Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha decidit aquest divendres mantenir el tancament de discoteques i sales de festa, però alhora permetrà obrir fins més tard a bars i restaurants de les zones amb restriccions, que fins ara havien de tancar a la mitjanit.
Després d'escoltar els arguments de la Generalitat, el tribunal conclou que els locals de ball són de risc per la transmissió de la covid-19, però no hi ha motiu concret per limitar l'horari dels establiments de restauració.
La patronal de l'oci nocturn Fecasarm ha lamentat la primera decisió i ha demanat a la Generalitat que faci un pla sectorial del Procicat per poder reobrir i que es plantegin mesures econòmiques de compensació.
((Aquesta actualització inclou la valoració de la patronal Fecalon))
Segons la interlocutòria de la secció segona de la sala contenciosa-administrativa a la qual ha tingut accés l'ACN, es manté el tancament de discoteques, sales de ball i sales de festa amb espectacles a tot Catalunya perquè tancar-les només als llocs amb restriccions podria generar moviments de població cap als locals oberts.
En canvi, considera que obligar bars, restaurants, terrasses, guinguetes i bars musicals a tancar abans de les 12 de la nit als municipis amb restriccions de l'àrea de Barcelona, Alt Empordà, Segrià i Noguera no està prou justificat, perquè l'ampliació horària no incrementaria el risc, i es poden prendre mesures per evitar-ho.
El tribunal també permetrà obrir fins més tard, a tot Catalunya, els salons de joc, casinos i bingos pel mateix motiu.
Per prendre la decisió, el TSJC s'ha basat en l'informe de l'Agència de Salut Pública aportat per la Generalitat, que indica que la mitjana d'edat dels positius detectats ha baixat notablement al juliol respecte el març, cosa que s'atribueix sobretot a l'oci nocturn.
Segons la Fecasarm, "amb aquesta decisió s'acaben les esperances del sector de les discoteques de poder sobreviure i de llarg serà el sector amb un índex més alt de destrucció de llocs de treball atès que, segons els càlculs, aquest tancament indiscriminat de tots els locals a Catalunya en temporada alta provocarà que només un 30% de les discoteques catalanes puguin sobreviure a la crisi econòmica i puguin arribar vives a final d'any, i gran part de les que hi arribin serà gràcies a disposar de doble llicència".
En paraules de David López, president de la Fecasarm, acaten però no comparteixen la decisió judicial de mantenir totes les discoteques de Catalunya tancades, ja que "amb aquesta decisió indiscriminada s'aboca al sector a la ruïna més absoluta i cal tenir en compte que en viuen més de 40.000 persones".
"Fem una crida a l'administració i en especial al Procicat per tal de que aprovi quan abans el pla sectorial i d'aquesta manera es pugui flexibilitzar aquesta mesura restrictiva absoluta, complint les mesures sanitàries que s'imposin".
En paraules de Joaquim Boadas, secretari general i cap dels serveis jurídics de la Fecasarm, "la resolució judicial dictada avui converteix el sector de les discoteques catalanes en el sector més perjudicat econòmicament d'aquesta crisi sanitària".
"Esperem que l'administració mogui fitxa quan abans millor i aprovi el pla sectorial a través del Procicat o bé un pla de rescat pel sector, ja que hi ha moltes famílies que en depenen".
Per la seva banda, el secretari general i portaveu Jurídic de Fecalon, Fernando Martínez, incideix que els 'botellons' i les festes il·legals no compleixen cap de les mesures incloses en el protocol presentat per aquesta federació, l'Associació de Sales de Concerts i el Gremi de Discoteques, i per contra, segueixen sense ser "reprimides" per les administració competents, tant municipals com de la Generalitat.
Fecalon discrepa de l'argumentació plantejada pel Departament de Salut quan es refereixen a "brots associats a locals d'oci (bars, discoteques i restaurants), si bé són únicament un 6% del total de brots notificats, inclouen el 21% del total des casos associats a brots".
Des del sector de l'oci nocturn legal, es lamenta que s'hagi sembrat de nou un clima de desconfiança sobre la seva activitat en establir-lo com a causa principal dels rebrots.

Response: El TSJC, a partir de l'informe de l'Agència de Salut Pública, ha decidit mantenir el tancament de l'oci nocturn per limitar els contagis entre el jovent, però no limitarà els horaris de la restauració. La patronal dels locals d'oci nocturn ha manifestat la seva disconformitat amb la decisió, que els aboca a la ruïna econòmica, i reclamen ajudes públiques.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
“L’estiu del 2010 en quedaven quatre que cantaven en català i la gent se sorprenia de la nostra proposta”, rememora Ramon Faura, president de l’associació ‘Angelets de la Terra’ i promotor del Col·lectiu.
“Però després de 6 CD tenim 90 formacions i uns 300 músics (que canten almenys parcialment en català), i això mostra que ha funcionat molt bé”.
Faura admet que es va “poc a poc”, però posa en valor que s’hagi començat a crear “un mercat” musical en català i fomentat “vocacions musicals” amb la llavor que van plantar fa cinc anys.
La “vitalitat” i l’interès per l’idioma que Faura ha detectat amb el pas del temps no pot amagar, amb tot, una situació certament marginal de la llengua en aquest territori pertanyent a França.
La cançó catalana al Rosselló encara està “molt desprestigiada”, assumeix el promotor del Col·lectiu, i afegeix a més que no tindrà mai cap recorregut en aquell país, perquè l’estat francès, diu, “té un menyspreu total amb les llengües dites regionals, o minoritàries”.
Per tant, sembla que el futur d’aquesta colla de grups passa prioritàriament per obtenir més visibilitat a l’altra banda de la frontera, a la “Catalunya del sud”, com en diu Faura.
Però això tampoc és fàcil.
Doncs “creuar la frontera és difícil”, assumeix en referència no només a la distància física entre el principat i la Catalunya Nord sinó també a la “mental”.
“Volem demostrar que tenim un lligam de llengua i uns artistes comuns, com Ovidi Montllor o Joan Pau Giné”, insisteix l’activista perpinyanès.
Paradoxalment, si la música en català no té a l’altra banda de la frontera gaire sortida, els músics sobreviuen combinant aquesta vocació amb actuacions en francès, o a vegades en totes dues llengües.
“On no funciona gaire és al sud”, contraposa Faura referint-se a Catalunya.
I és que malgrat celebrar el reconeixement i la difusió que ha Catalunya els hi ha pogut donar capçaleres com ‘Enderrock’ o programadors musicals com Pere Camps (Festival Barnasants), cap grup rossellonès ha triomfat massivament al principat, amb permís de Pascal Comelade.
“Anem una mica tard”
El problema, assenyala Faura, és la joventut del seu propòsit: “només cinc anys” de feina enfrontats amb una llengua desprestigiada, un estat francès a la contra i una Catalunya sovint massa desconnectada dels seus veïns del nord.
“Anem una mica tard”, accepta l’activista de la llengua.
“I a Valencià han tingut Obrint Pas; a les Illes, Antònia Font.
A la Catalunya Nord encara no hem donat a conèixer els nostres grups”, compara Faura.
“Potser els Llamp te Frigui seran els qui obriran pas en aquest sentit”, diu referint-se al grup rossellonès que tot just presenta el seu segon disc.
Aquest grup, com els Gipsy Nour Project i com tants altres a la Catalunya Nord, es troben amb una situació semblant a la que es vivia a Catalunya anys enrere: “Cantar en català al Rosselló és un acte polític”, resumeix el cantant de Llamp te Frigui, Frank Sala.
Quan ho fas, descriu, hi ha qui es queixa perquè “no ho entén”, i hi ha qui ho accepta “però demana coses tradicionals”.
L’alternativa que suposa buscar actuacions fora del seu àmbit i moure’s per Catalunya no és fàcil.
Núria Jaourn, dels Gipsy Nour Project, apunta que almenys a França paguen per sistema.
“Aquí és com si no fos forçosament obligatori que et paguin”, comenta estranyada sobre la dificultat de trobar ‘bolos’ remunerats.
La participació en els recopilatoris del Col·lectiu Joan Pau Giné és, si més no, una eina de difusió del seu treball, i de la seva existència.
El Col·lectiu no només dóna a conèixer aquestes bandes sinó que treballa pel reconeixement mutu entre el principat i la Catalunya Nord.
Ho fa, per exemple, amb iniciatives com el disc ‘Canten Giné’, en què una colla d’artistes catalans –Marina Rossell, Titot, Sergi López, Projecte Mut, etc- van versionar el músic rossellonès.
Ramon Faura diu que volen portar aquest àlbum en directe al Palau de la Música Catalana, “un somni” que ja han començat a treballar en contacte amb entitats diverses –com el Col·lectiu Ovidi Montllor, amb el qual ja han col·laborat en un espectacle conjunt-, i que voldrien que fos enregistrat per Televisió de Catalunya.

Response: La música catalana procedent del Rosselló és encara molt minoritària i desprestigiada, almenys a França. Existeixen algunes iniciatives, com el col·lectiu Joan Pau Giné, que aplega músics i grups de la Catalunya del Nord, per promocionar-los amb concerts i recopilatoris, especialment a Catalunya. Ramon Faura, el seu promotor, somia de portar l'àlbum “Canten Giné” al Palau de la Música Catalana.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El comitè d'empresa de l'hotel Don Juan de Lloret de Mar (Selva) ha desconvocat aquest divendres l'aturada parcial i la vaga de 24 hores que havien convocat després que la direcció els anunciés que volia tancar l'establiment en temporada baixa.
En concret, quatre o cinc mesos repartits entre tardor i hivern.
La mediació que s'ha fet als serveis territorials de Treball ha permès que les dues parts acostessin postures i s'aixequessin les mobilitzacions.
D'entrada, la direcció ha acceptar obrir reserves més enllà del 4 de novembre (data en què es volia tancar temporalment el Don Juan).
A més, segons recull l'acord, les dues parts també s'han compromès a negociar "un pla de viabilitat i ocupació que permeti mantenir l'hotel obert tot l'any, mantenint l'estabilitat laboral".
Des de la UGT, sindicat majoritari al comitè, creuen que s'ha guanyat temps, però el seu portaveu, José Antonio Sala, ja avança que "encara queda molta guerra".
El conflicte laboral que s'havia obert a l'hotel Don Juan de Lloret ha quedat congelat després de la mediació d'aquest divendres a Treball.
La direcció s'ha compromès a intentar que l'hotel continuï obert tot l'any i, de fet, des d'avui mateix ha acceptat que s'hi puguin fer reserves a partir del 4 de novembre.
A canvi, el comitè ha desconvocat les dues vagues convocades en ple agost.
La primera, una de parcial de quatre hores convocada pel dilluns 7; i la segona, una de 24 hores fixada pel dijous 17.
Tot i això, encara no queda clar que l'hotel Don Juan continuï obert en temporada baixa (com passava fins ara).
Però d'entrada, la possibilitat ja hi és.
El comitè va decidir convocar vaga després de saber que l'establiment, de tres estrelles, tancaria entre novembre i febrer (els mesos que hi ha menys feina).
Des del Don Juan, l'argument inicial que es va donar a la plantilla era que els bancs ho exigien, perquè sinó no els donarien crèdit.
La UGT, però, atribuïa aquest canvi de criteri al relleu que hi haurà al capdavant de l'hotel.
Segons explica el sindicat, l'actual gerent es retira i deixarà el càrrec a la seva filla.
Precisament, ella és qui es mostraria partidària de tancar els mesos que hi ha pèrdues.
"El gerent sortint té un to dialogant, i no volia tancar l'hotel a l'hivern perquè creia que hi havia altres vies per solucionar el problema; però la filla sostenia que mantenir obert no era rendible", ha explicat el secretari general de la secció sindical de la UGT a l'hotel Don Juan, José Antonio Sala.
La UGT és el sindicat majoritari al comitè d'empresa amb set dels tretze membres.
La resta pertanyen a CCOO.
Acostament de postures
La setmana passada, davant la negativa de la direcció a negociar, els treballadors ja es van concentrar a les portes de l'hotel Don Juan.
Aleshores, ja havien convocat l'aturada parcial i la vaga de 24 hores.
Avui, però, durant la mediació, Sala explica que s'han "acostat posicionaments", i que per això s'ha desconvocat la protesta.
"Això no significa, però, que l'empresa vagi en la línia que nosaltres pretenem", alerta Sala, recordant que encara hi ha el temor que l'hotel acabi tancant els mesos més fluixos, i això passi factura a les condicions laborals dels treballadors.
"Tota la guerra per endavant"
Per això, a partir d'ara, les dues parts s'han compromès a obrir un calendari de negociacions per negociar un pla de viabilitat.
Segons recull l'acord signat a Treball, el pla ha de permetre "tenir l'hotel obert tot l'any, mantenint l'estabilitat ocupacional i laboral".
Sala ja apunta que, durant les trobades, "anirem tractant tema per tema, i deixarem aquells més delicats per al final".
Pels sindicats, la reunió d'avui ha estat un primer pas.
Sala ja diu que "queda tota la guerra per endavant".
Assegura, però, que els treballadors estan disposats a "fer sacrificis" amb l'objectiu d'arribar a un acord.
I de moment, ja celebren que l'empresa ara s'assegui a negociar.
A l'Hotel Don Juan hi ha un centenar de treballadors fixes i una xifra semblant de fixes discontinus.

Response: S'ha assolit un acord entre el comitè d'empresa i la direcció de l'hotel Don Juan de Lloret de Mar, que de moment estarà obert tot l'any per mantenir l'estabilitat laboral. Els treballadors havien convocat aturades en protesta per l'anunci de tancament de l'establiment entre novembre i febrer. L'acord recull un compromís d'elaborar un pla dialogat de viabilitat i ocupació.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
"M'agradaria perdre algun dia una enquesta i guanyar unes eleccions", deia Gabriel Rufián diumenge passat.
Aquest és el gran repte dels republicans: que les altes expectatives de vot que tenen sobre el paper s'acabi materialitzant a les urnes en unes eleccions que avançaran en paral·lel al judici al Tribunal Suprem.
Els sondejos auguren un victòria dels republicans amb entre 12 i 14 diputats de mitjana.
Són conscients que parteixen com a favorits, però de reüll miren l'experiència del 21-D, quan finalment no es van complir els pronòstics.
— NacióPolítica (@naciopolitica) 11 d’abril de 2019
"Això va de PSOE o ERC", ha resumit el vicepresident del Govern, Pere Aragonès, en l'arrencada de la campanya des de Sant Vicenç dels Horts.
Buscant reduir la campanya a aquesta dicotomia, els republicans han tret tota l'artilleria contra els socialistes des del primer minut repassant l'historial que acumula el partit de Pedro Sánchez: des del 155, al sí a la investidura de Rajoy i les fotos de Miquel Iceta amb PP i Ciutadans, així com el canvi d'opinió i l'"acovardiment" del PSOE amb la figura del relator que va dinamitar l'intent de diàleg.
Paradoxalment, són conscients que, si es dona la suma, hauran d'acabar votant la investidura de Sánchez per frenar l'alternativa de dretes.
Els partits independentistes tenen clar que al 28-A s'enfronten dues visions antagòniques sobre com encarar el conflicte amb Catalunya, però que cap d'elles contempla el dret a l'autodeterminació.
Els resultats determinaran també qui encara les eleccions municipals i les europees -en les quals Junqueras i Carles Puigdemont són caps de llista- amb una posició de força, però també quina estratègia portarà la batuta a partir d'ara dins de l'independentisme.
ERC oneja la bandera del "realisme polític, la credibilitat i confiança", tal i com especifica al seu programa, per garantir un creixement "progressiu" dels partidaris de la República Catalana.
Però el primer requisit per poder-ho posar en pràctica és tenir un possible interlocutor a Madrid, i aquest queda clar que no serà ni un govern de les tres dretes ni tampoc un del PSOE amb Ciutadans.
Les eleccions, insisteixen, van de "llibertat" o "repressió", el binomi que recull el seu espot electoral.
— Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) 11 d’abril de 2019
"L'únic obstacle perquè Albert Rivera sigui vicepresident i Arrimadas i Cantó ministres, es diu Esquerra Republicana"
"Junqueras només m'ha demanat una cosa: que guanyem als seus carcellers".
Així ha demanat Gabriel Rufián el vot per a ERC en una arrencada de campanya que ha coincidit amb el 50è aniversari del líder republicà.
Conscients que el seu principal rival per imposar-se a les urnes són els socialistes, ERC no només s'ha erigit com el dic de contenció de l'extrema dreta, sinó també com "l'únic" partit -és a dir, dins de l'independentisme la força eficient- que pot impedir que el PSOE pacti amb Ciutadans.
Prou força al Congrés per ser decisius
Un dels principals leitmotivs de la campanya dels republicans és reclamar tenir prou força al Congrés per poder ser decisius i decantar pactes davant d'un dels majors riscos: que el PSOE acabi teixint una aliança amb Ciutadans o, un escenari encara més advers, que és que acabi governant el tripartit de dretes.
En el seu programa, ERC es reivindica com la força dins de l'independentisme capaç de reclamar la República a través de la via de la "mà estesa" i el "diàleg", camí pragmàtic que contraposa a l'estratègia legitimista i de xoc amb l'Estat que abandera l'entorn de Carles Puigdemont.
En la mesura que l'Estat es continuï mostrant "incapaç d'abordar políticament la situació a Catalunya", consideren els republicans, no s'estarà en condicions de superar la crisi institucional.
Ni ell, ni el Suprem ni el Constitucional decidiran el futur d'aquest país", ha sentenciat Aragonès.
El número dos de la candidatura encapçalada per Junqueras ha dibuixat un escenari postlectoral que ha definit com a "temps foscos, durs, en què el feixisme camparà a plaer", motiu pel qual "dir la veritat" tindrà costos de tipus polític i personal.
"Costarà més que mai plantar cara", ha advertit tot definit PP, Ciutadans i Vox com els "genets de l'apocalipsis".
ERC ha estrenat avui en campanya la coalició amb Sobiranistes i un Joan Josep Nuet de número quatre que ha erigit la candidatura com la que representa "el 80%".
També Elisenda Alamany, exdirigent dels comuns i número dos d'Ernest Maragall a les municipals, ha fet pinya a Sant Vicenç dels Horts en l'arrencada de la campanya.
Un historial de suport que els republicans esperen superar
Al 2015 i al 2916, amb Rufián de cap de llista fent tàndem amb Joan Tardà, ERC va obtenir nou diputats al Congrés, fet que va suposar triplicar la seva representació a Madrid respecte les eleccions del 2011, quan Alfred Bosch va aconseguir tres representants.

Response: La campanya electoral d’ERC a les eleccions del 28-A de 2019 es planteja com una dicotomia entre els republicans i el PSOE. L’objectiu és obtenir força suficient al Congrés per resultar decisius i impedir una aliança dels socialistes amb Ciutadans o, encara pitjor, un govern tripartit de les dretes espanyoles. Si es materialitzen les expectatives electorals, ERC encapçalaria l’independentisme.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
La Biblioteca Marcel·lí Domingo de Tortosa acull aquest mes de febrer l'exposició 'Art en Portada' de Sabala i FMG.
Elisabeth Sabala i Fernando Martínez García han caminat de la mà en la seva vida personal i també professional malgrat que allò que fa un i altre pugui semblar antagònic.
Aquesta sincrasi tan particular es sintetitza en la mostra de set quadres que es pot visitar, aquests dies, a la Biblioteca de Tortosa i que són a la vegada el millor del treball annex que fa la parella.
Les obres escollides són algunes de les que protagonitzen les portades de les novel·les de FMG, la seva darrera i prolífera faceta artística, a més de músic i pintor, que ha despertat gràcies a "la calma" que li ofereix residir a Masdenverge (Montsià).
Sabala hi aporta els seus personatges irònics, divertits i crítics i plens de llum i color.
Elisabeth Sabala i Fernando Martínez García han trobat a la Biblioteca Marcel·lí Domingo de Tortosa el millor escenari possible per presentar els quadres que han anat escollint en els últims anys per ser portada de les novel·les que escriu FMG.
En la primera planta del centre s'hi ha instal·lat quatre quadres de FMG que resumeixen també les diferents etapes de la seva pintura, des de l'època més fosca, al minimalisme i els colors neutrals.
Els esbojarrats personatges de Sabala, amb unes pintures carregades de llum i de color però sobretot d'humor, s'han situat a la segona planta de la Biblioteca.
Se'n mostres quatre de diferents formats.
Sabala assegura que, davant el privilegi de ser la primera lectora de les novel·les que escriu el Fernando des de fa uns anys, és ella mateixa qui acaba proposant, perquè hi troba els seus personatges, quina de les seves obres pot il·lustrar els textos de FMG o és el propi Fernando que té clar, d'entrada, quina de les seves obres ha d'omplir la portada del llibre.
"Tot es va col·locant, literatura, pintura, disseny, tot va tenint el seu lloc i tot té coherència si tu ho has fet amb honestedat.
Els quadres parlen de la vida i els llibres parlen de la vida.
En Picasso deia: el quadre és una gran mentida per explicar veritat", i la literatura igual.
Ens fa pensar i aprofitar idees", ha destacat Sabala.
La selecció per a l'exposició s'ha fet tenint en compte com identifiquen el quadre amb la novel·la i viceversa.
"Parlem del mateix, al final", ha explicat Sabala.
"Fa anys que em dedico a observar la gent, els petits detalls i per què passen coses.
Vaig començar per aprendre a viure i me adonat qui sóc: una pintora que ha observat a la gent per aprendre per què s'enfaden, per què són gelosos, els pudors, el què diran, i mil maldats ocultes que tu no t'imaginaves i t'han sorprès.
Jo ho he anat pintant i veig, al llegir les obres del Fernando, que poden ser exactament els mateixos que tenen les mateixes pors i angúnies.
A les seves novel·les passen més disbarats (-riu-) i hi ha coses tremendes, però els personatges podrien ser els mateixos", ha explicat la pintora.
Martínez García va estrenar l'exposició el passat 9 de febrer amb un concert, amb la seva música.
"Mai havia fet les tres coses a la vegada", ha apuntat.
El nexe en comú de les seves tres facetes són justament les portades dels seus llibres.
Jo vaig començar a escriure fent cançons, de les cançons vaig passar als contes i dels contes les novel·les.
Són tres camps que porto el mateix temps", ha dir FMG.
Un dels quadres de Sabala de la mostra de la Biblioteca de Tortosa serà la portada de la propera novel·la FMG, "Lluna de Mel".
Il·lustra les històries de gelosia, d'amors i desamors que protagonitzaran el llibre i que Martínez García troba ben a prop.
De fet, va començar a escriure quan va arribar a Masdenverge i tenia "tot el temps del món" per a ell.
"El meu procés literari naix aquí.
El cel, els animals, les històries dels pagesos són materials que t'enriqueixen.
Més d'una història i confessió estan inspirades en coses que em conten", ha explicat l'artista.
Sabala i FMG es van conèixer a la facultat de Belles Arts.
La influència "negra i fosca" que els unia al principi de seguida es trenca.
Sabala comença aviat a pintar els seus personatges colorits, delicats i grotescos, irònics i satírics.
FMG fa un canvi a finals dels 80 i deixa el període ombrívol per pintar amb els colors purs, negre, blanc, roig i groc i amb els anys acaba introduint altres cromatismes com el verd i el blau, influenciat en bona part en els seus viatges.
"Ella necessita una història al quadre, jo no.
Em va bé l'abstracció i dubitació.
Tenim camins paral·lels i ens influenciem però tenim clars els camins i no ens molestem", ha defensat FMG.

Response: La parella artística i sentimental que formen els artistes multidisciplinaris Elisabeth Sabala i Fernando Martínez García protagonitza aquest febrer l'exposició conjunta “Art en portada”, a la Biblioteca Marcel·lí Domingo de Tortosa. És una mostra de set quadres de Sabala que s'han emprat com a portada de les novel·les escrites per Martínez, en un exercici de diàleg i compenetració artística.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
CiU ha presentat una iniciativa al Congrés dels Diputats en la qual planteja instar al Govern espanyol a promoure els canvis legals oportuns perquè els delictes de violència comesos contra dones que exerceixen la prostitució siguin considerats delictes de violència de gènere, als efectes de possibilitar l'aplicació sobre les víctimes de la protecció que les lleis preveuen en aquests casos.
Es tracta d'una proposició de llei registrada per la portaveu de CiU en matèria d'Igualtat, Lourdes Ciurò.
Segons denuncia la nacionalista catalana, un mínim de 20 dones que exercien la prostitució han sigut assassinades als últims tres anys, 19 a mans d'homes i una per una dona, tot i això, només un d'aquests casos està previst a les estadístiques oficials de violència de gènere.
En concret, puntualitza que de les 20 mortes, un mínim de 14 han mort a mans dels seus clients.
Tres casos estan encara per resoldre.
Mentrestant, dues han mort assassinades per les seves parelles i a l'últim cas ha sigut una dona la que ha acabat amb la vida de la víctima.
Per comunitats autònomes, Ciurò detalla que entre els 19 casos de morts a mans d'homes, Andalusia és la que més casos de morts violentes de prostitutes registra, amb set casos.
A aquesta comunitat autònoma li segueix València, amb sis dones mortes; Catalunya, amb quatre; i una respectivament a Madrid i Castella-la Manxa.
"La violència exercida contra les prostitutes s'ha convertit en violència de gènere invisible" a causa de la definició que fa d'ella l'article 1 de la Llei Orgànica de Mesures de Protecció Integral contra la Violència de Gènere del 2004.
En la normativa s'entén per violència de gènere la que, "com manifestació de la discriminació, la situació de desigualtat i les relacions de poder dels homes sobre les dones, s'exerceix sobre aquestes per part dels qui siguin o hagin estat els seus cònjuges o dels qui estiguin o hagin estat lligats a elles per relacions similars d'afectivitat, fins i tot sense convivència".
Deixa fora altres realitats
En aquest sentit, la diputada de CiU alerta que des de molts sectors es considera que la primera llei contra la violència masclista a Espanya, aprovada pel Govern espanyol de Zapatero el 2004, limita la definició d'aquest tipus de violència a la qual s'exerceix dins de la parella o exparella i deixa fora altres manifestacions de poder de l'home sobre la dona, com la persecució sexual o el que es produeix a la feina.
Segons la seva opinió, en el cas d'una dona que exerceixi la prostitució i un home que busqui els seus serveis s'estableix una "clara relació" de poder de l'home sobre la dona i per tant, que hi hagi o no relació d'afectivitat, es tracta de violència de gènere.
"Cal tenir en compte que els autors dels actes violents contra prostitutes no són únicament els clients que busquen els seus serveis sinó, moltes vegades, els mateixos proxenetes que les exploten", afegeix.
És més, adverteix que al món de la prostitució existeix "moltíssim maltractament", tant a nivell físic com psicològic, i és un entramat que s'alimenta de la relació desigual entre el proxeneta i les dones o entre el client i les dones.
"En qualsevol cas es tracta d'una clara relació de domini d'un home sobre una dona", subratlla.
A més, lamenta que a la majoria dels crims registrats contra dones que exercien la prostitució, els assassins es van acarnissar brutalment amb les víctimes i en tots els casos elles es van enfrontar al moment de la seva mort en un estat d'absoluta vulnerabilitat social i legal.
"Que aquests crims quedin en la invisibilitat, i no computin com violència de gènere a causa del redactat d'una llei que imposa com requisit per condemnar a algú per violència masclista que existeixi o hi hagi existit un vincle afectiu, és, com menys, desafortunat", critica la parlamentària catalana.
Per tot això, Lourdes Ciurò subratlla que el fet de preveure en les estadístiques oficials de violència de gènere els actes de violència realitzats contra les dones que exerceixen la prostitució, i estan en una situació de desemparament social i legal, ajudaria a visibilitzar les "terribles condicions de vida" que pateixen aquestes dones i donaria una visió, "més d'acord amb la realitat", de fins a quin punt la violència masclista o de gènere suposa "una xacra" per a la societat.

Response: Una iniciativa parlamentària promoguda per Lourdes Ciuró, diputada de CiU al Congrés dels Diputats, proposa estendre a altres categories la consideració de víctimes de violència de gènere i ampliar-ne la definició recollida a la llei de 2004. Concretament, defèn que les agressions contra les prostitutes, tant per part de clients com de proxenetes, es tipifiquin com a delictes de violència masclista.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
La pressió sobre Pedro Sánchez perquè dimiteixi i perquè faciliti un govern de Mariano Rajoy és cada vegada més gran.
Avui ha estat l’ex-president del govern espanyol Felipe González ha acusat Sánchez d’haver-lo enganyat, en unes declaracions a la cadena Ser: ‘El 29 de juny em va explicar que passava a l’oposicioó, que no intentaria cap govern alternatiu i que votaria contra la investidura del govern del PP, però que en segona votació passaria a l’abstenció per no impedir la formació de govern.
I la veritat és que, veient què passa, a mi no m’ha de donar explicacions.
Em sento frustrat, com si m’haguessin enganyat.’
A més, González considera que Sánchez hauria de plegar si la posició que el secretari general del PSOE de mirar de tirar endavant una majoria alternativa a Rajoy i de reafirmar el seu liderat en unes primàries no és validada pel comitè federal d’aquest dissabte.
‘Si el comitè federal fixa una posició, la que sigui, abstenció, no abstenció, vot en contra, aquesta posició majoritària l’assumeix tot el món.
I si no la vol assumir, ha de dimitir’.
González també es pronuncia contra l’intent del líder del PSOE de conformar un govern alternatiu a Rajoy, i ho fa utilitzant els termes del PP: ‘Un govern Frankenstein no és bo ni és possible’.
Segons l’expresident espanyol, ‘fer un govern amb 85 diputats i amb gent que vol liquidar i trossejar Espanya no és possible’.
Després que Sánchez va assegurar aquest dimarts que no pensava dimitir, González insisteix que cal que Sánchez ha de replantejar la seva posició.
‘Algú haurà d’assumir la responsabilitat política per anar de derrota en derrota se suposa que fins la victòria final’, perquè ‘la principal responsabilitat en la conducció de l’estratègia del PSOE la té el secretari general’.
També li reclama que es replantegi el ‘no’ a Rajoy, perquè ‘el PP és la força és votada i té el candidat més vetat’, i ‘estem davant la decisió no de donar suport al govern del PP, sinó deixar que arranqui el govern, que serà un govern parlamentari’.
Ací podeu escoltar l’entrevista a la Ser:
La resposta de Pedro Sánchez
La resposta de Sánchez a González no ha trigat: el secretari general del PSOE ha fet públic un comunicat en què recorda a González que ‘és el comitè federal del PSOE el que va fixar la posició socialista’ per a la investidura ‘tan en la legislatura anterior com en l’actual’.
També respon les crítiques de l’expresident espanyol pel fet que intenti confirmar un govern ‘Frankenstein’, en paraules de González, que hauria de comptar amb les forces independentistes: ‘La posició del secretari general i del Comitè Federal ha estat sempre clara en relació amb la unitat d’Espanya i el nostre model territorial’.
El comunicat, difós pels equips de comunicació de Sánchez pocs minuts després de l’entrevista a González, assegura que el secretari general del PSOE ‘manté converses habituals amb dirigents i exdirigents del PSOE i no valorarà ni farà públic el contingut de cap d’aquestes’, i apunta també que ‘respecta les opinions expressades en relació a la situació política pel President González’.
En tot cas, recorda que al llarg dels últims mesos el secretari general del PSOE ‘ha escoltat moltes opinions i ha compartit moltes reflexions amb l’objectiu de prendre decisions i conformar una posició política’, i insisteix que va defensar el ‘no’ a Rajoy davant el Comitè Federal del PSOE després d’assolir aquesta posició ‘fruit de les reflexions escoltades i analitzades’.
Sánchez destaca en aquest punt a González que ‘és el Comitè Federal del PSOE el que va fixar la posició socialista davant la investidura de Mariano Rajoy, tan en la legislatura anterior com en l’actual’, i respon també a les crítiques per la voluntat de confirmar un govern que necessita les forces independentistes recordant que la seva posició ‘sempre ha estat clara en relació a la unitat d’Espanya i al nostre model territorial’.

Response: L'antic líder socialista Felipe González ha criticat durament Pedro Sánchez per la seva estratègia de majoria alternativa a Rajoy i impedir la investidura del govern del PP. Això, remarca González, va en contra del Comitè Federal del PSOE. En un comunicat com a Sánchez ha rebatut les crítiques i manté que sempre ha sigut coherent en relació amb el model territorial.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Una nena omple un càntir de vidre a la Font que hi ha a la cantonada del carrer de Balmes amb Còrsega.
La càmera atrapa la brillantor de l’aigua, la vivesa del rajolí, els esquitxos que fugen del broc i el rostre serè de la noia.
És una foto preciosa, molt expressiva i molt senzilla alhora.
Porta la signatura de Ricard Duran i Bargalló (1916-1986), pertanyent a l’encara massa nombrosa nòmina de fotògrafs catalans poc coneguts, difosos amb comptagotes i massa vegades d’amagatotis.
Per sort, hi ha qui fa esforços titànics per a fer-los sortir de l’ombra.
Amb l’ajuda imprescindible de l’Institut d’Estudis Fotogràfics de Catalunya i dels seus dos directors successius, Miquel Galmes i Eduard Bertran, el Ricard va posar fil a l’agulla, es van positivar digitalment un centenar de fotografies i amb elles va iniciar un trajecte, casolà i autogestionat, enèrgic i il·lusionat, de mostres i exposicions: Sabadell, Lleida, Barcelona... i París!!!
Amb la col·laboració de l’Institut Ramon Llull, l’obra de Duran –i la del seu company de fatigues Narcís Darder- va arribar al Centre d’Estudis Catalans –depenent de la Sorbonne– de la capital francesa.
Fins fa pocs dies es podia veure a l’Agrupació Fotogràfica de Barcelona i en breu arribarà a Almacelles (25 de maig) i de retorn a Sabadell (31 de maig).
Duran, gerent d’una empresa tèxtil, tenia una vida cultural molt intensa al Sabadell d’abans de la Guerra.
Amb un grup d’amics va participar en una pel·lícula amateur que arrossega una certa mítica Qui és Marlin (1934), amb els mateixos amics van coure un convençut associacionisme fotogràfic, van fundar l’Agrupació Fotogràfica de Catalunya i es presentaven a multitud de concursos i certàmens.
Una afició apassionada la de Duran, que al llarg de tota la vida mai va deixar de disparar el seu objectiu, de retratar la vida que l’envoltava.
Va ser autodidacta al 100%, va muntar un laboratori a casa seva i va aprendre a còpia de perseverar, de llegir, d’intercanviar experiències amb els companys d’afició.
La seva fotografia és neta, clara, lluminosa, d’una perfecció tècnica bestial.
Amb la Leica, la Rolleiflex o la Hasselblad sortia a voltar i enquadrava amb precisió aquella realitat que el captivava.
No tenia pulsió de retratista amb mirada social, preferia no incidir en la vida de la gent per pudor a importunar-los, el que li agradava era la composició visual, l’objecte, la natura, la interacció entre l’home i el seu entorn.
La sobrietat d’allò que veu l’ull humà i queda capturat per l’objectiu.
Visito el Ricard a casa seva, en plena voràgine de recollir una exposició i preparar-ne una altra.
Té unes quantes fotos preparades per ensenyar-me i en treu unes quantes més de caixes i carpetes.
Un paradís de plaer per a un cronista fanàtic de la fotografia.
Desfilades militars, la marina americana a la Plaça de Sant Jaume, estampes del port, de vaixells atracats, de cobertes desguitarrades, un grup de soldats fent footing, un salze que aboca les branques sobre el reflex del riu, la gelor sobre d’un prat...
Les excursions i passejades del fotògraf donaven molt de si.
Ah!
I la Barcelona de les fires de mostres, les grans places, la indústria en creixement, la grisor dissimulada de Desarrollismo...
El detallisme és fonamental en la seva obra.
El detallisme d’un semàfor, per exemple.
Del capó lluent d’un cotxe.
El detallisme de l’obertura d’una tuba, una de les seves fotos més conegudes.
O d’un sard recent pescat immòbil sobre un plat.
Els bodegons li agradaven: un gotim de raïm.
El moment just –Cartier-Bresson– d’una tassa que cau a terra i s’esmicola, una foto extraordinària.
La processó d’esquenes que avança per un carrer que fa baixada i el barret d’una monja imponent.
Una cobla i la seva fanfàrria, una senyora amb un paraigua i la immensitat del carrer.
L’esclat d’una onada, uns nens pescant, uns altres amb bicicleta pel Tibidabo i un altre amb la Moreneta.
Els seus fills li servien a vegades de models.
Estan contents de poder-ho admirar i explicar.
El fons extraordinari de Ricard Duran i Bargalló mereix ser conegut i difós com el que és: l’expressió d’un artista de la llum, de la composició visual, de l’objecte i de la vida aturada.
Mereix que se li faci cas.
Mereix més entusiasmes a part del de la seva família i del de tots els que hem tingut la sort d’admirar-ne la bellesa.

Response: Ricard Duran i Bargalló és un dels fotògrafs catalans poc coneguts que comença a difondre’s cada cop més, gràcies als esforços de la seva família i de l'Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya. L'obra de Duran, parcialment digitalitzada, retrata la vida que l'envoltava amb una gran atenció al detall i especialment a “la interacció entre l'home i el seu entorn”.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Si una cosa té clara el govern de Pedro Sánchez és que difícilment tindrà 100 dies de gràcia.
El seu serà un executiu de curta durada -si esgotés legislatura, com a molt, fins al 2020- que estarà sotmès a una fiscalització constant per part de PP i Ciutadans, i que haurà de tenir per norma la negociació de tot amb els grups que van donar suport a la moció de censura.
Però abans d'arribar a la Moncloa, el PSOE ja havia aconseguit teixir alguns acords importants amb Podem, els independentistes catalans i els nacionalistes bascos que han estat frenats per l'anterior govern la mesa del Congrés, el control del qual està a les mans del PP i de Ciutadans.
Aquests acords, molts d'ells a favor de derogar reformes dels populars en matèria d'educació, pensions o mercat laboral, són els que a partir d'ara Sánchez pot intentar impulsar.
Cal tenir en compte, però, que la moció de censura no ha canviat la composició de la mesa del Congrés, capitanejada per Ana Pastor, i que els populars i els d'Albert Rivera compten amb cinc dels nou components.
Aquesta preponderància l'han utilitzada durant aquesta legislatura per frenar més de 60 proposicions de llei en menys de dos anys.
Per esquivar aquesta barrera, el govern de Sánchez té la via del decret llei.
Atenció sanitària als immigrants i revalorització de les pensions
Hi ha fins a 12 proposicions de llei que el nou govern socialista podria recuperar i fer prosperar amb el suport dels grups que van fer pinya per fer fora Mariano Rajoy de la Moncloa.
Altres proposicions de llei que es podrien impulsar són la supressió de les taxes judicials, que els socialistes van presentar el 8 d'agost i el 28 d'octubre del 2016, i la de revalorització de les pensions de l'any 2017 i del 2018 en funció de l'IPC i de mesures urgents de reequilibri pressupostari de la Seguretat Social, que van rebre el suport majoritari del Congrés.
També hi ha una altra proposició frenada per la mesa en la qual es demanava una millora de les pensions de viduïtat a les persones majors de 65 anys amb pocs ingressos.
Reducció de l'IVA cultural i supressió de l'impost al sol
L'executiu de Sánchez també pot impulsar la reducció de l'IVA cultural que el govern de Rajoy va aprovar l'any 2012 i que va suposar passar del 8% al 21%, el més alt de la zona euro.
Els socialistes han defensat fins ara que es faci una reducció i se situï en el 10%.
Una altra de les proposicions de llei que van topar amb el mur de la mesa del Congrés és la de foment de l'autoconsum elèctric, que té per objectiu eliminar l'anomenat impost al sol, aprovat durant la primera legislatura del govern de Rajoy.
Es tracta d'evitar que els ciutadans que fomenten les energies renovables i que no fan ús de la xarxa elèctrica i s'abasteixen d'energia autoconsumida instantàniament o emmagatzemada en bateries.
Anulació dels judicis del franquisme i accessibilitat
Des de l'oposició, els socialistes també van impulsar una reforma de la llei de memòria històrica per anular els judicis sumaríssims del franquisme.
La modificació plantejada d'aquesta llei que va ser aprovada pel govern de José Luis Rodríguez Zapatero també obre la porta a la reclamació de patrimoni per part dels familiars de les víctimes, demana a l'Estat l'exhumació de fosses i planteja multes a les institucions que no retirin simbologia franquista.
La proposició també promou la retirada de les restes mortals de Franco del Valle de los Caídos.
Tot i haver estat aprovada per la majoria del Congrés, el govern de Rajoy va vetar la reforma tot argumentant que suposaria un increment del crèdit pressupostari en més de 200 milions.
Amb aquest mateix argument va barrar el pas al fons estatal proposat per garantir l'accessibilitat.
L'executiu del PP va xifrar en 75 milions el cost que suposaria l'inversió en carreteres, ferrocarrils, aeroports, ports i costes, entre altres, per garantir el ple exercici dels seus drets a les persones amb diversitat funcional.
A totes aquestes iniciatives se suma la de l'adaptació de la llei de propietat horitzontal a la Convenció sobre els drets de les persones amb discapacitat de l'ONU.
En una entrevista a NacióDigital just abans de ser nomenada ministra de Política Territorial, Meritxell Batet va assegurar que totes aquestes iniciatives consensuades des de l'oposició amb la resta de grups seran la gènesi d'una entesa que ara ha de fructificar des del govern.
Sota el seu criteri, són la prova de la capacitat de teixir aliances del PSOE.
Caldrà veure, però, el paper que puguin exercir PP i Cs.
Els seus dos grans fortins: la mesa del Congrés i la majoria absoluta dels populars al Senat.
Han canviat els papers, però no la correlació de forces.

Response: El nou govern de Pedro Sánchez estarà sotmès al suport dels grups que l’han ajudat en la moció de censura i també a la fiscalització constant de PP i Ciutadans, que conservaran el control de la mesa del Congrés. L'executiu intentarà portar endavant proposicions de llei que fins ara havien estat obstaculitzades i que revertiran les polítiques del PP.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
"El desplegament previst per a aquesta edició de la cavalcada és el mateix que en les últimes edicions.
I es farà amb el rigor i la professionalitat de sempre".
Aquesta ha estat la resposta de TV3 a "les veus que des de determinats àmbits i mitjans de comunicació" critiquen que la cadena emeti la cavalcada de Reis de Vic, marcada enguany pels fanalets independentistes d'Òmnium i ANC.
En un comunicat, TV3 assenyala que la decisió de retransmetre la rua de la capital d'Osona es va prendre "fa mesos" i subratlla que el programa "no ha tingut mai, ni té, cap altre objectiu que fer arribar, cada 5 de gener, la tradició dels Reis Mags a l'audiència".
Els dirigents de Ciutadans, Inés Arrimadas i Albert Rivera, van titllar de "lamentable" la promoció dels fanalets amb l'estelada a través dels respectius perfils de Twitter.
La cap de l'oposició al Parlament va demanar tornar urgentment al "seny", mentre que Rivera va denunciar que "fins i tot a la cavalcada dels Reis Mags (...) volen posar els polítics separatistes la seva bandera de divisió".
En la mateixa línia, Xavier García Albiol (PP) va considera que els impulsors són uns "fanàtics" amb "ments mesquines".
El vicesecretari de Comunicació del Partit Popular, Pablo Casado, va qualificar la crida "d'ocurrència absurda i ridícula" i que l'acció pretenia ocultar "el fracàs de la gestió de populistes i independentistes".
Les crítiques de Casado –un dirigent de primera línia a escala estatal- a l'independentisme no van quedar aquí, sinó que va afegir que a Vic ja s'havien produït altres accions amb l'objectiu de "separar els catalans per la seva ideologia, pel seu amor a una bandera o pertinença a una identitat".
Rajoy, per la seva banda, va exgir “sentit comú” per no polititzar una celebració com les cavalcades.
“Les festes dels Reis Mags són fonamentalment per a nens i pares i m’agradaria que els nens tinguessin unes festes com les que hem tingut tots nosaltres”, va declarar des de Pontevedra.
La crida es fa des del 2012
La iniciativa no és en cap cas nova i es fa a Vic i en altres poblacions des del 2012.
Així ho ha recordat la coordinadora de l'ANC d'Osona, Jèss Carol, a NacióDigital.
Carol ha dit que "en cap moment, vol que sigui una manifestació, no es demana que es vagi amb l'estelada el coll".
"No ho imposem a ningú, s'ofereix una opció i són els pares i els nens que decideixen el seu fanalet", ha sentenciat la coordinadora.
A més, no s'ha fet cap producció extra per la rebuda dels Reis de l'Orient a Vic; es compta amb uns 500 fanalets.
Pel que fa a omplir d'estelades les finestres i els balcons, "és el mateix que es demana per Sant Jordi" apunta la coordinadora.
En aquesta mateixa línia, ho ha defensat el president de l'ANC, Jordi Sànchez, aquest matí en la presentació de la campanya pel referèndum "Fem futur".
Sànchez ha dit que és "una iniciativa local, que cal respectar-la i que s'ha desenvolupat durant quatre anys sense cap tipus de polèmica".
A més, ha defensat que l'estelada no és un símbol de confrontació, sinó que "s'ha incorporat amb normalitat a la majoria d'activitats festives i culturals del país", com a la Patum de Berga i els castellers.
A més de l'ANC Osona, l'ANC de Berga també ha impulsat la iniciativa d'omplir la cavalcada dels Reis amb l'estelada des del 2012 –avui ha intentat defugir la polèmica- i també se n'han pogut veure a altres poblacions com Ripoll.
El Govern se'n desentén i diu que ho "respecta"
La portaveu del Govern i consellera de la Presidència, Neus Munté, ha desvinculat l'executiu de la crida en roda de premsa després de la reunió setmanal d'aquest dimarts.
Munté ha remarcat que la iniciativa és "una proposta de les entitats" que el Govern "respecta com qualsevol altra de la societat civil".
"El Govern no hi té res a veure; és una proposta com les que s'han fet amb determinats esdeveniments esportius o per la Diada, i les entitats faran el que estimin més convenient i oportú", ha conclòs.

Response: PP i Ciutadans critiquen que es retransmeti la cavalcada de Reis d'enguany a Vic perquè a la rua hi haurà fanalets amb l'estelada. Per la seva banda, el govern i l’ANC insisteixen que es tracta d'una iniciativa de la societat civil, on no tenen competència i que té lloc des de fa anys sense polèmiques.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Diverses agrupacions sota el nom de VOLT3, amb organitzacions com la Plataforma en Defensa de les Terres del Sénia i Afectats per la plataforma Castor (APLACA) han impulsat un judici popular contra el projecte Castor.
El judici, previst per al juny del 2017 a Barcelona, és “simbòlic” però té la intenció de fer seguir fent pressió a les administracions perquè es reverteixin les conseqüències actuals del projecte.
La primera citació s’ha fet aquest dissabte de manera representativa al complex a Vinaròs, dirigida a Florentino Pérez, president d’ACS, accionista majoritari del gestor de Castor, Escal UGS.
També assenyalen al govern espanyol i al Banc Europeu d’Inversions.
Blanca Bayas, de VOLT3, ha assenyalat que “els mil terratrèmols” que es van produir al territori no es poden revertir però sí que es pot exigir “el desmantellament de la plataforma”.
També reclamen que els ciutadans no hagin de pagar “els fracassos” mitjançant un peatge a la factura del gas.
El judici popular està impulsat pels organitzadors del VOLT3, que conformen la Xarxa per la Sobirania Energètica (XSE), l’Observatori de Deute en la Globalització del Deute (ODG) i Enginyeria Sense Fronteres (ESF), conjuntament amb les plataformes locals, com la Plataforma en Defensa de les Terres del Sénia i APLACA.
Una setantena de persones han entregat, passant per sota de la porta del complex a Vinaròs, un sobre simbòlic amb la citació judicial a nom de Florentino Pérez, president d’ACS, que posseeix el 66,6% de les accions d’Escal UGS.
A l’acte s’han llegit pancartes amb lemes com “Ni set ni foscor, que Florentino pagui el Castor” o “No pagarem el vostre fracàs”.
Pel que fa al govern espanyol, VOLT3 apunta al govern espanyol com a segon responsable.
Particularment, al ministeri d’Indústria, per prevaricació ambiental, mala administració i ajuda estatal encoberta.
Pel que fa al Banc Europeu d’Inversió, els grups l’acusen de prevaricació ambiental, generació de deute il·legítim i de refinançament del model de gas a Castor per emissió de bons.
Mònica Guiteras, del VOLT3, explica que el judici ha de servir per denunciar l’existència d’un “deute il·legítim” arran de la indemnització a pagar per part de l’Estat a Escal UGS, que paguen els ciutadans a través d’un peatge en el rebut del gas.
“Ens fa pagar els fracassos quan les coses no van bé”, ha lamentat Guiteras, que ha afegit que, a més, “causa malestar i impacte ambiental a la població i al territori”.
“No pensem pagar el seu deute”, ha protestat.
La indemnització a Escal UGS és d’uns 1.440 MEUR.”Florentino ja ha cobrat una milionada i ho haurem de continuar pagant durant anys, però també mediambientalment”, ha afegit Joan Ferrando, de PDTS, que ha explicat que “tota la quantitat de ferro que hi ha és inútil perquè ni funciona ni funcionarà, i tot el que hi ha dins del mar i no podem veure”.
“Podem dir que tota aquesta planta és il·legal perquè no s’adequa al permís d’obres que li va donar l’Ajuntament de Vinaròs”, ha recordat Ferrando davant el complex, que ha avisat que “podria ser que el consistori de Vinaròs hagués de desmantellar-la i pagar-ho entre tots”.El judici popular també permetrà donar veu a tots els ciutadans, exigir un control ciutadà i control i negligències en el projecte Castor, a més de demanar el desmantellament de la plataforma.
“No per ser simbòlic deixa de ser important”, ha afegit Bayas.
D’altra banda, Evelio Monfort, de la PDTS, ha apuntat que “almenys servirà per posar la cara roja a algú”.La intenció és que al procés popular hi hagi com a testimonis els afectats, com la PDTS o APLACA, i alguns ajuntaments del territori.
D’altra banda, el tribunal serà constituït amb persones especialitzades en deute il·legítim i que formin part del món mediàtic, segons VOLT3.
Al judici, a banda del projecte Castor, s’inclouran altres casos relacionats amb l’empresa que també tenen un impacte mediambiental.
Seran casos com projectes d’AVE en altres comunitats o la dessaladora de Múrcia, així com d’altres estats, com una hidroelèctrica (Hidroeléctrica Renace) a Guatemala.
La PDTS i APLACA han negat que iniciïn un procediment judicial popular per desconfiança al procés obert al Jutjat d’Instrucció de Primera Instància de Vinaròs que du la causa.
“Estem convençuts que hi haurà una sentència condemnatòria: a l’administració i a l’Estat no ho sé; però a l’empresa, sí”, ha afirmat convençut Ferrando.
“Un jutge és un jutge”, ha defensat, alhora que ha celebrat que la causa s’investigui des del jutjat de Vinaròs i no des de Madrid, com es va arribar a apuntar.Bayas, en canvi, ha afirmat que la ciutadania del territori es mereix un “judici just”, com podria ser un popular, i considera que el que s’està fent als jutjats de Vinaròs està fet a mida de les empreses.
Divendres es va conèixer que el jutjat de primera instància de Vinaròs ha desestimat el recurs presentat per l’empresa concessionària del projecte Castor contra la personació de l’Associació d’Afectats per la Plataforma Castor i, així, permet que continuï com a acusació particular.

Response: Organitzacions mediambientals i cíviques, aplegades en el moviment VOLT3, han impulsat un judici popular contra el projecte Castor a Vinaròs. És un exemple de mala gestió dels recursos energètics i dels ajuts públics que generen un deute il·legítim per als ciutadans. Pretén ser un procés simbòlic contra les grans empreses (ACS), el govern espanyol i el Banc Europeu d'Inversions.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Després de dues setmanes rondant per tot el país, aquest vespre s’ha fet el lliurament de premis de la Mostra d’Audiovisual en Català VOC que organitza Òmnium Cultural.
Té com a objectiu estimular la producció de continguts audiovisuals de qualitat en llengua catalana, contribuir a la seva difusió i ampliar-ne el públic.
En l’acte, presentat per l’actriu Txe Arana, s’han anunciat els guanyadors en les tres categories del festival: documentari, curtmetratge i websèries, videoblogs i nous formats web.
En el cas de les obres presentades com a documentaris i curtmetratges, s’han atorgat per una banda els premis del jurat format pels professionals de rellevància en el món del cinema Carol López, Judith Colell, Alba Cros, Marc Recha i Belén López.
El premi se l’ha endut el realitzador valencià Ernest J. Sorrentino pel seu projecte Una història normal, que explica la història quotidiana de dues persones que tornen a treballar després d’un temps sense fer-ho.
Els membres del jurat han destacat l’honestedat de l’obra a l’hora de visualitzar l’esquizofrènia i la seva proposta visual.
I per un altre costat s’ha lliurat el premi del públic, resultant de les votacions en els 32 municipis de tot el país que han participat en la mostra.
Aquest se l’ha endut Josep Maria Domènech pel documentari Comerç 08003 que fa un recorregut per sis comerços tradicionals de Barcelona que parlen de la seva història i de la de la ciutat.
Les bones nenes, de la directora osonenca Clara Roquet, ha guanyat el premi en la categoria de curtmetratges.
Versa sobre l’adolescència i el pas a la vida adulta de dues germanes que s’han criat envoltades de cavalls.
El títol compta amb un bon recorregut per festivals de curtmetratges d’arreu.
Clara Roquet va ser co-guionista a l’aclamada 10.000 km de Carlos Marqués-Marcet.
Els membres del han valorat el treball d’observació de la directora, que construeix una mirada íntima i personal sobre un món propi del tot reconeixible.
El premi del públic en la categoria de curtmetratges l’ha guanyat L’escarabat al final del carrer, un film realitzat pel director d’Alzira Joan Vives. narra la vida de l’Amadeo, un home tranquil que viu en poble de València.
Des que va morir la seva dona, es dedica en cos i ànima a tenir cura del seu sogre invàlid.
Un bon dia, rebrà una premonició inesperada: li queden set dies de vida.
L’obra va guanyar el premi al Millor Curtmetratge Iberoamericà al Festival de Guadalajara, a Mèxic.
I en el cas de la categoria de websèries, videoblogs i nous formats web, l’obra guanyadora ha estat fruit de les votacions dels usuaris a través de la xarxa.
L’escollida ha estat la websèrie en format sitcom Les tres bessones, de Miquel Àvila.
La trama al voltant de la suposada vida adolescent dels famosos personatges de les Tres Bessones, els icònics dibuixos animats creats per Roser Capdevila fa més de quaranta anys.
Mostra d’Audiovisual en Català VOC: una de les poques oportunitats de veure cinema fet íntegrament en català
El VOC va néixer amb l’impuls del president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, que també ha volgut ser present al lliurament a premis a través d’una carta escrita a la presó i que ha llegit el vicepresident de l’entitat, Marcel Mauri: ‘El VOC creix i amb el festival creix el compromís de normalitzar l’ús de la llengua en tots els àmbits i arreu dels Països Catalans.
Content de saber del potencial dels joves creadors.
Us admiro!’.
El president d’Òmnium Cultural també ha posat en valor la llibertat d’expressió i ha dit que és una conquesta fràgil.
‘Sense esperit crític no hi pot haver democràcia i avui la censura d’un règim caducat persegueix idees i passa com una piconadora per sobre l’humor, les lletres de cançons, els llibres i els artistes incòmodes.
Però la resistència és la paraula i la memòria; és a dir, la cultura.
I malgrat tot militem en l’humanisme i la tendresa per fer front a l’odi i la intransigència’, ha tancat.

Response: Els premis VOC de la Mostra d'Audiovisual en Català, organitzats per Òmnium Cultural, reconeixen documentals i curtmetratges que s'han mostrat per tot el país durant dues setmanes. Es tracta d'obres fetes íntegrament en català i que reben, d'una banda, els premis d'un jurat format per professionals i, d'altra banda, els premis del públic que ha votat allà on s’han projectat.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Dos anys després del 20-S, davant la conselleria d’Economia, una multitud ha tornat a proclamar que els carrers seran sempre seus.
‘A les portes de la sentència del Suprem, continuem convocats, continuem mobilitzats fins que tothom sigui lliure’, ha sentenciat l’actriu i escriptora Estel Solé, conductora de l’acte.
Si el nombre de congregats estava a anys llum de la manifestació de la Diada, l’ambient que s’hi respirava també era totalment diferent.
No hi havia ni rastre de l’ensopiment que es palpava entorn de la plaça d’Espanya fa poc més d’una setmana, com una espessa resignació.
Aquesta vegada, els habituals ‘presos polítics, llibertat’ i ‘independència’ sonaven com a preludi d’alguna cosa que forçosament haurà de passar.
Si no, enterraran una part de l’electorat independentista en un fangar de frustració col·lectiva a l’altura de les expectatives que han generat els partits i les entitats independentistes amb la resposta al Suprem.
Potser era la proximitat de la sentència, o potser és que el record del que va passar fa dos anys ha agitat la gentada que s’ha acostat a l’acte organitzat per Òmnium i l’ANC, però alguna cosa semblava haver-se despertat del tot.
Ho diu Jordi Cuixart, ho ha dit el president de la Generalitat i ho repetien aquesta tarda els manifestants: ‘Ho tornarem a fer.’
És un lema encara ambigu en espera d’una concreció que triga a arribar.
Però el crit d’avui ressonava gairebé com una exigència als polítics que han seguit l’acte al peu de l’escenari, quan encara no han traçat una resposta institucional a la sentència compartida amb l’ANC i Òmnium.
D’ERC, hi havia la plana major.
Hi eren el president del parlament, Roger Torrent; el vice-president del govern, Pere Aragonès; el cap de files d’ERC a l’Ajuntament de Barcelona, Ernest Maragall; el president del grup parlamentari d’ERC, Sergi Sabrià; i la secretària general adjunta d’ERC, Marta Vilalta.
Fa dos anys, el jutjat número 13 de Barcelona va posar el focus en el departament d’Oriol Junqueras, que es va convertir en el nucli principal d’atenció dels escorcolls, tot i que n’hi va haver una quarantena més i disset detinguts, a més de l’intent fallit de la policia espanyola d’entrar a la seu de la CUP sense ordre judicial.
Per part de JxCat, hi han assistit el portaveu al parlament, Eduard Pujol; la portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, i diputats com Gemma Geis, Aurora Madaula, Francesc de Dalmases, Pep Puig i Pep Riera.
De la CUP, Eulàlia Reguant i la diputada Natàlia Sánchez.
També hi ha estat Camil Ros, de la UGT.
L’escorcoll d’aquell dia, amb Jordi Cuixart i Jordi Sànchez fent una crida a la dissolució de la protesta sobre el cotxe destrossat de la Guàrdia Civil espanyola, es va convertir en un parany que va acabar amb el seu empresonament preventiu per un presumpte delicte de sedició.
‘És evident que l’estat buscava qualsevol excusa per a criminalitzar aquest moviment, que és pacífic i, a partir del dia d’avui, van començar a construir un relat fals de violència, com hem vist en el judici’, ha denunciat el vice-president d’Òmnium, Marcel Mauri.
Però més que un plany per la repressió, l’energia dels manifestants ha esdevingut un clam per la desobediència.
Llegint un text de Jordi Sànchez, l’ex-diputada de la CUP Gabriela Serra ha arrencat grans aplaudiments quan ha cridat: ‘Volíem votar i vàrem votar!
I això és el que tard o d’hora tornarem a fer: vencerem la por, desobeirem i guanyarem.’
El ‘desobeirem’ era un afegit seu, i ha provocat grans aplaudiments.
N’hi ha hagut molts més.
La desobediència ha estat una constant ovacionada en els textos de Sànchez i Cuixart que representants de la societat civil i familiars dels dos presos polítics han llegit des de l’escenari.
‘Quan una prohibició atempta contra els nostres drets la nostra obligació és desobeir-la’, ha dit Joan Guisado, de la Federació Catalana d’Escoltisme i Guiatge, llegint Sànchez.
I també ho ha fet el sociòleg Salvador Cardús, amb un altre text de l’ex-president de l’ANC: ‘És en la defensa de les causes justes on la desobediència esdevé una acció moralment legítima i políticament necessària.’
Carles Vicente, d’Unió de Pagesos, hi ha insistit posant veu a un altre text de Cuixart: ‘Desobeïm el sistema perquè obeïm els drets humans.’
Han passat dos anys, però la tarda d’avui queda lluny del dia en què va esclatar tot, quan l’1-O semblava empènyer el país a una cruïlla sense retorn.
Malgrat la gentada, no s’hi ha reunit tanta gent com llavors, ni els que hi han estat eren exactament els mateixos.
Faltaven, sobretot, els joves.
Els estudiants que aquells dies ho van donar tot i que, després d’aquella tardor convulsa, no han tornat a sortir amb la mateixa força al carrer.
Falten poques setmanes per a la sentència.
Així ho ha assegurat el ben informat fiscal José Zaragoza, que sembla dominar el calendari amb què treballen els jutges del Tribunal Suprem.
I aleshores sorgeix la pregunta.
Es pot reviure l’esperança col·lectiva d’aquell octubre?

Response: Quan es commemoren dos anys dels escorcolls i detencions del 20-S, i pocs dies abans de la sentència del Suprem, s'ha celebrat una manifestació on representants d’ERC, de JxCat i de la CUP, entre d'altres, han llegit textos de Jordi Sánchez i Jordi Cuixart. S'han recordat els presos i exiliats, i s'han fet crides a la desobediència i la mobilització.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El benestar i la cohesió social a Catalunya presenten signes d'alarma.
Per un altre cantó, la magnitud de la crisi econòmica i financera iniciada els anys 2007-2008 ha estat determinant per accentuar-ne la magnitud i l'abast: així, per exemple, la població que viu per sota del llindar de pobresa ha augmentat, entre els anys 2007 i 2018, d'un 18,2% a un 21,3%.
Una pobresa que s'acarnissa especialment amb les dones i la població immigrada.
Alhora, observem fenòmens més recents com els de la dificultat en l'accés a l'habitatge (el nombre de famílies desnonades arriba a 13.041) o els salaris i contractacions que no permeten viure dignament: la taxa dels recentment anomenats "treballadors pobres" és del 14,4% (gairebé 500.000 persones), molt superior a països com Alemanya (9,1%), França (7,4%) i, fins i tot, superior a la mitjana espanyola (13,1%).
La taxa d'envelliment es troba en el 18.7% de la població.
Probablement, l'indicador que amb més cruesa així ho posa de manifest és el de progrés social a escala europea.
D'acord amb l'Índex Europeu de Progrés Social, Catalunya es troba en la posició 163 (sobre un total de 272 regions europees), una classificació exageradament inferior a la que ens correspon en termes de riquesa, on ens posicionem en el lloc 68.
Podem afirmar, en aquest sentit, que Catalunya no aconsegueix traduir el creixement econòmic en major benestar i cohesió social.
Cal també una nova mirada a la realitat social, on el coneixement, la recerca i la innovació social siguin factors crítics per a la millora.
De fet, avui en dia des de la ciència política, la sociologia i l'economia s'adverteix dels perills que les desigualtats i la manca d'horitzons dignes per a àmplies capes de la societat tenen per a la democràcia i que en part expliquen el creixement de fenòmens com el populisme, el feixisme i la desafecció política i envers les institucions.
Malgrat aquesta panoràmica que he descrit resumidament, és cert que des de les polítiques públiques i l'acció social s'han dut a terme i es duen a terme iniciatives i projectes que van en la bona direcció.
Cal dir també que sobre el sector social (que inclou les administracions públiques i el propi tercer sector social) plana una sensació d'haver d'afrontar realitats molt dures i complexes amb unes eines (organitzatives, financeres, d'anàlisi, de recerca i innovació) sovint febles.
La comparativa clàssica amb la fortalesa del sector sanitari al nostre país és recurrent i alhora certa: així com hem sabut bastir un sistema de salut de qualitat que en part és referent al món desenvolupat (malgrat les seves mancances i les problemàtiques dels darrers anys), no hem pogut o sabut edificar històricament un sistema de serveis socials robust, amb les conseqüències que tot això comporta en una societat cada cop més desigual i que afronta realitats tan importants com la pobresa infantil, les desigualtats educatives, l'atur i la precarització del mercat de treball, la immigració, l'habitatge o la vellesa.
El II Pla Estratègic de Serveis Socials 2020-2024 de la Generalitat ha de constituir, en tot aquest context, un instrument adequat per fer front als reptes sociodemogràfics de Catalunya.
El Pla, el document de bases del qual ha estat elaborat pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, es troba actualment sotmès a un procés participatiu, per tal d'incorporar-hi les aportacions de la ciutadania i, sobretot, de les persones expertes i els professionals dels serveis socials.
El Pla, que busca cohesionar, universalitzar i fer més efectiu el Servei Català de Serveis Socials, tot garantint una atenció centrada en la persona i la seva interacció familiar i comunitària, presenta cinc palanques de transformació, entre les quals m'agradaria posar èmfasi en la quarta, sobre "Governança i Coneixement".
Aquesta hauria d'ajudar a estructurar un imprescindible marc de recerca, innovació i coneixement en l'àmbit social i reforçar les capacitats dels seus i les seves professionals a través de la formació de base, alhora que atorgar al sistema públic de serveis socials la qualitat, el prestigi i el valor que requereix.
Així mateix, el Govern de la Generalitat va aprovar recentment el Pla nacional per a la implementació de l'Agenda 2030 a Catalunya, i l'impuls de l'anomenada Aliança Catalunya 2030 entre actors institucionals i privats per fer efectius els Objectius de Desenvolupament Sostenible a Catalunya.
L'Agenda 2030 inclou, com a objectius, molts dels referits a la cohesió social que hem esmentat.
L'Agenda d'innovació social es proposa, en aquest marc, desplegar projectes per donar respostes concertades als reptes socials.

Response: El II Pla Estratègic de Serveis Socials 2020-2024, adoptat per la Generalitat, busca enfortir i universalitzar els serveis socials catalans. Les dades demostren que el benestar i la cohesió social a Catalunya se situa molt per sota del desenvolupament econòmic del país. Això posa en perill la mateixa democràcia i fomenta fenòmens com el populisme, el feixisme o la desafecció política.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El fracàs plana sobre la cimera del clima que se celebra des de fa tretze dies i la frustració impera entre moltes delegacions oficials, davant la impossibilitat de tirar endavant un acord ambiciós que alineï el compromís polític amb les evidències científiques i les demandes socials.
La Presidència xilena de la COP25 ha estat objecte avui de les crítiques d’una gran part dels delegats que han intervingut per a fer balanç en una sessió a l’inici d’aquesta jornada de pròrroga, després de la qual s’havia de celebrar el plenari de tancament i donar carpetada als acords.
Tanmateix, aquest s’ha posposat durant el dia en reiterades ocasions.
Els més contundents contra la presidència xilena han estat les organitzacions no governamentals, que han advertit avui que l’últim text que s’ha presentat retrotreu la negociació climàtica a temps anteriors a l’Acord de París de 2015.
‘Decebedor’ , ‘inacceptable’, ‘feble’, ‘injust’ i fins a ‘immoral’: són alguns dels adjectius que els representants d’organitzacions conservacionistes i científics han dedicat al text que havia presentat la presidència.
Les principals diferències que continuen separant a molts països i impedint l’acord se centren en l’ambició climàtica; alguns, liderats per la Unió Europea (UE), incideixen en la importància que l’any vinent tots els estats que s’han sumat a l’Acord de París revisin a l’alça els seus compromisos per a reduir les emissions de gasos d’efecte d’hivernacle (les anomenades Contribucions Nacionals Determinades).
Altres països, entre ells el Brasil, la Xina i l’Índia, prefereixen d’alentir aquestes contribucions a l’alça i donen una major prioritat a les revisions dels compromisos financers de les nacions més desenvolupades per a contribuir a mitigar els efectes del canvi climàtic en les més vulnerables.
Encara distancia molt a les parts la regulació dels mercats de carboni (l’article 6 de l’Acord de París) i la seva ordenació en un sistema únic i transparent que ordeni el comerç de drets d’emissió de diòxid de carboni a tot el món.
Persisteixen dos grans esculls relacionats amb els mercats de carboni: un, el referit a la doble comptabilitat que alguns països volen evitar i, un altre, el relatiu a la transició dels romanents de drets d’emissions que alguns estats conserven del Protocol de Kyoto i que pretenen mantenir en la transició a l’Acord de París.
Moltes de les parts presents en la Conferència defensen que es deixin de banda els assumptes més tècnics i sofisticats d’aquesta regulació dels mercats de carboni fins a una altra cita per a no blocar o impedir l’acord final, ja que aquesta falta de consens no impedeix que l’Acord de París entri plenament en vigor el 2020.
Alguns països han estat també molt crítics amb la prioritat que concedeix el text a l’informe científic sobre els oceans enfront del de l’ús de la terra; precisament Xile, que presideix aquesta cimera, ha tingut des de l’inici un interès molt marcat per que aquesta fos la ‘COP Blava’.
La COP25 ha agafat una especial rellevància pel fet de tractar-se de l’última negociació climàtica mundial abans de l’entrada en vigor de l’Acord París, que compromet els països a evitar que la temperatura del planeta creixi per sobre d’1,5 graus aquest segle, per a evitar els efectes més catastròfics de l’escalfament.
La presidència xilena ha expressat la seva confiança que la cimera aprovi un text final que introdueixi l’objectiu de combatre amb ‘més ambició’ l’emergència climàtica, en resposta a la demanda expressada per diverses parts en el plenari de la conferència.
El responsable de la delegació xilena, Andrés Landerretche, ha comparegut en una conferència de premsa aquesta tarda, hores abans de la celebració del plenari amb el qual la cimera hauria de posar fi a les seves reunions, després de tretze dies d’activitats i negociacions a Madrid.
Ara bé, les hores fixades per a aquest plenari final han tingut constants ajornaments des d’ahir.
El coordinador xilè ha reiterat avui que espera que totes les parts recolzin en el pròxim plenari aquest document que, segons ha explicat, tracta de lluitar amb ‘més ambició’ contra el canvi climàtic.

Response: La cimera del clima COP25 corre el risc de concloure amb un fracàs, atesa la incapacitat de la presidència xilena per tirar endavant un acord ambiciós. Els països liderats per la UE insisteixen a revisar els compromisos de reducció d'emissions de gasos; mentre que altres països defensen moderar-los en favor dels compromisos financers de les nacions desenvolupades.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El Jutjat Penal 2 de Girona ha absolt un jove banyolí acusat de destrossar un cotxe com a revenja pensant-se que era el dels seus veïns, amb qui tenia una enemistat manifesta.
Els fets van passar fa dos anys i mig a Serinyà (Pla de l'Estany).
L'acusat es portava malament amb els veïns de baix.
Tant, que va arribar a barallar-s'hi i va colpejar l'home que vivia sota seu.
Aquella matinada, després que els veïns tornessin de denunciar-lo, un individu va destrossar un cotxe aparcat prop de l'edifici on vivien.
Li va arrencar un retrovisor, va trencar el vidre del darrere, el va ratllar dels dos laterals i en va abonyegar el sostre.
El cotxe, un Seat Ibiza, era de la mateixa marca i model que el dels veïns.
Però no era el seu, sinó el d'una altra dona.
L'afectada va portar el jove a judici, acusant-lo de ser l'autor de les destrosses.
El noi, defensat per l'advocat Jordi Colomer, s'enfrontava a una multa de 6.000 euros i a pagar una indemnització propera als 1.700.
Ara, però, la sentència, tot i fer evident l'enemistat entre veïns, conclou que no hi ha proves concloents per condemnar-lo.
Els fets que s'han sentenciat van tenir lloc la matinada del 2 de setembre del 2013.
Aleshores, el jove acusat –que ara té 30 anys- vivia a Serinyà i no es portava gens bé amb els veïns de baix.
Segons va dir al judici, perquè no deixaven de discutir, els molestaven i feien soroll.
L'enemistat era tan manifesta que, fins i tot, la tarda anterior, l'acusat s'havia barallat amb el veí i l'havia colpejat.
Aquella matinada, cap a dos quarts de dues de la nit, i poc després que la parella tornés de denunciar l'acusat als mossos per les lesions, un individu va destrossar un cotxe aparcat al carrer Ramon Genover (prop de l'edifici on hi havia el focus del conflicte).
El vehicle, un Seat Ibiza, va patir danys de consideració.
Li van arrencar el retrovisor esquerre, li van esberlar el vidre del darrere, li van abonyegar el sostre i el van ratllar dels dos laterals.
Casualment, el cotxe era de la mateixa marca i model que el que tenien els veïns.
Però no era el seu, sinó el d'una altra dona de Serinyà.
L'afectada va portar aleshores el jove banyolí a judici, acusant-lo d'haver-se confós i de destrossar-li el cotxe com a revenja contra els seus veïns.
El fiscal demanava que l'acusat pagués una multa de 6.000 euros per un delicte de danys, als quals s'hi afegia una indemnització de gairebé 1.700 euros per les destrosses (a repartir entre l'afectada i l'asseguradora).
Les acusacions particulars rebaixaven la pena a una multa de 300 euros.
I la defensa, que portava l'advocat Jordi Colomer, en demanava l'absolució.
Cap prova més enllà de l'enemistat
Durant el judici, que es va celebrar al Penal 2, si una cosa es va fer evident era l'enemistat entre els veïns.
Però més enllà d'això, la jutgessa no ha trobat proves concloents per pensar que l'acusat fos qui realment destrossés el cotxe.
Per una banda, el processat va negar haver-ho fet.
Segons va dir, perquè ell no resolia els conflictes d'aquesta manera.
I per l'altra banda, els veïns el van assenyalar clarament com el causant de les destrosses, argumentant que s'havia confós de vehicle (perquè el seu Seat Ibiza i el de l'afectada eren iguals, només que un tenia els vidres tintats i l'altre no).
La jutgessa del Penal 2, però, conclou que tot i que és "evident l'existència d'un possible mòbil de ressentiment o enemistat arran de la mala relació de veïnatge", no hi ha res objectiu que pugui portar-la a condemnar l'acusat.
Precisament, perquè les declaracions dels veïns amb qui es portava malament són "contradictòries" i, a més, no s'ha d'oblidar que són "parcials".
Per últim, tot i que l'afectada va dir al judici que l'acusat li havia demanat perdó per allò que li havia fet al seu cotxe, la sentència tampoc ho considera determinant per condemnar el jove banyolí.
Segons recull, perquè "un testimoni d'oïda" no és prova suficient, sinó que s'ha de recolzar amb d'altres.
I en aquest cas, no n'hi ha cap més.
Per tot plegat, el jutjat absol el jove banyolí de 30 anys.
La sentència no és ferma i, en un termini de deu dies, s'hi pot interposar recurs davant l'Audiència.

Response: Un jove de Banyoles, acusat d'haver destrossat un cotxe per error com a revenja contra els seus veïns, ha estat absolt pel Jutjat Penal 2 de Girona. Malgrat haver-se provat en el judici l'enemistat manifesta entre l'acusat i els veïns, la jutgessa ha considerat que no existeixen proves objectives per condemnar-lo a la pena pecuniària demanada pel fiscal.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
El centre d'internament d'Eetrangers (CIE) de la Zona Franca de Barcelona ha estat revestit els últims anys d'opacitat, especialment pel que fa a les condicions dels interns i el respecte als drets humans.
Fins i tot s'havia convertit en una incògnita quan reobriria el centre, després de les obres que s'hi han fet des del novembre a requeriment dels jutges de control de la instal·lació, que havien demanat la instal·lació de lavabos a les cel·les.
Els CIE no van disposar de reglament fins el 2014
La plataforma Tancarem el CIE va considerar les obres com "una gran oportunitat" per aconseguir-ne la clausura definitiva.
Els CIE són centres no penitenciaris on s'interna abans de ser expulsats els estrangers que han estat detinguts per no tenir papers.
Una persona hi pot ser enviada encara que només hagi comès una falta administrativa.
A més, fins al març del 2014 aquests centres no disposaven de cap reglament.
Durant els últims anys al centre barceloní han mort tres interns, dos d'ells per suïcidi.
L'any 2010 un marroquí de 22 anys es va suïcidar.
Dos anys més tard, el 2012, el guineà Idrissa Diallo va morir de matinada sense que hi hagués cap metge per atendre'l.
El 2013, l'armeni Aramis Manukyan es va penjar amb els cordons de les sabates.
Barrera de policies per no parlar amb els interns
Tancarem el CIE, SOS Racisme i Migra Studium s'han queixat en reiterades ocasions de la manca de transparència del CIE.
El 30 d'abril del 2012, el secretari d'Estat de Seguretat, Ignacio Ulloa, va visitar-lo en plena polèmica per l'opacitat, i després que s'impedís la visita del síndic de Greuges, Rafael Ribó.
Aquell dia els interns van ser agrupats al pati i aïllats per una barrera de policies perquè no poguessin parlar amb els periodistes, els quals ja van constatar la manca de lavabos a les cel·les.
El govern espanyol ha desafiat l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i ha reobert el CIE malgrat l'ordre de cessament que ha dictat l'Ajuntament.
N'havien demanat el tancament el Parlament, al juliol del 2015, amb el suport de CiU, ERC, PSC, ICV-EUiA i la CUP, i el vot en contra del PP i C's.
Al novembre va rebutjar la reobertura l'Ajuntament i aquest maig, la Diputació de Barcelona.
També n'havien recomanat el tancament definitiu el síndic de Greuges i la síndica de Greuges de Barcelona, Maria Assumpció Vilà.
Al juny, un portaveu de la Policia Nacional espanyola havia explicat que el centre podria tornar a acollir interns a partir del 15 de juny, però la reobertura es va ajornar a després de les eleccions espanyoles del 26-J.
El Ministeri de l'Interior va atribuir l'ajornament al fet que quedaven "serrells tècnics" per resoldre, sense entrar a concretar-los.
Està per veure si hi va tenir algun paper el conflicte institucional que s'ha destapat aquesta setmana.
La polèmica política també ha acompanyat el CIE
"Es reobrirà quan s'acabin les obres, amb tota normalitat", es va limitar a dir el ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, en plena campanya electoral del 26-J.
Aleshores va aprofitar per carregar contra el conseller de Justícia, Carles Mundó, per haver-li demanat per carta que no reobrís el centre, atenent la petició del Parlament.
Fernández Díaz es va mostrar molest pel fet que tant la carta del conseller com la seva de resposta es fessin públiques a través de la premsa.
A més de la polèmica política que l'envolta, el CIE no ha deixat mai d'estar en el punt de mira de col·lectius en defensa dels drets humans, i els últims mesos han convocat diverses mobilitzacions.
Abans de la reobertura d'aquest dijous, Tancarem el CIE ha defensat que no pot tornar a obrir "perquè és una institució racista i perquè és la punta de llança d'un sistema de deportacions que comença amb les batudes policials racistes i acaba en els vols de la vergonya".

Response: El govern espanyol, tot desafiant l'ordre de cessament de l'Ajuntament de Barcelona i la petició de tancament definitiu del Parlament i el síndic de greuges, insisteix a reobrir el CIE de la Zona Franca. Això malgrat la polèmica política i social que l’envolta, atès que el centre ha sigut objecte de nombroses denúncies de violació de drets humans.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
“Fa mesos que treballem en un dels projectes més apassionants als quals m’he embarcat.
Un projecte molt bèstia que uneix un documental i un concert que naix de la cançó ‘No s’apaguen les estreles’.”
Xavi Sarrià va penjar aquest text a Instagram el 9 de març acompanyant una fotografia en blanc i negre en què apareixia ell en companyia de David Segarra i Betlem Agulló.
A partir d’ací, milers de seguidors del cantant restaven pendents de les novetats que revelava de mica en mica a les xarxes.
Sarrià explica el projecte, d’on ve, per què ho fa, on vol arribar i qui són els seus companys de viatge.
“Inclou una gira i un documental que naix a partir de la cançó ‘No s’apaguen les estreles’ amb la voluntat de donar veu als protagonistes de les històries que explica la cançó”, diu Sarrià a VilaWeb.
Així, aquest tema, que forma part de la banda sonora del film La mort de Guillem i que ja té més de 700.000 reproduccions a les xarxes socials, continua escampant-se i pol·linitzant el llegat de lluita inesgotable.
“És necessari recuperar tota eixa cadena de resistència i de saviesa, donar veu a aquestes persones i amplificar-la perquè s’escolte en els moments actuals”, diu.
I per donar veu a aquests protagonistes de la cançó, Xavi Sarrià s’ha ajuntat amb el seu amic, el documentalista David Segarra, per a la cocreació d’un documentari.
Segarra va ser qui va ajudar a recuperar la dita popular “Per molt que bufe el vent, no s’apaguen les estreles”, i és autor de diversos treballs audiovisuals sobre l’Horta, la memòria i el llegat del passat que cal conservar.
El documentari i el concert són elements complementaris que s’estrenaran de manera paral·lela.
Durant els concerts, es projectaran fragments de les històries potents explicades en primera persona.
“Els protagonistes que anomenem en la cançó expliquen les seues històries.
Històries de saviesa, de valentia, ‘històries prohibides que no ens explicaren’, com diem a la cançó.
També ens expliquen com s’han enfrontat als moments difícils, com els han superat.
Per exemple, Betlem Agulló conta com la gent, des de la base, ha dignificat la memòria del seu germà Guillem.
És la gent que els va fer costat contra els intents d’invisibilització que la família va patir per part de les institucions.”
En aquesta conversa preliminar, Xavi Sarrià no vol descobrir encara qui són totes aquestes veus.
Ho fa a les xarxes socials, que és on naix aquest projecte transmèdia que va del cinema als escenaris i de la música al documentari.
Sí que sabem que, a banda de Betlem Agulló, narren el seu testimoni Elena Solanas, que és la neboda de la Pastora i ha treballat per dignificar la memòria d’aquesta guerrillera, i Maria Navarro, presidenta de l’associació de familiars de la fossa 126 de Paterna.
Hi haurà també músics, defensors de l’ensenyament en català, llauradores… Deu històries que són un mapa del país.
“Als concerts cantarem temes meus, des d’Obrint Pas fins ara.
El fil conductor, el discurs narratiu, vol explicar aquesta història de perseverança de la nostra gent.
Vol construir un relat.
D’on venim, les gestes que hem protagonitzat, les lluites que hem compartit i com hem après a superar-ho”, explica Sarrià, que diu també que “No s’apaguen les estreles” serà l’eix de l’espectacle.
També la primera volta que la interpretarà a l’escenari.
Però hi haurà també “Al país de l’olivera”, “Amb l’esperança entre les dents” i “La flama”, entre més, per a construir aquest mapa de comunió emocional en temps d’incerteses.
“Hem plantejat aquest concert perquè pensem molt què volem dir, no volem eixir per eixir.
La idea és donar un missatge, oferir unes finestres obertes a mirar la nostra realitat, saber d’on venim.
Intentar generar esperança i autoestima amb aquestes històries de resiliència.”
La presentació de l’espectacle serà el 29 d’abril i es repetirà l’endemà, dia 30, al Teatre Principal de València.
Les entrades es van exhaurir pocs minuts després d’haver-les posat a la venda i s’estudia la possibilitat de fer-hi un segon concert.
Les altres dates confirmades són el 9 de maig a la Mirona de Salt, el 28 al Teatre l’Aliança del Poble Nou de Barcelona i l’11 de juny a Palma, al teatre Xesc Forteza.
Durant l’estiu, segons com evolucione la pandèmia, Sarrià continuarà la ronda de l’espectacle, que té la direcció artística de Martí Torras.
Dalt l’escenari, Clàudia Key Day, Diego Barberà, Luis Súller, Xiomara Abelló Héctor Peropadre i Daniel Tomàs.

Response: El músic Xavi Sarrià, en col·laboració amb el documentalista David Segarra i Betlem Agulló, germana d’en Guillem Agulló, presenten l'espectacle que inclou una gira i un documental sorgits arran de la cançó “No s'apaguen les estreles”. L'espectacle, que té confirmades dues dates per ara a València, consistirà a posar música i imatges a històries de resistència del territori.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Entre l'any 2015 i el 2018 es concentren la commemoració de diferents esdeveniments significatius per la història de l'església i el país que tenen a veure amb quatre bisbes que van dirigir la diòcesi de Vic, entre ells Oliba o Torras i Bages.
Amb motiu d'aquestes efemèrides i amb l'objectiu de posar en valor la vida i obra dels quatre personatges, el bisbat ha engegat un ambiciós projecte anomenat Episcopus que pretén provocar impacte en tots els àmbits de la societat, des de l'arquitectura fins al social, passant pel món cultural o patrimonial.
El vicari general, David Compte, ha assenyalat que Episcopus no vol ser un monòleg que fa l'església del segle XXI, "sinó un seguit d'activitats que entren en diàleg amb la societat".
Entre les iniciatives, es contempla la digitalització de la Biblioteca Episcopal o la restauració de les pintures de Sert de la Catedral de Vic.
100 anys de la mort del bisbe Josep Torras i Bages, 200 anys de la mort del bisbe Francesc Veyan, 1.000 anys de l'inici de l'episcopat Oliba i 1.500 anys del primer bisbe conegut de la seu vigatana.
Aquestes quatre efemèrides, que se celebren entre els anys 2015 i 2018, han estat el pretext per l'actual bisbe de la diòcesi vigatana, Romà Casanova, per engegar un gran projecte que a banda de posar en valor l'obra i figura dels quatre clergues, també pretén posar en marxa altres projectes arquitectònics, socials, culturals, religiosos, patrimonials i històrics que s'aniran succeint al llarg de la diòcesi, des de l'Anoia fins al Ripollès, passant pel Moianès, el Bages i Osona.
Segons Casanova, Episcopus neix com una iniciativa per tornar a l'essència de l'església, a través d'"una mirada agraïda al passat, per viure amb passió el present i albirar el futur amb esperança".
Entre els projectes engegats, el vicari general del bisbat de Vic, David Compte, ha destacat l'adequació dels principals espais arquitectònics de la diòcesi, com les pintures de Sert de la Catedral de Vic, la Seu de Manresa, posar en valor el barroc oblidat del Moianès, o tot el romànic que hi ha dispers per la Catalunya vella.
Compte també ha destacat que de cara al 2017 se celebrarà el I Congrés Internacional d'Episcopus amb la UVic.
El projecte també té previst confeccionar rutes temàtiques per anar a peu o en cotxe o l'obertura d'esglésies que ara mateix estan tancades al Ripollès, al Moianès o a l'Anoia.
D'altra banda, el músic Valentí Miserachs elaborarà un oratori que serà interpretat per diversos cors i orquestres de la diòcesi.
En la dimensió caritativa, s'adequarà un pis d'acolliment per a dones en risc d'exclusió, es rehabilitarà la Casa Sacerdotal per a ancians i s'obrirà un centre d'orientació familiar.
El vicari general ha assenyalat la digitalització de l'Arxiu i Biblioteca Episcopals com un dels grans projectes d'Episcopus.
La voluntat de la diòcesi és posar tot el coneixement que s'hi emmagatzema, amb peces úniques com un document signat pel mateix Carlemany, a l'abast de tothom.
El patrimoni que contenen l'arxiu i la biblioteca sumen nou milions de pàgines.
Episcopus s'inaugurarà aquest dimecres a dos quarts de vuit del vespre en un acte de presentació davant les autoritats.
Entre els primers actes programats hi haurà una missa solemne en commemoració del bisbe Veyan, el 30 de desembre, una exposició sobre Torras i Bages a Manresa al febrer o la trobada de tot el clergat català l'11 d'abril de 2016 a la Catedral de Vic.
El projecte compta amb el suport de diferents organismes, com la Generalitat de Catalunya, les Diputacions de Barcelona i Girona, els ajuntaments de Vic, Manresa, Igualada i Ripoll i altres empreses i fundacions del territori.
El finançament dels projectes arribarà de les administracions, de la pròpia església i també de petits i grans mecenes.

Response: El projecte Episcopus ha estat impulsat pel bisbe de Vic, Romà Casanova, amb el pretext de quatre importants efemèrides que se celebraran entre 2015 i 2018 entorn dels quatre bisbes històrics de la diòcesi vigatana. Inclou nombrosos projectes de promoció i recuperació del patrimoni arquitectònic, cultural, històric o religiós. Episcopus compta amb el suport d'entitats públiques, empreses i fundacions locals.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
L’Organització de les Nacions Unides va dedicar l’onze de febrer al dia internacional de la dona i la nena en ciència, dins la resolució "Transformar el nostre món: l’agenda 2030 per al desenvolupament sostenible", per reconèixer que l’accés i la participació plenes i en condicions d’igualtat en la ciència, la tecnologia i la innovació per a les dones i les nenes de totes les edats eren imprescindibles a fi d’aconseguir la igualtat entre gèneres i l’apoderament de la dona i la nena.
"Que hi hagi poques dones en ciència no li fa a la ciència cap bé.
Les dones i els homes poden ser creatius de diferent manera.
La recerca ha de ser capaç de moure’s lliurament i explorar formes de pensar que no són necessàriament evidents des del principi".
És la cita d’Elizabeth Blackburn, bioquímica guanyadora del premi Nobel de Fisiologia o Medicina (2009), que es troba a la primera plana de l’Associació de dones investigadores i tecnòlogues (AMIT).
Els premis en general i els Nobel en particular exhibeixen un marcat biaix de gènere.
Les premiades amb el Nobel des del 1901 són el 5,56%, percentatge que es redueix al 3% quan són els de ciència.
I no és un assumpte del passat, com en el mutisme sobre el paper de Rosalind Franklin en la troballa de l’estructura del DNA, o el de tres dones afroamericanes que van contribuir activament en la carrera espacial de Nord-amèrica i que es posa de manifest en la pel·lícula «Dones ocultes».
Els Nobel de 2016 eren tots homes, i, per tuitejar que, una periodista va patir fort ciberassetjament.
El biaix de gènere es posa de relleu en molts més àmbits científics.
Diversos estudis publicats a Nature posen de relleu que les revistes STEM (ciència, tecnologia, enginyeria i matemàtiques) o de ciències de la Terra conviden poques dones per validar els articles que publiquen.
Pel que fa a les facultats de ciències, un estudi de la Universitat de Princeton va trobar avaluacions diferents en currículums idèntics, quan el nom que l’encapçalava era John o Jennifer.
El 1997 es va publicar que les audicions «a cegues» –rere una cortina– van augmentar en un 50% la possibilitat que les dones superessin les rondes preliminars de selecció.
Fa anys que s’apliquen mecanismes per a evitar el desequilibri.
El programa de recerca Horizon 2020 vigent a la Unió Europea promou la igualtat i la dimensió de gènere en el contingut de la recerca i la innovació corregint els equilibris en la participació de les científiques en totes les etapes de la carrera investigadora i en els diversos àmbits de la ciència.
Però sembla que cal començar més aviat i arreu.
Fem un exercici.
Recordem aquell savi que llançava les herbes que collia i que, en girar-se, va veure que un altre savi el seguia recollint les que descartava.
Responguem: qui és més probable que reculli les herbes que descarta el darrer savi?
La resposta és clara: la seva dona.
"Una persona de la meva oficina és molt intel·ligent, resol els problemes més ràpid i millor que ningú altre".
Per sota dels cinc anys, tant nens com nenes pensen per igual que es tracta d’un home o d’una dona.
A partir d’aquesta edat, la percepció igualitària baixa entre un vint i un trenta per cent en favor dels homes.
I, el que és pitjor, el mateix estudi posa de relleu que, a partir dels sis anys les nenes comencen a evitar les activitats que es diu que són només per a «molt i molt intel·ligent».
Les nocions de ser brillant lligades al gènere s’adquireixen aviat i tenen un efecte immediat en els interessos dels infants.
Quina és aquesta pressió social perquè segueixi més el model patriarcal que la meritocràcia?
Moltes dones la duen dins: es conformen amb el que se’ls ofereix i es conformen amb menys del que mereixen.
En temps de crisi potser es pot fer menys, però dones vàlides n’hi ha tantes com homes.
Busquem-les.

Response: L'assoliment de la igualtat entre gèneres a la ciència, la tecnologia i la innovació és l'objectiu de la resolució de l'ONU, i s’ha dedicat l’11 de febrer al Dia Internacional de les Dones i les Nenes en la Ciència. Les institucions científiques mostren un marcat biaix de gènere que es pretén combatre amb programes com Horizon 2020 de la Unió Europea.


Instruction: Sintetitza'm aquest text:

Context:
Fa cinc anys van ser 10.379 les que van recórrer a aquest servei, mentre que el 2018 en van ser 19.422 i la majoria es veuen abocades a viure en situació irregular.
Concretament, un 45% de les persones ateses pel Saier l'any passat són sensepapers, mentre que el 26% tenen la documentació en tràmit i només un 29% estan en situació regular.
Són algunes de les principals conclusions del balançd el Saier durant el 2018 que aquest dilluns ha presentat l'Ajuntament.
L'increment de persones ateses per aquest servei municipal respecte del 2017 és de 2.471 persones i l'augment ha estat progressiu des del 2014.
L'Ajuntament ha destinat 3,7 milions d'euros al Saier el 2018 i del total de persones ateses i el consistori diferencia entre les atencions fetes a immigrants i a refugiats.
Els primers representen un 60% de les atencions totals i els segons un 38%.
També han augmentat les atencions a famílies amb menors.
Si el 2017 en van ser 846, el 2018 la xifra es va duplicar fins a arribar a les 1.821.
Les atencions totals han augmentat un 30% respecte del 2017 i pel que fa a la tipologia d'atencions, la majoria han estat al punt d'informació, d'atenció social prestada per la Creu Roja i d'assessorament jurídic bàsic.
L'atenció també inclou serveis d'allotjament i durant el 2018 cada dia van dormir de mitjana 133 persones en allotjaments pagats per l'Ajuntament.
El consistori va destinar 2,2 milions d'euros a aquest servei.
Pel que fa a l'origen de les persones ateses, la majoria vénen de Veneçuela, Colòmbia i Hondures.
Crida a l'estat i la Generalitat
El tinent d'alcaldia, Jaume Asens, ha demanat a la Generalitat i el govern espanyol més recursos per a l'acollida de persones migrants.
"L'Ajuntament està fent d'administració de suplència", ha afirmat en la presentació del balanç del Saier del 2018.
Asens ha insistit un cop més en reclamar els fons estatals per a l'acollida de migrants, eliminat pel PP el 2011 i que el govern de Pedro Sánchez es va comprometre a recuperar a l'estiu.
La Moncloa, però, no l'ha executat i el tinent d'alcaldia recorda que els fons suposarien 200 milions d'euros per als municipis d'arreu de l'estat.
El tinent d'alcaldia també s'ha mostrat crític amb el fet que el 45% de les persones ateses pel Saier estiguin abocades a la irregularitat.
"Demanem una modificació de la llei d'estrangeria per flexibilitzar els permisos de residència i treball", ha dit.
La legislació vigent estableix que han de passar tres anys abans que una persona migrant arribada a l'estat pugui accedir a un contracte laboral.
"Això els obliga a treballar de manera precària en l'economia submergida", ha valorat Asens.
"La idea que la gent sortirà del país perquè són irregulars és absolutament falsa", ha dit.
Més avions que pasteres
Asens també ha remarcat que la majoria de persones ateses pel Saier arriben en avió i no en pastera.
En aquest sentit, ha acusat l'extrema dreta de crear un relat fals, segons el qual l'estat espanyol pateix una "invasió" amb les arribades de migrants a les costes.
"Hem de parar els peus a l'extrema dreta i evitar les imatges de desbordament que es van produir a l'estiu a les costes andaluses, a causa d'una falta de planificació en l'acollida", ha assegurat.
El coordinador del pla Barcelona, Ciutat Refugi, Ignasi Calbó, ha remarcat l'increment de les sol·licituds d'asil registrades a la ciutat i que la majoria de sol·licitants són procedents de països llatinoamericans com Veneçuela i Colòmbia.
Segons Calbó, la situació d'irregularitat també pot afectar aquestes persones.
El més habitual és que l'estat tramiti la seva sol·licitud d'asil però la majoria, un 70% segons l'Ajuntament, no s'acaben acceptant.
Això provoca una irregularitat sobrevinguda.
Dit d'una altra manera, persones que han viscut de forma regular a Barcelona es converteixen en sensepapers quan l'estat els denega la seva sol·licitud de refugi.
director dels Serveis d’Atenció i Acollida de Barcelona, Ramon Sanahuja.

Response: El balanç del 2018 del SAIER mostra un increment progressiu de persones ateses des de l'any 2014. Es tracta majoritàriament de migrants procedents de països llatinoamericans. Els serveis ofereixen sobre tot un punt d'informació, atenció social de la Creu Roja i assessorament jurídic bàsic. L'Ajuntament de Barcelona reclama els fons estatals per a l'acollida i modificar la llei d'estrangeria.