Instruction: Sintetitza el text:

Context:
Miquel Barceló ha inaugurat aquest dilluns el seu fresc monumental a la Biblioteca Nacional de França, que marca la reincorporació del govern balear a l'Institut Ramon Llull.
L'artista mallorquí ha creat in situ, als grans finestrals de l'edifici, un fresc d'argila de més de mil metres quadrats que introdueix l'exposició retrospectiva sobre la seva obra gràfica i impresa.
"És el fang que es torna llum, l'alquímia de la llum", ha explicat.
Barceló també ha inaugurat alhora una segona mostra, al Museu Picasso de París, que el converteix en el primer artista contemporani convidat per aquesta institució des que va reobrir el 2014.
Amb el títol 'Le Grand Verre de Terre.
Vidre de meravelles', el fresc homenatja Ramon Llull, que va escriure el 'Llibre de meravelles' entre el 1287 i el 1289, i alhora fa referència a l'obra de Marcel Duchamp 'Le Grand Verre'.
És una obra efímera, que durarà només el temps de l'exposició, prevista fins el 28 d'agost.
Es tracta d'un fresc gegant, amb dibuixos del seu bestiari fantàstic traçats amb les mans sobre la fina capa d'argila amb què ha recobert els finestrals del passadís Julien Cain, de 190 metres de llarg i 6 d'alt, que donen al jardí.
Barceló ha fet servir expressament fang del seu poble, Felanitx.
"No és perquè sigui fetitxista, és perquè és el fang que sempre faig servir per al meu treball en general, no és tòxic i els dits llisquen bé a sobre", ha explicat l'artista.
"Està fet amb les dues mans, amb els braços, amb el cos i amb alguns estris improvisats", ha afegit.
El cineasta i escriptor Manuel Huerga ha filmat tot el procés de creació del fresc.
Aquesta exposició a la Biblioteca Nacional de França és el tret de sortida a les accions conjuntes que han acordat els governs català i balear, després de l'acord del proppassat mes de novembre.
Destaquen la Fira del Llibre de Varsòvia, que se celebrarà del 19 al 22 de maig i que tindrà Barcelona i la literatura catalana com a convidades especials, amb una delegació d'autors i un estand conjunt, o el focus d'arts escèniques Avignon à la Catalane, al Festival Off d'Avinyó del juliol.
"És un dels moments estel·lars per a la projecció internacional de l'Any Llull i també de l'Institut Ramon Llull, que ara comença a viure de nou un moment dolç amb una gran complicitat entre el govern català i el balear", ha celebrat el conseller de Cultura, Santi Vila, que ha participat en la inauguració, juntament amb la presidenta balear, Francina Armengol.
"Desitjo que siguem capaços d'alliberar la política partidista d'aquestes institucions que estan per sobre, mai de la vida el govern balear hauria d'haver deixat el seu paper protagonista i de lideratge a l'Institut Ramon Llull i estic esperançat que mai més per raons conjunturals de curta volada prenguem decisions que ens perjudiquen com a comunitat cultural", ha insistit Vila.
L'exposició a la Biblioteca Nacional de França, que es podrà visitar a partir d'aquest dimarts, es completa amb una seixantena d'obres més: des de gerros i maons de terra cuita modelats, fins a un retrat amb lleixiu de la mare de l'artista o autoretrats de Barceló en forma de monstre, gos, peix o goril·la, sortits del seu taller de Vilafranca de Bonany.
També s'hi poden veure litografies com 'El ball de la carn' i el 'Llibre dels cecs' o les il·lustracions de 'La soledat sonora del toreo' de José Bergamín.
La mostra segueix un recorregut amb quatre temàtiques: les impressions, la metamorfosi animal, el cercle màgic de l'arena i la tauromàquia i la literatura.
"Pocs personatges tenim en aquests moments en el nostre univers cultural que siguin tan coneguts i reconeguts internacionalment com Barceló i París és des de sempre una referència per a la catalanitat, és una citat que sempre ha estimat i apreciat moltíssim la cultura catalana", ha defensat el conseller Vila.
França, ha afegit, "és un país que sempre ha estat molt catalanòfil" i la Generalitat vol "mantenir-hi una presència molt viva vinculada a la creativitat de futur, no tant a la història".
No és el primer cop que l'artista de Felanitx presenta dues exposicions alhora a França: el 1996, ja va fer doblet a París, al Pompidou i al Jeu de Paume.
I el 2010, a Avinyó, va tornar a exhibir les seves obres en dos llocs al mateix temps, al palau dels Papes i a la col·lecció Yvon Lambert.
La del Museu Picasso és la primera exposició monogràfica d'un artista viu des que aquesta institució va reobrir i ocupa tot el subsòl de l'Hôtel Sal, amb un centenar d'obres sobre la relació entre l'artista mallorquí el malagueny.
El quadre 'Floquet de neu, el goril·la albí', del 1999, obre la mostra.

Response: Barceló ha inaugurat dues exposicions a París, accions que han acordat els governs balear i català. No és la primera vegada que l'artista té dues exhibicions alhora a França, sinó que ja ho va fer el 1996. El conseller de Cultura expressa que vol que s'acabi la política partidista i que el govern balear ha de liderar l'Institut Ramon Llull.


Instruction: Sintetitza el text:

Context:
La programació en línia de nova creació del Teatre Lliure suma aquest dijous dues noves propostes.
Es tracta, d'una banda, de la lectura dramatitzada de la peça documental 'El segon principi', de Mercè Sàrries i Miguel Casamayor, amb Mònica Glaenzel, Eli Iranzo i Maria Pau Pigem.
De l'altra, la versió familiar del clàssic d'Àngel Guimerà 'Terra Baixa', signada per Pau Miró en col·laboració amb l'artista visual Fito Conesa.
En un altre ordre de coses, la 'influencer' barcelonina Dulcinea (Paola Calasanz) presentarà el seu nou llibre 'En la tierra de los primeros besos' (Roca Editorial), a Instagram.
I els amants del western tenen ocasió d'assistir a la xerrada que Daniel Agudo ofereix sobre 'Centaures del desert'.
El Teatre Lliure estrena aquest dijous 'El segon principi', una comèdia documental sobre la corrupció i la creació teatral, dramatitzada a través de zoom.
És el segon i darrer muntatge del cicle Lectures dramatitzades, i aquest juga precisament amb les possibilitats dramàtiques que ofereix la plataforma de videoconferències Zoom, popularitzada durant la crisi sanitària.
Per reblar-ho, diumenge 31 de maig es farà un xat postfunció a la plataforma zoom obert al públic, en el qual participaran els dos creadors de l'espectacle i Itziar González, arquitecta, activista política i exregidora del districte de Ciutat Vella de Barcelona.
Clàssics per a criatures: 'Terra baixa'
"Hola, em dic Nuri i el que més m'agrada de ser una zombi és que puc treure'm el braç esquerre i posar-lo al lloc del braç dret i a l'inrevés".
Així comença la nova versió que ha fet el dramaturg Pau Miró del clàssic d'Àngel Guimerà 'Terra baixa', adaptada al públic familiar i molt diferent a la que va fer i dirigir el 2016 amb Lluís Homar de protagonista.
Ara qui parla és la Nuri, convertida en una zombi de 8 anys que explica la història del Manelic i la Marta 120 anys després.
Interpretada per Anna Alarcón, la Nuri és la veu narradora de la història.
Amb l'espontaneïtat pròpia d'una nena, explicarà el romanç entre la seva amiga Marta, el pastor Manelic i l'amo Sebastià, i parlarà de la seva por dels llops que habiten el món i de com va aconseguir vèncer-la.
El muntatge compta amb la participació de l'artista visual Fito Conesa, qui ha creat un vídeo immersiu -vídeo de 360 graus- on l'espectador podrà veure l'acció que s'està desenvolupant amb visió panoràmica.
El Lliure també estrena una nova manera de fer arribar el teatre al públic: un cop comprada l'entrada, el primer dia de funció l'espectador rebrà un correu electrònic amb un enllaç a la Sala online del Lliure per poder accedir a l'espectacle.
Aquest enllaç serà vàlid fins al diumenge 31 de maig a les 23:59h.
L'entrada d''El segon principi' té un cost de 5 euros, i la de 'Terra Baixa', tres.
Un cop comprada l'entrada, el primer dia de funció l'espectador rebrà un correu electrònic amb un enllaç a la Sala online del Lliure per poder accedir a l'espectacle.
Aquest enllaç serà vàlid fins al diumenge 31 de maig a mitjanit.
Trobada amb la 'influencer' barcelonina
Una altra proposta cultural del dia és la trobada virtual amb Dulcinea, la coneguda 'influencer' barcelonina Paola Calasanz, que comentarà amb els seus seguidors a través de l'Instagram de Roca Editorial el seu llibre 'En la tierra de los primeros besos'.
D'altra banda, l'Ateneu Barcelonès presenta el quart acte del seu cicle de conferències en línia -d'accés obert a través del web de la institució-.
La xerrada es titula 'Ateneus en temps de pandèmia, o com la tecnologia obre noves oportunitats de futur'.
A càrrec de Pep Montes, gerent de l'Associació Catalana d'Empreses del Lleure, l'Educació i la Cultura, gestor i consultor cultural, plantejarà com la crisi de la covid-19 "canviarà la relació del ciutadà amb les entitats i associacions culturals on la presencialitat i la relació social ha estat el seu principal pilar".
'Centaures del desert', revisitat
Pels amants del cinema i en particular del gènere western, la Biblioteca Joan Miró de Barcelona ha organitzat aquest dijous una xerrada dedicada al clàssic 'Centaures del desert' (John Ford, 1956).
L'especialista en cinema Daniel Agudo situarà el film en el seu context històric, la rellevància en la indústria audiovisual de l'època, i analitzarà els seus recursos tècnics i narratius.

Response: Arriben dues noves obres al Teatre Llima: una versió actualitzada de "Terra baixa" i "El segon principi", una comèdia. A banda, la influencer Dulcinea, de Barcelona, presentarà el seu nou llibre a Instagram. Així mateix, l'Ateneu Barcelonès presentarà una xerrada sobre les tecnologies en Ateneus durant la pandèmia. La Biblioteca Joan Miró també presentarà una xerrada sobre "Centaures del desert".


Instruction: Sintetitza el text:

Context:
Aquest dissabte al matí, la petita urbanització Montecarlo continuava acordonada per la Policia.
S’hi feien noves detonacions, per descartar la presència de més artefactes explosius entre les runes del xalet que dimecres va saltar pels aires.
Agents i vehicles policials hi tallaven el pas.
Molt de tant en tant, ahir divendres algú s'aproximava a parlar amb algun mosso.
Xavi i Mercèvan van lliurar a un agent un petit paquet.
“Vivim a uns 150 metres i avui hem trobat prop de la nostra casa una documentació que va volar amb l'explosió, era un tros de diccionari espanyol-àrab i pensem que podria ser d'interès per a la recerca”, expliquen.
Dimecres va canviar el concepte de tranquil·litat a la urbanització Montecarlo.
Ara la calma que s’hi respira és artificial, tensa.
Durant molts anys, per als veïns la pau que oferia aquesta zona disseminada, on cadascú viu en una petita illa particular, sense fixar-se en el tràfec del veïnat, compensava les mancances i inconvenients que evidencien l’aspecte destartalat que ofereix, com la manca de clavegueram, de xarxa pública d'aigua, o de carrers asfaltats.
Però la calma i l’anonimat resulten també molt atractius per a aquells que volen operar lluny de les mirades.
“Estava molt tranquil·la, qui havia de pensar que l'enemic era el teu veí”, afirma Lolita.
Ella va comprar el seu xalet fa 25 anys.
Dijous hi van poder entrar: “Vam veure com està.
Els marcs de les portes i finestres trencats, les rajoles, les persianes… pensàvem passar aquí 15 dies de vacances, però ja no”, lamenta Marc Gili, el seu fill.
Ell és un dels molts que, vist com va quedar de destrossat l'habitatge, va pensar que no es podia tractar d’una simple explosió de butà.
“El butà et fa un esvoranc, però no et deixa la casa en ruïnes, aquesta és la mateixa imatge que veiem quan ha caigut una bomba”, sosté.
Al proper hotel Montecarlo, a 150 metres, regna una pau intranquil·la, poc habitual en ple agost.
La piscina està buida i exposats en el mostrador del bar, alguns fragments de paret que van caure en la terrassa amb l'explosió.
“Aquí tenim molt esglai i molta por, alguns inquilins se n’han anat.
El dijous a la tarda va marxar una família de Barcelona i quan estaven de camí a casa els vaig avisar que hi havia hagut un atemptat allà, però van arribar bé i estalvis”, explica trista Cristina Bolz, propietària de l'establiment.
També ella va recelar des del principi.
“Tothom deia que era gas, però jo no, per què?, no feia olor de gas, feia olor de pólvora, i altres clients van pensar el mateix”, assegura.
Avui, el concepte de tranquil·litat és un altre per a ella.
“Sempre pensàvem que esta era una zona tranquil·la i relaxant, però de què?”, lamentava.
Aquesta tranquil·litat d'una zona residencial disseminada, d'aspecte fins i tot abandonat i decrèpit, era un amagatall ideal per passar desapercebut.
Fins i tot la presència d'uns suposats okupes preocupava ben poc.
“Van dir que eren okupes però inofensius, qui ho podia pensar?.
Jo creia que aquest era el lloc més tranquil del món, ara em sento impotent, però alhora forta, no me n’aniré, aguantaré el que faci falta”, afirmava Núria Gil, una altra de les veïnes.
Sovint, no obstant això, plora per desfogar-se.
“Estic bé però en algun moment m’enfonso, penso que això és la guerra”, lamenta mentre recull un fragment de roca del xalet explotat que va fer cap al seu jardí.
A Núria el xalet esfondrat li queda al final del carrer.
A Mari Carmen Mitjavila, al costat.
Ella i la seva família han estat desallotjats.
El dimecres feia quinze dies que estaven de vacances, temps suficient per fixar-se en el trànsit de persones que freqüentaven la casa que va explotar, encara que, com la resta, no els va donar importància.
“Entraven i sortien diversos vehicles, en pocs dies vaig veure bastant moviment, però si hagués sospitat alguna cosa hagués avisat a la policia i me n’hagués anat”.

Response: Dimecres passat va haver-hi una explosió a la urbanització Montecarlo, una zona tranquil·la on ningú no sospitava que un dels veïns pogués estar planejant un atemptat. Tot i atribuir l'explosió a una bombona de butà, molts veïns pensen que va ser provocada i amb pólvora. Ara hi regna una pau intranquil·la.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
El "fil d'esperança" que ahir mantenia el president de l'ANC s'ha convertit, contra tot pronòstic, en un acord in extremis per desbloquejar la investidura.
No és la primera vegada ni molt menys que succeïx un fet similar en el procés sobiranista però en aquesta ocasió sí que sembla impossible.
Aquest diumenge, al vespre, a poques hores –o minuts- perquè expiri el termini, Carles Puigdemont es convertirà en el 130è president de la Generalitat.
A mesura que avançava la jornada anaven transcendint notícies que Junts pel Sí i la CUP estaven acostant posicions.
L'acord, després de "no" definitiu dels "cupaires" a Artur Mas, passava indefectiblement per un "pas al costat" de l'actual president en funcions.
Al llarg del dia han sonat diversos noms –Muriel Casals i Neus Munté semblaven inicialment els que tenien més opcions- però al migdia ha acabat transcendint el de Carles Puigdemont, alcalde de Girona i president de l'Associació de Municipis per la Independència.
Curiosament, pràcticament no havia aparegut en cap travessa en els darrers mesos, a diferència de Raül Romeva, Oriol Junqueras, Carme Forcadell, Carles Viver i Pi Sunyer així com les mateixes Casals i Munté.
Ja en els minuts posteriors a l'anunci de l'acord –que oficialment ha realitzat el mateix Artur Mas- ja s'ha iniciat una lluita pel relat.
En aquest sentit el president en funcions s'ha mostrat força dur amb els "cupaires" per tercera vegada aquesta setmana i ha explicat que dos diputats de la formació de l'esquerra independentista "s'integrarien en la dinàmica parlamentària de Junts pel Sí".
L'objectiu és garantir l'estabilitat i, de fet, els "cupaires" també s'han compromès a "No votar en cap cas en el mateix sentit que els grups parlamentaris contraris al procés o el dret a decidir quan estigui en risc l'esmentada estabilitat".
Des de la CUP, per la seva banda, s'ha fet certa autocrítica per la "bel·ligerància" mantinguda en les darreres setmanes.
Això sí, han volgut insistir que mantindran un grup amb deu diputats –al llarg del dia diverses filtracions periodístiques havien arribat a parlar d'abandonar parcialment el Parlament- i que els dos parlamentaris que dimiteixin continuaran vinculats al grup però sense l'acta.
De moment però, no han aclarit qui assumirà el sacrifici, malgrat que s'havia donat per fet que serien Anna Gabriel i Josep Maria Busqueta.
Posteriorment, les executives de CDC –amb Mas i Puigdemont arribant plegats- i ERC han aprovat l'acord.
Formalment, només manca el "sí" del consell polític de la CUP que se celebrarà diumenge al matí.
A la tarda, lluita contra-rellotge per tenir president abans de la mitjanit.
A les quatre s'ha convocat una junta de portaveus i una hora després començarà un ple absolutament extraordinari en un diumenge que tornarà a ser un "dia històric".
Mas se centrarà en "refer" CDC
CDC tenia sobre la taula un difícil dilema: sacrificar Artur Mas o anar a unes eleccions al març amb perspectives molt difícils.
A més, sense la possibilitat de refundar el partit a partir del febrer com tenien previst.
Precisament "refer" CDC i "l'espai polític que representa" serà la tasca a la que es dedicarà a partir d'ara Artur Mas que deixarà el Govern.
"No em retiro de la política", ha assegurat.
Tanmateix, no ha aclarit si continuarà com a diputat.
Fer-ho, suposaria perdre la condició d'aforat en ple procés judicial per la consulta del 9-N.
L'acord pot accelerar la constitució del govern espanyol
L'acord in extremis suposarà que es posi en funcionament un Govern que té l'objectiu de fer la independència en 18 mesos.
Carles Puigdemont es convertirà en president mentre que a La Moncloa Mariano Rajoy ho continua sent en funcions.
L'executiu espanyol ha reaccionat ràpid amb un dur comunicat on ha advertit a les forces sobiranistes que "no hi ha majoria parlamentària que pugui justificar actes il·legals".
Curiosament, en el mateix text ha fet una apel·lació als partits espanyols per tal d'aconseguir constituir un govern que "garanteixi l'estabilitat i la capacitat per defensar amb solvència i eficàcia el dret de tots els espanyols a decidir sobre el seu país i fer front al desafiament independentista".
És probable que l'acord a Catalunya acceleri la possibilitat d'una gran coalició a nivell estatal i que eviti la repetició dels comicis.

Response: Puigdemont es convertirà en president de la Generalitat aquest diumenge. La CUP i Junts pel Sí han aconseguit acostar posicions i desbloquejar la investidura del president. Els cupaires han exigit que Mas es retiri a un costat, que es dedicarà a "refer" CDC. El govern d'Espanya també està en un bloqueig i veu que l'acord català accelerarà una gran coalició.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Una tesi d’Abel Soler, historiador i doctor en filologia catalana per la Universitat de València, atribueix l’autoria del Curial e Güelfa, obra considerada anònima, a Enyego d’Àvalos, gran camarlenc d’Alfons el Magnànim.
Les conclusions d’aquesta tesi, de 5.200 pàgines i elaborada en quatre anys d’investigació, han estat presentades avui al centre cultural La Nau de València, pel seu autor, acompanyat del vice-rector de Cultura, Antoni Ariño, i del catedràtic de filologia catalana Antoni Ferrando.
La tesi de Soler recorre una línia d’investigació iniciada per Ferrando, que s’havia proposat d’identificar l’autoria del Curial a partir d’un lletraferit que recorre a molts termes característicament valencians, a calcs lingüístics i fonts literàries italianes.
Una de les conclusions principals de la tesi és l’autoria, que s’atribueix a Àvalos, que possiblement el va escriure entre els anys 1445 i 1448 entre les corts de Milà i Nàpols.
Enyego d’Àvalos, nascut a Toledo, va arribar a València quan tenia set anys.
El seu pare, el conestable Ruy López Dávalos, va haver-s’hi d’exiliar perquè era partidari dels infants d’Aragó en la guerra civil de Castella.
Enyego D’Àvalos
D’Àvalos es va educar a la cort del Palau del Real de València, abans de passar per Milà (1435-1440), on va ser cortesà de Filippo Maria Visconti i després ambaixador del rei d’Aragó (1443-1447).
Segons l’estudi, Curial e Güelfa va ser redactat entre Nàpols i Milà, els anys 1445-1448.
L’autor hi demostra els seus coneixements d’italià literari i col·loquial (amb llombardismes inclosos) i la familiaritat amb la geografia llombarda.
Soler assenyala que un inventari parcial de la seva biblioteca ajuda a identificar les fonts literàries del Curial i a explicar la novel·la.
La investigació de la Universitat de València dóna molta importància a l’onomàstica de l’obra (Honorada, Salonés de Verona, Guillalmes del Chastell, Pero-Maça Cornell, Johan Ximenes d’Urrea, etc.), atès que aquests personatges de ficció remeten a personatges històrics relacionats amb la biografia de D’Àvalos i amb el seu entorn nobiliari més immediat, constituït per nobles valencians de l’entorn del rei Alfons.
Per una altra banda, el paper del còdex conté marques de la ‘Biscia Viscontea’ (símbol de Milà) en el paper usat el 1447 a la cort milanesa.
Així mateix, a l’obra, coprotagonitzada per Güelfa, ‘senyora de Milà’, apareixen personatges relacionables amb les corts de Nàpols i de Milà, i errates que sols retrobem en un còdex ducal milanès.
Les armes heràldiques que fa Curial en honor de la seva estimada Güelfa (‘un lleó rampant que travessa les dues colors d’un escut migpartit’) coincideixen amb les adoptades per Enyego d’Àvalos el 1443, quan signà les esposalles amb la noble napolitana Antonella d’Aquino.
Segons l’autor de la investigació, en aquella època era una manera de signar la novel·la.
Curial e Güelfa
Curial e Güelfa es conserva en un còdex únic a la Biblioteca Nacional espanyola, a Madrid, amb enquadernació mudèjar de final del XV.
La novel·la és mancada de pròleg, títol i declaració d’autoria.
D’ençà que es descobrí (mitjan segle XIX) i es publicà (Barcelona, 1901), ha estat presentada com una obra escrita per algú de Catalunya.
Arran de l’absència de documentació sobre l’obra, hi hagué algun estudiós que la considerà una falsificació de Manuel Milà i Fontanals, el romanista que la donà a conèixer (1876).
Les dades codicològiques ho descarten.
La tesi presentada ara serà editada per la Institució Alfons el Magnànim, de la Diputació de València, i per la Universitat de València.
L’obra consta de tres volums.
En el primer s’ofereix una radiografia exhaustiva de la cort d’Alfons el Magnànim a Itàlia; en el segon s’analitzen les noves fonts de l’obra que s’han trobat; i en el tercer s’identifiquen els personatges ‘en clau’ i les accions descrites en la novel·la que encobreixen noms i situacions reals de la política italiana i internacional del Magnànim.
La pista biogràfica dels cortesans a Nàpols
Abans d’aquesta investigació, tots els indicis de l’obra apuntaven que s’havia redactat a Itàlia.
Ho havien suggerit, per exemple, Antoni Rubió, Antoni Comas, Antoni Ferrando, Júlia Butinyà i Maria Teresa Ferrer.
Alguns d’aquests estudiosos han proposat fins i tot un nom per a l’autor.
Entre aquests, el de Ferrando va destacar que els papers extrets de l’enquadernació del Curial procedien del senyoriu toledà de Fuensalida i va proposar de relacionar aquestes dades i algunes petges castellanes del còdex del Curial amb l’autor.
A partir d’aquestes dades i indicis, que aporten pistes sobre el perfil biogràfic de l’autor, Soler ha fet la ressenya biogràfica de tots aquells cortesans hispànics de Nàpols relacionables amb les lletres o l’escriptura (més de dos-cents personatges).
Això fou relacionat amb l’anàlisi de totes les fonts literàries i els elements ambientals de la novel·la.
D’aquesta manera s’ha comprovat que l’única persona en qui concorren tots aquests elements és Enyego d’Àvalos.

Response: Una tesi valenciana atribueix a Enyego d'Àvalos l'autoria de Curial e Güelfa. Malgrat que es pensava que s'havia redactat a Itàlia, Abel Soler ha recalcat que és possibe que D'Àvalos sigui l'autor perquè va viure a Itàlia durant un temps i va deixar marques al paper original, i per l'onomàstica de l'obra.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
L’equip de govern de Terrassa, format per PSC i PDECat, tirarà endavant amb el procés d’elecció del síndic municipal de greuges de Terrassa endegat fa uns mesos i envoltat de polèmica.
Així ho han comunicat els portaveus dels dos grups del govern, Alfredo Vega i Miquel Sàmper, en la compareixença prèvia al ple municipal de dijous.
L’advocada Isabel Cazorla, doncs, es postula com a futura síndica.
La decisió de l'equip de govern arriba un mes després de la resolució del Síndic de Greuges de Catalunya que apuntava manca de garanties en el procés participatiu.
El nomenament de Cazorla, que va ser la candidata que va recollir més suports en el polèmic procés participatiu, es podria debatre al ple del proper mes de maig.
A més, en el ple d’abril, que tindrà lloc aquest dijous, Cazorla intervindrà per parlar sobre aquest procés.
L’equip de govern, segons el reglament, serà l’encarregat de respondre-li.
"Volem ratificar el procés", ha afirmat amb contundència el portaveu del PDECat, Miquel Sàmper, que ha respost així a les declaracions que al matí havia fet la regidora de la CUP, Maria Sirvent, en què afirmava que hi havia discrepàncies internes en el soci de govern del PSC.
Sàmper ha aclarit que si bé és cert que "a nivell intern del PDECat ha costat molt arribar a una conclusió", s’ha conclòs que repetir el procés "seria pitjor".
Sàmper ha reiterat que en la seva opinió "els errors no tenien magnitud suficient com per legitimar un nou procés" i ha reconegut que, en canvi, la regidora de Qualitat Democràtica, Meritxell Lluís, també del PDECat, considerava que "l’idíl·lic seria tornar-lo a fer".
Finalment, tots els regidors del govern faran front comú i buscaran suport en l’oposició per resoldre l’afer "aviat", després d’un any amb el càrrec de síndic municipal de greuges vacant.
Procés de nomenament
La situació es podria començar a desencallar en el ple de maig si l'alcalde decideix incloure el punt en l'ordre del dia.
Per fer-ho, primer, una majoria de la Junta de Portaveus haurà de proposar el nom d'un candidat i serà el ple municipal que decideixi finalment la tria.
En un primer moment, caldria una majoria de tres cinquenes parts de vots favorables per validar l'elecció.
Si no és així, caldria dur la votació novament al ple en el termini de dos mesos i n'hi haurà prou amb una majoria simple.
L'equip de govern haurà de trobar el suport d'algun grup de l'oposició per assolir el nomenament.
Tenint en compte que no es preveu un ampli consens, el nomenament del nou síndic o nova síndica es podria demorar fins al mes de juny o juliol.
Isabel Cazorla, si accepta el càrrec, té tots els números per ser l'escollida.
El seu nom ja va estar a punt de ser dut al ple de gener, però l'alcalde va retirar de l'ordre del dia la votació per intentar trobar més consens després d'esclatar la polèmica pel procés participatiu.
Malentesos amb el Síndic
El portaveu del PSC, Alfredo Vega, ha expressat que hi ha hagut "certs malentesos" amb el Síndic de Greuges de Catalunya.
Segons Vega, la resolució de Rafael Ribó sobre el procés d’elecció del síndic "no invalida el procés, només la part de la consulta".
El tinent d’alcalde considera que el procés d’elecció es dividia en tres parts: valoració del perfil del candidat, valoració del projecte i valoració dels suports, i que només aquesta última part ha aixecat polseguera mentre que els dos primers aspectes "continuen sent vàlids".
"El síndic considera que [el procés participatiu] s’ha de referenciar a la llei de consultes, però no era una consulta en el sentit legal", diu Vega.
"Hem pagat la inexperiència", reconeix.
En el mateix sentit es mostra Sàmper, que al·lega a les dificultats tècniques i legals per fer unes votacions amb vot electrònic.
A més, el portaveu demòcrata ha afegit que "estem en un bucle format per interessos polítics i mediàtics".
Vega ha reconegut, tal com havia anunciat la CUP, que falta per donar una resposta al Síndic de Greuges de Catalunya pel que fa a la seva resolució La resposta del govern egarenc serà en la línia que Vega exposava: no es repetirà el procés d’elecció perquè la resolució només afecta a la part de la participació ciutadana.
La CUP havia demanat hores abans que l'alcalde es posés en contacte amb el síndic i acceptés la resolució i la seva ajuda.
Des de l’Oficina del Síndic de Greuges de Catalunya havien manifestat que "estan esperant resposta de l'alcalde" i que "quan digui si accepta l'ajuda, el síndic començarà a actuar, abans no".
Finalment, pel que fa a la reunió del passat dimarts entre el Síndic de Greuges de Catalunya i els candidats a síndic municipal, Vega ha explicat que l’alcalde va demanar-li "mediació" en una reunió presencial amb Ribó.
La CUP, aquest mateix dimarts, havia denunciat que la reunió va ser improductiva i que ambdues parts es pensaven que l’havia convocada l’altra part.

Response: Després d'un any sense síndic de greuges, el govern de Terrassa seguirà endavant amb el procés d'elecció. Els regidors s'uniran i buscaran suport en els partits de l'oposició per aconseguir nomenar Cazorla, la candidata amb més suports. Malgrat haver pogut dur el seu nom al ple de gener, l'alcalde va aturar el procés per falta de consens.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Fa poques setmanes que es va tenir notícia del primer mort per la covid-19 que havia rebut les dues dosis del vaccí.
És un cas excepcional.
El cap del Servei de Medicina Intensiva de l’Hospital de Bellvitge, Rafael Máñez, va explicar que aquell home, de vuitanta, anys tenia molt pocs anticossos, malgrat el vaccí.
“La seva resposta immunitària era dins el mínim de la normalitat.
Teòricament, tenia una vaccinació correcta, però amb uns nivells molt baixos d’anticossos”.
Aquesta resposta porta a tenir un dubte: hi ha manera de saber quants anticossos ens ha generat el vaccí contra la covid-19?
A continuació mirem d’explicar com fer-ho i què volen dir aquests indicadors.
Hi ha diverses proves per a saber si una persona té anticossos de la covid-19 o no, però no totes serveixen per a mirar si el vaccí n’ha generat.
Per exemple, la prova ràpida d’anticossos que es fa amb una gota de sang, i que es pot comprar a la farmàcia, no serveix.
L’estructura del coronavirus té quatre proteïnes: S, M, N i E. Les investigacions prèvies van servir per a saber que el punt crucial del virus estava en la proteïna S, que és la que necessita per a entrar al cos. Per això es va decidir de fer vaccins que actuen contra aquesta proteïna i prou.
Però el cas és que la major part d’aquestes proves ràpides fan servir les proteïnes M i N, que són les que s’expressen primer.
Per tant, que aquesta mena de proves surtin negatives no vol dir res.
Si volem saber quants anticossos ens ha generat el vaccí, hem d’anar a un laboratori i fer-nos una anàlisi de sang en què s’especifiquin els anticossos del vaccí.
Amb un tub de sang com el que extreuen quan la gent es fa una anàlisi rutinària n’hi ha prou perquè el laboratori sàpiga l’estat immunològic del pacient contra la covid-19.
Aquesta mena de proves acostumen a costar entre trenta euros i quaranta.
Els laboratoris ens donaran un número IgG de la proteïna S del SARS-CoV-2.
Però el problema es entendre’n el significat.
Els resultats d’aquesta mena de proves són molt dispars.
A partir de quina xifra estem protegits de la covid-19?
La doctora María Garcés, investigadora en l’àrea de vaccins de la Fundació Fisabio, assegura que ara com ara no se sap el correlat de protecció del vaccí, que és el nivell en què estem protegits.
Per això desaconsella de fer-se l’anàlisi.
“Actualment no serveix de res.
No sabem si tenir-ne cent és molt o poc.
Un pacient sa ha de pensar que hi haurà una bona resposta.
Una altra cosa seria una persona que ha tingut un càncer, per exemple.
Potser en aquests casos sí que seria justificat de fer la prova, perquè ens ajudaria a saber com ha reaccionat el cos en una situació que no és la normal.”
A més, Garcés creu que això pot originar frustracions innecessàries.
“Si algú té una xifra molt baixa d’IgG, no vol dir que el vaccí no el protegeixi.
Pot ser que el moment en què el virus entri en el cos, la vacuna faci reacció.
Hi ha la immunitat cel·lular, que no podem mesurar.”
En aquesta mateixa línia es pronunciava fa pocs dies Daniel Prieto-Alhambra, en una entrevista a VilaWeb: “Tinc dubtes que les proves d’anticossos siguin útils en aquests casos, perquè no es pot mesurar tota la immunitat, com ara la cel·lular, amb nivells d’anticossos.”
Com és que el vaccí pot ajudar a la immunitat cel·lular?
“Les cèl·lules T són les que es queden amb la cara del virus.
De manera que si torna a entrar, de seguida el podrien reconèixer.
Si reconeixen el virus i l’identifiquen, ràpidament, envien les cèl·lules B, perquè generin anticossos.
En canvi, si no el coneix, es produirà la malaltia, i llavors ha de ser el mateix sistema immunològic que treballi per fer anticossos”, explica Maria Garcés.
I afegeix: “Imagina’t que t’han vacunat contra la covid-19, però no tens anticossos.
Si ets una persona sana, quan el teu sistema immunològic ha reconegut el patogen generarà ràpidament anticossos.
Per tant, no podem dir que la vacuna no et protegeixi malgrat que no tinguis anticossos S.”

Response: Ara mateix, no es coneix exactament quin és el nombre d'anticossos que el vaccí contra la covid-19 genera al nostre cos. A banda, per conèixer aquesta dada, cal fer-nos una anàlisi, que experts recomanen només fer-la en casos en què el pacient ha tingut una altra malaltia, com pot ser el càncer. També dubten de les proves d'anticossos per mesurar-ho.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
El pare, el germà i la cunyada del president d’ERC, Oriol Junqueras, n’han llegit una carta en l’acte d’homenatge a l’esplanada dels Lledoners, al costat de la presó.
‘La presó no és tan sols que pugui acabar essent útil, és que segurament és indispensable perquè el món obri els ulls i s’adoni de la mena d’estat al qual ens enfrontem’.
Junqueras hi ha afegit que la presó també és ‘imprescindible’ per a mostrar la ‘voluntat granítica’ en la defensa de la democràcia i les llibertats fonamentals.
Llegiu ací la carta completa:
La presó ha reforçat les meves conviccions, els meus ideals i tinc encara més ganes de treballar per la democràcia, la llibertat i els ciutadans d’aquest país.
No m’he mogut ni un mil·límetre d’allò que he defensat tota la vida i encara menys ara que som més a prop que mai.
No m’he mogut ni un mil·límetre de l’objectiu d’aconseguir la independència de Catalunya i de fer un nou país d’oportunitats per a tothom.
Si creien que empresonant-nos recularíem o canviaríem, no ens coneixen, ni a nosaltres ni al poble català.
I encara voldria dir més, la presó probablement serà la seva pitjor decisió, perquè serà la seva derrota.
Ara ja saben, com els havíem dit tantes vegades, que estem disposats a absolutament tot, sempre de manera pacífica, per defensar la democràcia i que els ciutadans de Catalunya, tots, puguin decidir el futur del país.
Ens deien que no faríem el referèndum, posaven en dubte la nostra voluntat, i avui han vist que el vam fer i que n’assumim les conseqüències amb tota la determinació, perquè sabem que defensar la democràcia no és cap delicte, i que fer un referèndum no és cap delicte.
Per tant, la presó no només és que pugui acabar sent útil, és que segurament és indispensable perquè el món obri els ulls i s’adoni del tipus d’estat al qual ens enfrontem i, a la vegada, és imprescindible també per mostrar la nostra voluntat granítica en defensa de la democràcia i les llibertats fonamentals.
En els estats poc democràtics, la presó no és cap excepcionalitat, no ho ha estat enlloc del món on s’ha lluitat per la defensa dels drets i les llibertats, de la justícia social i de la llibertat nacional.
I sabíem que això podia passar, tant o més perquè coneixem el rostre d’aquest estat i com ha reaccionat sempre davant l’exigència de llibertat i de justícia.
Probablement, la presó esdevé imprescindible per avançar, és el preu de la llibertat.
Avui, un any després, som molt forts.
Ens sentim forts, ho heu de saber.
I serem immensament forts si sabem que persistiu, que hi sou, serenament però amb tota la determinació i la il·lusió intactes.
Estem preparats pel judici que arribarà tard o d’hora i sabem que no serà just.
Ho sabem i ho afrontem molt conscients dels costos personals i humans.
Però nosaltres seguirem.
No saben que els hem perdut la por, que podran tancar-nos aquí anys i anys però que això no farà davallar l’anhel de llibertat sinó que n’esdevindrà un clam.
Estic molt orgullós de tots i cadascun de vosaltres.
I us encoratjo a seguir treballant per la llibertat, per la justícia social i per assolir una República de dones i d’homes lliures on mai no es pugui tancar ningú a la presó per voler votar, on la justícia sigui justa i on es posin els recursos al servei de la majoria.
Cada vespre sentim l’escalf de tots vosaltres, les vostres veus, i notem el suport a través de les cartes i cartes que arriben de tot arreu.
Aquí, sovint els detalls són d’una emotivitat intensa, impagable per a tots i cadascun de nosaltres.
A les nits, en la solitud de la cel·la, penso en el país, en la gent, en tota la gent, i cada dia en els meus fills, en la meva família, als que estimo tant i tant trobo a faltar.
És el més difícil de gestionar d’aquesta situació.
Perquè són ells els que pateixen de manera més crua aquesta repressió.
Sé, però, que ells també senten el vostre escalf, la vostra estima.
Us ho agraeixo profundament.
Evidentment, la presó és dura, sovint ho comentem amb els companys.
Porto gairebé un any lluny de la meva família, dels meus fills i dels meus amics, però sé que cada vegada que venen els puc mirar als ulls.
És per això que guanyarem!
Endavant i somrieu, perquè la nostra determinació és ferma i ho serà fins al final, fins que siguem lliures, fins que aconseguim la llibertat del país.
No fallarem a la vostra dignitat.
Guanyarem.
Oriol Junqueras.
President d’Esquerra Republicana.
Presó dels Lledoners, 1r de novembre de 2018»

Response: Familiars de Junqueres llegeixen una carta seva en l'homenatge un any després d'estar empresonat. Junqueras considera la presó indispensable perquè el món vegi com és l'estat espanyol que condemna els dirigents catalans i mostra la seva voluntat de democràcia. A més, Junqueras afirma no haver canviat de parer respecte a la independència i demana continuar treballant per la República.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
El candidat a l'alcaldia de Barcelona Manuel Valls proposa crear una gran mesquita al centre de Barcelona.
En una entrevista al llibre Déu a Barcelona, que pregunta als sis candidats sobre la seva relació amb la religió, Valls diu que una gran mesquita "no només dona una visió de respecte a la religió", sinó que també "ajuda a la convivència".
"És molt important que totes les religions estiguin representades en l'espai públic", afirma el cap de llista de Ciutadans.
La resta de candidats també són favorables a tenir una gran mesquita a la ciutat, excepte el candidat del PSC, Jaume Collboni, i el del PP, Josep Bou, que consideren que no és "necessària" i "prioritària", respectivament.
No preguntada directament per aquesta qüestió, l'alcaldessa i candidata de BComú, Ada Colau, es mostra favorable a que sigui cada comunitat la que defineixi si són necessaris més centres de culte.
Valls diu que és "útil" que hi hagi una gran mesquita a Barcelona i que veu "positiu" que sigui al centre.
Amb tot, el candidat a l'alcaldia assegura que "s'ha d'estudiar" si aquesta proposta "correspon amb el que volen els musulmans de Barcelona".
"Hem de construir un islam que sigui barceloní, espanyol i europeu", insisteix Valls en el llibre, escrit per Paris Grau Garceran i Jordi Roigé i Solé.
El posicionament de JxCat, ERC i comuns
El candidat de JxCat a l'alcaldia, Joaquim Forn, assegura que és una qüestió que s'ha de "tractar amb rigor i, si s'escau, caldrà cercar una ubicació idònia".
"D'espais religiosos i centres de culte a la ciutat caldrà que n'hi hagi més sempre que siguin necessaris", apunta.
"Si es planteja en termes adequats, des del punt de vista urbanístic, d'edificació i d'activitat associada, estarem en condicions de fer una tramitació normal", afirma el candidat d'ERC a l'alcaldia, Ernest Maragall, que diu que si els tràmits es fan de manera adequada no veu "cap raó" per no fer-la.
Malgrat que Colau és l'única candidata que no és preguntada per la qüestió de la mesquita, la cap de llista de BComú remarca la necessitat de "millorar els centres de culte" que ja tenen les diferents confessions religioses perquè "estiguin en condicions adequades".
En aquest sentit, recorda que des de l'Ajuntament es donen ajudes per millorar les condicions d'aquests espais.
Els candidats del PSC i del PP a l'alcaldia són els únics que s'han mostrat en contra de crear una gran mesquita a Barcelona.
Collboni considera que "no és necessària" i Bou creu que "no és una prioritat".
"Crec que és més important fer un treball d'aproximació als barris, de la tasca que fan moltes mesquites a nivell de barri per cohesionar la comunitat, per donar-se a conèixer, per interactuar amb el seu entorn.
És més important aquesta feina que no que hi hagi un gran temple", defensa Collboni.
Al seu torn, Bou alerta que s'han de "mirar els passos que es fan".
"Que després no ens en penedim", diu el candidat del PP.
A més, creu que els musulmans "venen amb una actitud impositiva" i que no se'ls hauria de donar ajudes.
L'acord amb la Sagrada Família que deixa fora l'escalinata del carrer Mallorca
La majoria dels candidats a l'alcaldia de Barcelona valoren positivament l'acord de l'Ajuntament amb la Sagrada Família per regularitzar la situació del temple, que no té llicència d'obres des que van començar-les fa 133 anys.
Per la seva banda, Maragall admet que no coneix prou els detalls de l'acord, però confia que sigui "el que la ciutat mereix".
Collboni defensa que l'acord és positiu, però "a mitges".
El candidat del PSC a l'alcaldia diu que "trobar un punt d'acord és bo", però critica que s'hagin deixat fora de l'acord dues parts molt importants, com l'Associació de Veïns de la Sagrada Família i l'escalinata del carrer Mallorca.
Bou: "Jo com a alcalde pagaria a la Sagrada Família"
Bou i Valls són els més crítics amb l'acord del govern de Colau amb la Sagrada Família.
Finalment, Valls critica que la tramitació de l'acord no hagi "complert degudament els procediments".
Considera que falta rigor i transparència, així com seguretat jurídica.
També lamenta la manca de treball per arribar a un consens i que no s'hagi sentit la veu de totes les parts implicades.
Per Valls, qualsevol actuació ha de tenir en compte la façana de la Glòria.

Response: S'ha preguntat als sis candidats a l'alcaldia de Barcelona quina relació tenen amb la religió. Valls ha explicat que cal una mesquita al centre de Barcelona per ajudar a la convivència. Els únics candidats que no hi estan d'acord són el del PSC i PP. A més, també s'ha tractat el tema de la Sagrada Família i la seva regularització.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Botiga, teatre, museu, cafè i escola i amb una història centenària relacionada amb el món de la màgia.
Això i molt més és el que s'amaga rere el nom d'El Rei de la Màgia, un comerç emblemàtic del carrer Princesa de Barcelona que des del 2011 compta amb un segon local -on hi ha el museu, el teatre i el cafè- al carrer Junqueres, també al districte de Ciutat Vella.
Nascut el 1878 malgrat que el cartell de la porta situa la fundació definitiva el 1881, des del 1895 El Rei de la Màgia és un punt de referència per als aficionats a aquesta especialitat artística, però també una mostra de comerç centenari al servei dels barcelonins i alhora un reclam per al turista afamat de sensacions no massificades.
Fundat pel mag Joaquim Partagàs, el Rei de la Màgia ha canviat poc de mans en els seus gairebé 130 anys d'història.
A la seva mort el 1932 l'establiment va ser traspassat al seu client i admirador Carles Bucheli.
A la mort d'aquest, el 1981 el va regentar la seva neboda, Joana Grau, i a partir del 1984 se'n van fer càrrec Josep Maria Martínez i Rosa Maria Llop, del grup La Capsa Màgica.
Llop, actual responsable des de la jubilació de Martínez, apunta que per estar al davant d'un negoci d'aquest tipus cal tenir molt present que la màgia és un "sector vocacional i artístic", raó per la qual entre la seva clients es compten "aficionats a la màgia d'arreu del món que formen una clientela fixa".
Ara bé, també és cert que una façana especialment cuidada -i perfectament restaurada, procés durant el qual es va aprofitar per catalanitzar el nom- ajuda a l'hora d'esdevenir un reclam comercial, sobretot per als turistes.
"Som en un lloc històric -apunta Llop-, i volem preservar-lo".
Per això, l'interior de la botiga és en molts aspectes un viatge en el temps, pels seus mobles i la seva decoració, pel material que s'hi ven, però també pel tracte amb una clientela que busca alguna cosa més que un simple comerç.
"Això va més enllà", assegura.
En tot cas, per reivindicar la màgia "com a gènere artístic", l'equip de El Rei de la Màgia va embarcar-se el 2011 en una nova aventura, l'obertura d'un teatre museu en un vell magatzem del carrer Jonqueres, amb la intenció d'intentar assolir diversos objectius, començant per "donar continuïtat a un primer projecte de teatre" situat al carrer de l'Oli.
També es busca "crear vocació", i per això s'imparteixen classes, tant per a nens com per a adults, i s'ofereixen dos cops al mes -el segon i quart dimecres-, jam sessions obertes als aficionats que s'atreveixin a sortir a l'escenari.
Però a més, el teatre ofereix programació estable de màgia, amb actuacions de dijous a diumenge, un fet que permet que "els artistes s'atreveixin amb nous projectes escènics".
Museu de la màgia catalana
Pel que fa al museu, aquest conté una important col·lecció d'elements relacionats amb la màgia, fent esment que, en la majoria dels casos, es tracta del llegat de mags catalans, ja que històricament "la majoria de grans mags de l'estat espanyol eren i són catalans".
Per això els esmentats Partagàs i Bucheli, i també Joan Forns i Jordana i Antoni Rovira i Ferrer, tenen el seu espai al museu, que es complementa amb infinitat d'elements dedicats a la màgia, com ara una impressionant col·lecció de cartes.
Vestits utilitzats pels mags -sovint de tall oriental-, jocs de màgia, elements creats a la mateixa botiga i una bona representació de cartells i fotografia de l'època complementen una col·lecció que s'amplia a poc a poc, amb "noves adquisicions i de vegades, amb donacions".
Tot plegat, conjuntament amb la botiga, formen un entramat de visita recomanada per als amants de la màgia, però també per als que s'interessen per les singularitats de la ciutat.

Response: La botiga El Rei de la Màgia és més que una botiga, ja que s'ha diversificat i també compta amb un museu o un cafè. A més, és un punt turístic important per a totes aquelles persones aficionades a la màgia. Al museu es poden veure els llegats de mags catalans.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
L'alcalde de Lleida, Àngel Ros, ha presentat el projecte arquitectònic i museogràfic per a la ubicació definitiva del Museu d'Art Jaume Morera a l'edifici de l'antiga Audiència.
El projecte, amb un cost d'uns 4,8 milions d'euros, aposta per establir un diàleg entre el Turó de la Seu, l'edifici i la rambla Ferran, a través d'una terrassa-mirador que s'ubicaria a la cinquena planta i de la plaça pública de la planta baixa prevista en el projecte.
L'equip de govern del PSC proposarà a la resta de grups la inclusió d'una partida d'entre 150.000 i 200.000 euros en els pressupost municipal per al 2016, que se sumarien a les aportacions que puguin fer altres administracions i que haurien de permetre començar les obres l'any vinent, amb la voluntat que el nou museu pogués ser una realitat durant el 2018.
El Museu d'Art Jaume Morera de Lleida comptarà amb una seu definitiva a l'edifici de l'antiga Audiència, que es rehabilitarà i s'adaptarà per poder acollir l'equipament, o, al menys, aquesta és la voluntat de l'equip de govern de la Paeria, encapçalat per Àngel Ros.
El projecte arquitectònic del nou Morera, que s'ha presentat aquest dimecres, preveu sis plantes amb una planta zero d'acollida, tres plantes d'exposició, una quarta planta amb el magatzem de la pinacoteca, i la cinquena on hi haurà una sala d'actes polivalent i l'aula didàctica, a més d'una terrassa-mirador.
L'alcalde de Lleida, Àngel Ros, ha remarcat que "el projecte integra la Seu Vella en l'espai paisatgístic del museu, estableix un diàleg entre la rambla Ferran i el Turó de la Seu i contribueix a donar nova vida a la rambla Ferran".
Per la seva part, l'arquitecte municipal i responsable del projecte, Jaume Terés, ha explicat que l'objectiu és "reconfigurar i reformular l'edifici i projectar una nova fita urbana destacada i consolidada, cabdal per dotar d'una nova singularitat al museu i per reactivar la rambla Ferran".
La planta baixa s'ha pensat com una mena de plaça pública –amb els serveis d'acolliment, botiga i altres espais encarats al visitant- i que interconnectarà la rambla Ferran amb la Seu Vella, a partir l'espai que es crearà arquitectònicament en sentit vertical del pati central fins arribar a la terrassa-mirador de l'última planta del nou museu, que tindrà vistes privilegiades al Turó de la Seu.
Pel que fa al projecte museogràfic, aquest s'ha plantejat amb una museografia flexible, modular, neutra i plenament accessible com a elements identificadors del nou museu, segons ha dit Jesús Navarro, director del Museu Morera.
Navarro ha assegurat que el nou Morera "donarà el testimoni del que ha estat la cultura de la Lleida del segle XX a través de les arts visuals i que pot ser un element d'autoestima dels lleidatans, i alhora un aparador perquè s'entengui des de fora quina ha estat l'aportació de Lleida a la cultura i a les arts del país".
El conjunt de l'actuació per ubicar el Museu Morera a la que ha de ser la seva seu definitiva està valorat en 4.767.437,15 euros (amb IVA), dels quals 3.998.822,16 euros corresponen a la part arquitectònica i 768.615 euros, a la museografia bàsica.
Fins ara, l'Ajuntament de Lleida ha destinat uns 50.000 euros per a la redacció del projecte museogràfic i 40.000 més per a treballs addicionals d'assistència tècnica.
Per poder licitar i iniciar les obres l'any 2016 l'equip de govern del PSC proposa a la resta de grups municipals consignar una partida d'entre 150.000 i 200.000 euros en el pressupost de la Paeria per a l'any vinent –que es debatrà la setmana que ve-.
Però a aquesta partida, l'alcalde de Lleida confia poder-hi sumar aportacions de la Generalitat i del govern de l'Estat, així com de la Diputació de Lleida ja que "no només es desitjable sinó just que un museu d'aquestes característiques per a Lleida tingui la contribució d'altres administracions".
Ros s'ha mostrat convençut que "la Paeria vol fer i farà aquest museu" i ha remarcat que es tracta d'un projecte "viable", respecte al que suposaria ubicar-lo al costat del Centre d'Art la Panera –com proposa alguna formació com ara ERC-, que superaria els 7 milions d'euros.
La voluntat de l'equip de govern passaria perquè el nou museu pogués ser una realitat durant el 2018.
Un Museu de referència a Catalunya, amb més de 3.500 obres
El Museu d'Art de Lleida –que posteriorment passaria a anomenar-se Jaume Morera- va néixer el 1915 a la Banqueta, a l'espai on actualment hi ha l'estació d'autobusos de la ciutat.
Durant la seva història l'equipament ha anat ocupant diferents seus de manera provisional –com ara l'antic hospital de Santa Maria o el convent del Roser-, la darrera de les quals l'edifici municipal de l'antic Casino.
Les col·leccions del Morera han anat creixent fins acollir un fons representatiu del segle XX, amb obres dels principals artistes lleidatans del cada etapa artística.
Actualment el museu compta amb un total de 3.568 obres.

Response: L'alcalde de Lleida proposa la ubicació definitiva del Museu d'Art Jaume Morera: l'antiga Audiència. Necessita el suport dels grups municipals per aconseguir la partida del pressupost i s'espera que estigui acabat el 2018. El nou espai tindrà sis plantes on es repartiran exposicions, magatzems i una sala d'actes polivalent entre d'altres. El museu acollirà una museografia flexible i accessible.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
La reunió entre Junts pel Sí i la CUP a la seu de l’ANC per intentar assolir un acord d’investidura abans de diumenge ha finalitzat després de poc més d’una hora sense que se’n coneguin els resultats.
La trobada havia començat a dos quarts de sis de la tarda amb la presència del cap de llista de Junts pel Sí, Raül Romeva; la secretària general d’ERC, Marta Rovira; el coordinador general de CDC, Josep Rull; el president del grup parlamentari, Jordi Turull, i els membres de CDC Albert Batet i Lluís Guinó; i per part de la CUP les diputades Gabriela Serra i Eulàlia Reguant i per Hugo Alvira, membre del Secretariat Nacional.
També hi han assistit representants de les entitats sobiranistes, com el president de l’AMI, Carles Pugdemont.
El president de l’ANC, Jordi Sànchez, ha comparegut davant la premsa per explicar com ha anat la reunió d’avui i la d’ahir.
Ha dit que l’entitat havia fet tot el que estava a les seves mans per cercar l’acord entre JxSí i la CUP i que ara tocava als partits d’acabar de negociar.
Sànchez ha explicat que s’havien posat damunt la taula opcions per trobar una entesa, però que cap de les opcions ha tingut el suport de totes dues bandes.
Vegeu la intervenció inicial de la compareixença de Sànchez:
Sánchez ha reconegut que s’està més a prop d’unes eleccions que d’un acord d’investidura, però ha apuntat que encara manté un ‘fil d’esperança’.
El president de l’ANC ha assegurat que hi ha una línia oberta de diàleg, ja només entre formacions polítiques, però ha reconegut que no ho pot definir com una ‘negociació’.
‘No m’atreviria a afirmar que segueixen negociant, seria tant com dir que hi ha un escenari probable d’acord i no és cert’, ha dit.
Així doncs, sembla que serà l’últim intent.
En declaracions a Ara TV, Rull ha dit que calia explorar fins a l’últim racó per veure si es podia fer operatiu el mandat del 27-S.
Alhora ha reconegut que no era optimista i que les possibilitats de reeixir eren escasses.
Ha refermat la decisió de no cedir a l’exigència de la CUP de proposar un candidat alternatiu a Mas.
Rull reclama coherència a la CUP
‘Si avui no es tanca la possibilitat d’un acord per investir el candidat, es convocaran eleccions’, ha dit Rull.
Després de repetir que el procés no es podia construir excloent, ha recordat que durant al campanya la diputada de la CUP Anna Gabriel havia dit que avalarien un president que volgués proclamar la independència, fos qui fos.
‘Que siguin coherents amb això’, ha reclamat.
Segons Rull, la CUP desaprofita una oportunitat històrica perquè fa passar una ideologia concreta per sobre del projecte de país, tot i representar una part petita de la ciutadania de Catalunya.
Ha insinuat que els votants tenien una percepció de la CUP que no és la que s’ha fet palesa ara.
‘Potser es va mal interpretar l’abraçada entre Artur Mas i David Fernàndez’, ha exclamat.
Repetir Junts pel Sí amb el mateix esquema de candidatura
Una vegada més, el coordinador general de CDC ha defensat la repetició de la fórmula de Junts pel Sí en unes eleccions al març, i més després del resultat de les eleccions espanyoles.
‘Si estem convençuts que hi ha una eina que és bona, que el mandat democràtic existeix, que ara el problema és la majoria interior per a fer-ho fiable, explorem-ho.
Els vots per la independència hi són, transformem-los en escons’, ha dit.
Rull veu aquestes eleccions com una segona volta, i per això creu que s’ha de repetir l’esquema de candidatura del 27-S.
Si els convergents s’hi presentessin sols, hi anirien amb la sigla habitual, CDC.
La reunió d’ahir
Junts pel Sí i la CUP es van reunir ahir en una trobada convocada per les entitats sobiranistes per l’ANC i Òmnium.
La coalició de CDC i ERC va mantenir Artur Mas com a candidat a la presidència de la Generalitat i la CUP va insistir de rebutjar-lo.
Aquest partit va dir que continuava treballant i que no s’havia aixecat de la taula, però alhora no volia cap més trobada si no la convocava Junts pel Sí.
Se sap que de la CUP hi van acudir els diputats Anna Gabriel, Albert Botran i Eulàlia Reguant, a més de dos membres del secretariat nacional.
Per part de les entitats, hi van assistir Jordi Sànchez, president de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC); Jordi Cuixart, president d’Òmnium Cultural; i Carles Puigdemont, president de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI).

Response: Finalitza la reunió entre Junts pel Sí i la CUP per trobar un acord d'investidura, però no es coneixen els resultats d'aquesta. L'ANC ha intentat ajudar perquè trobin un acord, però la CUP es nega rotundament a acceptar Mas com a president de Catalunya, i Rull expressa que la CUP desaprofita una oportunitat única.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Doncs ja els tenim aquí.
I es fan notar.
Amb màxims i en un to grotesc que demana retornar les principals competències autonòmiques a l'Estat, derogar les lleis de protecció a les dones maltractades o contra l'homofòbia i, a l'hora, protegir la tauromàquia, la cacera i "els costums".
Vox va presentar els 19 punts que pretén per donar al PP i a Ciutadans el passaport cap a la Junta d'Andalusia i que aposten també per expulsar 52.000 immigrants sense papers.
PP i Cs han de gestionar el seu producte, la seva criatura.
Casado i Rivera s'han fet fotos a les concertines de Ceuta i Melilla, han criticat els "excessos" de l'estat autonòmic, impugnat al TC la llei catalana que prohibia les corrides de toros, i prometen aplicar el 155.
Han sembrat autoritarisme i han alimentat un discurs que ha donat vots a dojo a Vox.
Hi ha sectors de l'esquerra espanyola que culpen el procés de la irrupció de l'extrema dreta.
I segur que agitar el debat de la unitat d'Espanya els ha alimentat, però em temo que encara els ha carregat més de raons dir que l'assumpte només es resol amb autoritarisme, amb tribunals i policia i no amb diàleg i política.
Ara, la dreta espanyola haurà de decidir si entra al joc dels ultres o torna a fer eleccions a Andalusia a risc que surtin encara més reforçats.
Una jugada mestra, vaja.
Negociació pressupostària.
Ahir us explicava coses sobre els pressupostos espanyols i el gripau en què s'han convertit pels independentistes.
Just vam saber que el consell de ministres els aprovarà divendres i dissabte Sánchez serà a Barcelona per donar suport a Jaume Collboni com a cap de llista a la ciutat i solemnitzar algun gest amb Catalunya.
El PSOE diu que vol negociar-los i que seurà amb ERC i el PDECat.
Ho expliquen Sara González i Joan Serra Carné en aquesta informació.
Vist i llegit
Es pot demanar més temps a la gent per pal·liar els efectes de la crisi i corregir les desigualtats?
El premi Nobel d'Economia, Joseph Stiglitz, opina que no i que crítiques com les dels armilles grogues a França o d'altres moviments arreu tenen raó en el fons de les seves reivindicacions.
Ahir proposava en un article a l'Ara un programa d'inversions en forma de Green New Deal que creï ocupació i a la vegada lluiti contra el canvi climàtic.
Ahir era un dia trist al TSJC i al món jurídic català per la decisió del ministeri de Justícia d'endur-se, per primer cop en 20 anys, l'acte protocol·lari d'entrega de diplomes de l'Escola Judicial, que té seu a Vallvidrera, de Barcelona a Madrid.
El presideix el rei i l'argument era que valia més evitar problemes de seguretat tot i que es va vincular la decisió als 40 anys de la Constitució.
Malgrat tot hi va haver una representació del govern català: el cap dels Mossos, Miquel Esquius, va ser a l'acte a la capital espanyola i se'l va veure abraçant-se i departint alegrement amb comandaments del Cos Nacional de Policia.
Esquius, que diumenge ja va ser a la Pasqua Militar a Capitania a Barcelona, considera que mantenir bones relacions amb els cossos policials espanyols és una forma efectiva d'allunyar el fantasma de la intervenció o la retirada de les competències en seguretat pública.
Tal dia com avui de l'any 2007 el director executiu d'Apple, Steve Jobs, anunciava un llançament que seria revolucionari, el de l'iPhone, que s'ha convertit en el telèfon intel·ligent més cèlebre del món i ha anat evolucionant i guanyant en prestacions des de les seves primeres versions, ara ja molt llunyanes.
En aquest vídeo podeu veure la presentació que va fer Jobs avui fa 10 anys a la seu de la seva empresa del primer model del popular telèfon mòbil, que va canviar la forma de navegar i va fer imprescindible l'accés a internet des del cel·lular.
El 9 de gener de 1959, avui fa 60 anys, va néixer a Guatemala l'activista pels drets de les comunitats indígenes Rigoberta Menchú.
La seva autobiografia la va llençar a la fama i va convertir Menchú, d'ètnia maia i que des dels cinc anys havia treballat en una plantació de cafè, en una figura que es va posicionar contra la dictadura al seu país.
La seva lluita pels drets culturals, socials i polítics dels indígenes li van valdre el Nobel de la Pau el 1992.
Fa set anys va ser a Catalunya per participar en un fòrum de cooperació al desenvolupament a Cornellà de Llobregat i Manel Fuentes la va entrevistar a El Matí de Catalunya Ràdio per parlar de solidaritat i del seu país.
Ferran Casas i Manresa
subdirector de NacióDigital
Fes clic aquí per subscriure't-hi

Response: El PP i Ciutadans han estat donant suport al partit d'extrema dreta, VOX, i ara han de fer front a les conseqüències i els punts que ha preparat el partit per donar el seu vot a PP i Ciutadans a la Junta d'Andalusia. A banda, Esquius pensa que cal mantenir bones relacions amb la policia espanyola.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Els debats que estan celebrant els ‘comuns’ a les 8 vegueries catalanes per fixar el seu posicionament sobre l’1-O barregen no considerar-ho com “el referèndum que necessita Catalunya”, ha explicat a Europa Press fonts assistents a diverses trobades.
El coordinador de CatComú, Xavi Domènech, va remetre una carta als inscrits a la que ha tingut accés Europa Press, i on els emplaçava a participar presencialment a les reunions per expressar la seva opinió respecte al posicionament del partit sobre l’1-O que fixessin en una reunió de la Coordinadora Nacional del partit el 8 de juliol a Terrassa, han explicat altres fonts del partit.
En la missiva, Domènech explicita que el 8 de juliol s’avançarà cap a “un primer posicionament” fins a tenir més informació de les pretensions del Govern, i que també podran debatre els inscrits en CatComú.
Domènech destaca a la carta que l’avenç en la consecució de suports a favor del dret a decidir dels catalans tant en l’Estat com a nivell internacional és un compromís dels ‘comuns’ i, sense oblidar aquest objectiu, raona que, després de l’anunci del Govern de la data del referèndum, els “correspon valorar la situació política que ofereixen els propers mesos”.
Els nou debats dels ‘comuns’ –es realitzaran dos a la vegueria de Barcelona, a L’Hospitalet de Llobregat i a Manresa– se celebraràn abans del 8 de juliol, després d’avançar els dos de Barcelona, que estaven prevists per després.
Assistents a les trobades han destacat que la participació als debats, als quals acudeixen grups d’entre 70 i 90 inscrits, és alta i s’espera que en els de Barcelona encara sigui més: “Esperem que els debats presencials aconsegueixin els 1.000 participants”.
PARTICIPACIÓ L’1-O
Un altre dels aspectes que es debaten és la manera com els ‘comuns’ participaran, després que Domènech hagi reiterat que CatComú “estarà a l’1-O”.
A la trobada de Tarragona del dimarts, el posicionament va ser “unànime” en no entendre l’1-O com un referèndum i majoritari en la voluntat d’acudir a votar, expliquen fonts assistents al debat a Europa Press, que aclareixen que també va haver-hi participants que van considerar que els ‘comuns’ no haurien de participar.
Al debat de Girona del dimarts, per contra, el sentiment majoritari va ser no acudir a la convocatòria del Govern per no considerar-la un referèndum, han explicat altres fonts, mentre que el 88% d’adherits a Comú de Lleida van recolzar en una consulta que es va tancar el dilluns el suport al referèndum “entenent que aquest ha de ser vinculant, efectiu i reconegut internacionalment”, després de celebrar el seu debat el 22 de juny.
“Si hi ha urnes, molts dels assistents als debats aniran a votar, encara que hi ha qui afirmen que no ho faran.
Uns defensen amb bel·ligerància que aniran a votar i que cal anar a votar.
Uns altres defensen amb bel·ligerància que no ho faran i donen les seves raons”, segons les mateixes fonts que afirmen que aquesta pluralitat interna en el projecte dels ‘comuns’ reflecteix la societat, i que el fet que en les trobades es debatin totes dues coses sense problemes és la via cohesionadora que volen per Catalunya.
En el document que treballen els ‘comuns’ es demana comptar per al referèndum amb algun reconeixement internacional, es posa l’accent que la gran majoria de catalans se senti interpel·lat a participar, i s’explicita la reivindicació de base de CatComú: “Un referèndum ha de ser efectiu jurídica i políticament”.
S’han celebrat ja els debats d’Alt Pirineu i Aran –el dijous–, i dimarts que ve, coincidint amb el dia en el qual el Govern preveu explicar el seu pla per aconseguir el referèndum de l’1-O, se celebraran altres tres debats a Vilanova i la Geltrú (Barcelona), Tortosa (Tarragona) i Mollet del Vallès (Barcelona), i, després de les explicacions del Govern, dijous que ve es duran a terme les de L’Hospitalet i Manresa.
L’ordre del dia de les trobades és informar de les accions realitzades des de l’Assemblea fundacional del 8 d’abril i els propers passos previstos deliberar col·lectivament respecte a l’acutal context polític de Catalunya.
Un altre punt que s’abordarà és: ‘Realitzar el debat que ens ha de portar a definir el codi ètic, a partir del document de Principis ètics i radicalitat democràtica aprovat a l’Assemblea’, que un dels compromisos de l’adreça dels ‘comuns’ va adquirir en la seva constitució.

Response: Els Comuns celebren debats per tot Catalunya on es dialoga sobre la participació en el referèndum de l'1-O convocat pel Govern i si ha de ser vinculant. Segons el lloc, hi ha hagut tendències dispars, com a Lleida, que sí que demanen que sigui vinculant i volen participar-hi, mentre que a Girona es dóna el cas contrari.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Tarragona ha recuperat dues peces escultòriques, considerades d'alt valor, en bronze d'època romana.
Són dos caps d'èquid, de mula molt probablement, que formarien part de la decoració d'un llit emprat en els banquets romans.
La troballa es va fa uns dos mesos durant els treballs arqueològics a l'antic solar de la caserna de la Guàrdia Civil, al carrer López Peláez, on s'han de construir habitatges.
En aquest solar s'han trobat restes d'un extens edifici d'època romana situat a extramurs amb elements destacats, com un espai de pilars que sostindrien una armadura de fusta de coberta, o una zona funerària on es va descobrir, entre d'altres, la tomba amb l'esquelet d'un noi jove, que ja es va presentar el gener passat.
Les peces escultòriques trobades estaran exposades al públic del 2 al 5 de maig, en horari de 8 a 15h, a l'entrada del Museu d'Història – Casa Castellarnau.
Les peces, de petites dimensions –uns 12-13cm-, formaven part d'un llit, concretament un 'lectus tricliniaris', emprat en els banquets romans.
Aquests elements formaven part d'un llit, concretament d'un lectus tricliniaris, un llit emprat en els fastuosos banquets dels romans.
L'estructura portant en fusta d'aquests llits es caracteritzava per un o dos respatllers als extrems en forma de coixí ondulat, denominats 'fulcra' i una armadura rectangular formada per travessers de fusta connectats a una graella de llistons o tires de cuir que sustentaven el matalàs i els coixins.
Al seu torn, les quatre potes anaven acoblades als quatre travessers del llit.
La decoració d'aquests 'fulcra' era acurada i seguia la silueta del respatller amb una estructura de bronze, d'on corresponen aquests caps de cavall, que formarien part d'una peça més gran, que no s'ha conservat.
El bon estat de conservació de totes dues peces és rellevant i destaca la presència de damasquinats d'argent i diversos elements acoblats, així com la gran qualitat tècnica i artística dels objectes, el seu realisme i refinament.
Les peces, que són buides, van ser realitzades a partir del procediment de la cera perduda.
Els dos extrems de 'fulcra' estan configurats com dos caps d'èquid, segurament de mula en una actitud dinàmica.
Ambdós animals giren bruscament el cap cap a un costat, fet que fa moure els pèls de la crinera.
Presenten la boca oberta, els ulls oberts de bat a bat, els narius dilatats i les llargarudes orelles plegades cap enrere.
Les mules van agençades amb diversos elements de guarniment: frontalera, muserola i collar.
Destaca el collar fet amb una pell de pantera i amb la testa d'aquest felí.
Les mules també duen uns penjolls de forma triangular fixats a la zona de les temples.
Aquests elements, són fets de xapa i van ser fixats a través d'uns encaixos que es van practicar al cos principal.
En aquest sentit, cal remarcar que una de les peces disposa d'un forat a la zona del coll realitzat a partir de la successió de tres forats circulars practicats amb un trepant i que molt probablement servia per sostenir un element ornamental que s'ha perdut.
A nivell general, les temàtiques elegides per decorar els 'fulcra' es refereixen al déu Dionís i a la seva comitiva.
El símbol de la mula es troba àmpliament testimoniat en els coronaments.
En la iconografia dionisíaca, tant els sàtirs com Silè o el mateix Dionís apareixen cavalcant mules.
La mula era considerada com un animal al marge de la civilització, amb comportaments sexuals estranys i de naturalesa bastarda i juganera, fet que lligava amb l'ambient dionisíac.
Datació
La gran majoria d'aquests objectes s'inspiren en el mobiliari hel·lenístic i es daten àmpliament entre el segle II aC i el segle I dC.
En el món romà destaquen els exemplars recuperats a la zona vesuviana (Casa de Menandre, casa de C. Vibius Italicus).
Altres 'fulcre' en bronze han estat localitzats a Amiternum i a Chieti en tombes datades a finals del segle I aC, principis del segle I dC.

Response: S'han trobat dues peces escultòriques de l'època romana a Tarragona que formaven part d'un “lectus triclinaris“, un llit que s'usava als banquets romans. Les peces tenen forma de mula i es van fer mitjançant la tècnica de la cera perduda. Una de les peces sembla que sostenia un ornament que s'ha perdut.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
‘Estava disposat i preparat per a arribar tan lluny com els grups que em donaven suport i el govern volguessin arribar.’
El president de la Generalitat, Quim Torra, explica en la segona part de l’entrevista a l’ACN que quan va acceptar el càrrec per a ‘servir el país’ estava a punt per a totes les possibilitats.
Torra entén que hi hagi gent decebuda perquè l’independentisme no ha culminat el procés: ‘Jo mateix ho estic’, admet.
Així mateix, diu que l’han sorprès enormement les discrepàncies internes que hi ha hagut, tot i la repressió: ‘No les podia entendre i encara no les entenc.’
Opina que com més s’eixampla la base sobiranista és amb una ‘confrontació democràtica’ contra l’estat espanyol, tal com ho va ser l’1-O.
Insisteix que el procés no va avançar més, per alguns factors: ‘Jo no em podia esperar que, en una situació amb presos i exiliats, es produïssin segons quines accions, sincerament.’
Ell –diu– es pensava que es podria donar continuïtat al procés independentista, ‘i no que de sobte canviessin tant les coses’.
‘Això m’ha xocat personalment’, admet.
Subratlla que, quan va acceptar de ser candidat a la Generalitat, pensava que el debat constituent serviria per a enllestir un projecte de constitució que hauria de ser referendat, i avançar per fer efectiva la república.
Torra defensa que l’1-O ha de ser l’eix central de l’estratègia independentista: ‘Qualsevol salt col·lectiu que ens proposem només pot produir-se si es torna a repetir aquesta fórmula màgica’, ha defensat després de destacar la unitat entre institucions, partits, entitats i ciutadana per fer possible el referèndum del 2017.
En aquesta línia, defensa un nou embat democràtic per ‘eixamplar més’ el suport independentista.
‘L’1-O, que és un acte de confrontació amb l’estat, és el moment que arribem a tocar la independència amb les puntes dels dits.
No sé per què tot allò que van tirar endavant els companys a la presó i a l’exili no ha de continuar essent el que ara hàgim de fer els qui tenim algunes responsabilitats.
No entenc per què hauríem de canviar d’estratègia’, diu.
Tot i la decepció que admet, Torra diu que està content d’haver ‘mantingut el pols i la dignitat’ de la institució, i de ‘no haver abaixat la guàrdia’, tot i les circumstàncies enormement difícils que ha afrontat el seu executiu.
Els polítics, afegeix, no van estar a l’altura durant la sentència del judici per l’1-O: ‘Devíem fallar tots, perquè la gent hi va ser.
Les discrepàncies no van saber trobar el canal adient i penso que, senzillament, la classe política no va estar a l’altura d’allò que la ciutadania requeria.’
També ha reconegut que era difícil d’engendrar el momentum i que, de fet, l’1-O va costar uns deu anys de crear.
Recorda que el 20% de la legislatura ha tingut lloc sota l’aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola, o amb el reial decret de l’estat d’alarma per l’epidèmia de la covid-19: ‘No hem aconseguit la república però penso que hem estat a l’altura, davant d’una situació tan complicada.’
El president lamenta les ‘discrepàncies’ que hi ha hagut dins el moviment independentista, també al si del seu executiu.
Tanmateix, diu que no ha pensat mai a fer fora ningú d’ERC: ‘Tots els consellers gaudeixen de la meva confiança.’
Diu també que, com a ciutadà que no havia tingut cap tracte directe amb la política, l’han sorprès enormement les discrepàncies, que no ha pogut entendre, en una situació tan difícil, a causa de la repressió.
Opina que l’executiu de Carles Puigdemont tenia un objectiu ‘fabulós, il·lusionant i estel·lar’, en referència a l’1-O.
I que, en canvi, el seu govern s’ha trobat amb una situació més defensiva, de recuperació i de resistència, amb dirigents a la presó i a l’exili, i que ha hagut d’afrontar diversos judicis.

Response: A la segona part de l'entrevista a l'ACN, Torra explica quina era la situació quan va acceptar el càrrec de president i que estava preparat per a qualsevol situació. Malgrat això, ha dit que la seva legislatura ha estat plena de dificultats, com l'article 155, polítics exiliats o l'Estat d'alarma per la pandèmia.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
El Departament de Salut no planteja de moment el confinament selectiu d'algunes zones de Lleida, però sí que reclama als ciutadans que baixin el ritme i ajornin totes aquelles activitats que no siguin imprescindibles.
Dades
Dimarts va ser el dia de més positius a la regió de Lleida des de l'inici de la pandèmia
Els brots de Ponent provoquen que la xifra de contagis detectats a Catalunya fos la setmana passada superior a les dues anteriors
Vergés ha indicat a Catalunya Ràdio que la incidència de casos a Lleida aquesta setmana s'ha doblat respecte a la passada, però ha explicat que la major part de la mobilitat es dona dintre de la pròpia zona on estan augmentant els positius.
També ha aprofitat per reclamar als habitants de la Franja que vagin al seu hospital de referència, el de Barbastre, per poder destensionar l'Arnau de Vilanova.
Així mateix, a partir d'ara es vigilarà especialment el col·lectiu de persones grans i vulnerables.
La consellera ha explicat que no es planteja ara un confinament a Lleida com el de la Conca d'Òdena perquè la mobilitat ja es produeix en la mateixa zona.
"Abans de dir 'us heu de quedar a casa' estem demanant que siguin conscients i que baixin el ritme, i que només facin tot allò que hagin de fer, però amb molta precaució", ha remarcat.
Vergés ha reconegut que el volum de casos comença a ser important, i també algunes entrades a l'hospital i a les UCI.
"Això ens fa pensar que hem d'actuar i que hem de donar aquest missatge que això no és cap broma", ha afegit la consellera, que ha apuntat que els brots no preocupen, però sí el fet que creixi el volum de casos i que això faci que alguns es puguin escapar, el que implica transmissió comunitària i complexitat.
La setmana passada la incidència va ser de 167 casos, i aquesta és de 325, el doble.
A més, augmenten les hospitalitzacions.
"El virus s'està transmetent, volem realment doblegar aquesta corba de Lleida", ha insistit.
En aquest sentit, ha assenyalat que el paper més important el té la ciutadania, que "s'ho ha de prendre molt seriosament" "Ja hem vist que en una setmana o dues et pot canviar el panorama i pot fer estralls", ha avisat.
També s'està prestant especial atenció a persones grans i vulnerables, les que viuen a casa i les de les residències.
Ha explicat que s'implementaran mesures de control, com ara visites i vigilar molt la simptomatologia i els professionals.
També s'actua per protegir l'hospital de referència, l'Arnau de Vilanova, preparant-lo per si hi hagués un augment molt important de casos i d'hospitalitzacions.
Dades: coronavirus
MAPES Només una comarca s'ha deslliurat de nous casos de coronavirus al juny
Consulta com es reparteixen els 3.831 positius recents, a nivell local i comarcal, i com evoluciona la pandèmia, en mapes i taules interactives
Tornar a les aules
Quants professors més hi haurà?
Caldrà mascareta?
Guia per entendre com serà el curs que ve
Aragonès anuncia la contractació d'un mínim de 5.000 professionals aquest setembre, però Torra modifica a l'alça la xifra a l'espera de la negociació amb els sindicats
Estiu 2020
A quins països es pot viatjar aquest estiu?
Molts punts del planeta tenen les fronteres tancades als turistes de l'Estat, que si volen marxar hauran de triar entre una llista força limitada
Coronavirus
Les cicatrius de la pandèmia
El coronavirus lesiona el teixit productiu i obliga a obrir l'aixeta de recursos a costa de l'endeutament mentre es constaten reformes pendents del sistema de salut i afloren tensions polítiques després de tres mesos d'estat d'alarma
coronavirus
VÍDEO Com fer una mascareta casolana amb filtre per a grans i petits
Una mascareta fàcil de confeccionar que pot servir tant per prevenir el contagi com per aïllar de la pols

Response: Els casos de covid són el doble que la setmana passada a Lleida i la incidència comença a preocupar al Departament de Salut, que demana als ciutadans que siguin responsables i surtin de casa només per a fer coses imprescindibles. També preocupa el nombre d'hospitalitzats i es vol prevenir que augmenti i es saturin els hospitals.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Potser perquè és aviat, o potser perquè els periodistes científics són dels pocs professionals que han vist augmentar dràsticament la seva càrrega de treball durant aquest malson i no estem ara com per a mirar-nos el melic.
«Com vas?», preguntava per WhatsApp a un col·lega argentí que em responia: «Intentant capitalitzar la pandèmia».
«Disculpa que no t’hagi respost, vaig de bòlit», em deia un altre, dies després d’enviar-li un correu.
«Aquesta nit surto en la Sexta!», m’explicava un altre.
Però més enllà de l’obvi augment en la demanda d’informació científica respecte a la COVID-19, trobo que hi ha diverses reflexions que val la pena aplegar en un text, encara que ja les hàgim anat llançant per Twitter.
Per a mi, una de les més transcendentals és que, per primer cop, en l’àmbit de la biomedicina estem narrant la ciència detalladament a mesura que s’està fent, no després de publicar-se.
Per a alguns, tot això al començament era desconcertant, ja que la ciència sol presentar-se al públic quan ja està acabada, revisada i publicada, amb un grau d’incertesa molt menor.
Aquest rigor és el que la fa tan de confiança.
Però en una crisi com la que vivim no hi ha temps a perdre i toca informar i prendre decisions sense el nivell de confiança que agrada als investigadors.
Així és la vida.
El motiu de l’embolic va ser que, especialment al començament, saltaven als mitjans com si fossin resultats demostrats i cadascú –Trump, per exemple– els interpretava a la seva conveniència.
Penso que, considerant que l’auge de les prepublicacions científiques en biomedicina ha arribat per a quedar-se, el bon periodista científic no serà el caut que desatengui allò que no estigui revisat per experts sinó el que tingui les eines i l’instint per a separar el gra de la palla, contrastar-lo i presentar-lo en context.
Fa molt temps que em queixo que els científics siguin tan zelosos amb els seus treballs i argumento que no parlar-ne fins que estan acabats fa la ciència més asèptica i impedeix que es puguin explicar històries amb una certa intriga.
I, sobretot, que puguem incloure-hi matisos de la recerca com ara si una vacuna està en fase 1 o fase 2 i que la gent els atengui perquè forma part d’una història que els interessa.
Em sembla una oportunitat única.
Això representa un risc, òbviament, que és l’aparició d’informacions tergiversades o sense el mínim aval empíric exigible.
Exigirà una major professionalitat per part nostra i de rebot per la de companys periodistes generalistes, que hauran d’aprendre també un mínim sobre el funcionament de la ciència.
Però això és bo.
Després hi ha el tema de les notícies falses, que també ens afecta directament.
Sempre explico que, quan jo començava en això de la comunicació científica, abans que existissin les xarxes socials, la millor estratègia contra les faules o teories conspiratives era no fer-los cas i deixar que s’apaguessin soles.
Però actualment qualsevol notícia falsa es pot viralitzar per plataformes com Facebook, WhatsApp o YouTube.
Fins que aquestes no millorin els seus filtres, el periodisme científic ja no pot quedar-se’n al marge i limitar-se només a informar sobre el que diu la ciència.
Com ha quedat palès en la crisi de la COVID-19, ha d’actuar també com a fiscal de les notícies relacionades amb la ciència.
Hi ha diversos periodistes científics que, per la seva excel·lent labor durant aquesta crisi, s’estan convertint en referències per a altres periodistes generalistes, i les seves veus estan influint en el flux de la informació de manera més profunda que no sembla.
Jo no he estat dels més actius, però així i tot he notat aquest efecte.
Notareu que estic parlant de periodisme científic i no de divulgació ni de la labor dels investigadors en actiu.
Tots dos surten reforçats d’aquesta crisi, sens dubte, però trobo que l’impuls més fort –encara que silenciós– ha estat l’experimentat pel periodisme.
N’haurem d’extreure moltes, de lliçons, però una sens dubte n’és que explicar la ciència en procés genera molt més interès que explicar-la ja acabada.
Pere Estupinyà.
Escriptor i divulgador científic, Madrid.

Response: Amb la crisi de la covid-19, s'ha donat un auge en el periodisme científic, que també ha patit canvis. La ciència se sol presentar una vegada està acabada, però amb les circumstàncies actuals, es publica tot quan encara s'està fent recerca. Per aquest motiu, els periodistes científics (i generalistes) han de saber filtrar el contingut publicat i contrastar-lo.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
La consellera de presidència, Neus Munté, ha assegurat que la qüestió de confiança a què se sotmetria el 28 de setembre el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ‘seria el moment’ per a anunciar possibles canvis al full de ruta independentista.
En una entrevista d’Europa Press, la que és també vice-presidenta del PDC ha destacat que encara era d’hora per a parlar del contingut exacte de la compareixença de Puigdemont.
Però considera que serà una bona ocasió per a ‘examinar si es poden introduir elements de millora’ del pla sobiranista.
El nou secretariat de la CUP exigeix que es modifiqui el full de ruta per incloure, entre més mesures, un referèndum unilateral d’independència (RUI), un pas que per a ells és imprescindible abans de començar a negociar el pressupost del 2017.
En canvi, el govern vincula les dues negociacions perquè, segons Munté, Puigdemont necessita uns nous pressupostos per a desplegar els seus compromisos sobiranistes i socials: ‘No és igual disposar de recursos per a avançar en les estructures d’estat que no tenir-los.’
Després del no de la CUP als comptes del 2016, els ciutadans, les empreses i les entitats socials han pogut comprovar que no era igual tenir o no tenir pressupost i que era molt important aprovar-ne un de nou.
Munté espera que la CUP s’adoni d’això i ‘reflexioni per entendre la vinculació necessària entre la qüestió de confiança i el pressupost’, tot i que recorda que seran dues tramitacions diferenciades al parlament.
A més, detalla que es van comprometre a facilitar la tasca del govern i a afavorir el desplegament de la ruta independentista: ‘No són els dubtes del full de ruta els que ens han portat fins aquí, sinó els dubtes si la CUP respecta els acords signats.’
Munté confia que Puigdemont superarà la qüestió de confiança i la veu com una oportunitat per a ‘agafar empenta’ i culminar el desplegament del full de ruta independentista.
Per a això, els comptes són indispensables: ‘No imagino un 2017 amb la contenció que aguantem aquest any’.
I la CUP hauria de reflexionar i adonar-se que el blocatge als comptes ha tingut perjudicis ben greus.
La portaveu del govern destaca que Catalunya suporta ofec financer de l’estat espanyol i que un partit independentista no hauria de posar ‘més pals a les rodes’.
Pactes amb els altres partits
En el cas que no hi hagi un acord, Munté no creu que s’hagin de convocar eleccions, sinó que caldrà cercar el suport d’uns altres partits de l’arc parlamentari: ‘Hi ha uns altres que, sense compartir l’objectiu de l’estat propi, poden tenir un interès en l’aprovació d’uns comptes que donin resposta a necessitats socials de la ciutadania.’
Ha assegurat que l’executiu català ja treballava en els nous comptes per a portar-los al parlament a l’octubre i que tornarien a ser ‘els més socials de la història’, cosa que podia seduir la CUP.
Ha defensat que el projecte de comptes del 2016 ja incorporava les partides socials més elevades de la història, i, quan li han preguntat per què creia que la CUP les acceptaria ara si llavors les havia rebutjades, ha respost que ningú no volia una situació de blocatge com la de l’estat espanyol.
‘Tots hem tret conclusions i reflexions d’allò i em consta que també la CUP, on hi ha hagut canvis en la direcció que potser tenen incidència a l’hora de negociar’, tot i que l’assumpte no s’abordarà fins l’última setmana d’agost.
Noves eleccions?
El pressupost no s’abordarà si finalment Puigdemont no supera la qüestió de confiança, una situació que Munté ni tan sols preveu perquè significaria unes noves eleccions: ‘Em penso que se superarà i, per tant, el procés en cap cas quedarà ni frenat ni perjudicat, sinó que agafarà més empenta.’
Quan li han preguntat si Puigdemont hauria de tornar a ser candidat a la presidència en cas que acabés fracassant la qüestió de confiança, Munté s’ha limitat a assenyalar la voluntat de ‘culminar el procés independentista i el compromís immens amb la ciutadania per deixar el país a les portes de la independència’.

Response: El Govern necessita el suport de la CUP per tirar endavant els pressupostos per al 2017. A més, la CUP exigeix un referèndum unilateral d'independència abans de negociar-los. La consellera de presidència no preveu que hi hagi noves eleccions perquè pensa que Puigdemont aconseguirà superar la qüestió de confiança i sortirà tot endavant.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Fa poques setmanes, la instal·lació d’unes plaques solars al cim de la Tossa va fer saltar les alarmes a la frontera més antiga del món, la que fixa els límits del sud d’Andorra.
El govern espanyol acusava el Principat d’Andorra d’haver-les instal·lades fora de les seves fronteres.
El conflicte ha obligat les autoritats de banda i banda a fixar el traçat d’unes de les poques fronteres que separen amb duanes, policies uniformats, banderes, tanques i senyals un dels territoris dels Països Catalans de la resta, i que també fixa els límits interns de la UE.
El volum s’afegeix a la col·lecció Espores, estrenada amb el best-seller andorrà Morts qui us ha mort?, d’Iñaki Rubio.
Partal ha volgut deixar clar que, fidel a la idea de nació completa i de combat contra el centralisme barceloní, predicava amb l’exemple fent la primera presentació a Andorra, “a casa meua”, el primer estat independent de la nació que conformen els Països Catalans.
A cavall de la reflexió geopolítica i les memòries professionals, Partal, que com a periodista ha estat testimoni d’alguns dels canvis de frontera més importants del segle XX –per exemple, el 9 de novembre de 1989, quan va obrir-se el mur que fins llavors havia dividit la ciutat de Berlín–, ofereix trenta-set relats sobre tota mena de fronteres a partir de l’experiència personal: “Tot i els conflictes, a les fronteres ha estat on he trobat les coses més meravelloses”, diu.
Partal ha recordat que, si tradicionalment les fronteres havien estat espais amables, on descobries l’altre i podies aprendre’n, fa dos-cents anys que es van convertir en fronts, on hi ha guerres i conflictes, com es pot veure ara mateix a Ucraïna.
Ha definit la frontera com un temps sobre un espai, en cap cas immutables: “Les fronteres les crea el poder.
Fins i tot al nostre país les fronteres han canviat”, ha dit, tot recordant que a l’època napoleònica Barcelona era la tercera ciutat de França, que tenia el límit meridional a Alcanar.
Durant aquests darrers segles, la frontera ha estat una manera de dibuixar la nació –que ha recordat que és el fenomen sociològic més important dels nostres temps– i de crear-la.
Això n’ha canviat el sentit tradicional.
Per exemple, Moscou havia estat una ciutat asiàtica, fins que el tsar Pere I va fer que els geògrafs s’inventessin una frontera per a convertir els russos en europeus.
Per això quan es crea la nació, aquesta necessita les fronteres.
Entre el 1100 i el 1800 apareixen només el 9% de les fronteres actuals, però a partir del 1875 comencen a traçar-se’n de noves, de manera que entre els segles XIX i el XX apareixen el 90% de les actuals.
Durant l’acte, Partal ha posat sobre la taula que, tot i l’èxit de les fronteres, el món no ha sabut acordar com decidir democràticament el traçat de les fronteres: “El món ha de trobar una manera democràtica de canviar les fronteres.”
“Es pot canviar de Déu, de sexe, de gènere o d’opinió, però no de nació?”, s’ha preguntat.
En l’apartat més personal, ha recordat que durant aquestes darreres dècades els europeus hem vist néixer Lituània i morir Iugoslàvia o l’URSS.
Així i tot, ha avisat que les fronteres estatals, administratives, no són les úniques que separen: “Atenent aquests límits, és impossible entendre conflictes com el de l’Afganistan.”
Recuperant històries personals, Partal ha evocat aquell jueu caraïta que li va ensenyar els set passaports que havia tingut –polonès, ucraïnès, bielorús, alemany, soviètic, lituà…– sense deixar de ser jueu; el moment emocionat, al mur del temple de Jerusalem, en el final del sàbat, mentre el muetzí cridava a l’oració a la mesquita d’al-Aqsa i sonaven les campanes del Sant Sepulcre; o el cas d’Hong Kong, que coneix de primera mà, on els ciutadans han passat en quaranta anys de sospirar per ser xinesos a sospirar per ser lliures, amb una repressió brutal.
Si bé actualment la frontera d’estat no és el lloc on coneixes l’altre, sinó el lloc on te’n separes, Partal ha apel·lat a la recuperació de la idea com a espai de contacte: “Les comunitats humanes per a reconèixer-se a elles mateixes necessiten l’espill de l’altre, del de davant, però no pas la intransigència, la violència, el racisme o la xenofòbia que provoquen moltes de les fronteres actuals.”
Ha recordat que la inestabilitat que causa l’obsessió de fer viure la gent en unes fronteres, tant si els agrada com si no, origina molt més perill que no pas atrevir-se a tocar-les.
Per Vicent Partal és un capitalisme sense fronteres, amb grans unitats com la UE, la Unió Africana, el Mercosur o l’ASEAN, però alhora amb una gran separació entre el Nord i el Sud.
La presentació de Fronteres ha anat acompanyat d’un nou èxit de l’exili: abans de començar l’acte el conseller Lluís Puig ha vingut a Andorra a comprar el llibre.
Una altra frontera esborrada.
Podeu comprar Fronteres a la Botiga de VilaWeb

Response: Vicent Partal, defensor de la idea de nació, ha presentat el seu llibre Fronteres a Andorra. En aquest explica com han anat apareixent les fronteres i que la majoria s'han establert a partir del 1875. A més, detalla que les fronteres no són immutables i que on abans existia un espai de contacte avui s'ha transformat en un lloc de conflicte.


Instruction: Sintetitza el text següent:

Context:
Estimada Anna:
T’escric amb la presència del teu record i amb la punxada dolorosa de la teva absència.
Ben aviat farà un any que vam compartir per darrera vegada uns dies d’estada al nostre Mas de la Garrotxa, que tan bé coneixes.
Celebràvem en excel·lent companyia la revetlla de Sant Joan, però ho vam aprofitar per donar una última i definitiva empenta al llibre –teu i d’en David Fernández– al qual heu dedicat tantíssimes hores de treball il·lusionat, i que pren com a excusa la meva trajectòria vital i professional per a recuperar la memòria dels qui, en condicions molt pitjors, us van precedir en la lluita per la llibertat.
Més endavant, ens vam tornar a reunir per fer la primera presentació del llibre, acabat de publicar, en el marc solemne de la Sala de Columnes del Col·legi de l’Advocacia de Barcelona.
Era el 27 de setembre de 2017, en aquells dies febrosos i esperançats, plens de brogit i de fúria, que van culminar en un 1 d’octubre que ha canviat les nostres vides.
En aquell acte em vas dedicar unes paraules, carregades d’emoció i profund afecte, que mai no podré oblidar ni agrair-te prou.
Encara vas poder participar en una altra presentació, organitzada per VilaWeb al CCCB, el 18 de desembre de 2017, poc abans que prenguessis la decisió –legítima i valenta– d’obrir la porta del que ja era una gàbia i emprendre el camí de l’exili.
Més endavant, em vaig poder comunicar amb tu, separats per centenars de quilòmetres, i escoltar la teva veu, càlida, decidida i precisa.
Era final de febrer d’enguany i des de Sallent –el teu poble i el meu–, en un acte solidari i de suport que et dedicava la teva gent, reunida a l’Ateneu Rocaus que tant estimes.
Després, tan sols algun flaix televisiu, algun tall de veu a la ràdio.
Visc amb profunda indignació la situació injusta en què es troben totes i cada una de les persones avui encara empresonades o exiliades per haver lluitat per una República catalana independent, i a totes he procurat, en la mesura de les meves possibilitats, fer arribar la meva solidaritat.
Però la teva absència m’afecta de manera més personal i molt intensa.
Al llarg dels molts anys que fa que us conec, a tu i al David, sento com si hagués creat amb vosaltres un teixit potent de vincles, fets de complicitat, afecte i respecte mutu, que va més enllà dels compromisos i aspiracions polítiques compartides, i que ens ha permès de superar la fractura generacional que representen els quaranta anys d’avantatge que us porto.
És per això que el buit de la teva absència m’és especialment dolorós.
I el dolor es fa encara més punyent quan penso en el buit, incomparablement més gran, que deus sentir davant la quantitat de coses i persones que el teu provisional exili t’ha obligat a deixar enrere.
Tinc una certa experiència en matèria d’exilis, i per tant em faig càrrec de les dificultats i incerteses de la teva situació.
Però et conec prou bé i sé que no defalliràs ni et rendiràs, i que sabràs aprofitar aquesta etapa de la teva vida, no com una via morta, sinó com una oportunitat per a sortir-ne reforçada intel·lectualment, políticament i humanament.
Em consta que comptes al teu voltant amb persones que t’ajuden i et donen el suport afectiu necessari.
He conegut a Barcelona el teu advocat, l’Olivier, que m’ha semblat un professional competent i compromès amb la defensa dels drets humans.
D’altra banda, estic segur que t’arriba des de Catalunya l’escalf de tantes persones que, de moltes maneres, et volen fer sentir la seva solidaritat.
M’hi afegeixo, al costat de la teva mare i família, exemple de dignitat i fermesa, de tot el poble de Sallent que et reclama, dels teus companys i companyes de militància política, i de tota la ciutadania compromesa amb la llibertat del nostre poble.
Dono fe que aquí continuem en peu de lluita, i que no afluixarem fins a aconseguir el teu lliure retorn i el de tots els nostres presos i exiliats polítics.
No perdem l’esperança que això sigui aviat, vista l’acceleració del procés històric que vivim, en el qual cada dia es fa realitat allò que vuit dies abans semblava impensable.
Estimada Anna: et volem a casa.
Amb una forta abraçada, meva i de la Maribel, fins aviat, salut i república!
August Gil Matamala, advocat
Barcelona, 9 de juny de 2018

Response: El poble de Sellent i, en concret, Gil Matamala, troben a faltar Anna Gabriel, exiliada des de febrer a Suïssa i amb qui han pogut tenir molt poc contacte des que va marxar. La indignació que senten és profunda, i no sols per ella, sinó per tots els que han hagut de marxar fora del país per qüestions polítiques.