Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
El Mercat del Ram torna com cada any a Vic, del 12 al 14 d'abril, per posar en valor la tradició agrícola i ramadera de la comarca.
Enguany el certamen posa l'accent en la cultura i estrena una mostra de llibres al carrer de Manlleu.
La iniciativa "Dissabte de Rams i Llibres", està organitzada per Llibreries de Vic i Òmnium, i reunirà escriptors d'arreu a Vic per signar els seus llibres.
Destaquen Jordi Lara, Toni Soler, Pilarín, Rafel Nadal, Llucia Ramis, Jordi Cabré, Roser Capdevila, Bel Olid, Ramon Mas i Meritxell Borràs, entre molts altres.
L'horari de signatures serà d'11 a 14h. i de 17 a 20h.
La tradicional fira organitza un centenar llarg d'activitats relacionades amb l'agricultura i la ramaderia i atrau més de 100.000 visitants.
Després del Mercat Medieval i el Mercat de Música Viva, el Mercat del Ram és el que atrau més visitants.
Cavalls, a la plaça
D'altra banda, una dels elements més destacats és que les demostracions eqüestres fan el salt a la plaça Major de Vic el dissabte a la tarda.
La novetat és que feia vuit anys que no es podia veure la mostra al bell mig de la ciutat.
Els espectacles de cavalls fins ara s'havien concentrat únicament a la zona esportiva.
Tal com ha explicat aquest dimecres el regidor de Fires i Mercats, Benjamí Dòniga, es tracta d'"una atracció turística i visual" i els visitants podran "gaudir d'un bon espectacle" al mig de Vic.
Per la seva banda, el coordinador de la mostra, Pere Fajula, ha remarcat que es podran veure diferents modalitats a la plaça.
Es tracta del horseball, volteig, enganxe i doma en llibertat.
L'enganxe consisteix en l'habilitat dels carruatges de cavalls per superar obstacles i veure com es fa la doma; mentre que el volteig combina l'exercici gimnàstic dels genets a sobre els cavalls.
Més enllà de la mostra a la plaça, la resta de competicions i exhibicions eqüestres estaran a la zona esportiva.
Torra i Torrent, convidats
El president de la Generalitat Quim Torra i el president del Parlament Roger Torrent visitaran el Mercat del Ram al dissabte el matí.
L'alcaldessa de Vic, Anna Erra, ha recordat que l'any passat es va suspendre el recorregut inaugural en suport als presos polític i exiliats.
Precisament, l'havia de fer Jordi Turull, que es va proposar llavors com a president, i el van empresonar aquell mateix dia.
D'altra banda, els encarregats de fer el discurs inaugural seran dos membres dels Avis de la plaça de Vic per la República, que cada dimarts surten religiosament pel centre de Vic per reclamar la llibertat dels presos polítics.
Ramaderia, pagesia, gastronomia i globus
La ramaderia segueix sent l'eix central del mercat.
A més de les jornades tècniques prèvies al Mercat del Ram, hi haurà el tradicional 15è Concurs Nacional de Raça Bruna dels Pirineus -dissabte el matí- i el Concurs de Canals Porcines.
També hi haurà el Premi Especial Osona que reconeix la tasca del sector porcí i el compromís per una gestió responsable.
El lliurament de guardons tindrà lloc el divendres.
El recinte firal d'El Sucre acollirà, un any més, la Casa de Pagès, per posar en valor els aspectes de la vida al camp, a través d'activitats i exposicions.
D'aquesta manera es vol fomentar el coneixement en els infants de l'activitat agrícola i ramadera.
D'altra banda, la gastronomia també té un pes important en la fira, i al passeig s'hi tornarà instal·lar l'Espai Terra i Cuina, que organitza, un any més, una mostra de cerveses catalanes i una carpa amb degustacions i àpats especials, a més d'actuacions i concerts per a tots els públics.
Tampoc hi faltarà el tradicional concurs de globus internacional, que s'ha convertit en una icona del Mercat del Ram.
El Club Català de Globus fa més de trenta anys que organitza l'International Mercat Ram Ballon Trophy.
Està previst que hi participin equips de trenta equips de Catalunya, Euskadi i la resta d'Espanya i Europa.
A la rambla del Passeig, hi haurà la Mostra de Turisme d'Osona i, durant el dissabte al matí, Vic també acollirà el concurs de pintura ràpida.

Response: El Mercat del Ram de Vic inclourà més d’un centener d’activitats relacionades amb l'agricultura i la ramaderia. Les novetats d’aquest any seran una mostra de llibres, on signaran diferents autors, i la tornada de les demostracions eqüestres al centre de la ciutat. A més, hi haurà concursos ramaders, exposicions, propostes gastronòmiques, concerts i el tradicional concurs de globus.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
El soldat Joan Sales viu en primera línia els fatídics Fets de Maig del 37 a Barcelona.
Els anarquistes i els trotskistes s’han alçat contra el govern de Catalunya per haver-los ordenat el desallotjament de l’edifici de la Telefònica.
Sales és un dels ‘tècnics’ de la columna Durruti, que ha abandonat el front per combatre als carrers de Barcelona.
En aquesta carta a Màrius Torres, fa una narració ben viva de les escenes que veu i no s’està de carregar amb força contra els revoltats.
«Una ‘setmana tràgica’ més, a afegir a la llista de tantes com n’ha conegudes la desventurada Barcelona.
L’anarquisme hi ha rebut el primer cop mortal; això és almenys l’únic d’indiscutible que ha entrat a formar part de les idees dels desconcertats ciutadans.
Hi ha hagut un nombre de baixes que, al servei d’una lluita més elevada, potser hauria bastat per prendre Osca, primer pas per establir contacte amb l’Exèrcit basc que s’està batent d’una manera tan heroica com desesperada.
Pel que fa a mi i els altres ‘companys tècnics’, per fi hem comprès el misteri d’aquesta vinguda de la ‘columna’ en pes a Barcelona quan on hauríem hagut d’anar és a Pina d’Ebre a reforçar el front.
Lluny d’anar-hi nosaltres a reforçar-lo, n’han baixat –segons sembla– unitats senceres d’anarquistes i de trotsquistes (com vulgarment anomenem els del POUM) per prendre part en aquesta sinistra algarada a la reraguarda.
L’enemic, entretant, que hauria pogut avançar per la bretxa que havia obert al front la deserció d’anarquistes i trotsquistes, ha preferit mirar-se els toros des de la barrera: ¿quines ganes, deu pensar, de combatre aquesta gent si ja ho fan prou ells mateixos?
¿Com no sospitaríem que aquest alçament contra el govern legítim de Catalunya, tant més criminal que Catalunya està en guerra, no fou provocat d’una o altra manera per l’enemic?
Deu tenir agents molt hàbils ficats dins la FAI i ja devien ser ells els instigadors dels incendis, pillatges i assassinats que van deshonrar la victòria el 19 de juliol de l’any passat.
Aleshores s’imposava, com ara, la pregunta clàssica: cui prodest?
En aquell moment, vençut el ‘pronunciamiento’ feixista a Barcelona per les forces d’ordre públic de la Generalitat, la guerra quedava esclafada a l’ou o almenys no hauria estat civil per a nosaltres: hauria estat nacional.
I era això el que l’enemic havia d’impedir per damunt de tot; arribo a sospitar que fou el mateix enemic, un cop vençut, qui lliurà les armes als anarquistes o se les deixà prendre per ells; seria la resposta més senzilla a la pregunta que tantes vegades ens hem fet: qui armà aleshores els anarquistes?
No se n’arribarà a treure l’entrellat mentre no es descobreixin els maneigs dels agents secrets feixistes a Barcelona, però el fet indubitable és que els anarquistes no es van apoderar de les armes fins que els regiments sublevats ja s’havien rendit a les forces d’ordre públic.
Em trobava ahir a la Rambla quan desembarcaven a la Porta de la Pau els guàrdies d’assalt enviats pel govern central en ajut del de Catalunya; veient-los Rambla amunt, uniformats, marcant el pas, la multitud aplaudia com boja d’entusiasme.
Jo pensava amb recança que aquest espectacle esperat durant tants i tants mesos, el d’una tropa uniformada i disciplinada que protegeix la vida i la hisenda dels ciutadans, l’hauríem pogut donar nosaltres ja des del mateix 19 de juliol si al govern d’esquerra no se li hagués acudit de dissoldre els regiments republicans.
Quanta sang innocent no s’hauria pogut estalviar i com hauríem pogut concentrar tots els esforços a establir contacte amb els bascos i ocupar Mallorca.
D’altra banda ¿era necessari fer venir aquests forasters?
La revolta anarquista ja havia estat esclafada per la guàrdia d’assalt catalana, com la feixista el juliol de l’any passat ¿no sembla doncs altra vegada una maniobra per escamotejar als nostres guàrdies, tan abnegats i tan lleials, la glòria que els pertoca?»
VEGEU TOTA LA SÈRIE DE CARTES PUBLICADA.

Response: En una carta dirigida a Màrius Torres, el soldat Joan Sales explica que sospita que els feixistes van armar els anarquistes per iniciar una revolta a Barcelona. A més, es queixa de la dissolució dels regiments republicans per part del govern d’esquerra i de l’arribada dels soldats espanyols un cop la guàrdia d’assalt catalana ja havia acabat amb la revolta.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
Quan el 16 d’agost del 2017 al vespre va esclatar la casa d’Alcanar, ningú no s’imaginava que hi hagués allà dins entre dos-cents i cinc-cents quilos de material explosiu que els membres del grup de Ripoll que liderava Abdelbaki Es-Satti preparave per a atemptar.
Concretament, preparaven, segons l’informe dels Mossos inclòs en el sumari del judici del 17-A, triperòxid de triacetona, o TATP, conegut amb el nom de “la mare de Satanàs”, molt volàtil i inestable, que en el moment de l’explosió era en procés d’assecat.
Per a fabricar-lo, els calien unes grans quantitats, centenars de litres, de peròxid d’hidrogen (aigua oxigenada molt concentrada), àcid sulfúric i acetona.
Són unes substàncies que es poden adquirir en comerços, però que en grans quantitats són efectivament precursores d’explosius.
I la sessió d’avui del judici ha permès de resseguir el periple que alguns dels membres del grup, inclosos els acusats Mohamed Houli i Saïd Ben Iazza, van fer per a obtenir-les.
Però també ha servit per comprovar com el jutge Guevara no està disposat a facilitar a alguna de les acusacions la pretensió d’assenyalar la responsabilitat que hi té l’estat.
Els membres del grup van anar entre el juliol i el començament de l’agost del 2017 a diversos establiments, com ara drogueries, demanant de comprar tot l’estoc que tinguessin d’aquests materials, que es venia en garrafes de vint-i-cinc litres.
Ho feien amb diversos pretextos, com ara, en el cas del peròxid d’hidrogen, poder portar-lo al Marroc per a emblanquir roba, perquè allà costa de trobar; o en el cas de l’acetona, utilitzar-la per a la neteja en una fàbrica de fusta, tal i com ha explicat el venedor d’una botiga de pintures de Vic.
Aquest venedor, i uns altrs testimonis d’uns altres establiments, coincidien en la descripció dels joves que els venien a demanar els productes: que eren educats, que parlaven un català perfecte, que no semblaven sospitosos de res.
Els testimonis han explicat que pretenien fer la compra sense factura, però que ells s’hi van negar.
Per fer la compra d’aquesta mercaderia perillosa calia fer una fitxa de transport, tot identificant-ne l’origen, la destinació, la matrícula del vehicle i el DNI del transportista.
Però amb aquest sistema rutinari sobre en el transport no n’hi havia prou, perquè no hi havia pas cap sistema de control de seguretat estricte sobre la compra d’aquestes substàncies.
I això malgrat el fet que feia tres anys que l’estat espanyol havia d’haver aplicat una normativa europea en aquest sentit, i no ho feia.
Per això, perquè no s’aplicava, fou tan fàcil que adquirissin aquells productes.
Aquest element el posen damunt la taula els advocats de la família d’en Xavi, el nen de tres anys de Rubí mort a la Rambla.
Quan hi va haver els atemptats, l’estat espanyol tenia obert un expedient de la UE perquè no tenia regulat el control de la venda de substàncies que són precursores d’explosius, i sobretot perquè aquestes substàncies ja havien estat utilitzades anteriorment en els atemptats de París i de Brussel·les.
“Entenem que la competència directa era del secretari d’estat de seguretat, aleshores José Antonio Nieto, havia d’haver regulat i haver pres les mesures necessàries, quan érem en un nivell 4 d’alerta antiterrorista.
No pot ser que nosaltres puguem anar a comprar aquests precursors explosius, sense cap impediment, que aquells nois compressin una quantitat tan gran de material si hi havia una normativa europea que obligava a regular-ho”, explicava Jaume Alonso-Cuevillas a VilaWeb.
I l’advocat Agustí Carles ha provat de demanar als responsables d’aquells establiments quina normativa s’aplicava en aquell moment, però el jutge Alfonso Guevara ho ha impedit, perquè ho ha trobat impertinent.
Aquesta acusació prova de demostrar que l’estat espanyol fou negligent en aquest sentit, i que per tant hi té una responsabilitat civil.
Però l’Audiència espanyola, tant en la instrucció com ara en el judici oral s’ha negat a permetre que s’hi aprofundeixi i, de fet, ha denegat la petició que comparegués com a testimoni l’aleshores secretari d’estat de seguretat, José Antonio Nieto.

Response: Quan va actuar el grup terrorista de Ripoll, Espanya tenia obert un expedient de la UE per no haver regulat la venda de substàncies precursores d’explosius. Gràcies a aquesta falta de regulació, els membres del grup van poder adquirir a establiments de la regió tot el necessari per fer entre dos-cents i cinc-cents quilos de material explosiu que planejaven utilitzar.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
Nou víctimes de la violència que la policia espanyola i la Guàrdia Civil van descarregar en un centenar de col·legis de l’1-O han presentat una querella per un crim de lesa humanitat contra els màxims responsables policíacs i ministerials espanyols del dispositiu que va voler impedir el referèndum a la força.
A més d’aquests ferits de l’1-O, entre els querellants també hi ha l’Associació d’Afectats de l’1-O, l’Associació Advocacia per la Democràcia de Lleida i l’Associació Atenes de Juristes pels Drets Civils, que han registrat la denúncia al jutjat d’instrucció de l’Audiència espanyola i ho han notificat a la fiscalia del Tribunal Penal Internacional de l’Haia.
Els querellants, a més de les associacions, són Jaume Comaposada (ferit a Barcelona), Josefa Aguilera (Barcelona); Ferran Soler (Dosrius), Magdalena Clarena (Fonollosa), Aleix Pérez (Bages), Jordi Pesarrodona (Sant Joan de Vilatorrada), Joan Badia (Callús), Sergi Albarral (Tarragona) i Enric Sirvent (Lleida).
I presenten la denúncia contra l’ex-secretari d’estat de Seguretat José Antonio Nieto; el coordinador del dispositiu policíac de l’1-O, el coronel de la Guardia Civil Diego Pérez de los Cobos; l’ex-cap de zona de la Guardia Civil a Catalunya Ángel Gozalo; l’ex-cap de la policia espanyola a Catalunya Sebastián Trapote; l’ex-delegat del govern espanyol a Catalunya Enric Millo; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Barcelona Emilio Ablanedo; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Tarragona Jordi Sierra; l’ex-sots-delegada del govern espanyol a Lleida Imma Manso; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Girona Juan Manuel Sánchez-Bustamante i els caps de sector i caps d’unitat de la Guàrdia Civil i de la policia espanyola en cadascun del centenar de col·legis on hi va haver violència policíaca contra la població civil.
L’advocat Jordi Ferrés explica que la llei obliga a presentar en primera instància una denúncia per aquest delicte a l’Audiència espanyola, però si aquest tribunal la tombés no l’admetés, assumiria el cas el Tribunal Penal Internacional.
Els querellants els acusen d’haver participat en una pla d’actuació fet al marge de l’actuació policíaca emparada per una resolució judicial i per unes instruccions públiques; una planificació d’actuació contra la població civil feta en secret, sota un comandament estructurat, estable, estratègicament organitzat i fortament jerarquitzat pertanyent a les altes estructures de l’estat espanyol, per a dur a terme un atac sistemàtic contra una part de la població civil resident a Catalunya.
‘L’estat va voler aterrir la població civil utilitzant la violència de manera sistemàtica, i l’estat no ho ha investigat mai, malgrat la demanda que van fer l’Alt Comissionat de l’ONU i el Consell d’Europa’, ha explicat l’advocat de l’Associació Atenes Lluís Mestres.
Denuncien que aquest atac es va preparar durant els mesos previs a l’1-O, però que la policia espanyola i la Guàrdia Civil ja havia recollit informació en secret sobre activitats polítiques i socials a Catalunya durant els tres anys anteriors al referèndum, del 2014 al 2016.
Els querellants consideren que aquestes tasques d’intel·ligència van ser impulsades des d’altes estructures ministerials i es van accentuar l’any 2017, quan ja s’havia anunciat l’organització d’un referèndum a Catalunya i quan la cúpula policíaca espanyola ja disposava de prou informació per a dissenyar un dispositiu d’intervenció contundent amb l’ús de la força i amb dispositius propis de formacions militaritzades, com els antiavalots.
El delicte de lesa humanitat, recollit a l’article 607 bis del codi penal espanyol, castiga els responsables d’haver ‘organitzat un atac generalitzat o sistemàtic contra la població civil per motiu de la pertinença de les víctimes a un grup o col·lectiu perseguit per motius polítics.’
L’objectiu d’aquesta acció judicial, segons que expliquen els querellants, és de ‘complir les apel·lacions de l’ONU i del Consell d’Europa per a acomplir una investigació global, lluitar contra la impunitat de les autoritats espanyoles i alhora descobrir veritats ocultades i recuperar el teixit social malmès per l’atac a la població civil’.
La querella denuncia que el dispositiu policíac, que fou batejat amb el nom d’operació Copèrnic, va comptar amb un equip polític i tècnic del Ministeri d’Interior espanyol encapçalat pels querellats, responsable de diverses accions: treballar i estudiar el territori del Principat; quantificar els efectius de la Guàrdia Civil i de la policia espanyola i l’equipament d’antiavalots disponibles en les diferents províncies espanyoles; estudiar els col·legis electorals a Catalunya i dissenyar una intervenció policíaca deixant al marge els Mossos d’Esquadra, fins al punt de prescindir totalment del contacte i la col·laboració amb els comandaments de la policia catalana.
L’objectiu del dispositiu, diuen, fou directament la població civil.
L’actuació violenta als col·legis va causar un miler de ferits, i la manera d’actuar d’alguns agents es pot qualificar de ‘tracte inhumà i degradant fins al nivell de la tortura’, diuen; no tan sols per les lesions físiques, sinó també per les psicològiques, amb casos d’ansietat i d’angoixa diagnosticats.
Perquè un dels propòsits era de ‘generar un efecte de pànic i de terror generalitzat entre la població civil’.
Els indicis del pla paral·lel de l’estat espanyol contra els votants de l’1-O
Vegeu ací la querella:

Response: Nou víctimes de la violència de l’1-O i tres associacions han denunciat els responsables de l’operatiu per frenar el referèndum per delictes de lesa humanitat, és a dir, per organitzar un atac sistemàtic contra la població civil per raons polítiques. Seguint la llei, la denúncia s’ha presentat a l’Audiència espanyola, però, si no prospera, passarà al Tribunal Penal Internacional.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
La vicepresidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, ha acusat aquest dimecres els partits independentistes d'utilitzar un discurs "absolutista" i de situar el dret a decidir per sobre "els drets individuals de les persones, la llibertat de pensament i el dret a la seva intimitat".
Ho ha fet en el transcurs de la sessió de control del Congrés dels Diputats i en resposta a una pregunta del portaveu d'ERC, Joan Tardà, que ha insistit en demanar a l'executiu espanyol que s'avingui a negociar els termes del referèndum però l'ha advertit que el procés es troba ja en un "escenari nou".
Tardà l'ha emplaçat a desautoritzar les manifestacions del vicesecretari de Comunicació del PP, Pablo Casado, que va titllar de "xenòfobes" i "totalitàries" les pràctiques del Govern, però Sáenz de Santamaría li ha respost recordant-li el to de Gabriel Rufián.
El portaveu d'ERC ha recordat que aquesta tarda el Pacte Nacional pel Referèndum presentarà un manifest dirigit a la societat espanyola on s'explicita "la voluntat ferma del poble de Catalunya a decidir lliurement el seu futur mitjançant un referèndum a ser possible convocat amb l'acord del govern espanyol".
La resposta a aquest document, segons ha apuntat la vicepresidenta del govern espanyol, "serà el respecte al major consens polític i social de tot Catalunya i d'Espanya que és la Constitució Espanyola, que empara la nostra democràcia, protegeix els drets de totes les persones i posa fre als abusos dels governants".
Al seu segon torn de paraula, Tardà ha apuntat que el Govern i les forces independentistes "insistirem en reclamar negociació, diàleg i acords, perquè és la obligació de tot demòcrata i seria beneficiós per a les dues bandes", i perquè "el dret a decidir correspon als catalans del sí i del no".
"Estem disposats a negociar-ho tot, però han de saber que estem en un escenari nou on ja tot depèn de nosaltres", ha dit Tardà, que ha recordat que existeix una majoria parlamentària, estabilitat al Govern i consens social, perquè "el 80% dels ciutadans de Catalunya volen votar".
"Si s'entesten en negar les urnes sàpiguen que igualment convocarem el referèndum i seria bo que corregissin i seguessin a la mesa de negociació", ha dit Tardà.
El portaveu d'ERC ha tancat la seva intervenció demanant "per favor" a Sáenz de Santamaría que "desautoritzi el senyor Casado" per les seves afirmacions, perquè "s'ha denigrat a ell mateix i al PP afirmant que el govern democràtic de Catalunya és xenòfob".
Sáenz de Santamaría no ha desautoritzat Casado i, per contra, ha advertit que Tardà "té més fina la pell que la boca".
"Vol que tots fem un curs d'urbanitat parlamentària amb el senyor Rufián?", ha preguntat.
En aquest marc, la vicepresidenta ha acusat ERC i les forces independentistes de tendir a "confondre Catalunya amb l'independentisme".
"Diuen sumant a tots que Catalunya som nosaltres, al més pur estil absolutista", ha sentenciat.
"Jo puc parlar en nom del govern i vostè en nom d'ERC, tot i que veient com li van les coses als seus senadors, són més útils al procés quan callen que quan parlen".
Sáenz de Santamaría ha insistit també que el que pretenen ñes forces independentistes "és il·legal" i ha assegurat que "el jutge que ha sentenciat aquesta il·legalitat no és altre que el jutge Vidal".
Per aquest motiu ha acusat els independentistes de situar "el dret a decidir" per sobre "dels drets fonamentals de les persones, la llibertat de pensament i el dret a la seva intimitat".
"Qui ha dit que això és il·legal ha estat el pare del que diuen que és la Constitució Catalana", ha dit, i "el que no es pot permetre és que alguns es vantin que els ciutadans poden ser vigilats, els jutges classificats i els funcionaris qualificats segons si es prenen un dia lliure o no per donar suport al senyor Mas", perquè "això ni és consens social ni és democràcia".
Per últim, Sáenz de Santamaría ha retret a ERC que hagi "elegit com a interlocutor" la CUP, quan "aquí té el govern i altres molts grups que tenen com a interlocutor la societat catalana fonamentada en els drets, que respecta els drets fonamentals, oberta i moderada, que treballa per l'estabilitat, l'entesa i el respecte als drets de les persones".
"Pensi en tot això abans de parlar de qui no té representació i per qui no té representació", ha conclòs.

Response: En resposta a una intervenció del portaveu d'ERC, Joan Tardà, durant una sessió de control del Congrés dels Diputats, la vicepresidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, ha opinat que el discurs sobre el dret a decidir dels partits independentistes catalans és antidemocràtic i absolutista. Tardà ha insistit en la voluntat de diàleg dels partits independentistes.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
La neu ha fet acte de presència amb més o menys força aquest dimarts en nombroses poblacions de les demarcacions de Tarragona, Lleida i Barcelona.
A primera hora del matí, s'ha vist floquejar a Tarragona ciutat fins arran de mar però la nevada més generosa, amb gruixos d'entre 1 i 5 centímetres, s'ha concentrat a les comarques d'interior del Camp de Tarragona com el Baix Camp, el Priorat i la Conca de Barberà.
La ciutat de Lleida també ha tingut la seva ració de neu però ha estat igualment anecdòtica.
I a la demarcació de Barcelona, la nevada ha començat inicialment en comarques com el Garraf i el Baix Llobregat i a partir de la tarda s'ha estès als Vallesos i al Barcelonès.
De moment, ruixats de neu intermitents i només a la muntanya del Tibidabo (a 512 metres) s'ha començat a fer gruix.
Protecció Civil alerta que amb el pas de les hores la nevada s'intensificarà i hi pot haver acumulacions de fins a 15 centímetres a moltes localitats.
Més de 50 centímetres per sobre dels 1.000 metres
El Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) preveu que entre el vespre de dimarts i demà dimecres s'acumulin gruixos d'entre 0 i 2 centímetres a punts del litoral i entre 2 i 15 centímetres a la resta.
A zones elevades del prelitoral i de la depressió Central es podran arribar a superar els 15 centímetres.
Al Pirineu i sobretot al Prepirineu es podran acumular més de 30 centímetres de neu, si bé al sector occidental es podran superar els 50 centímetres per sobre dels 1.000 metres d'altitud.
A partir de dimecres a mig matí la cota de neu anirà pujant progressivament de sud a nord, i la precipitació acabarà essent en forma de pluja, tot i que al Prepirineu i Pirineu les nevades persistiran fins a mitja tarda.
615 trucades al 112 per l'episodi de fred i neu
El telèfon d'emergències 112 de Catalunya ha rebut, fins a les 15 hores, 615 trucades relacionades amb l'episodi de fred i neu.
Per comarques, les trucades s'han fet des de Osona 184, Moianès 43, Bages 40, Selva 39, Garrotxa 35, Barcelonès 31, Vallès Oriental 30, Gironès 24, Vallès Occidental 23 i Baix Camp 19.
Per municipis, les trucades s'han distribuït: Vic 58, Santa Maria d'Oló 29, Gurb 29, Barcelona 27, Sant Bartomeu del Grau 21, Girona 21, Manresa 16, Olot 14, Tona 12 i Manlleu 12.
La neu agafa en cotes altes del Camp de Tarragona i es deixa veure arran de mar
La neu ha agafat en les cotes més altes del Camp de Tarragona i fins i tot s'ha deixat veure arran de mar, al llarg d'aquest dimarts.
Els flocs de neu han fet acte de presència en el conjunt del territori tarragoní, incloses les grans ciutats com Tarragona, Reus o Valls.
Però la neu, davant certa decepció dels tarragonins, només ha acabat agafant en municipis interiors de certa alçada, especialment de les comarques del Baix Camp, Priorat i Conca de Barberà.
En molts d'aquests municipis el transport escolar ha quedat afectat i en alguns, fins i tot, s'han suspès les classes, sobretot de cara a la tarda.
Carreteres que discorren per colls, com el d'Alforja en direcció a Cornudella, el de la Teixeta, de Reus i fins a Falset, i el de Lilla, de Valls a Montblanc, han quedat nevats amb gruixos d'entre 1 i 5 centímetres, aproximadament.
Les màquines llevaneu, però, s'han afanyat a mantenir neta la calçada.
Els conductors s'aturaven en punts de vistes panoràmiques i aprofitaven per fer-s'hi fotografies tipus 'selfie'.
La nevada s'intensifica al Tibidabo
La nevada s'ha intensificat a la muntanya del Tibidabo a partir de les tres de la tarda d'aquest dimarts.
Els petits flocs han donat pas a 'draps' més consistents que ja han començat a agafar al mobiliari, parterres i teulades amb un gruix superior al centímetre.
La boira i la mala visibilitat també s'han intensificat i la temperatura ha baixat per sota dels 0oC.
Nombrosos curiosos –amb molta mainada- s'apleguen a la plaça del Tibidabo per gaudir d'una nova nevada al punt més alt de la capital catalana (516 metres).
Paral·lelament, al llarg de la jornada els flocs de neu s'han deixat veure en diversos punts de Barcelona.
En alguns llocs més tímidament –com a les Rambles- i en d'altres amb més freqüència com als barris de Gràcia, les Corts o Sarrià-Sant Gervasi.
De moment, però, no ha agafat en cap zona.
Al congrés del MWC, a l'Hospitalet de Llobregat, els congressistes han pogut veure com queien alguns flocs de neu a les terrasses que hi ha a l'interior del recinte.

Response: Ha nevat a les demarcacions de Barcelona, Lleida i Tarragona, però només ha agafat a les zones muntanyoses. Segons les previsions, la nevada continuarà i es podrien acumular gruixos de neu de fins a 2 centímetres al litoral i fins a 15 a l’interior. Per culpa del fred i la neu, el telèfon d’emergències ha rebut 615 trucades per tota Catalunya.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
"Vaig començar a escriure Cendra en el pitjor moment de la crisi econòmica a l'estat espanyol.
Hi havia sensació de caiguda, de pèrdua d'aquella utopia de l'estat del benestar".
Així explica Ariadna Castellarnau (Lleida, 1979) l'origen de la seva primera novel·la, que arriba ara a Catalunya després de tastar l'èxit a l'Amèrica del Sud, on l'obra va ser guardonada amb el Premi Internacional Las Américas a la millor novel·la hispanoamericana de l'any 2015.
Tota una fita per a una autora desconeguda que va decidir marxar de casa el 2009 per instal·lar-se a Buenos Aires, on va residir fins al 2016.
Cendra (Quema en la versió original castellana, publicades ambdues a Catedral) posa el focus en la cruesa d'un món que s'acaba i que torna a començar, amb tot el dolor que un naixement implica.
La idea del llibre, com ella mateixa subratlla, sorgeix de l'experiència de ser lluny, de viure la crisi a distància.
"I també del fet que acabava de ser mare, lluny de casa meva, i criant a la meva filla, en aquells primers mesos de simbiosi que t'aïllen de tot".
Allò va influir decisivament en la construcció literària de la seva opera prima.
"Els primers mesos de maternitat són molt foscos.
Em va costar molt", confessa.
Un pòsit d'obscuritat que es nota en cada paraula, en cada acció i en tota la cruesa d'un escenari postapocalíptic que sacseja el lector.
"Cendra és una història de supervivència.
Una distòpia de pòsit ecologista que despulla l'ésser humà de totes les convencions i repressions, on no pots sobreviure si estàs enganxat a la moral".
Per això hi ha elements com els Resadors, inspirats en els "musulmans" que hi havia als camps de concentració nazis, tal com escriví Primo Levi.
"A la nova societat creada després de la Crema, qui té la millor situació són els imperfectes, els oblidats i els esguerrats.
És una mena de justícia social".
El paisatge convertit en paràbola
"M'agrada molt la literatura de gènere, sobretot la ciència ficció", explica Castellarnau.
També, però, que no entrava en els seus plans fer una novel·la com aquesta.
No vaig de punk, ni de dark per la vida", confessa, rient.
"Els temes no s'escullen.
L'experiència em demostra que l'escriptura és treball, però també que hi ha un apart visceral".
Hi ha d'haver una connexió amb la història que ha de venir de dins.
En tot cas, a l'autora li agrada la possibilitat d'inventar escenaris de desolació.
"Són molt poètics –referma–.
M'agraden les fantasies obscures, perquè permeten parlar de coses d'una manera tangencial, a diferència del realisme".
Escrita en un registre del castellà molt particular –"no va ser una cosa buscada, quan escric en castellà tinc un allunyament amb la llengua materna que em fa ser molt més lliure", confessa–, Cendra va aparèixer en una editorial argentina petita, de tast gurmet pel que fa a la poesia, com un conjunt de relats que tenen ànima de novel·la, i amb un batec que els relliga de manera circular, de principi a fi.
"No vaig planificar el llibre.
El primer relat va ser el primer que vaig escriure.
Tenia la idea d'aquest inici, com si fos un conte.
Però després van sortir les altres parts en aquell petit univers: fogueres, la casa, la situació".
La intenció era la d'anar fent zooms, posant el focus en les relacions humanes, com si una càmera ho estigués enregistrant tot, al detall.
"Va ser una feina més de construcció de món que de trama, amb el paisatge convertit en paràbola, a l'estil del gòtic sureny de Cormac McCarthy".
I on tot es va fonent, en un exercici de constricció.
"Per això el llenguatge és molt simple i poc localitzat.
Si la novel·la parlava de persones que es desfan de les seves possessions, calia traslladar-ho també a la manera de dir dels personatges".
I així, centrada en l'essència, sense perdre en cap moment l'amargor d'un món desfet, és com Cendra acaba sent un cop de puny, amb l'aval d'un èxit contra tot pronòstic.

Response: Ariadna Castellarnau ha presentat “Cendra”, un llibre escrit i publicat a l’Argentina durant la crisi econòmica espanyola i centrat en la supervivència i les relacions humanes en un món postapocalíptic. Aquesta és la seva primera obra i va guanyar el Premi Internacional Las Américas a la millor novel·la hispanoamericana de l'any 2015.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
La convocatòria de les eleccions espanyoles el 28 d’abril ha neguitejat els partits polítics, per la gran volatilitat del vot i pel fet que, com més partits obtinguin representació, més ajustat esdevindrà el resultat.
La irrupció de Vox hi tindrà un paper fonamental i condicionarà enormement el repartiment d’escons.
La dreta, habitualment unida en una sola llista, aquesta vegada competirà en tres llistes (Vox, PP i Cs).
La gran desproporció en algunes províncies serà clau en aquestes eleccions, on les majories poden ballar per molt pocs escons.
Sovint es culpa la fórmula d’Hondt de la gran desproporcionalitat del sistema electoral espanyol, però realment hi té una incidència mínima.
El factor realment important és que hi ha moltes províncies on es reparteixen molt pocs escons.
En total, hi ha dinou províncies on es trien quatre diputats o menys, un total de seixanta-sis escons.
Això fa que algunes formacions puguin rebre un gran percentatge de vot però restar excloses del repartiment d’escons.
El 2016, a les darreres eleccions espanyoles, la formació que en sortí més perjudicada va ser Ciutadans: en aquestes circumscripcions, hi va aconseguir 343.000 vots (11,8%) però cap escó.
Podem també hi va resultar fortament castigada, però, com que va superar Ciutadans, va poder obtenir vuit escons.
Per veure-ho amb un exemple, a Guadalajara, on es reparteixen tres escons, Podem va obtenir el 18,1% dels vots i Ciutadans el 16,4%; en canvi, només van obtenir-hi escons el PP i el PSOE.
En circumscripcions on es reparteixen quatre escons, en unes eleccions espanyoles el BNG va quedar sense escó tot i tenir el 16,85% dels vots.
Per tant, en aquestes demarcacions, un partit amb més d’un 16% dels vots, pot ser que no hi obtingui cap escó.
La major part d’aquestes províncies tenen un tarannà conservador.
El 2016 el PP va obtenir-hi el 41% dels vots i el 55% dels escons; en moltes circumscripcions, hi va obtenir dos escons dels tres que hi havia en joc.
Però ara la situació pot canviar amb la irrupció de Vox.
Ni que les dretes tinguin la majoria dels vots, un repartiment igualat podria fer que el PP no atrapés el PSOE en la majoria de províncies i que ni Cs ni Vox no arribessin al llindar que els serviria per a guanyar diputats.
Una anàlisi del diari El País estimava que, amb un percentatge estable de la dreta (49%), si Vox no aconseguís cap vot, les dretes obtindrien prop de 190 escons i una majoria assegurada.
En canvi, si Vox tingués un suport entre el 8% i el 10%, restaria vots al PP i Cs sense obtenir gaires escons, i això podria deixar la dreta per sota de la majoria absoluta (176).
Ara, si Vox superés el 12% dels vots, de manera que passés davant de Podem en moltes províncies, tornaria a haver-hi moltes possibilitats d’atènyer la majoria absoluta.
Alhora, si Ciutadans i Vox superen Podem en aquestes circumscripcions petites, es podria escaure una situació semblant a la que ha vist moltes vegades Esquerra Unida, que amb milions de vots gairebé no obtenia cap escó.
Havent-hi molt pocs escons en joc a cada demarcació, un marge de vots estret pot fer que els partits obtinguin un diputat o no.
Són unes diferències tan petites que difícilment les poden copsar les enquestes.
Si en les eleccions espanyoles hi ha un sistema electoral mancat de proporcionalitat és el del senat espanyol.
En totes les circumscripcions, tret de les insulars i de les ciutats autònomes, es trien quatre senadors i cada elector té tres vots.
Per tant, en circumstàncies normals, en què el votant vota en bloc una candidatura, el partit més votat obté tres escons, la segona força un de sol i la resta de partits cap. La força més votada pot aconseguir la majoria absoluta amb molt pocs vots.
El 2016, per exemple, el PP amb un 34,5% dels vots va aconseguir el 63% dels escons.
En canvi, Cs no en va obtenir cap.
El senat no ha tingut un paper transcendental en la política espanyola fins ara fa dos anys, quan va aprovar d’aplicar l’article 155 a Catalunya.
Ara el PSOE podria ser la força més votada, arran de la divisió de la dreta i tenir la clau per a decidir si es torna a aplicar.
Per bé que el resultat és ajustat, perquè en les províncies més petites és on la dreta té més suport.
Els escons al congrés i al senat espanyols podrien variar constantment i acabar adjudicant-se per un marge de vots molt estret.
Les previsions que puguin fer les enquestes ara, doncs, són més poc fiables que mai.

Response: L’actual varietat de partits polítics i el fet que algunes regions reparteixin pocs escons fa que cada cop sigui més difícil aconseguir representació al congrés i al senat. Per exemple, mentre abans només hi havia el PP, ara la dreta es divideix entre el PP, Cs i Vox. Així, si no tots arriben als llindars regionals, la dreta podria debilitar-se.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
L'àliga, el jou, les fletxes i el lema franquista 'Una, grande y libre' ja no s'exhibeixen al Parlament Europeu.
L'Eurocambra ha ordenat que es giri la pàgina de la Constitució espanyola del 1978 que està exposada en una vitrina a tocar de l'hemicicle.
La mesura es pren després que el president del Congrés dels Diputats, José Bono, hagi incomplert la promesa d'enviar a Brussel·les un nou exemplar del document, amb l'escut vigent.
Tot i que els símbols franquistes ja no són visibles, en la pàgina que ara s'exposa s'hi pot llegir: 'La Constitució es fonamenta en la indissoluble unitat de la Nació espanyola, pàtria comuna i indivisible de tots els espanyols'.
El Parlament Europeu tanca d'aquesta manera nou mesos de polèmica, després que al gener es revelés que aquesta Constitució amb símbols franquistes s'exposava en un dels llocs més transitats de l'edifici Altiero Spinelli, a la tercera planta, en una sala que connecta els despatxos dels eurodiputats amb l'hemicicle, que és a pocs metres.
Aquest exemplar va ser un regal del Congrés dels Diputats, realitzat el 1996, quan era presidit per Federico Trillo (PP).
L'Eurocambra havia demanat als estats membres que els fessin donacions d'elements representatius de la seva realitat política i cultural i Trillo hi va enviar l'àliga.
El Senat belga, en canvi, va regalar als eurodiputats una cadira del seu hemicicle, l'italià un màquina estenogràfica i el francès, per exemple, un bust de Victor Hugo i el manuscrit del seu projecte de llei d'amnistia del 1876, amb les seves anotacions personals.
Ara el Comitè Artístic de l'Eurocambra, el responsable d'exposar les obres d'art i donacions que es fan als eurodiputats i de garantir que no generin controvèrsia política, ha executat el que ja va decidir el passat mes de juny, ja que considera que la presència de la simbologia d'un règim totalitari pot resultar "ofensiva", segons resa un document del mateix comitè.
Així ho va decretar en resposta a una queixa formal de l'eurodiputat republicà Oriol Junqueras.
El president del parlament espanyol, José Bono, s'havia compromès a enviar a Brussel·les un nou exemplar de la Constitució, amb l'escut vigent i sense l'àguila i el jou i les fletxes representant l'Estat.
Però Bono no ha complert la seva paraula i el Parlament Europeu ha optat finalment per girar la pàgina i eliminar de la vista els símbols franquistes.
Per a l'eurodiputat d'ERC, Oriol Junqueras, que el Parlament Europeu hagi decidit no mostrar més l'àliga franquista suposa sens dubte una "victòria".
"No només per a nosaltres que som independentistes catalans i la simbologia ens és ofensiva, sinó també per als demòcrates del món".
I és que "aquesta simbologia va causar els moments de dolors més extraordinaris de la història d'Europa", recorda.
Aquest era l'únic símbol associat a règims totalitaris que hi havia a l'Eurocambra, ja que "com és evident, al Parlament l'ús de simbologia associada a règims d'extrema dreta o extrema esquerra, no existeix".
Junqueras critica que hagi estat el Parlament Europeu i no l'Estat espanyol qui hagi ofert una solució a aquesta polèmica retirant la Constitució, que data de l'època de la transició.
"És molt significatiu que quan se li demana que canviïn la constitució per un altre regal, malgrat les moltes promeses que es van fer, finalment és el Parlament Europeu qui ha de resoldre la qüestió girant la pàgina.
ERC ja va advertir des d'un primer moment que l'ús d'aquesta simbologia era inapropiat.
"El fet que l'estat espanyol utilitzi aquest tipus de simbologia és indicatiu que a l'estat espanyol hi ha alguns elements de la cultura democràtica que no estan prou ben arrelats", considera l'eurodiputat.
Ara, "és significatiu que el Parlament Europeu forci a girar la pàgina, el més apropiat seria que el propi estat espanyol, a través del seu parlament, regalés algun objecte artístic, que és el que fan la majoria dels parlament estatals que formin part de la UE".

Response: El 1996, el Congrés dels Diputats va regalar una Constitució del 1978 al Parlament Europeu i aquesta s’ha estat exposant a l'edifici Altiero Spinelli. La versió regalada conté els símbols i el lema franquistes i, arran d’una queixa formal de l'eurodiputat republicà Oriol Junqueras, el parlament ha decidit girar la pàgina del llibre per amagar la simbologia totalitària.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
El ple del Tribunal Constitucional espanyol comença a estudiar avui els primers recursos d’empara presentats pels encausats del procés.
Els magistrats abordaran els escrits presentats per les defenses d’Anna Gabriel, Mireia Boya i Carme Forcadell que qüestionen la competència del Tribunal Suprem espanyol per jutjar l’1-O, però en cap cas tractarà cap dels recursos dels presos polítics en vaga de fam abans de gener.
En les darreres setmanes, un equip de sis lletrats ha ordenat els recursos segons els temes que tracten i s’ha decidit començar per aquests que són els més senzills.
El TC debatrà sobre la competència del Suprem dies abans que ho faci el mateix tribunal.
La setmana que ve es farà una vista de previ pronunciament demanada per les defenses i que, precisament, consisteix a analitzar si el Suprem és competent o la competència recau en el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC).
Així utilitza Espanya el TC per a impedir que Europa protegeixi els drets dels presos polítics
El Tribunal Constitucional ha admès a tràmit fins ara una trentena de recursos d’empara que afecten drets fonamentals presentats per encausats del procés.
Ho ha fet adduït que tenen rellevància constitucional perquè plantegen aspectes dels quals no hi ha jurisprudència.
Els últims que ha admès a tràmit són els presentats per Sànchez, Rull i Turull que demanen aplicar la sentència del tribunal d’Estrasburg que condemna Turquia per mantenir en presó preventiva un polític kurd.
En les darreres setmanes -i per posar ordre- un equip de sis lletrats ha estat treballant per ordenar els recursos segons els temes que tracten.
La coordinació d’aquesta tasca l’ha portat a terme el magistrat Cándido Conde-Pumpido.
Aquest equip ha decidit començar a tractar els més senzills i que només plantegen un tema.
Per això, fonts del tribunal han explicat que els primers recursos que s’han portat al ple d’aquesta setmana són els que han presentat les defenses de la presidenta del parlament, Carme Forcadell, i les ex-diputades de la CUP Anna Gabriel i Mireia Boya.
Són recursos que qüestionen la competència jurisdiccional del Tribunal Suprem per jutjar la causa del procés.
El ple dura fins dijous i es desconeix quan es donarà a conèixer la decisió del TC.
De fet, el ple estudiarà aquests escrits dies abans que al Suprem se celebri una vista de previ pronunciament, precisament, per determinar si és competent o la causa s’ha d’enviar al TSJC tal com demanen les defenses.
Aquesta vista està prevista per a la setmana vinent, tot i que encara no té data concreta.
Els presos polítics, al gener
A partir d’aquí, la previsió de l’alt tribunal és estudiar els primers recursos sobre les presons provisionals al gener, en el primer ple després de les vacances de Nadal.
Fins ara, el tribunal ha denegat les mesures cautelars plantejades per les defenses –que demanaven l’excarceració- però encara ha de resoldre sobre el fons de la qüestió.
Per tant, aquesta qüestió s’abordarà pràcticament en paral·lel a l’inici del judici de l’1-O, previst també per al gener.
Els primers que es portaran a l’anàlisi dels dotze magistrats del ple seran els presentats per les defenses de Jordi Sànchez, Jordi Cuixart i Oriol Junqueras.
D’entre ells, només Sànchez està en vaga de fam per denunciar el ‘blocatge’ del Tribunal Constitucional per resoldre aquests escrits i que els impedeix recórrer davant el Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH).
Si manté la protesta, el TC començarà a deliberar sobre el seu escrit quan ja farà més d’un mes que està en vaga de fam.
A banda de Sànchez, també estan en vaga de fam Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn.
Tots ells també tenen recursos pendents.
Les mateixes fonts apunten que, un cop es comencin a veure els primers escrits al desembre, ja no pararan i que a cada ple s’abordaran entre dos i tres recursos.
El tribunal calcula que, un cop resolts alguns dels temes principals, la jurisprudència que quedi marcada en les primeres sentències servirà per resoldre altres recursos que plantegen situacions similars.
El TC ha reaccionat a l’anunci de vaga de fam dels quatre presos defensant que els temps de resolució dels escrits entra dins la normalitat i escudant-se en la ‘complexitat’ dels temes que es plantegen.
Entre els temes que el TC té sobre la taula hi ha –a banda de les presons- aspectes relacionats amb la prohibició de la investidura de Sànchez o l’afectació de la suspensió per part del Suprem dels diputats empresonats, entre d’altres.

Response: Els presos independentistes han presentat diversos recursos d’empara al TC i, després d'organitzar-los, un equip de lletrats ha decidit començar a abordar els més senzills. Així, el TC començarà a estudiar els recursos de Gabriel, Boya i Forcadell sobre la competència del Tribunal Suprem per jutjar el procés i deixarà per més endavant els dels presos en vaga de fam.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
L'acceleració constant que viu el procés independentista fa que els fets i les paraules estiguin més que mai sota la lupa de tots els actors, tant els protagonistes com els secundaris.
El full de ruta és analitzat al detall, especialment des que Carles Puigdemont va apostar pel referèndum, i l'ordre dels esdeveniments pren especial rellevància a mida que avança el calendari.
En una conferència a París, el president de la Generalitat va situar la proclamació de la independència després de la constitució d'un "nou parlament constituent", però aquest dimarts ha volgut deixar clar que aquesta proclamació arribarà després del referèndum.
Sempre i quan, això sí, l'estat català guanyi la votació.
"Aquest poble votarà sí o no a la independència.
El Govern treballa per convocar aquest referèndum", ha assenyalat Puigdemont durant la sessió de control al Parlament.
La diputada Anna Gabriel, de la CUP, ha demanat explícitament a l'executiu que no es mogui "ni un mil·límetre" del full de ruta aprovat pel Parlament, i que reuneixi immediatament partits i entitats per anar cap a la consulta del setembre del 2017.
El president, després d'un intercanvi dur, li ha adreçat un missatge inequívoc: si no hi ha pressupostos, no hi haurà referèndum.
De moment, els comptes segueixen encallats tot i les reunions de caràcter tècnic que mantenen els negociadors.
L'Estat i la Generalitat
En clau de consulta d'autodeterminació, el Govern i la CUP discrepen públicament en una qüestió molt concreta: la via pactada.
Puigdemont insisteix que es mantindrà fins a l'últim moment la mà estesa per tal d'acordar el referèndum -data, moratòria i contingut inclosos-, però els anticapitalistes ho descarten rotundament.
"L'Estat ho boicotejarà tot", ha assegurat Gabriel, que ha citat tots els processos judicials oberts -cada vegada més- i els boicots de la diplomàcia espanyola a l'acció exterior catalana.
De portes endins, la confiança que té l'entorn governamental sobre la possibilitat de pactar un referèndum és més aviat escassa.
Oriol Junqueras, vicepresident, i Raül Romeva, conseller d'Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència, ja treballen en l'arquitectura legal de la consulta, que serà convocada pel Parlament.
El que alguns observen com una proposta "coral" dins d'un executiu de coalició n'hi ha d'altres que consideren l'encàrrec de Puigdemont com un "regal enverinat".
Pacte més d'hora o més tard
Des de cercles governamentals -no precisament els del Partit Demòcrata Català (PDC)- existeix la visió que Puigdemont i Artur Mas "no acaben d'estar alineats".
El cert és que l'antiga Convergència va viure un fort debat abans de pactar l'actualització del full de ruta, en la línia del que ja va passar de portes endins quan Mas va cedir el seu lloc al llavors alcalde de Girona.
El pla del referèndum genera dubtes en destacats dirigents de l'antiga cúpula de CDC, però públicament no hi ha discrepàncies.
Així ho ha demostrat aquest dimecres el mateix Mas en una conferència a Madrid, una setmana i dos dies després que hi anés Puigdemont.
L'expresident de la Generalitat ha insistit en l'oferta a l'Estat i ha arribat a la conclusió que de pacte n'hi haurà "tard o d'hora".
Segons diversos dirigents consultats, un dels dubtes que tenia Mas sobre l'aposta pel referèndum unilateral era que feia arribar el xoc a un "punt de no retorn".
Al president del PDC l'han anat a veure ambaixadors d'una desena de països i representants empresarials, però cap dirigent governamental espanyol.
Números i fiscalitat
La carpeta més urgent, però, és la dels pressupostos.
La CUP i la Generalitat mantenen converses de tipus tècnic des de fa setmanes -els negociadors són pràcticament els mateixos que al maig passat, quan els anticapitalistes van tombar els números del Govern-, però de moment no hi ha acord ferm.
Segons fonts coneixedores de les converses, el grup de l'esquerra independentista demana que s'apugi l'IRPF a les rendes superiors a 90.000 euros.
El missatge que s'envia a la CUP és que, per parlar d'això, cal tramitar els comptes.
ERC manté perfil baix després que en l'anterior negociació dels comptes hi hagués un conflicte obert entre CDC -llavors encara anomenada així- i els republicans per la reforma de l'IRPF.
Qui ha parlat en públic és Demòcrates de Catalunya, integrant de Junts pel Sí, que s'ha mostrat favorable a estudiar una pujada impositiva a les rendes altes si això permet aprovar els comptes.
Si es compleixen els plans de l'executiu, haurien d'estar aprovats en l'últim ple del 2016.

Response: La CUP i la Generalitat continuen negociant els pressupostos sense arribar a un acord i Carles Puigdemont ha advertit que sense pressupostos no hi haurà referèndum. Per la seva banda, la CUP ha exigit que es comencin a reunir les entitats per organitzar la consulta. Això no obstant, la cúpula de l’antiga CDC té dubtes sobre el pla de referèndum.


Instruction: Sintetitza'm el text següent:

Context:
Prudenci Bertrana (1867-1941) va ser abans pintor que escriptor.
Aquesta faceta, però, és més desconeguda per al gran públic, que el relaciona amb la seva trajectòria literària.
Coincidint amb l’Any Bertrana -que commemora els 150 anys del seu naixement-, el Museu d’Art de Girona presenta una àmplia mostra amb més d’un centenar de pintures i dibuixos fets per Bertrana.
Bona part de les peces –una quarantena- provenen del Fons d’Art de la Diputació de Girona, conservat al Museu d’Art.
La resta estaven a col·leccions particulars.
Entre les obres, hi ha 19 pintures i 17 dibuixos inèdits.
‘Al darrera hi ha un treball molt intens de recerca, anant estirant el fil hem arribat a moltes obres que no s’han exposat mai’, explica la directora del museu i comissària de l’exposició, Carme Clusellas.
La trajectòria pictòrica
Prudenci Bertrana es va iniciar de jove en la pintura, després d’una breu formació a la Llotja.
Tal i com explica Clusellas, en els seus inicis pinta paisatges cercant un estil propi però emmirallant-se també en els grans pintors del moment (com Urgell, Berga i Vayreda).
‘Era un enamorat de la natura i del paisatge i veu que hi ha pintors que s’hi dediquen i aconsegueixen reconeixement i s’hi aplica moltíssim’, detalla la comissària.
D’aquesta primera època, a la mostra s’exposen dues pintures murals que havia plasmat a les parets de casa seva, al barri de Santa Eugènia.
Llavors, començaria a guanyar fama com a pintor de retrats i allò que va començar com a afició es va convertir en ofici.
Malgrat que deixava plasmat en alguns escrits personals que aquest tipus de feina no l’omplia perquè no suposava una creació sinó,
sovint, convertir una fotografia en un quadre (l’exposició es completa amb fragments de textos on parla de pintura).
Durant la primera dècada del 1900 Bertrana va compaginar escriptura i pintura, aleshores molt influenciada pel Modernisme i especialment per l’obra de Santiago Rusiñol.
Per exemple, la mostra inclou un quadre de les cases de l’Onyar que Bertrana va pintar copiant una obra anterior de Rusiñol.
Poc després es traslladava a Barcelona i va abandonar definitivament la pintura per l’escriptura.
‘La pintura i l’escriptura són les dues maneres de manifestar la voluntat de fer art’, detalla Clusellas.
Quan ja tenia 60 anys fets, pels volts del 1930, retorna als pinzells i ho fa encara molt afectat per la mort de dos dels seus fills.
‘Hi retorna perquè és la seva via d’escapatòria dels problemes i les cabòries’, relata Clusellas.
En aquesta època de vellesa, torna a pintar paisatges però ara d’una manera ‘més lliure i sense condicionants’, segons la comissària.
En aquell moment, Bertrana ja s’ha fet un nom en les lletres catalanes i no ha d’emular cap pintor de l’època per arribar a la fama, això li dona una llibertat de pintar allò que realment li agrada.
D’aquesta època, l’exposició reserva un àmbit a paisatges i muntanyes de la zona del Berguedà i la Cerdanya.
Catàleg obert
L’exposició, que estarà oberta fins a l’1 d’octubre, es completa amb un catàleg.
Clusellas ha explicat que no el presentaran fins al 30 de setembre perquè saben que, gràcies a la difusió d’aquesta mostra, pot aflorar més pintura feta per Bertrana.
Deixant el catàleg obert, poden anar incorporant tots els quadres que vagin coneixent en les properes setmanes.
La comissària de l’exposició està segura que hi ha molta més obra de Bertrana –sobretot a col·leccions particulars de la demarcació de Girona- que pot ara catalogar-se gràcies a aquesta retrospectiva pictòrica de l’escriptor.
Abans d’aquesta mostra, el mateix Museu d’Art i la Fundació Valvi havien organitzat exposicions menys agosarades sobre el Bertrana pictòric.
En paral·lel a la mostra, el Museu d’Art i la Institució de les Lletres Catalanes han programat un seguit d’activitats com visites guiades a l’exposició, un club de lectura, activitats familiars i, per al setembre, el segon cicle de ‘Lletres i Arts’, que proposa la lectura de quatre quadres de Bertrana a través de la mirada de quatre escriptors.

Response: L’obra pictòrica de Prudenci Bertrana és molt menys coneguda que la seva obra literària. El Museu d’Art de Girona acull una exposició per presentar pintures i dibuixos de l’artista coincidint amb l'Any Bertrana. L'autor va començar a pintar de jove, però ho va deixar per dedicar-se completament a l’escriptura i ho va reprendre quan ja era un escriptor consagrat.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
"L'estat [propi] estarà compromès amb la seguretat del continent".
Així s'ha expressat aquest dimecres a la tarda el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, en la inauguració de la delegació del Govern als Països Nòrdics situada a Copenhagen, capital de Dinamarca.
Puigdemont, en anglès, ha posat com a exemple l'actuació dels Mossos d'Esquadra a l'hora d'acabar amb la cèl·lula terrorista que va atemptar a Barcelona i a Cambrils el 17 d'agost per refermar el paper que pot jugar Catalunya dins d'Europa.
Segons el president, la resposta policial als atemptats "demostra com de disposats estem a assumir les nostres responsabilitats, dins i fora del país".
En una entrevista ciutadana celebrada ahir a través de Facebook Live, Puigdemont va considerar "absolutament indispensable" que Catalunya, en cas de convertir-se en un estat, disposi d'un exèrcit i d'intel·ligència militar.
Al mateix temps, però, avui ha volgut deixar clar que una Catalunya independent tindrà "una clara vocació solidària" perquè estarà "compromesa amb un món més just, pacífic i democràtic".
Puigdemont defensa que una Catalunya independent tindrà una "clara vocació solidària" i que estarà compromesa amb un món més "just, democràtic i pacífic"
"La democràcia i els seus valors intrínsecs, la llibertat i la igualtat, estan per sobre de la violència terrorista.
Entre totes les institucions, entre tota la ciutadania, doblegarem aquells que intenten confrontar civilitzacions amb l'ús de la violència.
No deixarem que una minoria acabi amb la nostra manera de ser, que ha estat forjada al llarg dels segles", ha assegurat el dirigent nacionalista en l'inici del seu discurs, durant el qual ha aprofitat per agrair les mostres de suport internacional després dels fets del 17-A.
A la inauguració hi han assistit, segons fonts del Govern, l'encarregat de negocis de l'ambaixada espanyola a Dinamarca, diputats danesos i suecs, un representant del departament d'Afers Exteriors danès, membres del cos diplomàtic de països nòrdics i bàltics i també delegats de think tanks.
A banda, també s'hi han acostat, com és habitual en aquests casos, la comunitat catalana que viu a Copenhagen.
Autonomia "buida de contingut"
El president de la Generalitat ha aprofitat per recordar que queda només un mes per al referèndum de l'1 d'octubre, i ha indicat que hi haurà dues opcions: votar "no" i apostar per una "autonomia buida de contingut", o bé "declarar la independència" en el marc d'una Europa de "sobiranies compartides".
"No hi ha més alternatives perquè el govern espanyol s'ha negat contundentment a oferir-ne cap altra", ha ressaltat Puigdemont.
El president insisteix que la independència es desenvoluparà en un context de "sobiranies compartides" a Europa
El dirigent nacionalista ha indicat que els catalans que resideixen a l'estranger "jugaran un paper" en tot aquest procés, tot i que no ha detallat quin serà.
També s'ha referit als parlaments europeus que han aprovat mocions a favor del procés català i del diàleg amb l'Estat, com és el cas -precisament- de Dinamarca.
"No vull acabar sense posar en valor la llarga tradició democràtica de Dinamarca i de tots els països nòrdics, que està intrínsecament lligada al seu reconegut model de concertació social, és a dir, la seva cultura del diàleg, col·laboració, el consens social i el pacte, sense obviar les particularitats i matisos de cada cas", ha destacat el president.
"Aliats i amics"
El conseller d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència, Raül Romeva, ha assenyalat que els Països Nòrdics i Catalunya són "amics i aliats" des de fa anys.
"Ara podem estrènyer més els llaços", ha destacat Romeva, que ha apuntat que l'obertura de la nova oficina catalana permetrà tenir relacions "sense filtres intermediaris".
Ara ja són 12 les delegacions que té obertes la Generalitat arreu del món.
"L'àrea d'influència de Copenhagen és de cinc països", ha apuntat el conseller en referència a Finlàndia, Dinamarca, Suència, Estònia i Islàndia.
Romeva insisteix que l'obertura de delegacions permet a la Generalitat tenir relacions "sense filtres intermediaris"
L'encarregada d'encetar l'acte, que ha comptat amb l'actuació dels Castellers de Copenhagen, ha estat Francesca Guardiola, delegada de la Generalitat als Països Nòrdics.
Guardiola, que és la germana de l'entrenador del Manchester City, ha indicat que la delegació ha de fer de "pont" entre Catalunya i el nord d'Europa.

Response: Carles Puigdemont ha participat en la inauguració a Copenhaguen de la delegació del Govern als països nòrdics i ha celebrat l’actuació dels Mossos d’Esquadra després dels atemptats a Barcelona i Cambrils. Així mateix, ha declarat que la Catalunya independent serà un país europeu solidari, pacífic i democràtic i ha animat als catalans a votar al referèndum.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
L'Audiència Nacional ha revisat en una vista els recursos d'apel·lació contra la sentència del passat 1 de juny que condemnava els vuit joves d'Altsasu a penes d'entre 2 i 13 anys de presó per atemptat contra els agents de l'autoritat, lesions, desordres públics i amenaces.
Tots ells (a excepció de l'única dona acusada) estan a la presó.
Les defenses han nous testimonis que han desvinculat alguns dels joves dels fets.
És el cas de Joan Ander Cob, que asseguren que no va estar ni al bar on es va produir la baralla.
En canvi, la fiscalia –que durant el judici havia demanat penes de fins a 62 anys i 5 mesos- manté que les agressions als dos guàrdies civils (fora de servei) i les seves parelles l'octubre de 2016 constitueixen un delicte de terrorisme.
S'havien previst dos dies de sessions però la vista ha durat només dues hores i ha quedat vist per a sentència.
((La notícia s'ha actualitzat un cop acabada la vista, que ha durat dues hores))
La sala d'apel·lacions de l'Audiència Nacional ha celebrat aquest matí la vista per estudiar els recursos de les defenses i també de la fiscalia conta la sentència d'Altsasu.
La sala ha acceptat una sèrie de proves testificals i també documentals sol·licitades per les defenses, entre elles diferents testimonis que desvinculen alguns dels condemnats de la baralla.
Es tracta de testimonis que van ser rebutjats durant el judici de la primavera i que ara, en canvi, la sala d'apel·lacions ha acceptat.
Segons informen els familiars en el seu compte de Twitter, durant el judici els testimonis han desvinculat diversos dels condemnats dels fets.
Una advocada de la defensa, Eva Gimbernat, ha apuntat que la sentència es basa en els testimonis de les víctimes i que s'ha fet cas omís de declaracions d'altres testimonis.
La vista ha durant només dues hores i la fiscalia manté que els fets són constitutius de terrorisme.
El passat 1 de juny, la secció primera de la sala penal de l'Audiència Nacional va condemnar Oihan Arnanz a 13 anys de presó, Jokin Unamuno i Adur Ramírez de Alda a 12 anys; Iñaki Abad a 10 anys, Jon Ander Cob, Julen Goikoetxea i Aratz Urrizola, a 9 anys i Ainara Urkijo a 2 anys de presó (l'única que està en llibertat).
Excepte Ainara Urkijo -condemnada per un delicte d'amenaces i desordres públics-, la resta dels acusats estan condemnats per delictes d'atemptat als agents de l'autoritat i lesions i la sentència afegeix que els fets es van cometre per motius ideològics i per animadversió a la Guàrdia Civil.
En el cas d'Iñaki Abad i Oihan Arnanz se'ls va condemnar també per desordres públics.
Tanmateix, el tribunal no va assumir les tesis de la fiscalia, que sol·licitava entre 12 any i 6 mesos i 62 anys i 5 mesos de presó per als joves d'Altsasu i considerava que els fets eren constitutius d'un delicte de terrorisme.
Tant defenses com fiscalia han presentat recurs a la sentència dictada al juny i durant la vista d'apel·lacions cadascuna de les parts n'ha defensat els arguments.
Les famílies dels joves presos s'han desplaçat fins a Madrid i s'han mostrat esperançats en aconseguir que la vista serveixi per alliberar-los.
"Mai descansarem fins aconseguir justícia i tenir-vos a casa", escriuen en el seu compte de Twitter.
Una baralla de bar
Els fets es van produir a l'octubre del 2016 després d'una baralla de matinada entre membres de la Guàrdia Civil (fora de servei), les seves parelles i els joves en un bar d'Altsasu.
Abans del judici, tres dels joves (Adur, Jokin i Oihan) ja es trobaven en situació de presó preventiva des de feia més de 500 dies.
La resta (a excepció d'Ainara) hi van ingressar després de dictar-se sentència.

Response: L’Audiència Nacional ha revisat els recursos d’apel·lació de set nois i una noia d'Altsasu condemnats a presó. Els joves estan acusats de delictes d'atemptat contra agents de l'autoritat fora de servei i lesions durant una baralla per motius ideològics a un bar. Segons les noves proves de la defensa, alguns dels condemnats no estaven presents en el moment dels fets.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
La pensió contributiva mitjana a Catalunya el 2018 va superar per primera vegada els mil euros i es va situar en els 1.008 euros, un augment anual del 3,7%, segons les dades publicades per l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat).
Pel que fa al nombre de pensions, van augmentar un 1,1% respecte a l'any anterior, fins a les 1.071.954, amb 2,2 pensions per cada 10 habitants, una xifra que es manté des del 2014.
Principalment les pensions són del règim general (78,9%) i del règim especial d'autònoms (18,6%), tot i que una és 1,5 vegades més elevada que l'altra (1.079 euros i 693, respectivament).
Sant Cugat és el municipi català de més de 20.000 habitants on els pensionistes cobren més (1.257 euros), seguit de Tarragona (1.136 euros) i Barcelona (1.121 euros).
En canvi, les pensions més baixes en aquest tipus de ciutats són a Palafrugell (830), Lloret de Mar (832) i Sant Feliu de Guíxols (837).
Del total de pensions, 1.102.326 van ser de jubilació (64,8%), 387.248 de viduïtat (22,8%), 163.896 d'incapacitat permanent (9,6%), 47.086 d'orfenesa (2,7%) i 1.398 a favor de familiars (0,1%).
El nombre de pensions de jubilació ha augmentat un 1,7% respecte a l'any anterior, mentre que la resta s'han mantingut estables.
Un 55,2% de les pensions contributives són percebudes per dones i un 44,8%, per homes, amb una pensió mitjana de 783 euros i 1.286 euros, respectivament.
Això implica que l'import cobrat per les dones és un 39,1% inferior al percebut pels homes.
L'any 2011 el diferencial era del 42,9%.
Resultats per comarques
La comarca del Barcelonès és la que té un nombre més elevat de pensions (545.732), seguida pel Vallès Occidental amb 197.540 pensions i el Baix Llobregat amb 170.138 pensions.
Pel que fa a les comarques tarragonines, encapçala en nombre de pensions el Tarragonès amb 46.841 pensions.
El Segrià és la comarca lleidatana amb el nombre més gran de pensions, 44.587.
De les comarques gironines, el Gironès és la que té més pensions, 35.764.
El nombre de pensions ha disminuït respecte de l'any anterior en sis comarques, baixant especialment a l'Alta Ribagorça, el Pallars Jussà i el Pallars Sobirà.
En canvi, al Baix Penedès, la Cerdanya i el Solsonès és on s'han produït els augments anuals més importants.
Pel que fa al nombre de pensions respecte a la població, les comarques amb més pensions per cada 10 habitants són el Berguedà, el Ripollès i la Terra Alta, i a l'altre extrem hi ha l'Aran, la Cerdanya i l'Alt Empordà.
Pel que fa a la prestació mitjana, les fortes diferències que hi ha entre les comarques mostra una correlació amb la presència del règim general i del règim de treballadors autònoms.
Així per exemple, la comarca que té la proporció més alta de pensions del règim d'autònoms, que és la Terra Alta (60,8%), també és la que presenta una pensió mitjana més baixa (714 €).
D'altra banda, la pensió mitjana més alta es percep al Barcelonès (1.091 euros), que és de les comarques amb la proporció més baixa de persones en règim d'autònoms.
Muncipis amb més de 20.000 habitants
La pensió mitjana ha augmentat a tots els municipis de més de 20.000 habitants de Catalunya, i amb els majors augments a Vila-seca (4,6%), el Masnou (4,3%), Olot (4,2%) i Premià de Mar (4,2%).
Pel que fa al nombre de pensions, els municipis on més ha augmentat són Salou, Calafell i Vila-seca.
Barcelona és l'únic municipi on el nombre de pensions ha disminuït (0,1%).
Dels municipis de Catalunya amb més de 20.000 habitants, Barcelona és el que té un nombre més elevat de pensions (398.662), seguit a distància per l'Hospitalet de Llobregat (61.636) i Sabadell (53.724).
Els municipis amb més pensions per cada deu habitants són Manresa, Olot i Igualada, i els municipis que en tenen menys són Salou, Lloret de Mar, Sant Cugat del Vallès i Vila-seca.

Response: El 2018, la pensió contributiva mitjana va tenir un augment anual del 3,7% i va arribar per primer cop a Catalunya als mil euros. En general, el nombre de pensions va augmentar, la majoria van ser de jubilació, les pensions de règim general van ser més altes que les dels autònoms i els homes van cobrar més que les dones.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El procés per fer que l'avinguda Meridiana deixi de ser una autopista urbana entre Aragó i Fabra i Puig ha entrat en la fase de decidir com serà la remodelació.
El govern d'Ada Colau ha presentat aquest dijous als veïns, durant la Taula de Participació de la Meridiana, quatre escenaris de reforma per convertir-la en un eix més verd, però els quatre plantegen una transformació conservadora.
Només un suposa reduir carrils, passant d'un total de vuit a sis, un menys per sentit.
Aquest és el que el govern veu millor, i el que segurament reunirà un major suport veïnal, donat que els residents de la Meridiana estan cansats del trànsit.
L'avinguda suporta cada dia una circulació d'entre 90.000 i 100.000 vehicles en vuit carrils, quatre per banda (tres per cotxes i un per transport públic).
Uns 40.000 cotxes ho fan d'entrada a Barcelona i uns 50.000 en surten.
Segons ha explicat als mitjans la tinent d'alcalde d'Urbanisme, Janet Sanz, "la ciutat té un deute amb els veïns" que conviuen al voltant d'aquesta avinguda i fer que "deixi de ser una autopista urbana".
La intenció municipal és que aquesta via es converteixi en un eix cívic de referència on els vianants, els espais verds i de lleure, i el transport públic tinguin el protagonisme.
L'únic criteri que comparteixen els quatre escenaris que proposa el govern de Colau és que el carril bici deixa d'estar a les voreres laterals com fins ara.
A parer de Sanz, la quarta proposta és la que "dóna millor resposta a les necessitats que han posat sobre la taula els veïns".
Aquesta es faria en dues fases: una en aquest mandat, amb obres que començarien a principis del 2018, i que suposaria eliminar un carril d'entrada a la ciutat, i una segona fase a executar el següent mandat, a partir del 2019, que implicaria treure un carril de sortida.
Tindria carril bici central i es plantarien 550 arbres.
Aquest escenari, que quan s'acabessin les obres suposaria tenir tres carrils per sentit en lloc dels quatre d'ara, té un cost d'11,5 milions d'euros (9,2 milions la primera fase i 2,3 la segona).
La tinent d'alcalde ha destacat que implica uns costos "ajustats i assumibles" per a l'Ajuntament, ja que no és la més cara; no implica reduir voreres com en dues de les altres propostes; és la que planteja un major guany d'espai públic per al gaudi veïnal, i pot suposar una vertadera reducció del trànsit rodat.
Les altres tres propostes, més conservadores, suposen inversions que oscil·larien entre els 7,6 milions i els 14,2.
Una proposta com la Diagonal de Trias
La més barata i que implica menys canvi, la de 7,6 milions, manté l'amplada de les voreres, el mateix arbrat i els quatre carrils per sentit, però n'ajusta les mides, i s'implementa un carril bici central.
Els altres dos escenaris suposen reduir voreres, plantar 550 arbres i mantenir els carrils, també més estrets, però amb matisos: un de 12,9 milions amb un carril bici central, i el més car, de 14,2 milions, que seria de l'estil de la Diagonal que va reformar Xavier Trias, amb una calçada central amb dos carrils per sentit, dues laterals també amb dos carrils cadascuna, i un carril bici per sentit entre les calçades central i lateral.
L'Ajuntament vincula la reforma de la Meridiana a actuacions complementàries per reduir el trànsit, en la línia de l'objectiu marcat en el Pla de Mobilitat Urbana (PMU) 2013-18, el qual es planteja reduir l'ús del vehicle privat en un 21%.
Es contempla millorar Rodalies i els busos exprés fins al Vallès, construir aparcaments dissuasoris a Barberà del Vallès i Parets del Vallès, potenciar el carril bus-VAO de la C-58, construir un carril bus a la C-17 i reduir la pressió viària dels accessos a la Meridiana, desviant-la a les Rondes: donar accés a les Rondes des de la C-17 i connectar-hi també el bus-VAO de la C-58.
Sanz ha explicat que el consistori consensuarà les propostes de reforma fins al gener amb la intenció d'encarregar la redacció del projecte executiu el febrer i començar les obres el 2018.
Per més endavant quedarà pendent definir quina intervenció es pot fer a la resta de trams de l'avinguda, i que són els més pròxims a la sortida de Barcelona: Fabra i Puig-Pont de Sarajevo, i el que passa pels dos barris de la Trinitat i Vallbona, Torre Baró i Ciutat Meridiana.
Els pròxims mesos també es faran petites actuacions a l'avinguda, com habilitar un nou pas de vianants entre l'estació de Sant Andreu Arenal i el parc de Can Dragó.

Response: L’Ajuntament de Barcelona ha presentat quatre projectes de remodelació de l’avinguda Meridiana a l’entrada de la ciutat per reduir la quantitat de cotxes, facilitar el pas de vianants i transport públic i afegir espais verds i de lleure. La proposta preferida del govern inclou l’eliminació de dos carrils per cotxes. L’Ajuntament també durà a terme actuacions complementàries per reduir el trànsit.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
La CUP insta l'equip de govern de l'Ajuntament de Tarragona a retirar el centenar de plaques amb simbologia franquista existents a les façanes de la ciutat.
Segons han explicat aquest dimecres els anticapitalistes, la proposta arriba després de la polèmica sorgida a la ciutat de Lleida i parteix de les demandes del col·lectiu 'Acaba amb la placa', que ha elaborat un mapa amb la ubicació d'aquests símbols del Ministeri de l'Habitatge.
La qüestió es debatrà al plenari del mes d'abril en forma de moció.
El text proposarà l'impuls d'un decret d'alcaldia que doni sis mesos als propietaris perquè retirin els símbols feixistes de la via pública i que, si no ho fan, les retiri el mateix consistori.
La CUP ha avançat que, si la moció no prospera, impulsarà una acció ciutadana per despenjar totes les plaques un cop acabi el plenari.
La formació independentista ha posat aquest dimecres damunt la taula el debat sobre la simbologia franquista a Tarragona.
Segons la regidora Laia Estrada, que a dia d'avui encara se'n pugui trobar a la via pública és una mostra que no s'està fent la feina com cal.
"Simplement s'ha passat pàgina sense restituir la memòria històrica i pensem que l'Ajuntament té el deure de promoure l'eliminació de totes les plaques que romanen a les façanes", ha assenyalat.
La regidora ha explicat que es posaran en contacte amb el col·lectiu 'Acaba amb la placa' perquè registri la moció que es debatrà a l'Ajuntament i que, aquest mateix dimecres, traslladaran la proposta a l'equip de govern.
"És feina d'aquest ajuntament comprometre's amb la retirada de la simbologia feixista perquè ningú no pugui dir que estem normalitzant el que va significar la dictadura", ha afegit.
Estrada ha indicat que, quan es compliran 81 anys de l'inici de la Guerra Civil i 43 de la mort del dictador Franco, el 93% dels símbols feixistes que hi ha a Catalunya corresponen a plaques que es troben a les façanes, segons dades del Memorial Democràtic.
Es tracta d'inscripcions del Ministeri de l'Habitatge amb el jou i les fletxes falangistes en immobles que havien estat construïts com a habitatges de protecció oficial.
El regidor Jordi Martí ha detallat que en la moció proposaran que l'Ajuntament faci un decret d'alcaldia per ordenar la retirada les plaques de la via pública en compliment de la Llei de Memòria Històrica.
L'objectiu és establir un període d'adaptació d'un màxim de sis mesos perquè els propietaris dels immobles procedeixin a eliminar la simbologia i que, si no ho fan, ho faci el mateix consistori.
Martí ha avançat que, si la moció no prospera, impulsaran una crida ciutadana després del ple per anar a treure el centenar de plaques que queden a la ciutat.
De fet, segons la CUP ja hi ha ciutadans que han despenjat símbols per iniciativa pròpia.
"La llei exigeix a les administracions públiques la retirada de la simbologia franquista de la via pública, però també pot fer-ho qualsevol persona", ha manifestat el regidor.
Polèmica a Lleida
La retirada de les plaques franquistes ha generat polèmica a la ciutat de Lleida.
En un primer moment, l'alcalde Àngel Ros es va negar a destinar recursos municipals a treure els símbols i va instar als qui els fessin nosa a agafar una escala i un tornavís per despenjar-les ells mateixos.
Després que una empresa i diversos col·lectius engeguessin una campanya per retirar-les, l'Ajuntament va rectificar i va procedir a desmuntar més de 250 plaques de les façanes.
Segons la regidora tarragonina Laia Estrada, l'alcalde Ballesteros "ha de decidir si vol apostar per seguir les passes d'Àngel Ros a Lleida o d'Ada Colau a Barcelona".
"Hi ha dues maneres de fer; continuar deixant que el feixisme sigui present als nostres carrers, o fer net, i en aquest sentit haurem de veure què passa", ha etzibat la regidora.
Estrada ha insistit que el govern municipal podria evitar el debat al plenari i iniciar la retirada dels símbols per voluntat pròpia.
"Creiem que és legítim i necessari donar compliment a la Llei de Memòria Històrica", ha reblat.
De fet, la CUP ha recordat que l'Autoritat Portuària va retirar en una setmana les inscripcions franquistes d'una tanca propera a l'antiga Laboral que la formació havia demanat que s'eliminessin.
Els cupaires també han recordat que l'Ajuntament Tarragona va ser el primer consistori català que va aprovar una moció per portar als jutjats els crims del franquisme.

Response: La CUP ha sol·licitat a l’Ajuntament de Tarragona que retiri de les façanes de la ciutat les inscripcions amb el jou i les fletxes falangistes del Ministeri de l'Habitatge franquista. El partit ha basat la proposta en les demandes del col·lectiu “Acaba amb la placa” i presentarà una moció al respecte que es debatrà al ple de l’Ajuntament.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
L’escriptora i periodista Anna Ballbona va quedar finalista del primer premi Llibres Anagrama amb la novel·la Joyce i les gallines.
Per a ella va ser com guanyar-lo, pels elogis que va rebre de l’editor Jordi Herralde i del jurat, i pel camí que se li obria en el món de les lletres amb aquesta primera novel·la en un segell com Anagrama.
Ara, quatre anys després, li ha arribat el moment de ser mereixedora del premi, amb No sóc aquí.
I li atorga el mateix jurat, format per Mita Casacuberta, Sergi Pàmies, Guillem Gisbert, Imma Monsó, Jordi Puntí i les editores Isabel Obiols i Sílvia Sesé, que li han reconegut una maduresa literària i una finor d’estil, i també la construcció d’un artefacte literari, amb una mirada original i singular.
Tot això li ha valgut el premi, per davant de vint-i-set originals més.
Mita Casacuberta, en representació del jurat, ha dit que era una novel·la esplèndida, que girava al voltant d’una família i de la manera com la família determinava les persones.
Com marcava certs autonomismes, maneres de parlar, frases fetes… ‘La família ens construeix com a persones i a vegades ens destrueix’, diu Casacuberta.
I continua: ‘La novel·la construeix i desconstrueix, desmunta un llenguatge familiar i tot amarat d’un punt d’ironia.
És un artefacte literari que funciona a la perfecció.
No pots deixar de llegir la novel·la i en un moment donat t’adones que et fan mal els músculs de la cara, per la mitja rialla que el relat et fa obrir.’
L’humor es troba en la mirada de la narradora, hi ha una ironia que crea una distància i és un mecanisme d’autodefensa de tot allò que li pot semblar dur.
Mila, la protagonista, explora la seva vida a partir d’un fet que la marca, que és la maternitat.
Quedar-se embarassada porta la Mila a pensar i escriure sobre la seva infantesa, la seva joventut i els canvis que representen baixar a Barcelona per estudiar història de l’art. Nascuda a final dels anys setanta, prové d’un món pagès.
El pare és un pagès que va passar a treballar a la fàbrica.
La novel·la se situa en un lloc sense noms, desdibuixat, però situat en un espai ben clar: entre polígons industrials, l’autopista i les vies del tren.
És un espai on dos mons grinyolen.
Anna Ballbona el defineix com un lloc assetjat, encaixonat, on malgrat tot, unes maneres de viure antigues aconsegueixen preservar-se.
Explica l’autora, Anna Ballbona, que els personatges que desfilen per No sóc aquí es defineixen per la manera com parlen, per la manera com s’expressen.
I diu: ‘És una novel·la sobre l’estranyesa cap als orígens familiars, les herències.
L’estranyesa també com un viatge de la protagonista cap al desclassament, fet que descobreix sobretot quan arriba a la universitat i se li fa molt evident que hi ha molts mons i com n’és, de petit, el món en el qual ella ha viscut fins aleshores.
De fet, ella és la primera de tota la família que ha arribat a la universitat.’
El nom de Mila és una referència directa a Solitud, de Víctor Català, però també un homenatge a la mare de l’autora, que es diu Nila.
Prendre una llengua, unes frases fetes, un metallenguatge, que prové d’un espai rural, que ha anat quedant situat pel món del totxo, la indústria i les grans comunicacions podria fer pensar en un llenguatge que s’acaba.
Però no és exacte, perquè els personatges que transiten per la història que basteix Anna Ballbona, a més de tenir una aura animista, també tenen expressions pròpies d’ara i d’abans.
Per exemple, el pare insulta dient filipolles i la mare que s’empipa diu que aixafaria el cap a algú.
I l’àvia diu que tal persona sembla mumarota.
Un bestiari familiar que pinta un paisatge que s’acosta al realisme màgic: l’avi, amb la cama tallada a causa del sucre i que gasta una cama ortopèdica; l’àvia, a qui el pensament se li fa fosc; la tia conca, carregada de manies… I la protagonista, que la família decideix que la visiti un guaridor, perquè sembla que té un do.
I sí, té un do que se li anirà desenvolupant, que li permet de travessar un seguit de fronteres.
La novel·la arribarà al març a les llibreries, i al juny en sortirà la versió en espanyol, també a Anagrama.

Response: La novel·la "No sóc aquí" d’Anna Ballbona ha guanyat el premi Llibres Anagrama. L’obra se centra en les reflexions que la protagonista fa de la seva vida després de quedar-se embarassada i gira al voltant de l’estranyesa i els orígens familiars amb uns personatges que es defineixen per la seva manera de parlar.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Manel Urindar, coordinador de l'ANC d'Andorra.
Foto: Joan Antoni Guerrero
Els membres de l'Assamblea Nacional Catalana a Andorra, que s'acaben de constituir en associació al Principat, consideren que són "una minoria" els andorrans que troben que el procés sobiranista català porta en la seva agenda aspiracions "imperialistes" catalanes per a "l'assimilació" del seu país.
Fa pocs dies la cònsol major d'Andorra la Vella, Rosa Ferrer, va obrir la porta a reconèixer una Catalunya independent si s'hi arriba per via democràtica.
Segons ha pogut saber Nació Digital, la cònsol, després de publicar-se la notícia, ha rebut trucades d'algun polític del país molest que li ha tocat el crostó per manifestar-se.
"Andorra és un país i com en tots et trobes gent que és més patriota que una altra; alguns confonen el fet de ser nacionalista andorrà amb què hagin de rebutjar tot allò que sigui català", reconeix el coordinador de l'ANC a Andorra, Manel Urdinar.
"Tenim moltes coses en comú -insisteix-, i punts de trobada, encara que hi ha gent que surt amb el discurs de l'invasió, però penso que són pors absurdes perquè els catalans tenim altres problemes abans que intentar assimilar Andorra".
No obstant això, el coordinador de l'ANC creu que aquest nacionalisme andorrà, recelós del procés català, és minoritari, "per la meva experiència directa", diu.
I remarca que "dels 70.000 ciutadans d'Andorra, 12.000 són directament catalans, d'altres espanyols i molts amb família a Catalunya, així que no hi ha cap motiu per odiar Catalunya des d'Andorra".
La V el 4 de setembre
Actualment, l'associació en què s'ha constituït l'ANC al Principat, compta amb 75 socis i ha organitzat diversos actes amb èxit de participació, com és el cas de la Via Catalana de l'any passat.
"A Andorra una manifestació amb 50 persones es considera megamanifestació, i nosaltres l'any passat vam reunir 750 persones per fer la cadena humana".
Ara estan concentrats en l'organització de la V que volen formar al Principat aquest 4 de setembre.
Al mateix temps, preparen un cicle de conferències sobre el dret a decidir, les seleccions catalanes, llengua i cultura i les terceres vies.
Entre els actes que tenen pensats fer és plantar un plançó del Pi de les Tres Branques al Principat i organitzar, al mateix temps, una jornada de germanor de les cultures catalana i andorrana, "per promoure que ets català i que vius a Andorra", subratlla Urindar.
El procés català des d'Andorra es viu de forma diferent, explica el coordinador de l'ANC.
"Aquí la gent ho viu més fredament perquè no estàs a Catalunya, aquí és com que la persona viu en el seu somni realitzat: un país independent de parla catalana, i veus que un país petit pot ser viable perfectament".
Per Urindar, Andorra és l'exemple perfecte que mostra que una Catalunya independent és totalment viable.
Fins i tot, assenyala, els espanyols que viuen al Principat entenen millor el procés català perquè comproven perfectament que allò a què aspiren els catalans existeix realment.
"Aquí no et trobes tantes reaccions viscerals com passa a l'estat espanyol", remarca.
El cas Pujol
Pel que fa al cas Pujol, l'ANC d'Andorra ho contempla com una operació més dins del marc del "joc brut espanyol" per tal de posar impediments a la celebració de la consulta del 9 de novembre.
"Penso que és un tema de justícia andorrana, a banda que tota la porqueria que puguin treure de cara a la consulta sortirà ara i l'interessant del cas Pujol no són els diners que pugui tenir a Andorra, perquè podria ser Suïssa també, sinó més aviat les raons perquè hagi sortit ara, han escollit de treure-ho ara".
Encara que l'ANC no pot valorar si el govern andorrà està oferint facilitats a Espanya per tal de treure més informació compromesa dels Pujol amb finalitats polítiques, admeten que el procés probablement està generant "pressions".
"El cas Pujol Andorra s'ho ha trobat, a la banca andorrana això no li interessa gens, el tema Pujol, aquí Andorra, és bàsciament un 'marron' i no m'extranyari aque el CNI hi hagués posat cullerada".

Response: L’ANC d'Andorra ha organitzat diferents actes per promoure la cultura catalana que han tingut una bona acollida. Segons el coordinador de l’assemblea, molts andorrans entenen el procés independentista i, malgrat que alguns nacionalistes andorrans critiquen que una Catalunya independent podria intentar annexar el seu país, aquesta no és una opinió generalitzada.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Allunyats dels micròfons, dirigents del PSC admeten que els incomoda veure el PSOE brandar l'espantall del 155 com ho va fer Pedro Sánchez fa tot just deu dies a la Festa de la Rosa a Gavà.
La raó és senzilla: si es vol jugar el paper de frontissa a Catalunya, acostar-se a la línia discursiva de Ciutadans és un torpede que els resta credibilitat.
El president en funcions ha tornat aquest dimecres a Barcelona atenent aquesta petició dels socialistes catalans.
Ni rastre del 155 en el seu discurs.
Cap advertència sobre l'escenari post-sentència.
— Pedro Sánchez (@sanchezcastejon) October 9, 2019
Trobar l'equilibri entre eixamplar la seva majoria a costa de la sagnia de Ciutadans i no invalidar el lema "diàleg, negociació i pacte", buc insígnia de Miquel Iceta, és la dicotomia en la qual els socialistes estan confeccionant la seva campanya.
Conscients, clar està, que el missatge que dona rèdits a la resta d'Espanya pot restar en el cas de Catalunya, feu clau per apuntalar la Moncloa.
Un gir discursiu respecte fa deu dies
En un moment en què bona part de la societat catalana sent l'alè al clatell de la sentència del Tribunal Suprem i que està en plena ebullició la cuina de la resposta a nivell social, Sánchez ha diagnosticat que l'independentisme està, en aquests moments, "nu davant la fal·làcia" de pensar que hi havia una Catalunya "uniforme" que avala el seu projecte.
Ha erigit el PSOE en l'antídot per superar "la fractura" i "recuperar la convivència" en una Catalunya "plural" dins d'una Espanya "diversa".
El copet a l'esquena al PSC ha estat clar, especialment quan ha proclamat que el d'Iceta és "el partit de la solució i la convivència" a Catalunya.
A més de satisfer els socis catalans amb un to molt menys bel·ligerant que el de les darrers setmanes en un context procliu per a la polarització, Sánchez també s'ha desmarcat d'un possible pacte postelectoral amb PP o Ciutadans.
"On hem d'anar nosaltres amb partits polítics que pacten amb la ultradreta i que diuen que el PSOE és un partit criminal?", ha etzibat.
I encara ha dedicat un bon reguitzell als seus contrincants per la dreta recordant com "es corrompen" quan arriben al govern.
Ni ells tenen "projecte polític" ni el poden tenir, ha dit, una esquerra que Meritxell Batet s'ha encarregat de recordar, en referència a la irrupció de Més País d'Íñigo Errejón, que només sap "dividir-se".
La bomba de rellotgeria de la sentència
Si de convivència ha parlat Sánchez, de convivència han parlat també Iceta, Batet i Jaume Collboni.
La consigna era clara.
Els socialistes tenen clar el factor que la Catalunya post-sentència pot ser una bomba de rellotgeria que dinamiti els càlculs electorals fets a la Moncloa.
Especialment ho sap el PSC, que afronta amb preocupació un 10-N que estarà inevitablement sacsejat per les turbulències derivades de les previsibles condemnes dels dirigents empresonats.
És en aquest context, procliu a agreujar la polarització, que el PSC intentarà recuperar el seu paper de partit guanyador en les eleccions espanyoles a Catalunya, però ho vol fer amb el rol de presentar-se com el partit que pot "recosir" una societat partida en dos.
El passat 28-A, Meritxell Batet va veure com una ERC encapçalada per l'empresonat Oriol Junqueras s'imposava amb 15 diputats.
Hàbil en el llenguatge, Iceta capgira l'argument que dirigents del PSOE han esgrimit fent referència explícita al 155.
Segons el líder del PSC, són els independentistes els que, en tot cas, posen en perill l'autogovern.
"Volem guanyar per preservar l'autogovern de Catalunya, que està en risc amb els independentistes i amb una dreta que no concep una Espanya plural i diversa com la que defineix la Constitució".
El líder del PSC, que repeteix una i altra vegada que ell vol ser president de la Generalitat, ha advertit que les "promeses falses han portat frustració" a Catalunya i que ell es compromet "a no dividir més" i "no mentir".
La paradoxa de demanar "no jugar a la ruleta russa"
Formar govern sense haver d'incloure els independentistes en la seva aritmètica és un dels objectius que tenen els socialistes entre cella i cella.
Paradoxal ha estat que, amb una repetició electoral en marxa, Sánchez hagi demanat "no jugar a la ruleta russa" i apostar per la vàlvula de seguretat que, segons ell, és el PSOE.
Per garantir l'"estabilitat" ara que venen corves econòmiques i per, en paraules d'Iceta, evitar que "quatre arreplegats tornin a fer la traveta" a Sánchez.
Clar està que, si realment Sánchez compleix la seva paraula de no teixir enteses ni amb PP ni Ciutadans i donant per descartada la majoria absoluta, és possible que, aleshores, quedin els "arreplegats".
És a dir, Podem i, potser també de nou, els sobiranistes.

Response: Pedro Sánchez ha declarat que el PSOE és la solució per reparar les fractures que l’independentisme i les dretes han creat i ha afirmat que no pactarà amb el PP o Cs per formar govern. Així mateix, Miquel Iceta ha opinat que els independentistes posen en perill l’autogovern de Catalunya i ha promès acabar amb la divisió i les mentides.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
"Soc un maltractador psicològic", diu el Manuel Martínez.
Al març d'enguany, la seva actual exparella va tornar a casa després de la seva sessió amb la psicòloga i li va dir aquesta frase: "Manuel, la meva psicòloga diu que tens tots els números de ser un maltractador psicològic".
Ell va accedir a trucar al telèfon que li va donar.
"Vaig venir al SAH amb el convenciment que aquí em dirien que de maltractador no en tenia res.
Venia esperant el no, que algú em digués que això meu era qüestió de caràcter", relata.
Però fa unes sessions, va llençar la tovallola.
"Ja no puc negar l'evidència: soc un maltractador psicològic", sentencia.
Un exercici d'honestedat, poc habitual.
De fet, ja li ho havia dit una exparella i la seva germana, que exercia maltracte psicològic, però ell no ho havia considerat mai.
El març passat va arribar al SAH i després de diverses entrevistes individuals, va començar les sessions setmanals.
Des d'aleshores, cada dilluns es reuneix amb sis o set usuaris més al carrer Garcilaso, 23 de Barcelona amb experts que els assessoren.
El de la Sagrera és l'únic centre que desplega el programa a la ciutat.
Martínez fa unes sessions que "ha acceptat" que és un maltractador psicològic, i diu que ara se sent "una esponja", perquè vol impregnar-se de tot el que aprengui al SAH.
Té una filla d'11 anys, amb la qual ha parlat sobre les sessions a les que participa.
Relata que és amb ella que nota canvis en la relació i por "aplicar" les eines que va interioritzant.
Martínez reconeix haver maltractat psicològicament la seva exparella, la seva filla, la seva germana i les nebodes.
Comentaris negatius, humiliants i control sobre elles són alguns dels exemples d'això.
Ara, ve al SAH voluntàriament cada dilluns amb la intenció de canviar la seva conducta i avançar el treball que està fent.
Afegeix, també, que no té objectius concrets ni pressa.
El SAH, un projecte cada vegada més consolidat
El programa d'atenció a homes és un servei de l'Ajuntament de Barcelona de caràcter voluntari, dirigit a ciutadans més grans de 21 anys.
Requereix la voluntat dels usuaris de voler canviar les seves relacions personals per evitar l'ús de qualsevol tipus de violència.
Esteve Segura és coordinador municipal del servei i explica que aquest 2018 el programa ha atès 250 homes -l'any passat 187- i que cada vegada està més consolidat.
Si bé és una iniciativa que té el seu inici l'any 2005, quan es va establir la necessitat d'intervenir en persones que exerceixen violència, aquest mandat ha guanyat força.
Des del 2016 s’ha gairebé doblat el pressupost destinat a polítiques municipals contra la violència masclista i l’atenció de les dones i els infants.
El SAH té una primera fase d'acollida en la que es treballa la identificació de la violència.
"És important que es dugui a terme aquest factor, ja que el SAH treballa tot el que hi ha entre el reconeixement i la responsabilitat".
Afegeix que usuaris com Martínez es troben a la meitat del procés: "Ara ja s'ha identificat com a maltractador i queda treballar per arribar a la responsabilització".
El programa preveu 32 sessions al llarg de nou mesos.
Un cop arribat al final, té lloc la fase de seguiment, que serveix per determinar si s'han consolidat els canvis.
La violència masclista a Barcelona
Segons dades de la darrera Enquesta de Violència Masclista de Catalunya (2016), en el cicle vital de les dones, més de la meitat, concretament un 57,7%, ha patit violència masclista en algun moment de les seves vides.
Això excloent els comentaris, gestos despectius de connotació sexual i l'exhibicionisme.
De fet, una dada especialment preocupant és que un 31% de les dones -una de cada tres- ha patit agressions d'algun tipus al llarg de la seva vida.
L'any 2016 un 13,8% de les barcelonines va patir alguna agressió masclista.
Per grups d’edat, les dones més joves, de 16 a 29 anys, són les més afectades: també el 2016, la victimització entre aquest grup d’edat va ser del 29,4%, més del doble de la mitjana de la ciutat.

Response: El SAH és un programa de l’Ajuntament de Barcelona iniciat l’any 2005 que ajuda a homes que volen modificar qualsevol mena de conducta violenta. En una primera fase, s’identifica la violència i després es realitzen sessions setmanals amb altres usuaris i experts per prendre’n responsabilitat. Aquesta iniciativa intenta lluitar contra la violència masclista, que encara afecta moltes dones.