[ca] El fenomen lent gravitatòria es dona quan un objecte massiu es troba entre nosaltres i una font emissora. Tal com es descriu en la relativitat general, l'objecte massiu corba l'espaitemps i deflacta els raigs de llum procedents de la font. La deflexió pot produir un increment de la brillantor i múltiples imatges de la font. Per aquest motiu, l'efecte lent gravitatòria s'ha convertit en una eina potent per a estudiar fonts distants però també l'objecte deflector (o lent), ja que la deflexió de la llum dependrà de la seua distribució de massa. Aquesta tesi se centra en l'escenari on un quàsar distant és magnificat per una galàxia o un cúmul de galàxies. Els quàsars s'observen com a fonts puntuals, lluminoses i variables que són el resultat de l'acreció de material al voltant d'un forat negre supermassiu en el centre de la seua galàxia amfitriona. Les condicions físiques i les estructures formades a partir d'aquest procés són encara un objecte de recerca i l'efecte lent gravitatòria es pot emprar per a investigar l'estructura no resolta dels quàsars. En aquesta tesi, presentem un nou model de massa del sistema lent SDSS J1004+4112 on el deflector és un cúmul de galàxies amb un quàsar i altres tres grups de galàxies darrere. Emprant observables produïts per l'efecte lent (posiciones de les imatges, quocients de magnificació i retards temporals) i altres paràmetres mesurats, s'ha pogut restringir el pendent intern de l'halo de matèria fosca del cúmul conjuntament amb altres paràmetres del model. També s'ha trobat una xicoteta separació entre la galàxia més brillant del cúmul i l'halo de matèria fosca així com un cert alineament en la direcció de l'el·lipticitat dels dos components. A més, a partir del model s'ha inferit una estimació per al quart retard temporal que encara manca de determinació observacional. A causa de la compacitat del disc d'acreció del quàsar, objectes de massa estel·lar en la lent principal deflacten els raigs de llum de l'ordre de microsegons d'arc produint canvis en la brillantor de la font. Aquesta variabilitat és independent en cada imatge del quàsar i restant la variabilitat intrínseca (comú però retardada) del quàsar, es pot extraure la variació deguda a l'efecte microlent. Hem estudiat aquest efecte per a SDSS J1004+4112 i hem inferit la grandària del disc d'acreció en la banda fotomètrica r i les fraccions de massa estel·lar del medi intracúmul en les quatre posicions de les imatges del quàsar. La fracció estel·lar a la imatge més brillant és lleugerament major que les expectatives i pot indicar la presència d'una component estel·lar encara sense detectar. Les deflexions degudes a les microlents també desvien el centre de la imatge uns quants microsegons d'arc. En aquest treball, proposem i estudiem la viabilitat de mesurar aquests desplaçaments amb una única observació seleccionant com a referència un component gran del quàsar que no estiga afectat per l'efecte microlent. Estimem les desviacions astromètriques de 79 imatges de quàsars i seleccionem els candidats més adequats per a observar-los amb la següent generació d'instrumentació com HARMONI al ELT.

[en] The phenomenon of gravitational lensing occurs when a massive object is placed between the observer and an emitting source. As described by general relativity, the massive object curves the spacetime and bends the light rays coming from the source. The deflection can produce an increase of the brightness and multiple images of the source. Hence, gravitational lensing has become a powerful tool to study distant sources but also the deflector object (or lens) as the light deflection will depend on its mass distribution. This thesis is focused on the scenario where a distant quasar is lensed by a galaxy or a galaxy cluster. Quasars are observed as point-like time-varying luminous sources which are the result of the material accreted around a supermassive black hole in the center of their host galaxy. The physical conditions and structures formed through this process are still a subject of research and gravitational lensing can be used as a probe to access the unresolved structure of quasars. In this thesis, we present a new mass model of the lens system SDSS J1004+4112 where the deflector is a galaxy cluster with a background quasar and three other groups of background galaxies. Using gravitational lensing observables (image positions, magnification ratios and time delays) and other measured parameters, the inner slope of the dark matter halo of the cluster has been constrained along with the other parameters of the model. A small offset between the Brightest Cluster Galaxy and the dark matter halo is found as well as a certain degree of alignment in the direction of the ellipticity of both components. Also, an estimate for the fourth unmeasured time delay is inferred from the model. Given the compactness of the quasar accretion disk, stellar mass objects in the main lens deflect the light rays on the order of microarcseconds producing changes in the brightness of the source. This variability is independent in each quasar image and by subtracting the common (delayed) quasar intrinsic variability, the microlensing signature can be extracted. We study this signature for SDSS J1004+4112 and we infer the quasar accretion disk size in r-band and the stellar mass fractions of the intracluster medium at the four quasar image positions. The stellar fraction at the brightest image is slightly beyond the expectations and may indicate the presence of an undetected stellar component. The deflections due to the microlenses also deviate the centroid of the image by several microarcseconds. In this work, we propose and study the feasibility to measure these shifts in a single epoch of observations by selecting as a reference a large quasar component not affected by microlensing. We estimate the astrometric shifts of 79 quasar images and select the best suited candidates for observations with the next generation of instrumentation such as HARMONI at the ELT.