[ca] El vincle colonial es va trencar entre Mèxic i Espanya a principis del segle XIX, però tots dos països van viure en eixa centúria la revolució liberal, la construcció de l'estat-nació i l'evolució de parlamentarisme liberal creuat de conflictes polítics de diversa índole. El nostre capítol estudia el *desarollo de la premsa i la literatura a Espanya i insisteix que no és possible estudiar-les per separat si es pretén, de veritat, captar el seu desenvolupament, els seus motius i els públics concernits. A diferència de la premsa divuitesca, la premsa que es va gestar durant el procés revolucionari i la que va sorgir a continuació va fer de la literatura una bandera: el romanticisme no era una estètica, sinó la tonalitat d'un canvi històric en profunditat. La premsa va prestar les seues pàgines perquè la literatura cresquera. No va haver-hi autor que no assajara en les seues pàgines; alguns van aconseguir industrialitzar la seua literatura a través del fulletó, pas previ a la novel·la per lliuraments. El vincle va ser tan estret que van sorgir periòdics que van afavorir la poesia, el teatre i la novel·la i va anar en les pàgines dels periòdics que el públic "va aprendre a llegir" la nova literatura i va conèixer als grans fulletonistes -Ayguals de Izco, Fernández i González, Pérez Escrich, Nombela, etc.-, als grans costumistes -Larra, Mesoneros-, als grans dramaturgs -Bretón, Zorrilla, etc.- i fins a eixos realistes -Valera, Galdós, Marró, Blasco- que van aconseguir emancipar la novel·la -sense prescindir del periòdic- i, més encara, convertir l'escriptura en un ofici prou remunerat com per a viure d'ell.

[en] The colonial link between Mexico and Spain was broken at the beginning of the nineteenth century, but both countries experienced in that century the liberal revolution, the construction of the nation-state and the evolution of liberal parliamentarism, which was marked by political conflicts of various kinds. Our chapter studies the development of the press and literature in Spain and insists that it is not possible to study them separately if one really wants to grasp their development, their motives and the publics concerned. Unlike the eighteenth-century press, the press that emerged during the revolutionary process and the press that followed made literature a banner: Romanticism was not an aesthetic, but the tonality of a profound historical change. The press lent its pages to the growth of literature. There was no author who did not essay in its pages; some succeeded in industrialising their literature through the serial, a preliminary step to the serialised novel. The link was so close that newspapers sprang up to sponsor poetry, theatre and novels, and it was in the pages of the newspapers that the public 'learned to read' the new literature and became acquainted with the great folletin writers -Ayguals de Izco, Fernández y González, Pérez Escrich, Nombela, etc.-, the great costumbristas -Larra, Mesoneros-, the great playwrights -Bretón, Zorrilla, etc.- and even those realists -Valera, Galdós, Pardo, Blasco- who managed to emancipate the novel -without dispensing with the newspaper- and, what is more, to turn writing into a sufficiently remunerated profession to make a living from it.