[ca] L'objectiu d'aquesta tesi es centra en el fenomen del marmor dins la franja nord de la Península Ibèrica entre els segles V i X dC. L'estudi pretén abordar-ho a través de tres eixos principals: teoria i mètode, l'anàlisi de les fonts textuals i de les fonts arqueològiques. En primer terme, es realitza una reflexió conceptual, teòrica i metodològica que sobre el tema. Tot seguit, es porta a terme un estudi historiogràfic que permeti recopilar el conjunt de fonts d'informació disponibles sobre el fenomen del marmor dins l'àmbit mediterrani post-romà. Finalment, s'elabora un catàleg de les peces arqueològiques disponibles i ubicades dins l'àmbit d'estudi analitzat. A partir de la informació recuperada en les fonts textuals i arqueològiques es planteja una reflexió històrica sobre l'explotació, l'ús i la difusió del marmor. Dins l'àmbit de l'explotació es conclou que l'extracció de roques decoratives es troba condicionada, al menys durant l'etapa visigoda, pel vincle d'aquests espais amb determinats focus o tallers d'activitat constructiva o escultòrica. La situació sembla tornar-se més incerta a partir del segle VIII, on les problemàtiques derivades de la datació de les peces i l'absència d'analítiques fiables, condiciona el coneixement del procés extractiu. Pel que fa al seu ús, durant l'etapa visigoda s'ha pogut corroborar una major predisposició en els elements arquitectònics, seguits de l'escultura litúrgica. Per contra, a partir del segle V sembla reduir-se l'escultura decorativa, funerària i els suports epigràfics. Es planteja, a més, una interpretació estètica i simbòlica del marmor condicionada pel vincle entre la qualitat material i la representació de la divinitat. En relació a la difusió d'aquests materials, la majoria de les roques decoratives amb informació fiable no tenen una extensió amplia dins les cronologies estudiades.

[es] El objetivo de esta tesis es abordar el fenómeno del marmor en el mundo postromano del norte peninsular. El estudio coordina tres ejes analíticos: teoría y método, fuentes textuales y fuentes arqueológicas. En primer lugar, se realiza una reflexión conceptual, teórica y metodológica sobre el tema. En segundo lugar, se lleva a cabo un estudio de la historiografía al respecto y se recopilan las fuentes que informan sobre el fenómeno en el ámbito mediterráneo postrromano. Por último, se ha elaborado un catálogo de piezas arqueológicas ubicadas dentro del marco analítico propuesto. A partir de la información recuperada desde las fuentes textuales y arqueológicas se plantea una reflexión histórica sobre la explotación, el uso y la difusión del marmor en la mitad norte de la Península Ibérica entre los siglos V y X. En el ámbito de la explotación se concluye que la extracción de rocas decorativas está condicionada, al menos hasta época visigoda, por el vínculo de dichos espacios extractivos con determinados focos o talleres de actividad edilicia o escultórica. La situación es más incierta a partir del siglo VIII, donde las problemáticas de datación de la mayoría de piezas y la ausencia de analíticas fiables complican el conocimiento del proceso. En relación al uso del marmor se ha podido comprobar que lo más abundante son los elementos arquitectónicos, seguido de la escultura litúrgica, especialmente en época visigoda. Por último, la escultura decorativa, funeraria y los soportes epigráficos se localizan en clara minoría una vez superado el siglo V. Se plantea, además, una interpretación estético-simbólica del marmor determinada por el vínculo entre sus cualidades materiales y la representación de la divinidad. Sobre la difusión de materiales, la mayoría de las rocas decorativas de las que disponemos de información fiable no tienen una extensión muy amplia en las cronologías estudiadas.