Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Superat el primer dia del judici contra el 9-N amb les declaracions d’Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau, avui continua amb les de testimonis citats per l’acusació.
Trenta-vuit persones passaran per la sala de vistes del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya per mirar d’aclarir les responsabilitats de tots tres.
Mas, Ortega i Rigau són acusats de desobediència i prevaricació per no haver fet cas de la suspensió del procés participatiu del novembre de 2014 decretada pel Tribunal Constitucional.
‘Es forçava els directors’
El primer testimoni a comparèixer avui ha estat l’inspector del Departament d’Ensenyament Josep Alsina, que ha assegurat que els dies abans del procés participatiu el govern ‘forçava els directors dels centres a cedir els locals’.
Segons ell, no es van donar mai instruccions escrites i no es deixava clar quina utilitat es volia donar als instituts.
Alsina ha dit que va recomanar a les directores que tenia a càrrec seu que sol·licitessin instruccions per escrit, cosa que va ‘enfurismar’ la directora del Servei Territorial d’Ensenyament, Montserrat Llobet.
Alsina ha dit que, després de publicar-se al BOE la suspensió de la consulta, va advertir les directores –entre les quals la de l’IES Pompeu Fabra– a càrrec seu que no podien cedir els centres per fer cap activitat relacionada amb el 9-N.
Tanmateix, segons ell, Ensenyament va pressionar perquè se cedissin els espais, cosa que Irene Rigau va negar ahir.
Segons l’inspector, les directores es van resistir a cedir els instituts fins que no es va enviar un rebut segellat pels Serveis Territorials, però sense signatura, que eximia les directores de la seva responsabilitat.
‘Us han enganyat’, va dir Alsina a les seves subordinades.
A les preguntes de Jordi Pina, advocat d’Irene Rigau, l’inspector ha admès que havia passat tota la informació sobre les ordres de la Generalitat a la inspectora en cap del Ministeri d’Educació espanyol.
‘Abstingueu-vos d’actuar en relació amb el 9-N’
El segon testimoni ha estat Jesús Rull, inspector d’Ensenyament durant el 9-N i ara retirat.
Rull ha dit que la consulta creava ‘inquietud’ i ha admès que havia enviat cartes als directors de la seva zona perquè sol·licitessin instruccions per escrit.
Ha dit que el 21 d’octubre es va organitzar una reunió amb l’inspector en cap, en la qual va manar als seus subordinats que s’abstinguessin d’actuar en relació amb el 9-N.
Rull ha dit que no es va aixecar acta de la trobada.
Rull ha assegurat que no va acatar l’ordre, perquè el seu deure era assessorar els directors.
Segons l’ex-inspector, hi havia interès per part del govern que els directors dels centres s’impliquessin en l’organització.
Però, en cas de no ser possible, passaven les responsabilitats al voluntariat.
No es va fer un ús social dels instituts
L’ex-directora de Serveis Territorials d’Ensenyament Montserrat Llobet ha estat la tercera a passar per l’estrada.
Llobet ha declarat que, arran de la inquietud dels directors, va proposar de fer una reunió per a informar-los que ‘la Generalitat podia disposar dels centres’ per al 9-N perquè n’és la propietària.
Tanmateix, Llobet ha negat que es fes un ús social dels instituts durant la consulta, cosa que va defensar ahir l’ex-consellera Rigau.
Llobet ha negat que el govern pressionés els directors perquè cedissin els instituts.
‘No em vaig sentir pressionada’
D’aquesta manera ha contradit les declaracions fetes amb anterioritat per l’inspector Josep Alsina.
De totes maneres, Bosch ha explicat que va reclamar instruccions per escrit al departament i aquest no els hi va facilitar.
La directora també ha assegurat que la cessió de l’institut va ser per fer-ne un ús social, perquè la consulta no era una votació vinculant.
Les urnes ja estaven entregades i facturades abans de la suspensió del TC
‘No recordo en quines partides pressupostàries van caure’, ha recordat sobre l’encàrrec.
Participar era voluntari
El pròxim torn de declaració ha estat per Francesc Güell, inspector en cap d’Ensenyament a la zona de Barcelona.
Güell ha defensat que la Generalitat no havia de demanar permís als directors per fer ús dels instituts perquè n’és el titular.
Sobre l’actuació del professorat ha dit: ‘Era una actuació voluntària de cadascú, sense cap conseqüència posterior’.

Response: Comença el segon dia del judici al 9-N en el qual Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau són acusats de desobediència i prevaricació per no haver fet cas de la suspensió del procés participatiu del novembre de 2014. Un total de trenta-vuit persones passaran per la sala de vistes del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya per donar testimoni.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Encara que la història de la biologia sintètica que coneixem es remunta molt de temps arrere, el naixement de la seua versió contemporània es pot situar clarament en l’Institut Tecnològic de Massachussetts (MIT, en les seues sigles en anglès) al començament dels anys 2000.
En aquella època, Tom Knight, un professor d’intel·ligència artificial en el Departament de Ciències de la Computació del MIT, va començar a formalitzar la idea d’abordar els sistemes biològics utilitzant com a marc interpretatiu tota l’artilleria conceptual de l’enginyeria elèctrica, industrial i computacional.
Per a això, calia adaptar a les entitats vives les abstraccions fonamentals dels enginyers quan analitzen i dissenyen objectes amb diferents graus de complexitat.
D’aquesta manera, el conegut com a dogma central de la biologia molecular se substitueix per un marc interpretatiu altament abstracte en el qual les parts biològiques donen lloc als dispositius i aquests als mòduls i sistemes.
I el context evolutiu per a explicar l’origen de les funcions biològiques s’aparca per a posar tot l’èmfasi en la lògica relacional que fa que els sistemes vius funcionen ací i ara (De Lorenzo, 2018).
Aquesta «opció hermenèutica» permet una visió dels sistemes vius compatible però molt diferent de la de la biologia molecular.
Mentre que aquesta –fundada per científics atòmics de la postguerra mundial– va promoure una visió de les entitats biològiques a través dels ulls de la física, la biologia sintètica ambiciona reinterpretar-les a través de l’enginyeria (Andrianantoandro, Basu, Karig i Weiss, 2006).
Un efecte col·lateral d’aquest nou punt de vista és que, a diferència de la biologia molecular, l’agenda de la biologia sintètica no té a veure només amb la comprensió dels objectes biològics existents, sinó també amb la seua modificació racional per a donar lloc a propietats i funcionalitats noves, en alguns casos, d’alt valor econòmic.
Per a això, primer cal desconstruir els sistemes biològics existents en un catàleg de parts que, una vegada estandarditzades, poden reconnectar-se amb una lògica predeterminada per a generar funcionalitats noves.
Però retrocedim un moment al principi.
En què es basava l’optimisme manifestat en els començaments per Tom Knight i els seus col·legues del MIT?
En els anys previs a la conceptualització de la biologia sintètica, van aparèixer tres articles que molts consideren fundacionals del camp, encara que en cap dels casos així s’expresse explícitament en el text de les publicacions corresponents.
L’angle revolucionari d’aquest treball era que aquest comportament estava dissenyat racionalment amb principis d’enginyeria i amb una configuració totalment artificial (no hi ha casos similars en el món natural).
Encara així, el comportament responia fidelment a un model matemàtic simulable en un ordinador.
El segon article fundacional va ser publicat pel grup de J. Collins en el mateix any i descrivia el disseny i funcionament d’un interruptor genètic (toggle switch), assemblat amb dues de les parts biològiques (els repressors transcripcionals) utilitzades en el cas anterior (Gardner, Cantor i Collins, 2000).
Però, en aquest cas, cablades d’una manera molt diferent i que donava lloc a l’expressió estable de dos gens alternatius.
En una tercera publicació en l’any 2000 del laboratori de L. Serrano, es descrivien circuits genètics simples en els quals s’introduïen de manera racional llaços de retroalimentació negatius que donaven estabilitat al sistema (Becskei i Serrano, 2000).
I després de la corresponent formulació de la disciplina en el MIT per Knight i els seus col·laboradors Drew Endy (Endy, 2005) i Ron Weiss (Andrianantoandro et al., 2006) podem dir que la biologia sintètica havia nascut.
Víctor de Lorenzo.Professor d’Investigació del Consell Superior d’Investigacions Científiques en el Centre Nacional de Biotecnologia a Madrid (Espanya).
Els seus interessos se centren en la biologia i el potencial biotecnològic dels bacteris ambientals, amb èmfasi en la regulació transcripcional de les rutes biodegradatives per a compostos xenobiòtics i el desenvolupament d’eines moleculars per a programar microorganismes com a catalitzadors industrials.
Més recentment, el seu treball explora la interfase entre la biologia sintètica i la microbiologia ambiental.

Response: La biologia molecular veu les entitats biològiques a través dels ulls de la física; la biologia sintètica vol reinterpretar-les a través de l’enginyeria. A diferència de la biologia molecular, la biologia sintètica no pretén només la comprensió dels objectes biològics existents, sinó també la seva modificació racional per a donar lloc a propietats i funcionalitats noves, sovint d’alt valor econòmic.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El Diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans (DIEC) ha saltat a l’actualitat aquests dies arran de la campanya Neologisme de l’any, impulsada per aquesta institució i l’Observatori de Neologia de la Universitat Pompeu Fabra (UPF).
Com passa cada cop que l’IEC dictamina sobre el munt de paraules que té a sobre de la taula, lingüistes, persones que treballen amb la llengua i usuaris en general han donat les seves opinions contraposades sobre els criteris dels responsables del diccionari per acceptar unes paraules i rebutjar-ne d’altres.
Els concepteshan de tenir estabilitat i ser adaptables a la fesomia del català per ser acceptats al diccionari
Els membres de la Secció Filològica de l’IEC, però, ja estan acostumats a bregar amb l’arribada de propostes de llocs molt diversos.
“En tenim de provinents de particulars, organismes de fora, mitjans de comunicació, de la nostra revisió i d’altres comissions de l’IEC”, explica la presidenta de la Secció Filològica, Teresa Cabré.
Els darrers anys, a més, se’ls ha girat feina amb la posada en marxa de l’Acadèmia Oberta, un organisme d’intercanvi d’informació entre la Secció Filològica i els professionals que treballen amb la llengua, entre els quals hi ha els mitjans de comunicació, i del qual surten un grapat de propostes.
A això cal sumar-hi la campanya Neologisme de l’any, una altra font important de propostes.
Les paraules candidates a engruixir el diccionari passen un acurat filtre abans de ser acceptades.
Les oficines lexicogràfiques les recullen, les passen a la comissió lexicogràfica, aquesta les analitza i proposa les que creu que són “diccionaritzables” i, posteriorment, la Comissió Filològica hi dóna el vistiplau.
“Cada tres mesos es fa una actualització del diccionari –explica Cabré–.
L’últim cop vam incloure una cinquantena de paraules.”
Al selecte club del DIEC, però, no hi entra qualsevol.
“Les paraules han de complir certs requisits –explica la responsable de la Secció Filològica de l’IEC–: el concepte ha de tenir una certa estabilitat, ha de ser adaptable a la fesomia catalana i no ha de fer la competència a un altre mot en ús.”
Per aquesta raó no s’inclourà al diccionari cupaire i, segurament, sí que ho farà dron subcampiona i campiona respectivament de la campanya Neologisme de l’any.
“Cupaire és un concepte que pot canviar o desaparèixer si també ho fa el partit”, argumenta Cabré (tampoc hi és el mot convergent en l’accepció de seguidor de CDC).
En canvi, dron (avió no tripulat) és un concepte que hi és per quedar-se”, especialment des que s’ha popularitzat com a joguina.
A més, és un manlleu de l’anglès fàcilment adaptable al català, de manera que s’escriurà dron en lloc de la paraula original, drone.
Tot i els criteris científics que fa servir l’IEC per acceptar noves paraules al diccionari, la institució ha estat sovint objecte de crítiques pel seu suposat conservadorisme.
Barco es va convertir, fa uns anys, en el símbol de la guerra entre els defensors de l’anomenat català light i els més puristes del català heavy.
L’ús estès del mot vaixell, però, ha apaivagat el debat, que encara és viu en mots no acceptats i d’ús tan corrent com ara quiròfan o xiringuito.
La prudència dels savis de l’IEC contrasta amb la màniga ampla de la Real Academia Española de la Lengua (RAE), que recentment ha acceptat per al diccionari normatiu castellà paraules com ara asín (así), dotor (doctor), almóndiga (albóndiga) i bluyín (derivat del concepte anglès blue jeans –pantalons texans–).
“Nosaltres tenim els nostres propis criteris”, defensa Cabré, que recorda que les “característiques sociolingüístiques” particulars del català, que necessita més protecció, “condicionen les polítiques d’acceptació” de noves paraules.
El lingüista Pau Vidal coincideix a dir que el català necessita un cert grau de protecció acadèmica, però retreu a l’IEC que tingui un criteri “una mica més historicista i tècnic del compte” que, de vegades, preval “per damunt de l’eficàcia comunicativa”.
Tot i això, creu que l’experiència de l’Acadèmia Oberta i iniciatives com el Neologisme de l’any poden ser “el desllorigador contra la tradicional lentitud i severitat de l’IEC”.
“Hi ha una sensibilitat més actual i positiva”, afegeix.
Correcció política
L’evolució de la societat condiciona l’acceptació de noves paraules.
“S’intenten corregir els usos marcats ideològicament”, explica Cabré.
Un exemple d’això és la nova definició de les paraules ‘subnormal’ i ‘mongòlic’, que tot i haver estat marcades com a “obsoletes”, no han agradat gens a les entitats que treballen amb discapacitats intel·lectuals.

Response: El Diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans (DIEC) i l’Observatori de Neologia de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) porten a terme la campanya Neologisme de l'any. Les paraules candidates a formar part del diccionari passen un acurat filtre abans de ser acceptades. Lingüistes i usuaris en general donen les seves opinions per acceptar unes paraules i rebutjar-ne d’altres.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Ambient de luxe i màxima expectació per viure la gala dels Premis Enderrock 2017.
L'Auditori de Girona ha estat el nou escenari triat per celebrar l'acte de lliurament dels XIX Premis de la Música Catalana, amb personalitats diverses de l'escena musical catalana.
Minuts abans de l'inici de l'espectacle, el vestíbul de l'equipament gironí s'ha omplert de personalitats com Núria Feliu, degustant un te amb tranquil·litat, Quimi Portet i Jaume Sisa, estratègicament situats al punt Estrella Damm, o la presència de Santi Balmes, Joan Dausà o els Manel al complet, entre d'altres.
Ple com un formiguer, l'ambient al vestíbul i al photocall ha estat el preludi d'un espectacle de ritme viu, amb actuacions, premis i premiats per a tots els gustos.
El toc vocal de The Hanfris Quartet –que han reproduït a cappella fragments de cançons com Pol petit, Boig per tu, Lila, Miami Beach, La flama, Alegria o Màgic, en un vibrant recorregut per totes les èpoques de rock català– ha servit per inaugurar una gala que ha desvetllat els premis de votació popular en rigorós directe, per primera vegada.
Roba Estesa, Manel i Love of Lesbian han estat els grans triomfadors de la nit, tal com han recollit els premis de la crítica, però també els del públic.
Manel ha estat premiat com a millor artista segons votació popular i millor disc de pop-rock segons la crítica, per Jo competeixo.
Love of Lesbian ha estat escollit millor artista en llengua no catalana per votació popular i millor artista de l'any segons la crítica.
El jove grup Roba Estesa s'ha emportat quatre premis: tres de votació popular (grup revelació, disc de folk i cançó de folk) i premi a millor disc revelació atorgat per la crítica pel seu disc de debut, Descalces.
La gala, que ha estat presentada per Ivana Miño i ha comptat amb més d’un centenar de professionals acreditats de 40 mitjans, ha tingut moments molt especials.
Un d'ells, l'homenatge a Maria del Mar Bonet, que ha rebut el Premi Enderrock a la Trajectòria.
El premi Enderrock Estrella ha estat per a una altra figura cèlebre de la indústria musical catalana, el promotor musical Gay Mercader, responsable de portar a Catalunya alguns dels grups més importants del panorama internacional com The Rolling Stones, AC/DC o Pearl Jam.
Els dos guardons se sumen al Premi Enderrock d'Honor, que és per al pianista Francesc Burrull i que ha protagonitzat un dels grans moments de la nit, en un duet estel·lar amb Josep M. Espinàs.
Gendrau, contundent: "cal fer un país amb una partitura real i de futur"
Lluís Gendrau s'ha mostrat molt clar i contundent en el seu discurs.
D'una banda, ha manifestat que "calen més mitjans de comunicació.
La veu silenciada d'una ràdio –ha afegit– és un atemptat a la llibertat d'expressió.
La democràcia s'assoleix votant, però també cantant".
El director del grup Enderrock també ha etzibat que "a primera línia volem un país independent, i que calen músics lliures i amb drets".
"Els músics no son els bufons de la cort, sinó el tresor més preuat per viure".
En aquest sentit, el director editorial del grup Enderrock ha volgut reivindicar que "avui fem un clam pels músics i pels mitjans.
La llengua uneix els països catalans, igual que les cançons.
Calen més altaveus.
I cal fer un país amb una partitura real i de futur".
La nit també ha viscut una gran dosi d'actuacions en directe, amb un cartell d'artistes on han brillat Maria Arnal i Marcel Bagés,, Miqui Puig –en un especial moment In memoriam– i el duo inèdit Gertrudis-Chambao, per primer cop en directe a l'Auditori de Girona.
També han pujat a l'escenari Els Amics de les Arts, Blaumut, Hora de Joglar i Sisa.
Els premis han viscut un èxit històric de participació pel que fa a la votació popular, amb més de 24.000 participants.
Això suposa un rècord absolut respecte la participació d'edicions anteriors.
Els Premis Enderrock de votació popular guardonen anualment als millors artistes, discos i cançons en les categories de pop-rock, cançó d’autor, folk, jazz, clàssica i infantil, a més del millor videoclip i millor sala de concerts.
Compten amb el patrocini d’Estrella Damm i el suport de l’Ajuntament i la Diputació de Girona, la Generalitat de Catalunya, Fundació SGAE i La Xarxa, que emetrà la gala en directe per a les televisions locals i al canal 159 de la plataforma Movistar+.

Response: Èxit històric de participació dels Premis Enderrock amb més de 24.000 participants a la votació popular. Roba Estesa, amb quatre premis, Manel, millor artista segons votació popular i millor disc de pop-rock segons la crítica, i Love of Lesbian, millor artista en llengua no catalana per votació popular i millor artista de l'any segons la crítica, han estat els grans triomfadors.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
L'entitat ecologista Ipcena ha demanat a la Comissió Europea i a la direcció general de Medi Ambient de la Unió Europea que rebutgin la proposta del Govern d'extraure l'ós Goiat del Pirineu després de més de 2 anys de la seva introducció.
Consideren que no es disposa dels informes tècnics ni del protocol que justifiquin el seu comportament agressiu i que a més a més l'estat francès, responsable del seguiment de Goiat, creu que no ha de ser tipificat d'espècimen perillós.
El portaveu d'Ipcena, JoanVàzquez, ha anunciat dos denuncies a Europa, sobre les suposades irregularitats en la gestió dels recursos econòmics del programa Piros Life per part del Govern a qui ha acusat de ''gastar els diners en altres fins''.
El president del Fondo para la Protección de los Animales Salvajes (FAPAS), Roberto Hartasánchez, ha assegurat que a Astúries amb més de 200 ossos no es tenen dades d'atacs a bestiar com cavalls i que la decisió de la Generalitat d'expulsar Goiat ''és política''.
Ipcena també demana a la Comissió Europea que exigeixi que s'entreguin les necròpsies dels animals que suposadament hauria matat Goiat.
Segons Vàzquez, es va dir que aquest exemplar havia matat 6 eugues adultes però experts consultats diuen que ''és pràcticament impossible'' perquè un cavall que pesa més de 600 quilos ''suposa un perill claríssim per un ós''.
''Sense necròpsies és impossible culpar Goiat'', ha recalcat el portaveu ecologista, que al mateix temps ha recordat que aquest ós porta dos mesos a França i no hi ha constància que hagi matat cap euga.
D'altra banda, Ipcena insta a la CE a que es demani al Govern quines són les ''accions organitzades i materials editats'' per sensibilitzar la població sobre la presència de l'ós al Pirineu.
Els ecologistes remarquen que aquest és un dels objectius del programa Life, i lamenten que no s'ha fet res al respecte ja que ''cap habitant de la Val d'Aran o el Pallars Sobirà ha rebut a la seva bústia informació sobre l'ós''.
Segons Joan Vàzques, si realment no s'educa ni se sensibilitza el territori ''vol dir que els diners previstos per la Life no s'han fet servir''.
En aquest sentit, els ecologistes demanen la creació d'un òrgan participatiu, on ells hi puguin dir la seva en un pla de gestió i de recuperació de l'espècie.
Vàzquez ha recordat també que sense el vistiplau de França no es podrà expulsar Goiat i ha assegurat en aquest sentit que els francesos no són partidaris de canviar les bateries del collar de seguiment d'aquest exemplar per tal de no molestar-lo.
Així mateix, ha assenyalat que a França no s'ha activat cap protocol de perillositat de Goiat perquè no ha protagonitzat cap atac a bestiar gran, només a ovelles, un fet que ja es considera habitual.
En relació a les acusacions de ''mala gestió'' dels poc més de 2,4 milions d'euros del programa Piros Life per part de Govern, Vàzquez ha assegurat que hi ha ''acusacions velades'' de gastar els diners en altres Departaments de l'executiu i ha assenyalat directament al conseller de Territori, Damià Calvet, per no disposar dels informes que demostrin que els diners han estat pel que realment pertocava.
''En estan mentint de manera deliberada i nosaltres volem saber la veritat'', ha conclòs.
De la seva banda, el responsable de FAPAS, Roberto Hartasánchez, una organització amb més de 30 anys d'experiència en la conservació i gestió de la població d'óssos a Astúries, ha assegurat que a la serralada Cantàbrica, amb entre 200 i 250 exemplars d'óssos mai s'ha demostrat que algun hagi atacat un animal gran com un cavall.
En aquest sentit, ha qualificat la decisió de voler expulsar Goiat de Pirineu de ''política'' per aconseguir el suport del món rural i ha remarcat la necessitat que la justificació dels suposats atacs de Goiat haurien d'anar acompanyats d'una ''argumentació molt detallada''.

Response: Els ecologistes d'Ipcena han demanat a les institucions europees que rebutgin la proposta del Govern de la Generalitat d'extraure l'os Goiat del Pirineu. L'organització ecologista defensa que l'os no és agressiu. Ipcena també ha presentat denúncies a la Comissió Europea per la mala gestió dels recursos del programa Piros Life per part del Govern.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
"Si l'únic que ens pot oferir és humiliació i és incapaç de reconèixer el dret a l'autodeterminació, vostè té un problema que es diu 'el 80% de la gent'".
Aquest és el missatge que ha adreçat el vicepresident d'Òmnium, Marcel Mauri, al consell de ministres de Pedro Sánchez que se celebra a pocs metres de l'estació de França, l'entrada de la qual ha quedat plena de gom a gom per participar en l'acte de protesta convocat per l'entitat.
Mauri ha precisat que aquest 80% de la ciutadania està en contra de la repressió, rebutja la monarquia i vol exercir el seu dret a la manifestació.
— NacióPolítica (@naciopolitica) 21 de desembre de 2018
En el primer aniversari del 21-D, de les eleccions imposades sota l'aplicació del 155, Òmnium ha acusat l'Estat de no haver acceptat uns resultats que van donar la majoria a l'independentisme.
"Han adulterat majories i tenen la barra de passejar-se com si no hi haguessin presos ni exiliats", ha lamentat Mauri.
— NacióPolítica (@naciopolitica) 21 de desembre de 2018
El dirigent de l'entitat ha criticat que la "gran proposta" del consell de ministres sigui canviar el nom de l'aeroport del Prat pel de Josep Tarradellas.
"Aquesta és la seva proposta?
Són uns irresponsables que ens volen sotmesos i mesells", ha dit Mauri, que ha subratllat el caràcter pacífic que han de tenir totes les mobilitzacions.
La missiva de Cuixart afirma que durant el judici de l'1-O "acusaran l'Estat", que s'asseurà "al costat de l'extrema dreta" de Vox.
"Serenor, tendresa i coratge", ha conclòs.
L'acció convocada per Òmnium ha estat la de replicar un consell de ministres però amb caràcter popular.
Hi han participat entitats com el Grup Barnils per defensar la llibertat de premsa i d'expressió, i Stop Mare Mortum per defensar els drets de les persones migrades i reivindicar vies legals i segures per evitar que es juguin la vida per arribar a Europa.
Entre les persones que han intervingut hi ha Montse Puigdemont, germana de Carles Puigdemont, que ha demanat que el conflicte català és resolgui a través de la política i no des de la judicialització que manté dirigents a la presó o a l'exili.
"Són capaços de tot, fins i tot d'enfrontar la seva pròpia població", ha lamentat Montse Puigdemont referint-se a l'Estat.
El judici de l'1-O, ha dit, ha de ser una "palanca de canvi perquè cada vegada siguin menys" els que intenten obviar el conflicte que hi ha a Catalunya.
Tot, ha insistit, mantenint "la calma en tot moment".
Seguir "pressionant" els partits
La presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, ha acusat el govern espanyol de tractar Catalunya com una "colònia" per no deixar-la ni triar el nom del seu aeroport.
El suport de les entitats
Milers de persones han assistit a l'anomenat consell popular de ministres tot llançant proclames a favor de la independència i la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats, a més de crits de rebuig a la presència del govern espanyol aquest divendres a Barcelona.
També han participat en l'acte d'Òmnium entitats com Escoltes Catalans i representants docents del Moviment de Renovació Pedagògica.
"Els mestres han lluitat i inculcat els valors de la democràcia i la llibertat.
L'educació serveix per compensar les desigualtats socials", han argumentat tot defensant una escola que no segregui ni per sexe ni per llengua.
"No es toca l'escola catalana", han reivindicat els participants de la mobilització.
Representants d'entitats que formen part d'Ecologistes de Catalunya han fet un memorial de greuges sobre el dèficit en infraestructures i han reivindicat l'ecologisme com un eix vertebrador de futur per a un nou país.
Des de l'Aliança Contra la Pobresa Energètica han reivindicat l'aplicació de la llei 24/2015 -recorreguda al TC per l'anterior govern espanyol- per garantir els subministraments bàsics a les llars vulnerables.
L'exdiputada de la CUP i activista Gabriela Serra ha denunciat que el Ministeri de Defensa hagi augmentat la despesa militar en un 10,5%.
El Grup de Periodistes Ramon Barnils ha estat la contraposició a la portaveu del govern espanyol; Unió de Pagesos, al Ministeri d’Agricultura, Pesca i Alimentació; representants del Front d’Alliberament Gai de Catalunya i el Moviment Feminista han estat el mirall de la Vicepresidència, Relacions amb les Corts i Igualtat; la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica i els Escoltes Catalans, del Ministeri d’Educació i Formació Professional; SOS Racisme del Ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social; l’Associació Catalana de Drets Civils, del Ministeri de Justícia; l’Aliança contra la Pobresa Energètica, del Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social; Universitats per la República contraposarà el seu discurs al del Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats; Stop Mare Mortum, al d’Afers Exteriors, Unió Europea i Cooperació; l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana i la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya, al del Ministeri de Cultura i Esports; Som Defensores al Ministeri d’Interior i l’activista per la pau, Gabriela Serra, al Ministeri de Defensa.

Response: El vicepresident d'Òmnium, Marcel Mauri, dirigint-se al consell de ministres de Pedro Sánchez que se celebra a pocs metres de l'estació de França de Barcelona, ha dit que l'Estat no ha acceptat uns resultats que van donar la majoria a l'independentisme a les eleccions de Catalunya del 21-D imposades sota l'aplicació del 155.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Sempre que vaig al teatre tinc el costum d’esperar a sortir de la sala per comentar amb qui m’acompanyi què m’ha semblat aquella obra.
Suposo que només és una qüestió de decòrum.
Mai se sap si qui tens davant és el cosí, la parella o el millor amic del director.
La persona del meu costat a vegades ja pot intuir cap a on aniran els trets perquè abans de sortir del teatre i de poder comentar obertament l’espectacle, ja dono pistes de què m’ha semblat allò només amb la intensitat i extensió dels aplaudiments, en si resto asseguda o em poso dempeus i molt probablement en com em miro l’elenc que surt a saludar.
No puc treure la vista dels actors i actrius fora de personatge, m’agrada provar de deduir com s’han sentit en aquella funció i si els hi hem semblat un bon públic.
La litúrgia del teatre és fantàstica, i una de les coses que més m’entusiasma de les arts escèniques és que els espectadors, d’alguna manera, també formem part de l’obra i la nostra actitud influeix en la representació de la funció d’aquell dia concret.
Sempre procuro no fer cap comentari de l’obra en el pati de butaques, però confesso que cada cop que vaig a veure La Calòrica se m’escapa un “que bons que són, joder” amb els primers aplaudiments.
La Calòrica és aquella companyia que, benvolgut lector, segur que algú ja t’ha recomanat.
Van néixer el 2010 acabats de sortir de l’Institut del Teatre i des d’aleshores ens han fet riure i reflexionar a través de sàtires agudes, de teatre compromès i d’entreteniment pur.
El talent té noms i cognoms: actualment La Calòrica són el Xavi Francés, l’Aitor Galisteo-Rocher, l’Esther López, el Marc Rius, l’Israel Solà, la Júlia Truyol i el Joan Yago.
Ara se’ls pot veure al teatre de la Biblioteca de Catalunya representant la primera obra que van muntar com a companyia, Feísima enfermedad y muy triste muerte de la reina Isabel I, que explica amb molt d’humor la història de la successió al tron d’Isabel la Catòlica.
Ara mateix a Barcelona hi ha altres comèdies programades on el públic també es recaragola de riure, però el que diferencia i eleva La Calòrica és que tenen la virtut d’abraçar tot allò que ens envolta, tots els conflictes que ens travessen, i portar-los a escena.
Si la merda se’ns menja, és molt més catàrtic riure-te’n que fer veure que no existeix.
Perquè si te’n rius, fas evident el problema i pots denunciar-lo.
Problemes com el canvi climàtic, la demagògia política, les feines de merda o el sistema monàrquic que impera des de fa segles.
La Calòrica, a diferència d’altres companyies de generacions anteriors, afronten el segle XXI mirant-lo a la cara.
El pateixen, el llegeixen, l’interpreten i se’n riuen per poder surfejar-lo.
Tenir teatres plens a vessar de gent recargolant-se de riure amb sàtires d’alta volada és una mostra clara que es pot tractar l’espectador d’intel·ligent sense reclamar-li res més que: seu i diverteix-te.
De canvis generacionals n’hi ha hagut sempre, però darrerament sembla que el nou paradigma s’ha de diferenciar encara més de l’anterior que altres vegades.
Probablement, ens passa el de sempre, que ens creiem que allò que ens afecta directament a nosaltres és molt més important que el que pugui haver afectat uns altres anteriorment.
La Calòrica ha representat durant aquests deu anys d’existència un relleu generacional als escenaris que ha donat aire fresc al teatre català.
Deu anys de glòria.
És importantíssim que segueixin fent-ho, donem sisplau a La Calòrica tots els premis que es mereixen.
I com que de generacions en van pujant sempre, mentre els calòrics omplen teatres no hem d’oblidar les noves veus de la dramatúrgia catalana que, com ells quan van sortir de l’Institut del Teatre, tenen coses a dir i talent per dir-les amb gràcia, que mai se sap quan un grup d’amics que estudien junts poden ser, d’aquí a uns anys, la nova sensació del panorama escènic català.
Mentrestant, celebraré que no em pugui contenir les ganes de comentar “que bons que són, joder” i de posar-me dempeus cada cop que La Calòrica pugi a un escenari.

Response: Nascuda el 2010, la companyia teatral La Calòrica té la virtut de portar a escena amb humor tot allò que ens envolta, tots els conflictes que travessem. Des de la seva sortida de l’Institut del Teatre fins ara ens han fet riure i reflexionar a través de les seves sàtires i el seu teatre compromès.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Un any més la ciutat de Lleida ha homenatjat amb un acte institucional les víctimes i supervivents del bombardament al Liceu Escolar del 2 de novembre del 1937.
La intensa pluja ha impedit enguany que la commemoració es pogués dur a terme com és habitual a l’escultura ‘Memòria, Dignitat i Vida’, situada davant el lloc on hi havia el Liceu, a l’avinguda de Blondel, i l’acte s’ha acabat celebrant a l’Institut Municipal d’Acció Cultural (IMAC).
També estava prevista la descoberta d’una placa commemorativa al monument amb el text escrit per alguns dels supervivents, acte que no s’ha pogut dur a terme malgrat que la placa ha quedat instal·lada igualment.
Lleida ha recordat aquest 2 de novembre el 78è aniversari del bombardament del Liceu Escolar, amb un acte institucional que ha comptat amb la presència de quatre exalumnes del centre educatiu, de familiars i d’autoritats locals, encapçalades per l’alcalde Àngel Ros.
Enguany la pluja ha obligat a traslladar a l’IMAC la commemoració i no s’ha pogut dur a terme com és habitual al monument ubicat a l’avinguda de Blondel, davant el lloc on hi havia el Liceu.
L’acte previst inicialment incloïa la descoberta d’una placa dedicada al Liceu Escolar amb el text que han escrit els exalumnes del centre educatiu Josep Piró, Manuel Sampedro i Ramon Ortín, juntament amb Àngel Ros.
Malgrat que no s’ha pogut fer la descoberta, la placa ha quedat igualment instal·lada al peu de l’escultura ‘Memòria, Dignitat i Vida’.
De la mateixa manera, no ha estat possible dur a terme la tradicional ofrena floral al monument, que s’ha substituït pel lliurament d’una rosa a cadascun dels supervivents que han participat a la commemoració i a les famílies d’aquells que no hi ha pogut participar.
Un dels supervivents del bombardament del Liceu Escolar, Manuel Sampedro, ha aprofitat la seva intervenció per recordar als companys morts i ha lamentat que a dia d’avui encara segueixin existint conflictes en els quals la població es veu obligada a fugir de casa seva, citant els casos d’Iraq i Síria.
També ha expressat el seu “malestar” i “indignació” per l’homenatge del Ministeri de Defensa a l’alt comandament franquista que va ordenar el bombardament de Lleida.
L’alcalde de Lleida, Àngel Ros, ha remarcat que aquell “tràgic” esdeveniment ens trasllada la lliçó “que el futur és l’educació amb llibertat” perquè cada any “aprenem els valors de pau i llibertat que l’educació ens tramet”.
En aquest sentit, ha destacat que el Liceu Escolar va esdevenir “un símbol de la renovació pedagògica a Catalunya”.
L’acte, que ha comptat amb la lectura de textos per part d’escolars de la ciutat, ha finalitzat amb la interpretació del Cant dels Ocells a càrrec d’una alumna del Conservatori de Lleida.Un referent en l’educació de l’èpocaEl Liceu Escolar de Lleida va ser creat l’any 1906 pel mestre i pedagog Frederic Godàs i la seva dona Victorina Vila, juntament amb altres col·laboradors de gran vàlua personal i professional, com ara Antoni Sabater i Humbert Torres, entre altres.
El Liceu Escolar va ser la primera escola lleidatana inscrita dins el moviment de l’Escola Nova catalana i va representar un nou paradigma en la docència de l’època.
Va tenir diferents ubicacions fins que el 31 d’agost del 1913 es va inaugurar l’edifici definitiu, a l’avinguda de Blondel, davant l’escultura que avui el recorda.El 2 de novembre del 1937 nou avions de l’aviació legionària italiana van bombardar Lleida.
Van morir unes 700 persones, totes elles població civil.
Una de les bombes va caure en un dels costats de l’edifici del Liceu Escolar, derruint-lo per complert i provocant la mort de 48 alumnes i alguns professors.
Anys després la resta de l’edifici va ser enderrocat.L’Ajuntament de Lleida va dur a terme diversos actes el 2006 per commemorar el centenari de la creació d’aquesta escola.
El 27 de novembre del 2009, el Ple de la Paeria va aprovar instituir la data del 2 de novembre com a Dia del Liceu Escolar, en record del bombardament de la institució educativa.
Des d’aleshores, cada any la capital del Segrià ret homenatge a víctimes i supervivents del bombardament amb una ofrena floral i amb la presència d’ex-alumnes del Liceu.

Response: Com cada any, Lleida ha recordat amb un acte institucional les víctimes i supervivents del bombardeig al Liceu Escolar del 2 de novembre del 1937. En aquella data, nou avions de l’aviació legionària italiana van bombardejar Lleida, amb un balanç de 700 morts entre la població civil, incloent-hi 48 alumnes i alguns professors del Liceu Escolar.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El major dels Mossos d'Esquadra, Josep Lluís Trapero, ha afirmat aquest dilluns que, si bé continuaran treballant de forma coordinada amb altres cossos policials contra el 'top manta', no pot garantir-hi "recursos il·limitats" i ha deixat clar: "No podem ni volem treure efectius destinats a la prevenció del terrorisme per perseguir aquest fenomen".
"És una qüestió de prioritats i la seguretat de la ciutadania és la principal", ha reblat Trapero en el discurs de clausura del Dia de les Esquadres de la Regió Policial Metropolitana de Barcelona, en què l'actuació coordinada dels Mossos i la Guàrdia Urbana per aturar un home que va conduir un camió de butà de forma totalment descontrolada pel centre de la ciutat el 21 de febrer ha estat una de les protagonistes, elogiada en més d'una intervenció.
Trapero ha subratllat que aquella experiència "va deixar la sensació que Barcelona és una ciutat segura i que els cossos policials treballen bé i de manera coordinada".
Trapero ha assegurat que els Mossos volen combatre el 'top manta', perquè és una pràctica que "fa molt de mal al comerç", i que continuaran treballant de manera coordinada amb la Guàrdia Urbana de Barcelona, TMB o el Port, entre altres agents implicats.
Ara bé, el cap dels Mossos ha subratllat que aquest treball "va més enllà de la feina que pot fer el cos" i ha puntualitzat que no són "excuses ni justificacions", sinó "fets objectius".
No hi poden garantir "recursos il·limitats" ni "treure efectius destinats a la prevenció del terrorisme".
El major ha situat el terrorisme jihadista com la "principal amenaça" de seguretat pública actual a Catalunya i ha assenyalat que, de les més d'1.600.000 hores de patrullatge preventiu dels Mossos d'Esquadra en el Pla Operatiu Específic (POE) antiterrorista el 2016 a Catalunya, el gruix principal, 458.000, es van realitzar a la ciutat de Barcelona.
Trapero ha insistit que qualsevol indici o sospita que reben els Mossos, per "inversemblant que sigui", es comprova.
El cap dels Mossos ha recordat que el 21 de febrer es van viure "moments de pànic" per algunes de les vies més concorregudes de Barcelona que "inicialment es podien haver atribuït a una acció similar a la de Niça o Estocolm", però que "afortunadament va resultar obeir circumstàncies ben llunyanes".
El major ha elogiat que els agents van posar en risc la integritat física i, fins i tot, la vida per aturar l'home de nacionalitat sueca que havia robat un camió i va conduir sota els efectes de les drogues i a tota velocitat, perdent desenes de bombones de butà, del Paral·lel fins a una de les sortides de la Ronda Litoral, on va intentar entrar en contra direcció.
Els agents que van participar en aquella actuació han estat reconeguts en l'acte de les Esquadres de Barcelona.
Tal com va fer en el discurs del Dia de les Esquadres de Catalunya, divendres passat, el major ha destacat que un altre del fronts dels Mossos són els robatoris en domicilis.
El 2016, se'n van perpetrar 26.942 a Catalunya, que representen una mitjana de 74, quinze a Barcelona.
Trapero ha insistit que els Mossos promouran canvis normatius per establir un concepte del domicili "inviolable", amb figures delictives més punitives, i que aportaran un "major esforç operatiu" amb un grup polivalent que coordinarà les investigacions i identificacions al territori.
Trapero ha destacat els furts com una altra preocupació a la ciutat de Barcelona, ja que sis de cada deu denúncies a la ciutat tenen a veure amb el robatori d'una cartera, una bossa, un telèfon mòbil o un altre objecte de valor.
Representen el 65% de les denúncies contra el patrimoni.
El major, que ha tret pit que els Mossos fossin "pioners" en tècniques d'investigació contra aquest delicte i a demanar ordres d'allunyament per als furtadors reincidents, ha avisat que calen més esforços "per trobar noves eines que permetin minimitzar el problema".
També ha manifestat que els Mossos volen treballar especialment al costat dels "col·lectius de les persones més vulnerables", com la gent gran, i ha destacat la investigació que va permetre desarticular fa uns dies un grup de falsos revisors del gas que havia estafat més de 340 avis de Barcelona i de l'àrea metropolitana.

Response: Segons el major dels Mossos d'Esquadra, Josep Lluís Trapero, el terrorisme jihadista és la "principal amenaça" de seguretat pública actual a Catalunya. El major ha afirmat que els Mossos no trauran efectius destinats a la prevenció del terrorisme per perseguir el 'top manta'. També ha destacat que és preocupant la quantitat de robatoris de carteres, bosses i mòbils a Barcelona.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Terratrèmol al futbol europeu.
Aquesta nit, dotze dels clubs de futbol europeus més importants han fet un comunicat conjunt en què anuncien la creació d’una nova competició esportiva, propietat dels mateixos clubs: la Superlliga Europea, que tindrà dues competicions, masculina i femenina.
Els clubs fundadors són l’AC Milan, l’Arsenal, l’Atlètico de Madrid, el Chelsea FC, el FC Barcelona, l’Inter de Milà, la Juventus, el Liverpool, el Manchester City, el Manchester United, el Reial Madrid i el Tottenham.
Hi ha, per tant, sis equips de la Premier League anglesa, tres de la lliga espanyola i tres de la lliga italiana.
Segons el comunicat, la lliga serà governada pels clubs propietaris i serà formada per quinze clubs fundadors, de manera que encara hi ha places per a tres més, entre els quals s’espera que hi hagi el Bayern i el PSG.
Aquests quinze clubs jugarien sempre la lliga sense pujar ni baixar i hi hauria cinc clubs més convidats cada temporada.
Els clubs han anunciat la intenció de continuar en les lligues respectives, però les federacions han amenaçat d’expulsar-los.
Concretament, la UEFA, les lligues de futbol anglesa, espanyola i italiana i la FIFA han amenaçat públicament d’expulsar de les seves competicions els clubs que participen en la creació de la nova competició privada amb els clubs de l’elit del futbol europeu.
A més, també amenaça d’excloure de les seleccions nacionals els jugadors dels equips que juguin la Superlliga.
També s’hi ha pronunciat en contra l’executiva de l’ECA (Associació de Clubs Europeus, per les sigles en anglès), que ha manifestat el suport a la UEFA per a establir un nou model de Champions League.
Cal tenir en compte que l’ECA és presidida per Andrea Agnelli, president de la Juventus de Torí, que és un dels equips implicats en la creació de la Superlliga.
En cas que les federacions de futbol compleixin l’amenaça, podria ser que el Barça no jugués la lliga espanyola a partir de la temporada 2022-2023, que és quan es preveu que comenci la Superlliga.
Avui també hi havia prevista la presentació de la nova Champions League, amb 36 equips a partir del 2024, però tot ha quedat superat amb l’anunci de la creació d’una Superlliga Europea al marge de la UEFA.
Entrevista electoral a Joan Laporta: “Quan hi ha intents de modificar el model de competició o crear-ne una de nova que competeixi amb la Champions, la UEFA sempre fa una contraproposta”
En l’àmbit polític, Emmanuel Macron i Boris Johnson han estat els primers d’anunciar la seva oposició al projecte i a defensar les competicions estatals, que especialment en el cas de la Premier League quedaran molt devaluades.
Roger Vinton: “Si el Barça fos qualsevol altra empresa, la situació seria el preàmbul d’una fallida”
El projecte d’una Superlliga europea fa temps que es prepara i, en principi, els clubs tenien la voluntat d’encaixar la nova competició amb les altres lligues ja establertes i la Champions League.
Si més no, a curt termini.
Amb tot, una competició al marge de les estructures fins ara establertes és considerada un perill molt important per la UEFA, que, si complís les seves amenaces, ocasionaria un terrabastall encara més important.
Avui mateix, els dirigents de la Premier League anglesa han acordat d’enviar una carta als vint equips participants fent una crida a “allunyar-se immediatament abans que es causi un mal irreparable”.
Danae Boronat: “A la federació espanyola els anava fantàsticament tenir les jugadores amb por”
Si els clubs impulsors de la Superlliga no es fan enrere, la qüestió acabarà als tribunals del més alt nivell i el mercat de fitxatges quedarà totalment alterat, tant per l’oportunitat dels jugadors de participar en una lliga d’un nivell molt més alt que no pas la que juguen actualment com per la prohibició de tornar a jugar amb les seves seleccions nacionals, cosa que sens dubte també afectaria negativament l’atractiu de les competicions de seleccions.
Laporta pren el timó del Barça: cinc envits immediats del nou president

Response: Després que dotze dels clubs de futbol europeus més importants hagin anunciat la creació de la nova Superlliga Europea, la UEFA, la FIFA i les lligues anglesa, espanyola i italiana amenacen d'expulsar els clubs i els jugadors que hi participin. Si les federacions de futbol compleixen l’amenaça, el Barça podria quedar fora de la lliga espanyola.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El govern ha presentat l”Aina‘, un projecte de creació de recursos digitals i lingüístics a quatre anys vista perquè el català estigui viu en el món digital, des de les aplicacions fins als assistents de veu, traductors automàtics o agents conversacionals.
El primer recurs generat és un diccionari digital, que servirà per entrenar els algoritmes d’intel·ligència artificial, amb 1.770 milions de metadades associades a paraules.
Però per a què les empreses puguin “incorporar de manera fàcil” el català als seus serveis encara s’han de generar els models de la llengua, de la parla i per a la traducció, entre altres.
El projecte es desenvolupa amb el Barcelona Supercomputing Center i té un pressupost de 13,5 milions d’euros.
Aina és el projecte del Govern perquè el català “esdevingui una llengua competitiva al món digital i assegurar-ne així la seva supervivència futura”, segons l’ha presentat el Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública, responsable de la iniciativa.
El conseller Jordi Puigneró ha comparegut per donar els detalls d’un treball que, de fet, va arrencar fa un any i ha de culminar el 2024, amb un pressupost previst de 13,5 MEUR que l’executiu vol finançar amb els fons europeus NextGenerationEU.
Per ara s’hi ha invertit 2250.000 euros.
El plantejament és que la ciutadania pugui “parlar i interactuar” amb el món digital en català, com ara ho fan en altres llengües, com el castellà o l’anglès.
Els principals assistents de veu, agents conversacionals i traductors automàtics, no parlen avui en català, i el Govern vol “garantir la igualtat d’oportunitats” a mitjà termini.
El conseller Puigneró ha considerat “molt probable” que Alexa (l’assistent de veu d’Amazon) parli català abans que hi hagi la possibilitat de parlar en català al Congrés o al Tribunal Suprem.
Amb la col·laboració del Barcelona Super Computing Center (BSC), el projecte generarà corpus i models informàtics de la llengua catalana perquè les empreses que creen aplicacions basades en intel·ligència artificial (els assistents de veu, traductors automàtics, agents conversacionals, etc., “puguin fer-ho fàcilment en català”, tal i com ho resumeix Marta Villegas, responsable del projecte Aina com a investigadora i colíder de la unitat de Mineria de Dades del BSC.
No es tracta doncs de crear un suport físic o digital que reemplaci assistents de veu, com Alexa o Siri, si no de dotar les empreses tecnològiques globals o locals que hi ha el darrere amb la “infraestructura bàsica” i les dades perquè les puguin aplicar als seus sistemes.
Tots els models que crearà el BSC estaran a disposició de totes aquelles empreses o entitats que les vulguin fer servir, ja que es publicaran en obert i amb llicències permissives.
De moment, el que totes elles tenen a l’abast és un primer corpus textual del català, consistent en 1.770 milions de paraules, reunides en 95 milions de frases.
Aquest corpus, el més gran que s’ha fet mai de la llengua catalana, s’ha obtingut a base de descarregar textos de diferents fonts digitals (planes web, arxius, etc), netejar-los i esborrar duplicitats.
“Òbviament s’haurà d’anar estenent.
Ara només te dades textuals.
L’haurem d’ampliar primer pel que fa a les variants dialectals i usos socials de la llengua (incloent-hi el que s’empra a les xarxes socials), i també especialment amb dades de veu i imatge”, detalla Villegas.
Amb tota aquesta informació, el següent pas serà entrenar xarxes neuronals multicapa perquè “aprenguin el català” i generin models de la llengua, models de la parla i models per a la traducció.
Aquests models també són molt costosos de fer perquè necessiten gran capacitat de càlcul (el que s’està construint en base al primer corpus textual farà servir 9.000 hores de GPU), i seran les bases sobre les quals es podran desenvolupar aplicacions basades en intel·ligència artificial, com assistents de veu, predictors i correctors lingüístics, xatbots, aplicacions de resum automàtic, cerques intel·ligents, aplicacions per a l’anàlisi de sentiments o motors de traducció i subtitulació automàtica, entre d’altres.
El projecte ha estat batejat amb el nom d’Aina en homenatge a la filòloga menorquina Aina Moll, figura central de la promoció i la normalització del català i primera Directora General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya del 1980 al 1988.
Ella va ser l’artífex del llançament, el 1982, de la primera campanya institucional de sensibilització sobre l’ús de la llengua ‘El català, cosa de tots’, que, amb el popular personatge de la Norma al capdavant, tenia com a objectiu conscienciar la societat sobre la situació sociolingüística del català.

Response: El govern ha activat l'Aina, un projecte de creació de recursos digitals i lingüístics. El seu objectiu es augmentar la presència del català a les aplicacions, els assistents de veu, el traductors automàtics i els agents conversacionals. El projecte comptarà amb la col·laboració del Barcelona Super Computing Center (BSC), que generarà models informàtics de la llengua catalana.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El Departament d'Educació preveu que el curs escolar vinent no hi hagi tots els alumnes alhora als centres educatius i això obligarà a combinar l'educació presencial i a distància.
Això també obligaria a replantejar l'organització dels centres i dels currículums, així com a contractar més professorat.
De fet, els professors més vulnerables no tindrien contacte directe amb els alumnes.
Ho va dir el conseller, Josep Bargalló, als sindicats en una reunió que va tenir lloc aquest dimecres.
Segons el sindicat Intersindical-CSC, Bargalló va plantejar tres reptes: la preinscripció, l'obertura parcial dels centres a partir de la fase 2 per a tutories personalitzades i preparació de la Selectivitat, i el curs vinent.
Respecte a aquest tercer punt, el conseller va dir, segons el sindicat, que "segur que en tot el curs no es tornaran a veure les aules amb el mateix nombre d'alumnes que hi ha ara" i que "alguns professionals no podran tenir contacte directe amb l'alumnat fins que no hi hagi una vacuna".
Es tracta de les persones entre els 60 i els 65 anys, embarassades, diabètics i personal amb malalties respiratòries o cardiovasculars.
És professorat que no tindrà la baixa, serà part de la plantilla del centre però sense contacte directe amb l'alumnat i continuarà fent treball telemàtic.
Pel conseller, cal afrontar el currículum sabent que la docència serà "híbrida": presencial i no presencial.
S'hauran d'evitar les aglomeracions a les portes dels centres, replantejar tot l'aspecte pedagògic i organitzatiu dels centres, fer acords de teletreball perquè ara no està regulat i això està portant problemes.
També es contempla la possibilitat de tancament de centres de territoris concrets si hi ha un rebrot important.
El conseller també va dir que caldrà abordar el transport escolar i el menjador.
El conseller diu que el curs que ve tot indica que hi haurà d'haver més personal i que per tant hi haurà d'haver alguna aportació pressupostària afegida.
Es faci el que es faci com a solució, l'educació catalana no pot funcionar només amb el professorat que hi havia previst.
Cal esperar quants diners arriben d'Europa i de Madrid i quants es poden destinar a l'educació, va dir Bargalló, segons el sindicat.
El departament s'està plantejant dotar els centres educatius de telèfons mòbils per ajudar a la connectivitat segura de docents i alumnes.
El sindicat es va queixar de la manca d'informació del departament als seus treballadors i per això va demanar un canvi organitzatiu intern.
També va lamentar que les substitucions de professors de baixa no es faci de forma normal.
"Aquesta gestió híbrida generarà disfuncions i una gestió complicada dels centres, serà necessari un augment del personal per tal de garantir els drets dels treballadors i la qualitat de l'educació que s'ofereix als alumnes", assegura el comunicat.
"A partir d'ara s'ha de tenir en compte en tot moment el que diguin els serveis de prevenció" i el sindicat espera que no es prengui cap decisió en matèria educativa catalana des de Madrid, sinó que el pla de reobertura sigui pensat, planificat i aplicat des de Catalunya i tenint en compte la realitat catalana.
Sobre la neteja i desinfecció dels centres durant la preinscripció, Bargalló va explicar que els contractes de neteja estan suspesos, però es poden reactivar puntualment per a qüestions concretes.
Durant el procés de preinscripció, es farà una neteja completa cada dia i dues neteges de superfície durant el dia.
Hi haurà tres persones a cada centre: algú gestionant l'entrada, una persona per recollir documentació de paper i una tercera per donar la informació que calgui.
El conseller també va dir que l'estat espanyol diu que en fase 1 s'han d'obrir els centres per fer-hi anar el professorat, però que Catalunya això no ho aplicarà.
D'altra banda, I-CSC critica que els compromisos que va adquirir el departament amb les empreses que presten serveis a l'educació no s'estan complint.
Hi està havent ERTO en les empreses de menjador, fins i tot a final del mes d'abril amb els problemes de cobrament que ha suposat a tots aquests treballadors.
No estan arribant els diners a les empreses i les resolucions del departament no són definitives per a Inspecció de Treball.
Els treballadors no estan cobrant el 100% com assegurava el Departament d'Educació des de l'inici, diu el sindicat.

Response: Segons el Departament d'Educació, el curs escolar que ve caldrà combinar educació presencial i en línia, reorganitzant els centres i el currículum i contractant més professors. El sindicat Intersindical-CSC es va queixar de la manca d'informació del departament i va dir que es tindrà en compte en tot moment el que diguin els serveis de prevenció.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Aquestes últimes setmanes, arran de l’avançament del procés judicial contra Carme Forcadell, veus independentistes de tots els colors polítics han expressat una idea que podria alterar el full de ruta acordat en la qüestió de confiança al president Puigdemont.
Consistiria a avançar el referèndum sobre la independència si la presidenta del parlament és inhabilitada o castigada per no haver impedit el debat i la votació de les conclusions de la comissió del procés constituent del mes de juliol.
Puigdemont (PDECAT), Junqueras (ERC) i Arrufat (CUP) han obert la porta a avançar la convocatòria del referèndum que s’ha de fer la segona quinzena de setembre del 2017.
El calendari del referèndum, que marca també el calendari de la legislatura del govern de Junts pel Sí per a fer efectiu el mandat del 27-S, es va establir a partir de les recomanacions de Carles Viver i Pi-Sunyer i del Consell Assessor per a la Transició Nacional.
Era un calendari inspirat en el govern escocès, que havia determinat que calien divuit mesos per a fer la transició cap a un estat independent.
Si la legislatura va començar el gener del 2016 amb la investidura de Carles Puigdemont i la formació del govern actual, els termini de divuit mesos finia al juny o juliol del 2017.
Per això, Puigdemont va proposar que les lleis de desconnexió que havien d’obrir el camí del referèndum (que no era pas cap compromís del 27-S) s’aprovessin en aquell moment.
Escurçar terminis?
El calendari del full de ruta ha marcat fins ara el ritme de les tasques encomanades als departaments del govern per al desplegament de les estructures d’estat i l’arquitectura legislativa que ha de permetre de fer el salt.
Si el referèndum s’avança, els plans de la transició també s’hauran d’escurçar.
I d’ací ve que ens hàgim de preguntar si tot allò que s’havia de fer es podrà fer amb més poc temps, o bé caldrà alterar d’alguna manera l’ordre dels factors previst.
La preparació de la hisenda pròpia
Entre les estructures d’estat que resultarien més afectades per un avançament del referèndum i un escurçament dels terminis, hi ha la més determinant: la hisenda.
En aquest article vam desgranar els passos que preveia fer el Departament d’Economia per a tenir l’Agència Tributària de Catalunya i les lleis que la fan viable a punt la tardor del 2017.
La idea principal era que tot estigués llest per a poder recaptar els imposts multitudinaris (IRPF, IVA…) l’octubre de l’any que ve.
A banda les lleis que instituiran un marc d’actuació legal a la hisenda catalana i el sistema informàtic que es va preparant, el punt més complicat per a un escurçament de terminis és la contractació del personal necessari i l’obertura de les oficines recaptatòries a tot el país.
Les lleis de desconnexió, a punt?
Un altre aspecte que caldria resoldre seria la tramitació de les lleis de desconnexió al parlament.
El reglament de la cambra legislativa catalana estipula uns procediments i uns terminis per a tramitar lleis des del moment que són presentades com a proposició fins que no són publicades al diari oficial, un cop aprovades.
Si bé es podrien estudiar mecanismes d’urgència, la solució pot ser començar-les a tramitar tan aviat com es pugui per tenir-les al tinter parlamentari i aprovar-les quan més convingui, abans de convocar el referèndum.
Alterar l’ordre dels factors del full de ruta
Una altra hipòtesi que s’estudia és si es pot invertir l’ordre fixat i convocar el referèndum abans d’haver aprovat les lleis de desconnexió.
Segons el pla vigent, les lleis s’aproven al juny o al juliol i entren en vigor si el resultat del referèndum és favorable a la independència, tret de l’apartat de la llei de transitorietat legal que regula la convocatòria del referèndum (que s’aplicaria instantàniament després de l’aprovació).
Aquesta alternativa a l’escurçament de terminis de la transició voldria dir aprovar tan sols aquest apartat com una llei de referèndum per a poder fer-lo sobre una base legal aprovada democràticament amb la majoria de les urnes del 27-S i deixar l’aprovació de la resta del conjunt legislatiu per després d’un resultat favorable a la independència.
Tant si s’acaba imposant la via de l’escurçament de terminis com la d’alteració dels factors del full de ruta, un avançament del referèndum no té solament unes implicacions polítiques evidents, sinó també unes conseqüències tècniques que s’hauran de sospesar a l’hora de prendre la decisió.
Puigdemont ho reconeixia no fa gaire: sempre que es pensa a allargar o escurçar la legislatura és per ‘qüestions tècniques’, per la conveniència de l’objectiu final.
‘Tindrem estructures d’estat, haurem preparat les lleis de desconnexió i en el moment que estimem oportú, no més enllà de la segona quinzena de setembre, es convocarà el referèndum’, va assegurar.

Response: Avança el procés judicial contra la presidenta del parlament, Carme Forcadell, per no haver impedit el debat i la votació de les conclusions de la comissió del procés constituent del mes de juliol. Puigdemont (PDECAT), Junqueras (ERC) i Arrufat (CUP) es plantegen avançar el referèndum sobre la independència si Carme Forcadell és inhabilitada o castigada.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Estimat Borja:
Llegeixo emocionat la teva carta, en la qual evoques, justament, tots aquells aspectes que fan que molta gent estiguem cada dia més determinats, més compromesos i més convençuts de l’aposta republicana.
Reitero sovint que ens trobem en una cursa de fons, i que això implica tenir mirada llarga (i estratègica), però també prendre consciència de com n’és, d’important, que ningú quedi enrere.
Aquest és l’esperit republicà que ens inspira a molts: no pas cap ànsia de victòria sobre ningú, sinó la ferma convicció que el millor futur, el més ètic, el més just, el més inclusiu, el més cohesionador, el més solidari, és que construïm, conjuntament, una República per a tothom.
Com diu Nelson Mandela (el cito perquè m’ho trobo cada dia pintat en un dels murs de la presó): ‘El camí cap a la llibertat no és fàcil, enlloc del món, i alguns de nosaltres haurem de passar una vegada i una altra per la vall de les ombres, abans no aconseguim arribar al cim.’
Com bé saps, no he dit mai que el camí cap a la República hagués de ser ràpid ni, encara menys, fàcil i tanmateix estic plenament convençut que la República és inevitable, senzillament, perquè és necessària.
Que no la tinguem encara només vol dir una cosa: que cal continuar treballant.
Han passat moltes coses, i més que en passaran.
A vegades tinc la impressió que hi ha qui dedica molt de temps i energia a buscar (o fins i tot construir) culpables.
Jo sóc més partidari de veure totes les experiències, bones o dolentes, individuals o col·lectives, com un aprenentatge continuat.
Hem viscut canvis significatius a Catalunya, a l’estat i a la Unió Europea.
I més que en veurem.
Els escenaris es mouen, els actors canvien i les oportunitats es transformen.
Per exemple: parles, encertadament, de la ‘desaparició política’ de l’esquerra espanyola.
De fet, malgrat les perspectives que s’obren amb el nou executiu (entrem a l’era Sánchez) sorprèn molt que ni a l’estat ni a la Unió Europea no semblin entendre la diferència entre nacionalisme i sobiranisme.
De fet, per algú que, com modestament és el meu cas, s’ha passat la vida treballant i lluitant en favor dels drets i les llibertats, la justícia social, la igualtat i la solidaritat, la República esdevé, justament, una magnífica oportunitat.
Què ho fa que les persones amb aspiracions republicanes, sobretot de l’estat, tinguin tants de recels a escoltar, si més no, el nostre clam (ja no dic empatitzar-hi), i més quan aquest clam és pacífic i democràtic?
Heus ací la qüestió.
En aquest sentit, em permeto de recordar un fet que pot ajudar (una mica) a entendre el fenomen, i per tant, gestionar-lo.
Quan l’any 2015 vaig encapçalar la llista de Junts pel Sí, vaig trobar moltes reticències a parlar obertament de República.
‘Això pot inquietar bona part del votant més conservador.’
La meva resposta era sempre: ‘De què hem de parlar si no de República?
O és que, per ventura, l’objectiu és una monarquia catalana?
Oi que no?
Doncs és clar que hem de parlar de República!’
He de dir que em satisfà comprovar com, ara per ara, aquesta incomoditat terminològica republicana sembla haver-se esvaït, almenys en una part molt significativa de la població.
Ahmed Kathrada va dir en una ocasió que, a la presó, els minuts semblen anys i els anys passen com si fossin minuts.
Amb la història, tu em corregiràs, passa una mica igual.
Quan ets al bell mig d’un canvi estructural significatiu, el temps sembla que passi molt lentament (sobretot si hi ha patiment i dolor) i en canvi, vist amb perspectiva històrica, resulta que tot plegat no són sinó instants, sovint breus i a vegades fugaços, en un procés que, vist en el seu conjunt, és evident que són molt més lents i complexos que no volem assumir, sovint.
Acabo prenent nota de les recomanacions literàries (alguna ja la tinc a la lleixa de la cel·la), i retornant l’enorme estima i agraïment que sento tant per tu com per la Cristina i la Blanca, ambdues part imprescindible del meu aprenentatge, sempre inacabat, sempre estimulant, sempre compartit.
Una forta abraçada, des d’aquest circumstancial lloc, on continuem ferms, serens i determinats, construint futur.
Afectuosament,
Raül Romeva Rueda
Presó d’Estremera, 11 de juny de 2018

Response: Raül Romeva contesta a Borja de Riquer mitjançant 'Cartes per la llibertat', un espai de VilaWeb. Afirma, entre d'altres coses, que ‘La República és inevitable, senzillament, perquè és necessària’, i que s'ha passat la vida treballant i lluitant en favor dels drets i les llibertats, la justícia social i la igualtat.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
De tot l’espai disponible a l’Arts Santa Mònica, el claustre és el més semblant a una sala de cinema.
No és d’estranyar, doncs, que aquest espai hagi estat l’escollit per fer la presentació oficial del proper Sitges-Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, amb un ambient que ja ensuma cel·luloide, imatges i sessions, en un certamen que comença el divendres 9 d’octubre i s’allargarà fins el diumenge dia 18.
Deu dies amb 168 projeccions i incomptables activitats al voltant de la passió pel cinema, però, especialment, per un gènere d'absoluta vigència: el fantàstic.
L’acte de presentació, amb una taula presidida pel Conseller de Cultura, Ferran Mascarell, per l’alcalde de Sitges, Miquel Forns, i pel director del festival, Àngel Sala, ha començat amb una declaració d’intencions, amb l'espot oficial del certamen, un homenatge a Seven, la icònica pel·lícula de David Fincher que ha esdevingut el gran motiu del certamen per aquest 2015, amb una imatge que explica perfectament allò que vol ser la proposta de Sitges: “una capsa plena de sorpreses”.
Un festival autèntic, que es pren “el cinema molt seriosament”.
Convertit ja en la referència cinematogràfica de Catalunya, “amb un públic molt fidel”, el Festival de Sitges permet tenir “la clau del millor fantàstic del moment”.
El gènere, tal com ha subratllat el conseller, viu un moment de molta força i vigència, segurament “pel que té d’antídot a una realitat que sembla encotillada”.
Mascarell també ha promès que el Govern seguirà incrementant recursos, en la mesura del possible, per possibilitar el creixement del certamen i per pal·liar la taxa que pagava l’Estat espanyol, reduïda enguany en un 80%.
El fantàstic, un gènere de futur
Ángel Sala, director del Festival, ha posat èmfasi a la idea esbossada per Mascarell a l'inici: “Els directors del futur són al fantàstic”.
Així ha començat la seva intervenció, mentre ha assegurat que el fantàstic “ja no és un gueto, sinó un gènere molt vist”.
Sala s’ha mostrat convençut que hi ha apostes del festival que seran, en només dos o tres anys, “noms grans del futur”, tal com ha passat, per exemple amb Colin Trevorrow, director d’una de les pel·lícules amb més recaptació del darrer any, Jurassic World, i de pas per Sitges fa només dues edicions.
També ha volgut destacar que el festival, enguany, estigui dominat clarament pel terror, “un fet que potser ve provocat per la situació inquietant del món actual”.
En el seu repàs a la programació, explicada al detall en aquest reportatge, Sala ha volgut destacar peces mestres com The final girls (de Todd Strauss-Schulson), o la producció de l’imperdible director Takeshi Miike, tota una icona del festival, any rere any amb pel·lícules en projecció, i amb una bona corrua de “fans” delitosos de noves històries.
També les tres pel·lícules que es podran veure del realitzador Sion Sono (Tag, Love & Peace i The Virgin Psychics), així com la presència de directors de gran qualitat, com Kiyoshi Kurosawa, o la possibilitat de veure el terror que parteix d’una realitat ideològica, com passa amb Green Room (Jeremy Saulnier), un títol fonamental i que serà comentat.
Sense oblidar films molt esperats, com Ludo, Baskin o Der Nachtmahr.
Sitges i la presència de la producció catalana
Com sempre, el festival segueix oferint una finestra a les millors produccions catalanes, malgrat que, enguany, com ha recalcat Sala, “no s’ha pogut programar cap obra per a la inauguració, i sempre en tenim la voluntat”.
La presència catalana serà viva amb la brillant distòpia de Vulcania (José Skaf), amb El cadàver de Anna Fritz (Héctor Hernández Vicens) o amb Segon origen (Carles Porta), l'esperada adaptació de Mecanoscrit del Segon Origen, de Manuel de Pedrolo.
Pel que fa al camp de la llengua, la roda de premsa ha viscut la pregunta de Plataforma per la Llengua a Sala, a qui ha demanat "per què només un 15% de les pel·lícules que es projecten al Festival de Sitges són en català".
Sala ha explicat que és un problema que es té localitzat, que que la subtitulació al català es fa segons un criteris pressupostaris, i que cada any s'intenta "corregir" en la mesura del possible i augmentant la quota de la llengua del país.

Response: La propera edició del Sitges-Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya se celebrarà entre el 9 i el 18 d'octubre. L'espot oficial del certamen és un homenatge a Seven, la icònica pel·lícula de David Fincher. El certamen comptarà amb 168 projeccions i incomptables activitats, amb la intenció de ser una veritable capsa plena de sorpreses.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Els professors de la UAB Jordi Julià (Sant Celoni, 1972) i Pere Ballart (Barcelona, 1964) han publicat un llibre que combina un recull de la prosa inèdita de Màrius Torres i un estudi que interpreta aquests textos.
El volum La prosa de Màrius Torres (Edicions UB) busca "combatre" el clixé de l'autor com un poeta "turmentat" i "dramàtic" a través de cartes, articles, uns dietaris i una novel·la inacabada que mostren un autor totalment "polièdric".
"Sempre s'ha encasellat a Màrius Torres com un poeta de la mort, per la seva condició de malalt.
Amb aquesta prosa es demostra que era un intel·lectual vitalista perfectament al corrent del seu temps", ha assegurat el professor Pere Ballart en una entrevista amb l'ACN.
La recerca dels professors universitaris va arrencar després de rebre el suport de la borsa del Centre d'Estudis de Granollers i l'Ajuntament de Granollers, amb la tasca de revisar diversitat de textos manuscrits i d'altres publicats com annex a la seva poesia.
"És una producció important que ens fa canviar la imatge de Torres com a exclusivament un poeta malalt", subratlla Julià.
Una obra extensa: dietaris, contes, cartes
Els autors han definit a Torres com "un fill de la República" que va començar a escriure el 1935.
"Es tracta d'un metge que es dedica a escriure contes i progressivament s'anima a provar gèneres diferents", comenta Julià.
L'obra de Torres compta amb un ventall de temes: des de més biogràfics fins altres més propis de la creació.
Concretament hi destaquen els dietaris que tracten el dia a dia, els contes fantàstics i històrics i les cartes que aborden problemàtiques generals i circumstàncies personals.
"Té gràcia descobrir un prosista que s'atreveix amb tots els gèneres i que intenta donar el millor d'ell mateix.
Tot plegat ho va deixar com a inèdit i ara ho hem recuperat", afirma Julià.
En el camp de la correspondència que hi ha plasmada en aquest llibre, s'hi mostra un dietari que Torres va escriure davant la impossibilitat de poder contactar amb el seu germà quan aquest va marxar al front durant la Guerra Civil Espanyola.
El cas és que Màrius Torres pateix una "petita" crisi davant la impossibilitat de poder parlar amb el familiar i per això narrarà el desenvolupament de la guerra.
La novel·la inacabada de Màrius Torres
Pel que fa a la novel·la inacabada, tracta de dos joves metges que un cop acabada la carrera intenten establir-se en zones allunyades de la gran ciutat.
En aquest treball Torres tracta la difícil relació entre viure en un municipi petit i haver estudiat en una ciutat gran com Barcelona.
També se centra en la problemàtica que pateixen els protagonistes al concebre la vida amb una mentalitat moderna i trobar-se amb una societat arcaica.
"Quan Torres construeix ficcions no sap allunyar-se de la seva pròpia experiència", explica Pere Ballart.
En aquest sentit, Ballart ha manifestat que després d'analitzar la prosa del reconegut poeta, la defineix com a "pulcre", "elegant" i "extraordinària".
"Màrius Torres utilitzava la literatura com una forma d'autoanàlisi i amb la prosa entaula un diàleg a partir de la descoberta d'un mateix".
Julià va més lluny i apunta que a l'estudi hi ha una voluntat de recuperar aquest tipus de treballs del món de l'exili, la República, el franquisme i de recuperar anys perduts com els 30, 40, 50 i 60.
"Hi ha la intenció d'endinsar-nos en el pensament propi de l'època recent per comprendre allò que va passar i com hem arribat fins aquí", ha detallat Julià.
La prosa de Màrius Torres s'ha presentat aquest dimecres en el marc de La Setmana del Llibre en català.
Pere Ballart és professor de Teoria de la Literatura i Literatura Comparada a la UAB i especialista en retòrica i teoria de la poesia, mentre que Jordi Julià és poeta, assagista i professor de Teoria de la Literatura i Literatura Comparada a la Universitat Autònoma de Barcelona.

Response: Aquesta setmana s'ha presentant el llibre "La prosa de Màrius Torres", que combina un recull de la prosa inèdita de Màrius Torres i un estudi que interpreta aquests textos. El llibre, d'Edicions UB, busca canviar la imatge dramàtica i turmentada del poeta a través de cartes, articles, uns dietaris i una novel·la inacabada.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Quan falten pocs dies per complir-se dos anys dels atemptats del 17-A de Barcelona i Cambrils, la investigació dels Mossos d’Esquadra ha conclòs que la radicalització de tres joves del grup terrorista -Younes Abouyaaqoub, Mohamed Hichamy i Yousseff Aalla- va començar abans de l'arribada de l'imam Abdelbaki Es-Satty a Ripoll.
Segons publica el diari Ara, l’imam, considerat cervell de la cèl·lula, va actuar com a “catalitzador” del grup, ja que la policia ha constatat que els joves havien consumit propaganda gihadista a finals del 2014, mentre Es-Satty va instal·lar-se a Ripoll el 2015.
Les investigacions de la Comissaria General d’Informació assenyalen que la situació geopolítica d’aleshores, amb Estat Islàmic a l’alça, i el moment vital dels joves va influir en la seva radicalització.
Els Mossos d’Esquadra assenyalen que els tres nois tenien un factor de “vulnerabilitat” centrat en el sentiment de pertinença, fet que facilitava la seva “atracció” pel gihadisme.
Segons les mateixes investigacions, la manca d’integració en la societat o en un grup pot propiciar la captació per part d’ideologies extremes.
Els mossos també ressalten que els tres joves havien compartit part de la seva trajectòria vital –van passar per un procés migratori similar- i tenien una situació familiar “complicada”.
També destaquen les relacions d’afinitat entre els integrants del grup, que inicialment no tenia pas com a objectiu un “projecte terrorista”.
En aquest sentit, els tres ja tenien relació prèvia, apunta la policia, i el discurs “extremista” es va introduir després.
Com es va gestar la cèl·lula?
Així, Abouyaaqoub, Hichamy i Aalla van gestar la cèl·lula a la qual s’hi sumarien altres sis joves i l’imam Es-Satty.
Els tres impulsors compartien una percepció de menysteniment de la societat que els va induir a consumir propaganda gihadista a través de la xarxa i de forma col·lectiva.
“Hi ha una admiració” per l’activitat de l’Estat Islàmic, apunten els investigadors consultats pel rotatiu, que afirmen que no és tracta d’un procés “racional”, sinó que els joves “idealitzen una situació violenta”.
Va ser mesos més tard d’aquesta immersió en el gihadisme quan l’imam Es-Satty va arribar a Ripoll, motiu pel qual els mossos li atribueixen un paper de “catalitzador, no de radicalitzador”.
Els investigadors apunten, també, que l’aprofundiment del discurs dels joves de la cèl·lula era variant: tres dels seus integrants estaven “convençuts” de radicalitzar-se al marge d’Es-Satty, mentre la resta hi estaven involucrats per una relació de familiaritat o d’amistat.
“Els germans petits hi eren per fidelitat als grans”, expliquen els mossos.
Pel que fa al seu entorn, la policia destaca que els tres impulsors del grup van tenir canvis de comportament que no van aixecar sospites perquè, fins aleshores, havien dut un estil de vida que s’havia pogut considerar “contrari” a la religió musulmana.
A partir del 2015, Abouyaaqoub, Hichamy i Aalla van deixar de sortir de festa i van criticar els amics que es relacionaven amb gent de fora de la seva religió, fet que la família i entorn més directe va atribuir a un gest de “seny”, apunta la policia.
Aquest canvi de comportament el van seguir la resta de membres del grup més endavant, a principis del 2017 –mesos abans dels atemptats-.
Segons els mossos, els programes de detecció de radicalització no van funcionar perquè els joves ja no estaven escolaritzats –eren majors de 16 anys- i no estaven vinculats a la delinqüència o a la justícia.
La policia admet la complexitat a l’hora de concretar quan es va crear la cèl·lula terrorista del 17-A, però sí que apunta que l’imam no hauria estat el principal líder logístic dels atemptats de Barcelona i Cambrils.
Els investigadors relaten que els nou joves que van actuar l’agost del 2017 van aprendre ells mateixos a dissenyar els explosius, de manera que atribueixen a l’imam la vessant més religiosa de la cèl·lula amb orientació salafista, tot apuntant que hauria influït en els joves amb un discurs “tergiversat” de l’islam.

Response: Segons els Mossos d’Esquadra, tres dels nou membres del grup autor de l'atemptat del 17-A ja s'havien radicalitzat consumint propaganda gihadista abans de l'arribada de l'imam de Ripoll el 2015. Els nou joves van aprendre ells mateixos a dissenyar els explosius, de manera que s'atribueix a l’imam la vessant més religiosa de la cèl·lula amb orientació salafista.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El líder del PSOE, Pedro Sánchez, ha considerat que la seva reunió amb el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, suposa obrir una "etapa de desgel" després de quatre anys de "bloqueig institucional" amb Mariano Rajoy com a president del govern espanyol.
Després d'una trobada que s'ha allargat poc més d'una hora, Sánchez ha posat en valor la seva voluntat de parlat de tot dins de la llei assegurant que hi ha "molt camí per recórrer" dins del marc constitucional.
Així mateix, ha assenyalat la reforma del sistema de finançament com a prioritat i ha rebutjat el referèndum en considerar que és "il·legal i unilateral".
"Les solucions a molts problemes només tenen un fórmula possible que és el diàleg i espero que sigui la primera de moltes reunions", ha afegit.
En la roda de premsa posterior a la reunió, el secretari general del PSOE ha donat per tancada una etapa "d'absència de diàleg i d'enfrontament" del PP i ha agraït la predisposició del president de la Generalitat a parlar i rebre'l al Palau de la Generalitat.
Sánchez ha reivindicat que el diàleg només pot venir d'un govern de canvi liderat per ell i ha admès que les solucions no seran "fàcils ni immediates".
Tot i la predisposició al diàleg, el líder del PSOE ha refermat el seu rebuig al full de ruta del Govern argumentant que és "il·legal i unilateral" i ha defensat que hi ha una majoria de catalans que no volen ni "l'immobilisme actual" ni aposten per la independència, sinó que volen renovar el marc de convivència.
"Hi ha una majoria de catalans que el 20-D va apostar pel canvi i m'agradaria tornar a demanar a les forcs del canvi que ens unim per propiciar aquest govern del canvi que tant necessita Catalunya i el conjunt dels espanyols", ha reivindicat.
Concretament sobre la possibilitat d'un referèndum d'autodeterminació, el líder del PSOE ha defensat que en aquest cas l'ordre dels factors sí altera el producte tot defensant que els que defensen el full de ruta independentista volen votar per trencar, mentre que ell aposta per "acordar i després votar".
Tal com ja va avançar en el debat fallit de la seva investidura, Sánchez ha exposat a Puigdemont la seva proposta d'un nou full de ruta en les relacions amb Catalunya basat en dos eixos: d'una banda impulsant la comissió bilateral entre els dos governs per desbloquejar molts dels 23 punts que l'expresident de la Generalitat Artur Mas li va plantejar a Mariano Rajoy, i d'altra banda, reformant la Constitució.
Sobre la llista de les 23 propostes, Sánchez ha posat com a "principal prioritat" la reforma del sistema de finançament de les comunitats autònomes i també ha destacat altres punts com el compliment de la inversió que estableix l'Estatut, el repartiment equitatiu dels objectius de dèficit, activar el corredor mediterrani o la llei de dependència.
El líder del PSOE s'ha mostrat disposat a parlar de tot però sempre dins la constitució espanyola i la legalitat democràtica.
"Si tenim clars els marges, estic disposat a parlar de tot perquè vull que Catalunya participi del projecte de renovació política que està vivint Espanya", ha respost a preguntes dels periodistes.
Treu importància al malestar a C's
Preguntat per la reacció de C's, que ha criticat que Sánchez parli amb Puigdemont d'un referèndum, Sánchez li ha tret importància i ha respost que tant ell com Rivera han defensat sempre que el diàleg és fonamental i que amb el diàleg es poden trobar solucions.
"No hi veig cap problema.
He escoltat Rivera criticant la falta de diàleg de Rajoy amb Catalunya", ha recordat.
A més, el líder del PSOE ha manifestat que li agradaria que l'actual president del govern espanyol en funcions també es reunís amb el president de la Generalitat i li ha retret que vagi tard.

Response: El líder del PSOE, Pedro Sánchez, després de reunir-se amb el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, obre una nova etapa de relacions amb Catalunya. Sánchez ha exposat que està disposat a "parlar de tot dins la llei", posant com a prioritat la reforma del finançament però rebutjant un referèndum en considerar que és "il·legal i unilateral".


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El vaixell Open Arms ja fa cinc dies que és a alta mar esperant que algun port europeu doni permís a la tripulació per atracar i deixar a terra les 121 persones que porta a bord -inclosos nadons i menors-, rescatades per l'ONG catalana al Mediterrani Central.
Itàlia i Malta han estat els primers estats europeus a denegar el permís a l'embarcació i, per ara, la Comissió Europea assegura que no ha rebut cap oferiment per acollir la nau.
— Oscar Camps (@campsoscar) August 6, 2019
L'Open Arms va salpar a finals de juny, desafiant la prohibició de l'estat espanyol de fer operacions de cerca i rescat.
L'objectiu era tornar a salvar vides al Mediterrani i també fer un pols al govern de Pedro Sánchez, que ja l'havia bloquejat durant mesos al port de Barcelona.
L'ONG ha ampliat ara la mesura de pressió a tota la Unió Europea, que de moment resta impassible.
1.
La política de "ports tancats" de Salvini
Els ports italians mantenen el bloqueig als vaixells humanitaris amb l'anomenada política de "ports tancats" impulsada pel seu ministre d'Interior Matteo Salvini.
El capitano, com el coneixen els seus simpatitzants, qualifica es tripulacions d'aquestes embarcacions de "contrabandistes", tot i que no disposa de cap sentència judicial que ho demostri.
El veto té conseqüències especialment greus, tenint en compte que Itàlia és el destí de la ruta del Mediterrani central que segueixen molts migrants.
La ruta es va convertir en la més concorreguda després que el 2016 la Unió Europea i Turquia firmessin l'acord per deportar a territori turc aquelles persones que arribessin de manera irregular a Grècia a través de la ruta del Mediterrani oriental.
Recentment, però, Turquia ha anunciat la suspensió de l'acord després de la imposició de sancions europees per les seves exploracions de gas en aigües de Xipre.
2.
Aval del TEDH i mesures més dures
Les polítiques de Salvini, a més, han rebut l'aval implícit del Tribunal Europeu de Drets Humans, que al juny va declinar la possibilitat d'ordenar a Itàlia a deixar atracar el vaixell de salvament alemany Sea Watch 3.
El capitano, però, va veure com la capitana Carola Rackette el desafiava i desembarcava 40 persones migrants a Lampedusa.
Tot i que la jutgessa italiana encarregada del cas la va deixar en llibertat sense càrrecs, Salvini no es rendeix.
3.
El 22 de juliol va ser la data de l'última reunió dels ministres d'Interior dels països de la Unió Europea.
França i Alemanya han posat sobre la taula una proposta perquè les naus desembarquin al Mediterrani Central a canvi que altres països es comprometin a acollir les persones que hi viatgen a bord.
4.
Espanya esquiva el problema
Davant del bloqueig, i com ja va passar amb l'Aquarius l'estiu del 2018, el president Quim Torra ha posat a disposició de l'Open Arms els ports catalans.
"Aquest és un compromís de la majoria parlamentària i un consens social de la ciutadania catalana", va dir a través de Twitter.
— Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) August 2, 2019
L'alcalde de València, Joan Ribó, també ha ofert el port de la ciutat, on ja va desembarcar l'Aquàrius el 17 de juny del 2018.
Aquest cop, però, el govern espanyol no ho posarà tan fàcil.
— Joan Ribó (@joanribo) August 5, 2019
El ministre de Foment en funcions, José Luis Ábalos, ha insistit que la Comissió Europea ha d'"assumir responsabilitats" i ha assegurat que Espanya "no pot ser l'únic port segur" del Mediterrani.
El govern espanyol ha evitat pronunciar-se obertament sobre els oferiments de Torra i Ribó, i ha aclarit que el cas de l'Aquarius va ser una excepció.
5.
L'amenaça dels "guardacostes" libis
El 2017 la UE va signar un acord amb Líbia per encarregar al país àrab el patrullatge per les aigües del mediterrani central, amb suport econòmic europeu.
Oficialment, la tasca és encarregada a equips de guardacostes però el seu funcionament s'assimila més al de les milícies.
L'Open Arms, doncs, es veu bloquejat entre la falta de voluntat d'Europa d'obrir els seus ports i l'amenaça que suposaria per a les persones que porta a bord ser traslladades a Líbia.

Response: Des de fa cinc dies, el vaixell Open Arms espera rebre permís d'algun país europeu per deixar a terra les 121 persones rescatades al Mediterrani Central que porta a bord. Itàlia i Malta, amb les polítiques liderades per Salvini, han denegat el permís a l'embarcació. La Comissió Europea assegura que no ha rebut cap oferiment per acollir la nau.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
Avui fa vint-i-cinc anys que va fundar l’Euskaldunon Egunkaria, l’únic diari que aleshores es publicava íntegrament en èuscar.
Fins que el 2003 l’Audiència espanyola en va ordenar la clausura, sota l’acusació de formar part d’un conglomerat empresarial presumptament controlat per ETA, i periodistes i directius foren detinguts, torturats i processats.
I set anys després, el 2010, van acabar essent absolts, i cap de les acusacions per les quals la justícia espanyola va liquidar aquell projecte no es va demostrar certa.
Ara, damunt la taula del govern espanyol, hi ha una condemna del Tribunal d’Estrasburg per no haver investigat les tortures que havia denunciat el director del diari, Martxelo Otamendi.
2003: Tancament del diari i detencions
El jutge Juan del Olmo va ordenar la clausura temporal i l’embargament preventiu dels béns d’Egunkaria.
Considerava que formava part d’un conglomerat empresarial controlat per ETA.
En aquella operació foren detingudes deu persones, la majoria directius del diari: Iñaki Uria, Martxelo Otamendi, Juan Mari Torrealdai, Peio Zubiria, Luis Goia, Fermin Lazkano, Inma Gomila, Xabier Alegría, Xabier Oleaga, Txema Auzmendi.
En una segona operació, l’octubre del mateix any, van detenir vuit persones més, acusades de suposats delictes econòmics: Mikel Arrizabalaga, Angel Diez, Armando Hernández, Mikel Sorozabal, Joxe Mari Sors, Mikel Azkune, Joanmari Larrarte i Xabier Legarra.
Denúncia de tortures
Arran dels fets, considerats un atac frontal a la llibertat d’expressió i d’informació, es van organitzar un seguit de campanyes de solidaritat, i Egunkaria va rebre suport de tot el món, en forma de mobilitzacions i manifestos.
També en va rebre Martxelo Otamendi, que va ser torturat durant els cinc dies que va restar incomunicat, segons que va denunciar.
Una denúncia que va ser arxivada per les instàncies judicials espanyoles.
2010: absolució de tots els encausats
No va ser fins el 2009 que va començar el judici oral.
I, finalment, set anys després del tancament del diari, el 12 d’abril de 2010, els cinc periodistes i directius del diari van ser absolts de les imputacions de pertinença a banda armada.
Eren Torrealdai, Uria, Auzmendi, Otamendi i Oleaga.
2012: Espanya, condemnada per les tortures a Otamendi
Martxelo Otamendi va portar les seves tortures a Estrasburg, després del cop de porta de les institucions espanyoles.
I a l’octubre, el Tribunal Europeu de Drets Humans va condemnar l’estat espanyol a pagar una indemnització de 24.000 euros per no haver investigat les tortures.
‘La tortura, li surt barata, a l’estat’, deia Otamendi en la compareixença, després de saber-se la sentència d’Estrasburg.
Berria, successor d’Egunkaria
El temps ha donat la raó als responsables del diari, però ningú no ha assumit cap responsabilitat ni jurídica ni política per un fet tan greu i excepcional com el tancament d’un diari.
A més, set anys és massa temps per a poder reobrir un diari.
De fet, poc després del tancament d’Egunkaria, va néixer el diari Berria, dirigit per Otamendi mateix, que segueix l’estela de la veu que intentaren emmordassar.
L’edició en català d’Egunkaria que va aparèixer dos mesos després
El tancament del diari Egunkaria, avui fa deu anys, va desfermar una onada de solidaritat a molts racons, i especialment als Països Catalans, per mitjà de la Plataforma per Egunkaria.
Dos mesos després, i coincidint amb la diada de Sant Jordi, va aparèixer als quioscs una edició especial en català, ‘Egunkaria, endavant’.
Se’n van repartir 30.000 exemplars, que es van repartir de franc a moltes ciutats del país.
L’edició en paper es va esgotar en unes poques hores; l’edició digital, us la tornem a oferir avui, en format PDF i enGoogle Docs.
‘Egunkaria, endavant’ recollia cròniques dels fets i de la setmana de solidaritat als Països Catalans; Articles de Vicent Partal, Gabriela Serra, Isabel-Clara Simó, Xavier Giró, Salvador Cardús, Aureli Argemí, Pere Martí, Antoni Batista, Toni Strubell i Xavi Sarrià; una entrevista de Vicent Sanchis a Martxelo Otamendi; i informes sobre les tortures.
Va ser ‘la sublimació més ferma de la solidaritat del poble català amb Euskal Herria’, en paraules d’Otamendi.

Response: El diari Euskaldunon Egunkaria, fundat avui fa vint-i-cinc anys, era l’únic diari que aleshores es publicava íntegrament en èuscar. Va ser tancat per la justícia espanyola avui fa deu anys. El Tribunal d’Estrasburg ha condemnat el govern espanyol per no haver investigat les tortures als directius del diaris després de ser detinguts. Posteriorment van ser processats i finalment absolts.


Instruction: Fes-me un resum del text següent:

Context:
El dramaturg Josep Maria Benet i Jornet ha mort a la una de la matinada d'aquest dilluns als 79 anys per coronavirus, segons ha confirmat la seva filla Carlota Benet a través d'una piulada a Twitter.
Benet i Jornet és considerat un dels renovador del teatre català del segle XX.
Va debutar amb 'Una vella, coneguda olor' el 1964, amb què va guanyar el Premi Josep Maria de Segarra, i des d'aleshores la seva carrera es va centrar sobretot en el teatre.
La seva trajectòria ha estat reconeguda amb nombrosos premis, entre els quals la Creu de Sant Jordi (1997) i el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes (2013).
Benet i Jornet va ser diagnosticat amb alzheimer i la seva filla li va dedicar el llibre 'Papitu.
El somriure sota el bigoti' (Columna).
(En l'actualització s'afegeix la piulada de la filla de Benet i Jonet, Carlota, qui ha explicat que el seu pare ha mort per coronavirus).
Entre les seves obres destaquen 'Cançons perdudes: Drudània: Fantasia per a un auxiliar administratiu' (1970, premi Ciutat de Palma de Teatre 1967), 'Marc i Jofre o Els alquimistes de la fortuna' (1970, premi Crítica Serra d'Or de teatre, 1971), 'Berenàveu a les fosques' (1972, premi Ciutat de Sabadell 1971), 'La desaparició de Wendy' (1974), 'Revolta de bruixes' (1976), 'Quan la ràdio parlava de Franco' (1980), 'El manuscrit d'Alí-Bey' (1985, premi SGAE 1984 i Crítica Serra d'Or de teatre, 1986), 'Ai, Carai' (1990), Desig (1991, premi Crítica Serra d'Or de teatre, 1990 i Nacional de Literatura Catalana de teatre, 1991), 'E.R.' (1994, premi Crítica Serra d'Or de teatre i Premio Nacional de Teatro; versió cinematogràfica de V. Pons amb el títol d'Actrius, 1996), 'Fugaç' (1994), 'Testament' (1997), que Ventura Pons va portar alc cinema amb el títol 'Amic/Amat'; 'El gos del tinent' (1999), 'Olors' (2000), 'Això, a un fill, no se li fa' (2002), 'L'habitació del nen' (2002, premi Max de textos en català); 'Salamandra' (2005), 'Soterrani' (2008), 'Dues dones que ballen' (2011) i 'Com dir-ho' (2013).
Va conrear el teatre infantil ('Supertot', 1976; 'El somni de Bagdad', 1977; 'Carlota i la dona de neu', 1992; entre d'altres) i va ser cofundador de la revista Els Marges, en la qual ha col·laborat com a crític literari.
L'any 2010 va publicar les memòries 'Material d'enderroc'.
Va ser guionista, a més, de serials televisius ('Poble Nou', 1993-94; 'Rosa', 1995-96; 'Nissaga de Poder', 1996-98, pel qual va ser guardonat amb el premi de la Institució de les Lletres Catalanes en l'apartat de guions audiovisuals, juntament amb la resta de guionistes; 'Laberint d'ombres', 1998-2000, i 'Ventdelplà', 2005-10) amb un gran èxit d'audiència.
La trajectòria de Josep M. Benet i Jornet ha estat reconeguda amb nombrosos premis, entre els quals el Premi de la Crítica Serra d'Or de teatre en dues ocasions (1986 i 1900), el Premi Nacional de Literatura Catalana de teatre (1991), el Premio Nacional de Teatro (1995), la Creu de Sant Jordi (1997), el Premi de la Institució de les Lletres Catalanes de guions audiovisuals (1998), el Premi Max d'Honor (2010) i el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes (2013).
Alzheimer
Josep M. Benet i Jornet havia sigut diagnosticat amb Alzheimer.
De fet, la seva filla Carlota Benet va publicar a principis del 2018 'Papitu.
El somriure sota el bigoti' (Columna), un homenatge per recuperar la memòria del seu pare.
L'obra s'endinsa en la veu literària de Benet i Jornet i, alhora, en l'aspecte més quotidià, mesclant el mon de fantasia que compartien pare i filla amb algun record "inventat".
Segons va explicar Carlota Benet en el seu moment en la presentació, el llibre busca ser el testimoni de "dues persones que s'estimen" i que una de les quals pateix un procés de "decadència".

Response: Josep Maria Benet i Jornet ha mort aquest dilluns als 79 anys per coronavirus. Entre les seves obres com a dramaturg destaquen 'Desig' i  'E.R.'. També va ser guionista de serials televisius de TV3, amb un gran èxit d'audiència. Va rebre nombrosos premis, com la Creu de Sant Jordi i el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes.