[ca] Introducció: Les fractures vertebrals osteoporòtiques (FVO) són cada vegada més comunes en una població envellida, afectada per elevats índexs d'osteoporosi. No obstant això, el maneig òptim d'aquestes fractures continua sent un repte degut a la falta de consens internacional i d'evidència clínica sòlida. Hipòtesi: Es va plantejar que el tractament quirúrgic de les FVO podria ser més eficaç que el tractament conservador en la restauració de l'angle de cifosi regional als 3-6 mesos de la fractura. Objectius: L'objectiu principal va ser comparar l'eficàcia del tractament conservador i quirúrgic en la correcció de l'angle de cifosi regional en pacients amb FVO després de 3-6 mesos de seguiment. A més, es va buscar caracteritzar als pacients amb FVO agudes ingressats en el Servei de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia (COT) de l'Hospital Clínic Universitari de València (HCUV), avaluar l'impacte econòmic dels diferents tractaments, determinar la rellevància de la ressonància magnètica (RM) en el maneig d'aquestes fractures i desenvolupar recomanacions per a optimitzar el diagnòstic i tractament en l'entorn hospitalari. Material i Mètodes: La investigació es va estructurar en tres estudis de cohorts retrospectius: el primer, un estudi descriptiu, va incloure 222 pacients amb FVO agudes ingressats entre abril de 2022 i març de 2023; el segon va comparar la correcció de l'angle de cifosi en 21 pacients tractats conservadorament i 21 tractats quirúrgicament mitjançant fixació percutània (FP) per a FVO agudes dorso-lumbars úniques (T10-L2, tipus OF3-4 segons la classificació AO Spine-DGOU) entre maig de 2020 i març de 2023; i el tercer va avaluar l'impacte de la RM en el diagnòstic i maneig de 205 pacients amb dolor agut que van ingressar per sospita de FVO entre abril de 2022 i març de 2023. Les anàlisis van incloure avaluacions descriptives, bivariants, i la comparació de l'angle de cifosi regional mitjançant una anàlisi de covariància amb re-mostreig bootstrap. Resultats: Dels 222 pacients (mediana d'edat: 78 anys, 79,3% dones), el 13,1% tenia antecedents de FVO i el 35,6% d'altres fractures osteoporòtiques (principalment en húmer proximal, radi distal i maluc), encara que només el 19,4% rebia tractament antiosteoporòtic. La mediana de dolor va ser de 4 dies, generalment després d'una caiguda (71,1%). La prevalença anual va ser del 15,9%, amb un major nombre d'ingressos a l'estiu, i la incidència global de 2,3/1000 persona-any, sent tres vegades major en dones. Les localitzacions més freqüents van ser T12 i L1 (59,5% tipus OF2). El 59,9% presentava fractures en altres nivells (mediana de 2 FVO/pacient). El tractament conservador es va utilitzar en 163 casos (73,4%) i el quirúrgic en 59 (26,6%; vertebroplàstia 13,1%, FP 13,1%, i corporectomia amb FP 0,5%). L'estada hospitalària va ser de 5 dies en el grup conservador i d'11 dies en el quirúrgic (p <0,001). El tractament conservador va mostrar major resolució del dolor (84,9% vs. 66,1%, p=0,004) i menor proporció de noves FVO (3,3% vs. 15,5%, p=0,003). El cost total va ser de 1.170.948,81€, representant un 16,8% del pressupost anual del Servei de COT, amb un cost mitjà per pacient menor en el maneig conservador (3.426,85€ vs. 10.064,44€). No es van trobar diferències significatives en la correcció de l'angle de cifosi regional entre els tractaments (p=0,139). La RM va confirmar el diagnòstic en el 93,7% dels casos, detectant fractures addicionals en el 37,6%, amb un total de 460 FVO (60,7% agudes). A més, es van identificar 3 casos de lesions metastàtiques i 2 d'espondilodiscitis. Conclusions: El tractament quirúrgic no va mostrar superioritat en la correcció de l'angle de cifosi regional respecte al tractament conservador, el qual a més va ser més efectiu en la resolució del dolor i en la reducció de noves fractures, sent també més econòmic. Es recomana implementar un protocol actualitzat per al maneig de FVO en urgències, amb l'objectiu de millorar la qualitat de vida dels pacients i garantir la sostenibilitat del sistema de salut a llarg termini.

[en] Introduction: Osteoporotic vertebral fractures (OVFs) are increasingly common in an aging population with high rates of osteoporosis. However, there is currently a lack of international consensus and solid evidence regarding the optimal management of these fractures. Hypothesis: Surgical treatment of OVFs may yield better results than conservative treatment in restoring the regional kyphosis angle within 3-6 months post-fracture. Objectives: The main objective was to compare the effectiveness of conservative and surgical treatments in correcting the regional kyphosis angle in OVF patients after 3-6 months of follow-up. Additionally, the study aimed to characterize patients with acute OVFs admitted to the Orthopedic Surgery and Traumatology (COT) Department of the University Clinical Hospital of Valencia (HCUV), evaluate the economic impact of the treatments, determine the relevance of magnetic resonance imaging (MRI) in managing these fractures, and develop recommendations to improve the diagnosis and treatment of OVFs in a hospital setting. Materials and Methods: The research was structured into three retrospective cohort studies: the first, a descriptive study, included 222 patients with acute FVO admitted between April, 2022, and March, 2023; the second compared the correction of the kyphosis angle in 21 patients treated conservatively and 21 treated surgically with percutaneous fixation (PF) for single acute thoraco-lumbar FVO (T10-L2, OF3-4 type according to AO Spine-DGOU classification) between May, 2020, and March, 2023; and the third evaluated the impact of MRI on the diagnosis and acute management of 205 patients with acute pain admitted for suspected VCF between April, 2022, and March, 2023. Analyses included descriptive and bivariate assessments, and the comparison of the regional kyphosis angle correction was performed using covariance analysis with bootstrap resampling. Results: Among the 222 patients (median age: 78 years, 79.3% women), 13.1% had a history of OVFs, and 35.6% had other osteoporotic fractures (mainly in the proximal humerus, distal radius, and hip), though only 19.4% received antiosteoporotic treatment. The median pain duration was 4 days, usually following a fall (71.1%). The annual prevalence was 15.9%, with more admissions in summer, and an overall incidence of 2.3/1000 person-years, three times higher in women. The most frequent locations were T12 and L1 (59.5% classified as OF2). Additionally, 59.9% had fractures at other levels (median of 2 OVFs per patient). Conservative treatment was used in 163 cases (73.4%), and surgical treatment in 59 cases (26.6%; vertebroplasty 13.1%, PF 13.1%, and corpectomy with PF 0.5%). Hospital stay was shorter in the conservative group (5 days) compared to the surgical group (11 days, p <0.001). Conservative treatment resulted in greater pain resolution (84.9% vs. 66.1%, p=0.004) and a lower proportion of new OVFs (3.3% vs. 15.5%, p=0.003). The total cost was €1,170,948.81, representing 16.8% of the annual budget of the COT Department, with a lower average cost per patient for conservative management (€3,426.85 vs. €10,064.44). No significant differences were found in the correction of the regional kyphosis angle between the treatments (p=0.139). MRI confirmed the diagnosis in 93.7% of cases and detected additional fractures in 37.6%, totaling 460 OVFs, of which 279 (60.7%) were acute. Additionally, 3 cases of metastatic lesions and 2 cases of spondylodiscitis were identified. Conclusions: Surgical treatment did not show superiority in correcting the regional kyphosis angle compared to conservative treatment, which was more effective in pain resolution and reducing new fractures, and more economical. It is recommended to implement an updated protocol for managing OVFs in emergency settings, aiming to improve patient quality of life and ensure the sustainability of the healthcare system in the long term.