[ca] Els models cognitius sobre la intenció empresarial s'han utilitzat per a comprendre millor les característiques empresarials. Aquests models proposen utilitzar la intenció empresarial com un bon servidor intermediari per a l'acció emprenedora. Els estudis de comportament emprenedor han arribat fins a la intenció tradicional d'emprendre, però alguns autors esmenten la necessitat d'estudiar amb més detall el comportament emprenedor i els factors que el condicionen. Si bé la intenció empresarial ha estat definida com el moment en què l'individu decideix iniciar l'acció emprenedora, no està clar com evoluciona aquesta intenció per arribar a l'acció de crear una nova empresa, i en conseqüència arribar al comportament emprenedor final. L'objectiu d'aquest treball és comprendre millor el procés de formació d'intencions empresarials. És a dir, els diferents estats que segueix un individu per iniciar un esdeveniment emprenedor. Segons el model de la teoria del comportament planificat (TPB) (Ajzen & Fishbein, 1980; Ajzen I, 1987; Ajzen I, 1991) el qual ha estat aplicat per alguns autors per mesurar la intenció emprenedora dels estudiants universitaris, en aquest document , aquesta anàlisi s'estén als graduats universitaris que van acabar la universitat i estan en el mercat laboral. Els nostres resultats mostren que la variable de decisió emprenedora exhibeix una major variància i constitueix un moment més avançat que la intenció en el procés de formació de la conducta emprenedora. La decisió emprenedora es va introduir prenent com a referència els treballs de comportament del model de comportament planificat (TPB) que s'ha utilitzat per Bentler & Speckart (1981), Ajzen & Madden (1986), Sánchez R (2005), Krueger & Brazeal (1994 ), Liñán (2008) i Miralles et al (2016), així com de l'esdeveniment emprenedor elaborat per Shapero a (1975) i modificat per Shapero & Sokol (1982) i del comportament del consumidor de Vermeir & Verbeke (2006). Els resultats obtinguts mostren que la intenció emprenedora dels graduats universitaris persisteix durant la seva carrera professional, però que la decisió d'emprendre està altament correlacionada amb l'anterior, sent una intenció més avançada i diferent que revela cert grau de voluntat en aconseguir el seu objectiu. Mitjançant el model basat en el mètode d'equacions estructurals (SEM) es va determinar, que la intenció emprenedora té un efecte positiu sobre la decisió d'emprendre i que aquesta segona és una mediadora total per arribar a l'acció emprenedora.

[en] Cognitive models of business intention have been for understand entrepreneurial characteristics. These models propose using entrepreneurial intention as a good proxy for entrepreneurial action. The studies of entrepreneurial behavior have reached the traditional entrepreneurial intention, but some authors mention the need to study in more detail the entrepreneurial behavior and the factors that condition it. Although the entrepreneurial intention has been defined as the moment in which the individual decides to initiate the entrepreneurial act, it is not clear how this intention evolves to arrive at the action of creating a new company, and consequently to arrive at the final entrepreneurial behavior. The objective of this work is to better understand the process of forming business intentions. That is, the different states that an individual follows to start an entrepreneurial event. According to the model of the theory of planned behavior (TPB) (Ajzen & Fishbein, 1980, Ajzen I, 1987, Ajzen I, 1991) which has been applied by some authors to measure the entrepreneurial intention of university students, in this document, this analysis extends to university graduates who finished university and are in the labor market. Our results show that the entrepreneurial decision variable exhibits a greater variance and constitutes a more advanced moment than the intention in the process of entrepreneurial behavior formation. The entrepreneurial decision was introduced taking as reference the behavioral work of the planned behavior model (TPB) that has been used by Bentler & Speckart (1981), Ajzen & Madden (1986), Sánchez R (2005), Krueger & Brazeal (1994)), Liñán (2008) and Miralles et al (2016), as well as the entrepreneurial event prepared by Shapero A (1975) and modified by Shapero & Sokol (1982) and consumer behavior by Vermeir & Verbeke (2006). A first model was obtained under TPB, with the business decision as the final dependent variable, which shows that the entrepreneurial intention is a partial mediating variable for the decision to be an entrepreneur, and then to reach the second model with entrepreneurial action as a variable end of the complete model. Using the model based on the structural equations method (SEM), it was determined that the entrepreneurial intention has a positive effect on the entrepreneurial decision and that the latter is a total mediator to reach entrepreneurial action.