[ca] D'acord amb la visió ecològica contemporània de les llengües (L.-J. Calvet), la llengua francesa, que no se circumscriu a França, forma part de la desena de llengües "supercentrals" que existeixen. És, juntament amb l'anglès, l'única llengua parlada en els cinc continents i, en el marc de la Conca Mediterrània, l'àrab i el francès són les úniques llengües locals potencialment internacionals. Tanmateix, la tendència hegemònica de l'anglès és evident, però, d'una banda, aquesta llengua es redueix sovint a una funcionalitat limitada i, d'altra banda, com tots els idiomes, vehicula una manera de pensar. Per tant, el vertader repte no rau en "el francès contra l'anglès" sinó en un "plurilingüisme contra la uniformitat". D'altra banda, el plurilingüisme se situa en el marc del vertader canvi de paradigma lingüístic que, en aquest inici del segle XXI, ha substituït la lògica de l'unilingüisme, unilateralista, propi del colonialisme: el del plurilingüisme emancipador, multilateralista. Partint d'aquesta opció explícita i deliberada, les Institucions internacionals (UNESCO, UE, Consell d'Europa…) promouen el coneixement de llengües estrangeres, però subratllen també la importància de la llengua materna. Pel que fa al francès, es tradueix en una concepció renovada tant de l'estatus de la llengua com de les funcions que se li assignen. El francès esdevé així llengua compartida o llengua mediadora, i pot ser eficaç atesos els valors que vehicula. Aquest principi resulta encara més prometedor tenint en compte que, així concebuda, la llengua francesa, certament no per la seva naturalesa sinó per la seva història, vehicula valors ètics (que, sovint, com en dona fe la creació lèxica, es van designar i definir en primer lloc en francès) i posseeix medis d'expressió que responen a les necessitats de la res publica. La redacció de la Constitució francesa és taxativa en aquest respecte -El francès es la llengua de la República (no d'un territori o de l'Estat)-, i fa així "referència a un tipus precís de relació" (Klinkenberg) entre llengua i concepció de la societat. En aquesta perspectiva, la institució de la Francofonia esdevé una basa decisiva per a la llengua francesa (Renard, 2011). El francès constitueix un vincle de comunicació entre els països membres, però la llengua francesa és també, i primer de tot, una eina eficient per al desenvolupament del pensament crític i per a la defensa de les llibertats i dels valors humanistes. Així doncs, la Francofonia constitueix "un testimoni davant la lògica colonial […] i, ja des del seu naixement, una idea subversiva" (Boutros Boutros-Ghali). Comporta un projecte cultural que es fonamenta en els valors universals de l'humanisme respectuós amb els drets de la persona i dels grups socials. Aquest projecte nodreix l'esperança que la difusió del francès afavoreixi el desenvolupament, el progrés dels pobles que l'adopten.

[en] According to the ecological contemporary view of languages (L.-J. Calvet), French, which is not limited to France, is one of the ten "supercentral" languages that exist nowadays. It is, together with English, the only language spoken all over the five continents and, in Mediterranean basin, Arab language and French are the only local languages which are potentially international. However, the hegemonic trend to English is obvious, but, on the one hand, this language is often reduced to a limited functionality and, on the other hand, as all languages, it conveys a certain way of thinking. It follows therefrom that the real challenge is not "French against English", but "plurilingualism against uniformity". Incidentally, plurilingualism falls within the framework of a real change of linguistic paradigm which, at the beginning of 21st century, has replaced the unilingualism, unilateralist, colonialist logic: the emancipatory, multilateralist logic of plurilingualism. With this in mind international institutions (UNESCO, EU, Council of Europe…) promote knowledge of foreign languages, but underscore also the importance of mother tongue. Regarding French, it implies a renewed conception of the language status but also of the functions which are assigned to. French becomes a shared language or a mediator language because of the values it conveys. This principle turns out to be all the more promising that French, thus conceived, not certainly by its nature but by its history, conveys ethical values (which often, as lexical creation shows, have been firstly designated and defined in French) and has means of expression meeting the needs of res publica. The text of French Constitution is explicit on the subject -French is the language of Republic (not of a territory or a country)-, and makes thus "reference to a specific type of relationship" (Klinkenberg) between language and conception of society. In that respect, Francophonie becomes a major asset for French (Renard, 2011). French constitutes indeed a communication link between acceding countries, but French is also, and first of all, an efficient tool for the development of critical thinking et for the defence of freedoms and humanistic values. Francophonie constitutes henceforth "testimony of solidarity in front of colonial logic […] and right from its birth a subversive idea" (Boutros Boutros-Ghali). It includes a cultural project founded on universal values of a humanism which is respectful of human and social groups rights. This project fuels hopes that the spread of French will encourage the development, the progress of peoples who adopt it.