[ca] En aquesta recerca a nivell de doctorat, es busca discutir les transformacions ocorregudes en la política criminal nacional de les últimes dècades del segle passat que, a partir de la Constitució de la República vigent, va adoptar el paradigma del consens com la principal forma de solució de conflictes de naturalesa penal. Després d'acarar el Sistema de Jutjats Especials idealitzat per complir la missió constitucional amb les teories preventives i deslegitimadoras, serà possible confirmar l'adherència dels instituts despenalizantes, creats per la Llei n. 9.099/95, als postulats dels moviments abolicionistes, especialment a partir dels pensaments de Nils Chistie. A propòsit d'aquesta constatació i davant de la percepció que els resultats pràctics derivats de la inejecución d'aquesta política alternativa han resultat en l'increment exponencial del nombre de persones privades de llibertat, seran abordades les causes i les conseqüències d'aquesta contradicció a fi de reparar les incompatibilitats i apuntar possibles solucions. La metodologia emprada troba suport en l'experiència de la pràctica jurisdiccional i té base en referencials teòrics. L'objectiu d'aquest projecte és confirmar que l'ús del model de justícia penal consensual brasilero, s'alinea als dictats constitucionals i a la realitat contemporània, caracteritzada per la complexitat del fenomen criminal. La principal hipòtesi és demostrar que, encara que la política criminal traçada pel constituent brasilero hagi determinat l'adopció d'un biaix alternatiu per a l'exercici del control social, les incapacitats tècniques dels actors jurídics i la resistència dels corrents teòrics minimalistes al paradigma abolicionista han resultat en l'avanç dels models punitius. La superació d'aquestes vicissituds implica el canvi de la cultura de la lògica del conflicte per la del consens i, a més d'això, traspassa la comprensió que la diversitat dels fenòmens conflictius no cap amb prou feines en una única motllura resolutiva, raó per la qual serà en la confluència de paradigmes – abolicionistes i minimalistes – la millor opció de afrontar-ho.

[en] The present doctorate level investigation aims to discuss the transformations that occurred in the national criminal justice policy during the final decades of the past century which, starting from the promulgation of the current Federal Constitution, adopted the paradigm of consensus as the main means of solution of conflicts of a criminal nature. After drawing a comparison between the Special Criminal Courts system, developed to fulfill the constitutional aim, and the preventive and de-legitimizing theories, it will be possible to confirm the adherence of the decriminalizing institutes, created by Law n. 9.099/95, to the postulates of the abolitionist movements, especially in view on Nils Christie's thoughts. Regarding this verification and in light of the perception that the practical results ensued from the non-enforcement of this alternative policy resulted on an exponential increase in the number of people deprived of freedom, the causes and consequences of such contradiction will be analyzed in order to observe the incompatibilities and propose potential solutions. The employed methodology finds support in the experience of jurisdictional practice and is based on theoretical frameworks. The goal of this project is to confirm that the usage of the consensual criminal justice model is aligned with the constitutional dictates and the current reality, characterized by the complexity of the criminal phenomenon. The main hypothesis is to demonstrate that, although the criminal policy outlined by the Brazilian constituent has determined the adoption of an alternative bias towards the exercise of social control, the technical insufficiencies of the legal agents and the resistance offered by the minimalist line of thought against the abolitionist paradigm has produced an intensification of the punitive models. The overcoming of such flaws requires a cultural shift from the logic of conflict to that of consensus and, furthermore, demands the comprehension that the diversity of conflict phenomena cannot be contained within a single resolutive frame. For that reason, the confluence of both paradigms - abolitionist and minimalist - poses the best option.