[ca] El arsènic actualment és un dels 10 productes químics de l'OMS (Organització Mundial de la Salut) de major preocupació pública. Amb un límit recomanat realment baix, 10 ppb, segueix sent un gran perill per a aquells que el consumeixen involuntàriament. Sumat a això la seva detecció en dissolució és bastant complexa i requereix tecniques avançadas. Però hi ha certs mètodes electroquímics que, sota certes condicions i amb el material adequat, poden arribar a obtenir bons resultats. Agafant això com a precedent, es va proposar la idea d'eliminar l'arsènic en dissolució i tractar de determinar-lo. Per dur a terme el projecte es va decidir utilitzar elèctrodes screen printed (SPE) els quals permeten una bona detecció de metalls en dissolució. Addicionalment, aquests elèctrodes permeten ser modificats amb nanopartícules, el qual millora encara mes la qualitat de les mesures. La determinació de l'arsènic es va dur terme mitjançant la voltamperometria de redissolució anòdica de pols diferencial (DPASV), la qual havia sigut provada i contrastada amb anterioritat per a aquest metall. Pel que fa a l'eliminació, es va utilitzar Nanohematita, un òxid de ferro el qual presenta una reacció d'adsorció amb l'arsènic, el que facilita molt el seu posterior filtratge. Una vegada conclosa la reacció d'adsorció es va determinar l'arsènic restant en dissolució mitjançat addició estàndard. Tot i haver dut a terme moltes addicions, no es va determinar amb suficient exactitud les concentracions estudiades. S'ha de destacar que es van realitzar experiments amb agitació i sense, amb la finalitat de comprovar si aquesta afectava a l'adsorció, es va determinar, per tant, que les dissolucions afectades per aquest fenomen físic eliminaven més As(V) que les seves contraparts no agitades. Es va aplicar el procés tant en la detecció com en l'eliminació d'arsènic a una mostra real, d'aigua de l'aixeta "espicada". La detecció no es va poder donar d'una forma exacta ja que les concentracions presents estaven fora del LOD dels elèctrodes, tot i que els seus resultats foren molt similars als obtinguts per la tècnica d'ICP. L'eliminació va presentar els mateixos problemes pel fet que les concentracions de les dissolucions utilitzades estaven més allunyades del LOD. Finalment, s'ha comprovat que un seguiment de l'eliminació de l'arsènic és possible mitjançant els mètodes utilitzats. Tot i així, la seva determinació exacta no ha sigut possible, a causa de les baixes concentracions de les dissolucions.

[es] El arsénico actualmente es uno de los 10 productos químicos de la OMS (Organización Mundial de la Salud) de mayor preocupación pública. Con un límite recomendado realmente bajo, 10 ppb, sigue siendo un gran peligro para aquellos que lo consumen involuntariamente. Sumado a esto,su detección en disolución es bastante compleja y requiere de técnicas avanzadas para ello. Pero hay ciertos métodos electroquímicos que, bajo ciertas condiciones y con el material adecuado, pueden llegar a obtener buenos resultados. Tomando esto como precedente,se propuso la idea de eliminar el arsénico en disolución y tratar de determinarlo. Para llevar a cabo el proyecto se decidió usar electrodos screen printed (SPE) los cuales permiten una buena detección de metales en disolución. Además, estos electrodos permiten ser modificados con nanopartículas, lo que mejora aún más la calidad de las mediciones. La determinación del arsénico se llevó a cabo mediante voltamperometría de redisolución anódica de pulso diferencial (DPASV), la cual había sido probada y contrastada con anterioridad para este metal. Por lo que hace la eliminación, se usó Nanohematita, un óxido de hierro el cual presenta una reacción de adsorción con el arsénico, lo que hace muy fácil su posterior separación por filtraje. Una vez concluida la reacción de adsorción se determinó el resto de arsénico en disolución mediante adición estándar. A pesar de haber llevado a cabo numerosas adiciones, no se determinó con suficiente exactitud las concentraciones estudiadas. Cabe destacar que se realizaron experimentos con y sin agitación, con el fin de comprobar si esta afectaba a la adsorción, se determinó, por tanto, que las disoluciones afectadas por este fenómeno físico eliminaban más As(V) que sus contrapartes no agitadas. Se aplicó el proceso tanto en la detección como en la eliminación de arsénico a una muestra real, de agua de grifo "espicada". La detección no pudo darse de una forma exacta, ya que, las concentraciones presentes estaban fuera del LOD de los electrodos, aunque sus resultados fueron muy similares a los obtenidos por la técnica de ICP. La eliminación presentó los mismos problemas debido a que las concentraciones de las disoluciones utilizadas estaban más alejadas del LOD. Finalmente, se ha comprobado que un seguimiento de la eliminación del arsénico es posible mediante los métodos utilizados. Sin embargo, su determinación exacta no ha sido posible, debido a las bajas concentraciones de las disoluciones.