[ca] L'objectiu de la present Tesi ha estat desenvolupar i aplicar dins d'un servei de Cirurgia General i Digestiva d'un Hospital General, una metodologia d'avaluació sistemàtica clínica que permeti monitoritzar el postoperatori dels pacients post operats de cirurgia colorectal i diagnosticar l' ili postoperatori (POI). Hem realitzat un estudi de cohort, realitzant el seguiment dels pacients post operats, registrant dades preoperatòries, intraoperatòries i postoperatòries. En el seguiment postoperatori hem registrat l'exploració física diària (auscultació de sorolls abdominals, valoració de la distensió abdominal), l'aparició de nàusees o vòmits, l'inici i l'evolució de la tolerància oral, l'emissió del primer gas o la primera deposició, fins a l'alta del pacient o l'aparició d'una complicació. La monitorització postoperatòria dels pacients l' ha realitzat un equip d' infermeres expertes a partir de l' exploració física diària i la valoració de la simptomatologia del pacient, mitjançant agrupacions de símptomes (GI-2 i GI-3), d' una manera prospectiva i objectiva. Hem reclutat a 100 pacients, intervinguts al Servei de Cirurgia General i digestiva de l' Hospital de Mataró des del final de la cirurgia fins a la realització de la primera deposició o el primer gas i la tolerància oral, a partir de l'índex GI-2 i GI-3. Hem pogut determinar que l' índex GI-2 és un marcador clínic més precís per a determinar el temps de recuperació del trànsit GI. Hem elaborat l'anàlisi estadística diferenciant tres grups segons l'evolució postquirúrgica (un grup de pacients amb evolució favorable, un grup de pacients que han desenvolupat POI perllongat i el tercer grup de pacients amb complicació postquirúrgica no POI). Els pacients post operats que han evolucionat favorablement (78%) presenten poca distensió abdominal (del 48,5% les primeres hores postoperatòries fins al 3,8% al cap de 108 hores postoperatòries), tenen sorolls abdominals audibles (de 88,1% a les 24 hores fins al 100% al cap de 36 hores postoperatòries) i toleren la dieta en un 100% dels casos a les 36 h. Més de la meitat de pacients (57,7%) realitza la primera deposició a les 48 h i tenen un índex de GI-2 (temps postoperatori de la primera deposició i la tolerància oral) de 98,6 hores de mitjana. Per tant, el pacient que evoluciona favorablement recupera el trànsit GI al voltant dels 4 dies postoperatoris. El grup de pacients que han presentat un POI perllongat (13%) presenten distensió abdominal (32%) a les 48 hores d' evolució i presenten sorolls abdominals audibles durant l' evolució postquirúrgica. Realitzen la primera deposició a les 96,5 hores postoperatòries i tenen un índex de GI-2 (temps postoperatori de la primera deposició i la tolerància oral) de 195,5 hores de mitjana. Han estat ingressats 11 dies més de mitjana que els pacients amb evolució favorable, augmentant la despesa sanitària i essent exposats a les complicacions associades a l'augment dels dies d'ingrés. Paral·lelament, hem dut a terme un estudi funcional, on hem explorat la utilitat diagnòstica de la mesura del temps de trànsit intestinal (Breath Test) en pacients post operats de cirurgia colorectal. Hem observat que la prova del trànsit intestinal amb la mesura de H2 amb la metodologia utilitzada, no té una aplicació clínica per a la detecció precoç del POI. Per concloure, hem observat que en l'exploració física del pacient post operat, l'auscultació de sorolls intestinals no és indicativa per a la interpretació del peristaltisme i que, la realització del primer gas, és de difícil interpretació i, per tant, no són un bon indicatiu de recuperació intestinal. En canvi, l' índex GI-2, la distensió abdominal a les 48 hores post operatòries, són indicadors útils per a monitoritzar la funció intestinal postoperatòria i orientar el diagnòstic del POI, fàcilment validable per l'equip d'infermeria.

[es] El objetivo de la presente Tesis ha sido desarrollar y aplicar dentro de un servicio de Cirugía General y Digestiva de un Hospital General, una metodología de evaluación sistemática clínica que permita monitorizar el postoperatorio de los pacientes post operados de cirugía colorrectal y diagnosticar el ili postoperatorio (POI). Hemos realizado un estudio de cohorte, realizando el seguimiento de los pacientes postoperados, registrando datos preoperatorios, intraoperatorios y postoperatorios. En el seguimiento postoperatorio se ha registrado la exploración física diaria (auscultación de ruidos abdominales, valoración de la distensión abdominal), la aparición de náuseas o vómitos, el inicio y la evolución de la tolerancia oral, la emisión del primer gas o la primera deposición, hasta el alta del paciente o la aparición de una complicación. La monitorización postoperatoria de los pacientes la ha realizado un equipo de enfermeras expertas a partir de la exploración física diaria y la valoración de la sintomatología del paciente, mediante agrupaciones de síntomas (GI-2 y GI-3), de una forma prospectiva y objetiva. Hemos reclutado a 100 pacientes, intervenidos en el Servicio de Cirugía General y digestiva del Hospital de Mataró desde el final de la cirugía hasta la realización de la primera deposición o el primer gas y la tolerancia oral, a partir del índice GI -2 y GI-3. Se ha podido determinar que el índice GI-2 es un marcador clínico más preciso para determinar el tiempo de recuperación del tráfico GI. En el análisis estadístico hemos diferenciando tres grupos según la evolución postquirúrgica (un grupo de pacientes con evolución favorable, un grupo de pacientes que han desarrollado POI prolongado y el tercer grupo de pacientes con complicación postquirúrgica no POI). Los pacientes post operados que han evolucionado favorablemente (78%) presentan poca distensión abdominal (48,5% en las primeras horas postoperatorias hasta el 3,8% a las 108 horas postoperatorias), tienen ruidos abdominales audibles (88,1% a las 24 horas hasta el 100% al cabo de 36 horas postoperatorias) y toleran la dieta en un 100% de los casos a las 36h. Más de la mitad de pacientes (57,7%) realiza la primera deposición a las 48h y tienen un índice de GI-2 (tiempo postoperatorio de la primera deposición y la tolerancia oral) de 98,6 horas de media. Por tanto, el paciente que evoluciona favorablemente recupera el tráfico GI en torno a los 4 días postoperatorios. El grupo de pacientes que han presentado un POI prolongado (13%) presentan distensión abdominal (32%) a las 48 horas de evolución y presentan ruidos abdominales audibles durante la evolución posquirúrgica. Realizan la primera deposición a las 96,5 horas postoperatorias y tienen un índice de GI-2 de 195,5 horas de media. Han sido ingresados 11 días más de media que los pacientes con evolución favorable, aumentando el gasto sanitario y estando expuestos a las complicaciones asociadas al aumento de los días de ingreso. Paralelamente, hemos llevado a cabo un estudio funcional, explorando la utilidad diagnóstica de la medida del tiempo de tránsito intestinal (Breath Test) en pacientes post operados. Observamos que la prueba del tránsito intestinal con la medida de H2 con la metodología utilizada no tiene una aplicación clínica para la detección precoz del POI. Para concluir, hemos observado que, en la exploración física del paciente post operado, la auscultación de ruidos intestinales no es indicativa para la interpretación del peristaltismo y que, la realización del primer gas, es de difícil interpretación y, por tanto, no son un buen indicativo de recuperación intestinal. Por el contrario, el índice GI-2, la distensión abdominal a las 48 horas post operatorias, son indicadores útiles para monitorizar la función intestinal postoperatoria y orientar el diagnóstico del POI, fácilmente validable por el equipo de enfermería.