[ca] En un intent per millorar l'eficiència i l'equitat dels sistemes educatius, un nombre creixent de sistemes educatius han adoptat polítiques de rendició de comptes (RdC) basades en el rendiment escolar. Si bé la investigació sobre les reformes de RdC s'ha expandit en les últimes dècades, la literatura existent no adreça en profunditat per què els decisors de polítiques, en contextos tan diversos, opten per la RdC basada en el rendiment a l'hora de reformar els seus sistemes educatius. De manera similar, la comprensió dels mecanismes i condicions sota els quals la RdC genera resultats diferents és limitada. Amb l'objectiu de contribuir a omplir aquests buits en la literatura existent, aquesta tesi doctoral adopta un aproximació multiescalar a l'estudi del desplegament de les polítiques de RdC basades en el rendiment a Noruega, un país nòrdic anteriorment considerat "immune" a aquest fenomen de política globalitzadora. Concretament, la tesi explora com la RdC basada en el rendiment s'adopta, configura i implementa en el sistema educatiu noruec. Per examinar la trajectòria de la RdC a Noruega, l'estui es basa en dues fonts de dades principals; 37 entrevistes en profunditat amb polítics d'alt rang, decisors de polítiques i agents clau de l'educació noruega, així com 4 llibres blancs. A més, per il·lustrar el paper exercit per organitzacions que intercedeixen en el desenvolupament i recontextualització de la RdC, es realitza una anàlisi sistemàtica de 3.046 articles de premsa publicats per 155 diaris regionals i locals noruecs entre 2004-2018. Finalment, per obtenir una comprensió més profunda de com s'interpreten, experimenten i posen en pràctica les demandes de RdC a nivell escolar, he portat a terme entrevistes en profunditat a 23 directors que treballen en escoles primàries públiques de nou municipis urbans. Els resultats destaquen que, a Noruega, la RdC s'ha adoptat i institucionalitzat com una forma d'assegurar els estàndards d'aprenentatge en un sistema educatiu altament descentralitzat. Si bé els factors i les idees de polítiques globals han influït clarament en els processos de disseny de la política, la trajectòria de la RdC a Noruega està determinada simultàniament per les institucions polítiques, el règim de benestar i el sistema educatiu del país, així com pels processos d'implementació de polítiques. Els mitjans de comunicació juguen un paper central en la mediació de l'impacte de la publicació dels resultats de les proves de rendiment; són un mecanisme de pressió clau a l'hora de desencadenar canvis de comportament entre les escoles. L'anàlisi identifica quatre marcs de significat dominants en la cobertura dels mitjans regionals i locals sobre les proves estandarditzades, així com importants diferències en la informació que els mitjans ofereixen sobre rendiment escolar al llarg del temps i entre les diferents localitats. Finalment, els resultats identifiquen patrons de resposta diferents en la forma en què els directors noruecs perceben, interpreten i tradueixen les demandes de RdC. La tesi posa de relleu que la RdC basada en el rendiment promou canvis de comportament a través de la reformulació de les normes i nocions sobre bones pràctiques educatives, i de com els educadors donen sentit als aspectes centrals del seu treball. Al fer-ho, aquesta tesi desafia una premissa central de la investigació sobre la RdC educativa; és a dir, que els incentius extrínsecs i les sancions formen els principals factors explicatius del canvi de comportament impulsat per la RdC. A més, la tesi contribueix a la literatura sobre la RdC educativa en proporcionar evidències empíriques noves sobre un règim de RdC de baixes conseqüències en un entorn educatiu nòrdic, així com en demostrar el valor d'un enfocament multiescalar per comprendre el desplegament de les polítiques de RdC.

[en] In an attempt to raise the performance, efficiency and equity of education systems, performance-based accountability policies have been adopted or strengthened by an increasing number of countries, characterized by highly diverse political institutional regimes, education systems, and levels of economic development. While research interest in accountability reforms has sparked in recent decades, the existing literature remains characterized by an insufficient understanding of why policymakers, in such diverse contexts, turn towards performance-based accountability to reform their education systems, in particular considering the absence of strong evidence regarding the benefits produced by this reform approach. In a similar vein, a limited understanding prevails of the mechanisms and conditions under which performance-based accountability generates particular policy outcomes. With the aim of contributing to filling some of the gaps in the existing literature, this doctoral dissertation adopts a multi-scalar case-study, which scrutinizes the different (but interconnected) scales in the deployment of performance-based accountability policies in Norway, a Nordic country formerly considered 'immune' to this globalizing policy phenomenon. More specifically, the dissertation examines how performance-based accountability, as a global policy for education reform, is adopted, shaped and enacted in the Norwegian education system. In order to examine the trajectory of performance-based accountability in Norway, the analysis relies on two principal data sources; 37 in-depth interviews with top-level politicians, policymakers and education stakeholders, as well as 4 White Papers. Moreover, to shed light on the role played by intermediate bodies in mediating the ways in which accountability plays out in practice, a systematic analysis of 3,046 newspaper articles published by 155 Norwegian regional and local newspapers between 2004-2018 is performed. Finally, to gain a deeper understanding of how accountability demands are interpreted, experienced and put into practice at the school level, the analysis relies on in-depth interviews with 23 school principals working at public, primary schools in nine urban municipalities. The findings highlight how performance-based accountability has been adopted and institutionalized in Norway as a way to secure equity and quality standards in a highly decentralized education system. While global drivers and policy ideas have clearly influenced policy design processes, the trajectory of performance-based accountability in Norway is simultaneously shaped by the country's political institutions, welfare regime, and education system, as well as by policy enactment processes. The media play a key role in mediating the impact of the publication of test results as a key pressure mechanism to elicit the desired behavioral change. The analysis identifies four dominant frames present in regional and local media coverage on standardized testing, as well as important differences in media reporting over time and across localities. Finally, the findings identify distinct response patterns in how Norwegian principals perceive, interpret and translate accountability demands, which range from alignment to accountability expectations to symbolic responses. By highlighting how performance-based accountability can drive behavioral change by reframing norms of good educational practice, and by changing how educators make sense of core aspects of their work, this dissertation challenges a central premise of educational accountability research; i.e. that external incentives and sanctions form the prime explanatory factors of behavioral change instigated by accountability reforms. Moreover, the dissertation contributes to the educational accountability literature by providing novel empirical findings on a lesser documented accountability regime in a Nordic educational setting, as well as by demonstrating the value of a multi-scalar approach to understand the deployment of accountability policies. The dissertation advocates that lowering the stakes forms an insufficient measure to prevent perverse effects from occurring, and calls for the need to re-think current dominant accountability approaches in education.