[ca] Resistir-se i renunciar: una assignatura pendent en arquitectura, encara avui. Més enllà de l'univers autoreferencial que determinats angles interpretatius de l'arquitectura actual ocupen, es donen altres visions, més sensibles, que amplien els límits disciplinaris i fracturen els discursos hegemònics; són alternatives, mirades que interpel·len a la realitat com a dimensió social i que són conscients de la importància que el context, en tota la seva amplitud, té a l'hora de projectar. Les línies que segueixen resumeixen alguns titulars inèdits al voltant de l'obra de l'arquitecte Juan Antonio Molina Serrano. Amb ells es pretén verificar, mitjançant l'estudi de la seva activitat professional, l'assertivitat i atenció de l'autor cap al paisatge, la ciutat i l'espai públic. Tres eixos centrals s'analitzen amb aquest objectiu: les intervencions en el paisatge, puntuant escales col·lectives, domèstiques i de servei o infraestructura; les incursions a la ciutat, distingint trobades i filiacions amb les preexistències i la memòria urbana; i les propostes i iniciatives en els carrers i places, que acaben per constituir llocs recuperats i de celebració comunitària. Totes, resum un ideari ètic i projectual. Partint d'una metodologia que té com a marc principal l'exhaustiu estudi dels projectes (memòries, arxiu, entrevistes a l'autor, fonts, etc.) i l'experimentació o acció directa (habitar els edificis i casos d'estudi), es pretén demostrar com el treball de Juan Antonio Molina es desplega i identifica, per sobre de tot, amb una postura: l'escolta de el lloc, el respecte pel genius loci.

[es] Resistirse y renunciar: una asignatura pendiente en arquitectura, aún hoy. Más allá del universo autorreferencial que determinados ángulos interpretativos de la arquitectura actual ocupan, se dan otras visiones, más sensibles, que amplían los límites disciplinares y fracturan los discursos hegemónicos; son alternativas, miradas que interpelan a la realidad como dimensión social y que son conscientes de la importancia que el contexto, en toda su amplitud, tiene a la hora de proyectar. Las líneas que siguen resumen algunos titulares inéditos en torno a la obra del arquitecto Juan Antonio Molina Serrano. Con ellos se pretende verificar, a través del estudio de su actividad profesional, la asertividad y atención del autor hacia el paisaje, la ciudad y el espacio público. Tres ejes centrales se analizan con dicho objetivo: las intervenciones en el paisaje, puntuando escalas colectivas, domésticas y de servicio o infraestructura; las incursiones en la ciudad, distinguiendo encuentros y filiaciones con las preexistencias y la memoria urbana; y las propuestas e iniciativas en las calles y plazas, que terminan por constituir lugares recuperados y de celebración comunitaria. Todas, resumen un ideario ético y proyectual. Partiendo de una metodología que tiene como marco principal el exhaustivo estudio de los proyectos (memorias, archivo, entrevistas al autor, fuentes, etc.) y la experimentación o acción directa (habitar los edificios y casos de estudio), se pretende demostrar cómo el trabajo de Juan Antonio Molina se despliega e identifica, por encima de todo, con una postura: la escucha del lugar, el respeto por el genius loci.