea a partir d'Eurípides i Bérénice, de Jean Racine.
També ha assenyalat que en els dos textos "l'arrel de la tragèdia es troba en la qualitat d'estrangeria tant d'una protagonista com de l'altra".
Medea estarà interpretat per Andreu Benito, Roger Coma, Andrés Herrera i Emma Vilarasau, i Bérénice, pels mateixos actors menys Andrés Herrera.
En el marc de la proposta infantil El Lliure dels Nens, s'interpretarà Molsa a partir de la novel·la homònima de David Cirici amb la companyia Thomas Noone Dance.
Altres obres relacionades amb l'estrangeria són Històries d'Istanbul, a contrapeu, de Yesim Özsiy Gülan, dirigida per Joan Arqué amb Mercè Aranega, Francesc Ferrer, Elena Fortuny, Carles Gilabert, Jordi Martínez i Magda Puig.
En l'apartat de persones en risc d'exclusió social, s'ha programat Living with the lights on, de Mark Lockyer i dirigit per Ramin Gray; Trans (més enllà), dirigit per Didier Ruiz, en el qual el Lliure "proposa obrir els ulls i el cor davant dels qui tenen una identitat sexual que no es correspon amb la biologia"; Cinema, protagonitzat per persones en risc d'exclusió social i Sis personatges, dirigida per Juan Carlos Martel Bayod amb sis persones que viuen i dormen al carrer i que pujaran a l'escenari.
Per altra banda, Ramon Simó dirigirà El somriure al peu de l'escala, amb Joan Arqué, Jordi Martinez i Tanja Haupt, que tracta sobre un pallasso retirat que torna a la pista a causa d'un accident.
La visita de la vella dama dirigit per Jordi Palet estarà protagonitzat per Vicky Peña, qui es posa a la pell d'una multimilionària que torna al seu poble natal disposada a enfrontar-se al passat.
Jan Lauwers dirigirà al Lliure la versió teatral d'un guió de John Cassavetes, Begin the beguine.
Obabakoak i Calixto Bieito
Un dels espectacles destacats és Obabakoak dirigida per Calixto Bieito i basat en el reconegut llibre d'Atxaga.
"Es curiós que al segle XXI, l'escriptor, explicant històries fundacionals de persones i coses del País Basc, hagi aconseguit un retrat universal del començament de moltes comunitats i col·lectivitats", ha assenyalat el director del Lliure.
Emma Vilarasau pujarà per tercera vegada a l'escenari del Teatre Lliure la pròxima temporada i aquesta vegada amb el muntatge Si mireu el vent d'on ve, amb dramatúrgia de Marc Rosich i direcció de Fernando Bernués.
Mentre, Carol López dirigirà El sistema solar, amb Nausica Bonnín, Aina Clotet, Marc Clotet i Guillermo Toledo.
Cesc Gelabert tornarà al Lliure amb Escrit en l'aire, en un muntatge que servirà per recordar a Moisès Maicas, qui era el seu director.
Entre les noves reposicions de la temporada hi haurà Maria Estuard, a partir de l'obra de Friedrich von Schiller i amb direcció de Sergi Belbel, i In memoriam, sobre la quinta del Biberó dirigida per Pasqual.
Xifres de final de temporada
La temporada 2016/2017, el Teatre Lliure ha acollit 139.858 espectadors, dels quals 116.564 són dels tres espais del teatre i 23.294 de les gires.
El Lliure de Montjuïc ha rebut 80.829 espectadors amb un 82,4% d'ocupació, mentre que el Lliure de Gràcia haurà rebut 35.735 espectadors amb un 90,3% d'ocupació.
En total, l'ocupació ha estat del 84,7%.
La recaptació ha estat d'1,36 milions, sense comptar l'IVA.

Response: El Teatre Lliure prepara la temporada 2017-2018 amb espectacles al voltant dels refugiats, estrangers i estranys. Lluís Pasqual dirigirà “Medea”, d’Eurípides, i “Bérénice”, de Jean Racine. Ramon Simó dirigeix “El somriure al peu de l’escala”, de Henry Miller, mentre Calixto Bieito s’encarrega d’un text de Bernardo Atxaga, “Obabakoak”. Pau Carrió dirigeix “Nit de reis (o el que vulguis), de Shakespeare.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
La Generalitat aprovarà al Consell de Govern de dimarts 26 de juliol el trasllat a l'Aragó de les 53 obres d'art del Monestir de Sixena que es troben al Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC).
Formen part de les 97 obres d'art que el jutjat de primera instància número 1 d'Osca ha ordenat traslladar a l'Aragó abans del 25 de juliol.
El Govern accedeix doncs a complir aquesta sentència provisional pel que fa a les 53 obres del MNAC, que es troben al dipòsit i no s'han exposat mai, perquè no formen part del catàleg de béns protegits.
Ho han explicat a l'ACN fonts del departament de Cultura de la Generalitat que han insistit en la impossibilitat, en canvi, de complir amb la sentència provisional pel que fa a les 44 obres restants, que estan al Museu de Lleida.
Des de la Generalitat insisteixen que aquestes 44 formen part d'una col·lecció, que estan catalogades i protegides per la Llei catalana de Patrimoni i que per tant, el Govern no pot incomplir les lleis catalanes.
Recorden a més, que la sentència del jutjat d'Osca no és ferma, ja que està recorreguda.
A l'abril, el conseller de Cultura, Santi Vila, ja va proposar cedir les 53 de les 97 obres del Monestir de Sixena emplaçades al MNAC, però la falta de consens polític i territorial va obligar-lo a fer marxa enrere.
El departament de Cultura ha confirmat a l'ACN que el conseller Vila va enviar una carta aquest dimecres a la seva homòloga aragonesa en què explicava la situació de les 97 peces d'art en litigi i la seva catalogació.
A la carta, s'informava que com que les 53 peces del MNAC no estan sotmeses a un règim de protecció i, en compliment de la sentència provisional de la jutgessa d'Osca, es podia procedir al seu trasllat i s'afegia que dimarts s'aprovarà un acord de govern en aquest sentit.
Es tracta de pintures i mantellines, entre d'altres, que Vila ja va intentar cedir a l'Aragó a l'abril d'aquest any.
L'intent, però, va resultat fallit a causa de la falta de consens polític, tot i que des del MNAC s'havia donat el vist-i-plau.
Des del departament de Cultura s'ha informat a l'ACN que un cop aprovat l'acord de govern dimarts, el MNAC començarà el procés per traslladar les 53 peces i que aquest procés podria allargar-se "uns dies".
El trasllat d'aquestes 53 obres d'art sembla doncs que es serà una realitat tot i que el Parlament de Catalunya va aprovar la setmana passada, amb 102 vots a favor (JxSí, PSC, CSQP, PPC i CUP), cap en contra i 25 abstencions (C's), una proposta de resolució en què demanava al Govern de la Generalitat que portés a terme, d'acord amb les competències previstes en l'Estatut d'Autonomia de Catalunya, la Llei de Museus i la Llei de Patrimoni Cultural Català, totes les accions que calguessin per tal de garantir que les obres d'art procedents del Monestir de Sixena, i que es conserven al Museu Nacional de Catalunya (MNAC) i al Museu de Lleida, romanguessin en aquests museus.
Cal tenir en compte que el Consell de Govern tindrà lloc el dimarts 26 de juliol, un dia després del màxim establert per la jutgessa d'Osca pel trasllat provisional de les 97 obres d'art en litigi que es troben a Catalunya.
La sentència que anul·la les vendes de les obres i que obliga a traslladar les 97 peces a l'Aragó està recorreguda per la Generalitat a l'Audiència d'Osca.
Paral·lelament, hi ha un altre procés judicial obert que fa referència a les pintures murals del Monestir de Sixena exposades al MNAC.
La Generalitat ha recorregut a l'Audiència d'Osca la sentència del mateix jutjat de primera instància número 1 d'Osca que ordena també traslladar-les a l'Aragó.

Response: El Consell de Govern del 26 de juliol acordarà traslladar a l’Aragó 53 obres d’art del Monestir de Sixena que es troben al MNAC, però no permet el trasllat de 44, catalogades i protegides per la Llei catalana de Patrimoni i situades al Museu de Lleida. Així complirà amb part de la sentència provisional del jutjat d’Osca, ja recorreguda.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El judici per l’accident de metro de València començarà al gener i durarà fins al juliol, segons que s’ha acordat en una reunió feta avui entre les defenses, la fiscalia, la resta d’acusacions i el jutjat penal 6 que portarà el cas.
En l’accident de la línia 1 del metro de València, del 3 de juliol de 2006, hi van morir quaranta-tres persones i quaranta-set més van quedar ferides de diversa consideració.
D’acord amb la previsió de calendari, doncs, la vista clourà quan farà catorze anys de l’accident.
Segons que ha informat l’Associació de Víctimes del Metro 3 de Juliol, en la reunió s’ha fixat, com a primera mesura, el calendari de les sessions, que transcorreran de gener a juliol, amb divuit setmanes per a proves testificals i pericials.
L’associació ha manifestat la seva ‘satisfacció per aquest pas que ens acosta una mica més a esbrinar tota la veritat sobre l’accident’.
‘Estem convençuts que el judici finalitzarà amb la condemna dels vuit acusats per la falta de diligència en la gestió de l’empresa’, diu en un comunicat, en què subratlla que tots ells tenien el deure de garantir la seguretat dels viatgers i treballadors i que les seves funcions es vinculaven amb una planificació adequada, a evitar més riscs dels imprevisibles i a preveure tots aquells que se’n pogueren derivar.
Acausa dels seus càrrecs, ‘els acusats eren coneixedors del risc que suposava per a la circulació deixar tota la responsabilitat en mans del conductor, i encara tenint la capacitat d’actuar, no van fer res per a evitar-ho’, recorden.
El passat mes de febrer, la jutgessa d’instrucció del jutjat 21 de València, Nieves Molina, que es va encarregar de la investigació de l’accident, va dictar l’obertura de judici oral contra vuit ex-alts càrrecs de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV), entre els quals, Marisa Gracia, qui era gerent de FGV, després de la petició feta en aquest sentit pel ministeri fiscal i les acusacions particulars.
Els processats, a més de Marisa Gracia, són el director d’Operacions, Manuel Sansano; el responsable d’Auditoria per a la Seguretat i Circulació, Juan José Gimeno; el cap de Tallers de València Sud, Luis Miguel Domingo Alepuz; el cap de la Línia 1, Sebastián Argente; el director adjunt d’Explotació, Vicente Contreras; el director tècnic, Francisco García, i el responsable d’estudis i projectes, Francisco Orts.
La fiscalia demana tres anys i set mesos de presó per a cadascun perquè considera que els fets entorn de l’accident constitueix un delicte contra els drets dels treballadors en la seva modalitat de seguretat i higiene en el treball; quaranta-tres homicidis per imprudència greu professional i quaranta-set delictes de lesions per imprudència greu professional.
A tots ells els demana, a més, una inhabilitació especial, en el cas de Gracia, per a l’exercici de càrrec directiu en empresa pública o privada durant cinc anys i sis mesos, i el mateix període per als altres set, encara que en aquests últims ho és per a l’exercici de professió relacionada amb el ram del transport de viatgers.
Per la seva banda, les víctimes del metro eleven a quatre anys la petició de condemna per als ex-directius, en la mateixa línia pràcticament que l’escrit del fiscal.
La causa es va allargar fins que, el novembre del 2018, la instructora va donar per conclosa la investigació, encara que ‘vinculada’ per l’ordre de l’Audiència Provincial de reobrir el cas, que la mateixa jutgessa havia arxivat unes quantes vegades, Per al tribunal valencià hi havia indicis de delicte que permetien de continuar endavant amb la investigació prenent declaració com a investigats als ex-directius que entenia que, en el seu àmbit de poder de decisió, havien de conèixer el traçat de la Línia 1 i els riscos inherents a la conducció.
Encara després d’aquesta conclusió, va haver-hi nous tràmits processals fins a l’obertura del judici oral, contra la qual no cabia recurs, es remetia el cas als jutjats penals com a òrgan d’enjudiciament i restava la fixació de l’assenyalament de la vista.

Response: El 3 de juliol de 2006, un accident del metro de València deixà 43 morts i 47 ferits. Tretze anys després s’acorda el calendari del judici, de gener a juliol. L’associació de víctimes acusa vuit ex alts càrrecs per “falta de diligència en la gestió de l’empresa” i perquè coneixien els riscos relacionats amb la conducció i no els van evitar.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
El director de l'ONG catalana Pro Activa Open Arms, Òscar Camps, ha denunciat aquest dimecres a Brussel·les la "greu vulnerabilitat de la dona i els nens" refugiats.
"Aquí estan massa enfeinats amb xifres, números i estadístiques", ha lamentat Camps, que ha explicat a l'ACN que les màfies separen les famílies a Turquia i obliguen les dones i els nens a creuar el mar "amb altres persones, que no són ni els seus marits ni la seva família" i que "no tenen el més mínim respecte per la seva situació i la dels seus nens".
Per això, quan les barques naufraguen, "ningú vetlla per la vida de les dones i els nens, perquè no són les seves dones ni els seus nens" i la majoria de supervivents són homes.
Precisament és davant d'aquesta problemàtica que la feina de l'ONG de Badalona que dirigeix Òscar Camps, Pro Activa Open Arms, esdevé essencial.
Són dels pocs que fan tasques de salvament directe al mar grec, perquè la Unió Europea s'ha negat fins ara a crear una força de salvament marítim, i ara els eurodiputats els ho volen reconèixer.
El dur camí fins a Europa
Camps explica que la trajectòria d'una família de refugiats comença a Turquia, on passen "a mans de màfies, que els envien a hotels a l'interior i els tenen allà tancats esperant el moment per creuar".
"Després els pugen en furgonetes, separen marits de dones i nens, els treuen els mòbils", descriu, remarcant que les mares de família s'adonen que els tiraran al mar "de forma separada" i en barques que porten "50 persones o més".
"Si protesten, reben les amenaces dels traficants, que no només els obliguen a viatjar sinó que els diuen que els seus marits ja són a l'altra banda i que si elles no hi volen anar es queden allà amb els nens", remarca.
Per això moltes dones i nens "viatgen amb altres persones, que no són ni els seus marits ni la seva família, amb altres homes que no tenen el més mínim respecte per la seva situació i la dels seus nens".
"Quan hi ha un problema, que és moltes vegades, només se salven homes", admet Camps.
"Ningú vetlla per la vida de les dones i els nens perquè no són les seves dones i els seus nens.
I mai hem pogut treure un nen d'un pare, sempre rescatem un nen dels braços d'una mare", lamenta.
Nominació al Premi Ciutadà Europeu
Pro Activa Open Arms treballa de forma voluntària a l'illa de Lesbos des del mes de setembre, salvant els refugiats que hi arriben des de Turquia amb embarcacions molt precàries, i enganyats per les màfies.
Per reconèixer la seva tasca, eurodiputats catalans d'ICV, ERC-NeCat, CDC, PSC, PP i Unió han proposat la seva candidatura per a rebre el Premi Ciutadà Europeu que cada any dóna l'Eurocambra.
Camps ha viatjat a Brussel·les per participar en un seminari sobre les dones refugiades i a la projecció del documental 'To Kyma', que explica la tasca de l'ONG a Lesbos.
"Quan naufraguen, moren entre 17 i 22 persones que són dones i nens", lamenta Camps, que recorda que el risc no acaba aquí.
"Imagina quina és la vida d'una dona amb tres nens caminant sola per Europa sense recursos, sense documentació, rodejada d'homes i joves afganesos, sirians, iraquians, que busquen el seu propi interès i la seva pròpia supervivència", explica.
Camps valora positivament la nominació al Premi Ciutadà Europeu, però destaca que el seu objectiu és que "la situació millori i s'actuï".
Per Camps, cal que les autoritats europees, "tinguin el valor d'actuar i prendre les decisions que calen", acabant amb els creuaments de Turquia a Grècia a través del mar, perquè "no és una via segura, i s'ha de tancar".
"Els reconeixements són benvinguts perquè hi ha equips de voluntaris que estan treballant de forma professional i es mereixen tots els respectes i reconeixements del món, però realment no venim a buscar això, sinó a difondre el que està passant i a empènyer perquè se sensibilitzin i actuïn de manera determinant", defensa Camps a l'ACN.
L'eurodiputat d'ICV, Ernest Urtasun, que juntament amb Josep Maria Terricabras (ERC), Ernest Margall (ERC-NeCat), Ramon Tremosa (CDC), Francesc Gambús (UDC), Javi López (PSC) i Santiago Fisas (PP) promou la nominació, explica que l'ONG "està fent una tasca extraordinària a Lesbos i s'ho mereix".
"És un missatge: una manera de posar llum i denunciar totes les mancances de la política de la UE", ha indicat l'ecosocialista.
"Hem volgut promoure això perquè creiem que si hi ha alguns ciutadans que mereixen ser premiats en aquests moments són els que s'estan arremangant per ajudar els refugiats", ha indicat Urtasun.
Els eurodiputats catalans consideren que l'ONG representa els "valors europeus" i fa una "feina excel·lent".
El Premi Ciutadà Europeu l'atorga cada any des del 2008 el Parlament Europeu per reconèixer persones i organitzacions que contribueixen a la cooperació europea i la promoció de valors comuns.

Response: El director de Pro Activa Open Arms, Òscar Camps, denuncia a Brussel·les la vulnerabilitat de les dones i els nens refugiats, enganyats per les màfies. Els eurodiputats catalans el nominen a Ciutadà Europeu pel seu ajut a refugiats a Lesbos. Camps explica el risc de dones i infants, separades dels marits i obligades a creuar el mar en embarcacions precàries.


Instruction: De qué tracta el text següent?

Context:
Els últims dos dies han estat intensos políticament parlant.
Junts pel Sí i els dos partits principals de la coalició, CDC i ERC, la CUP així com les entitats sobiranistes, sobretot l’ANC, han fet un autèntic tour de force, de moment encara inservible, per tal de salvar un possible acord de legislatura.
Era una negociació, com dirien en la boxa, contra la campana.
Contra el temps ja que qualsevol acord és inviable a partir de la nit de divendres, car no hi hauria temps material de convocar el parlament.
Per això i conscients de que els darrers dies ni tan sols es negociava ja l’ANC va intentar la darrera de les reunions.
Convençuda de que era imprescindible el silenci i la discreció l’Assemblea va organitzar un operatiu en el qual els participants en la reunió eren recollits en cotxe, sense saber ni on s’anaven a trobar.
Eren molts.
Per Junts pel Sí hi havia Raül Romeva, Jordi Turull, Marta Rovira i Josep Rull.
Per la CUP Anna Gabriel, Eulalia Reguant, Albert Botran i Hugo Elvira.
Hi havia a més representants de l’ANC, Òmnium i l’AMI, una vintena de persones en total.
Es tractava d’evitar filtracions, com a mínim abans els negociadors entraren al local on s’anaven a trobar.
Només va fallar que un dels negociadors va demanar eixir del parlament i un fotògraf el va seguir.
Sobre la taula s’hi van posar tot d’idees durant prop de cinc hores.
S’hi va parlar de la proposta que el jurista Amadeu Abril havia proposat al seu bloc.
S’hi va parlar de la possibilitat que la CUP fes dimitir alguns dels seus diputats, en particular Anna Gabriel, a canvi de que Mas s’apartés, proposta que CDC no va acceptar i que la CUP afirma que va néixer de Junts pel Sí.
I es va posar sobre la taula una figura insòlita que hauria pogut desencallar la situació: convocar una assemblea d’electes que tingués al seu càrrec la proclamació del president de la Generalitat.
Una Assemblea d’Electes per triar president
La proposta de l’Assemblea d’Electes la va fer l’ANC perquè figurava en el seu full de ruta.
Concretament en l’apartat Marc d’Actuació, quan es parla de com proclamar la independència s’hi diu que ‘caldrà crear l’Assemblea de Càrrecs Electes de Catalunya perquè procedeixi a la declaració d’independència i al nomenament d’un govern provisional que es desvinculi definitivament de la legalitat espanyola si es dóna la situació d’intervenció o de suspensió del règim autonòmic català per part de l’Estat espanyol, i amb això, l’esgotament definitiu de totes les vies democràtiques.’
A partir d’aquesta proposta la modulació consistia en proposar que dissabte al matí es reunís una Assemblea d’Electes que no proclamaria la independència sinó que decidiria qui seria investit com a president de la Generalitat.
La CUP demanava que hi haguessin diversos candidats però recelava que per la pròpia composició de l’Assemblea d’entrada ja era més que previsible que el candidat escollit seria Artur Mas.
Junts pel Sí, per la seva banda, volia que la CUP entrés al govern per tal d’assegurar l’estabilitat de la legislatura.
Finalment no va haver acord i es va desestimar la proposta.
Desplaçar la decisió, el segon escenari
I passava alguna cosa semblant amb la proposta d’Amadeu Abril.
Aquesta consistia en investir provisionalment com a president Artur Mas i convocar unes primàries a posteriori, com a molt tard a l’abril, on es decidís qui seria el president definitiu.
La proposta tampoc no va funcionar perquè la CUP va demanar que el president investit provisionalment no es pogués presentar després a les primàries i perquè Junts pel Sí no la veia tampoc clara.
Divendres encara va haver-hi una última reunió, aquest cop a la seu de l’ANC i sense la presència ja de la majoria de les organitzacions.
Junts pel Sí i la CUP es van tornar a trobar i davant el fet que no hi havia cap avanç significatiu l’Assemblea va sol·licitar d’acabar la seua missió.
Jordi Sànchez va comparèixer aleshores per anunciar que aquell era el final del camí.
Ho va fer amb serenitat, sorprès només per uns sorolls estranys que el seu micròfon feia i que l’obligaven a aturar cada poc l’explicació.
El president de l’Assemblea va deixar clar que estava satisfet d’haver aconseguit que Junts pel Sí i la CUP tornaren a parlar entre ells i es va encomanar a aquest gest com a darrera esperança.
Però aclarint, sense confiança ja, que això només era un desig i conscient que el rellotge de la legislatura estava marcant els seus darrers minuts.

Response: L’ANC va organitzar una darrera reunió secreta amb una vintena de participants de Junts pel Sí, la CUP, l’ANC, Òmnium i l’AMI, que va durar 5 hores i va acabar sense acord. S’hi van debatre diverses propostes: que es convoqués una Assemblea d’Electes per elegir president i que s'investís Mas president provisional, i convocar primàries per decidir un president definitiu.