[ca] Els gestos de la parla constitueixen una part essencial dels inicis de la comunicació. Més tard en el desenvolupament, la recerca s'ha focalitzat principalment en el paper que tenen els gestos icònics en la promoció de les habilitats narratives dels nens i nenes. Tanmateix, no s'ha fet gaire recerca sobre els efectes dels gestos no referencials. El principal objectiu d'aquesta tesi doctoral és investigar el rol potenciador dels gestos rítmics no referencials (i. e., moviments rítmics de les mans que estan associats amb la prominència prosòdica en el discurs oral) en el desenvolupament de les habilitats narratives orals dels nens i nenes. Tenint en compte que els gestos rítmics actuen com a marcadors de propietats lingüístiques com el ritme, el focus d'informació o l'estructura del discurs, esperem que aquests gestos puguin ajudar els nens i nenes a organitzar el discurs. Per demostrar aquesta hipòtesi general, aquesta tesi inclou tres estudis empírics ––cadascun descrit en un capítol. L'Estudi 1 és un estudi longitudinal que analitza la parla i els gestos produïts per 45 nens i nenes de 14 a 58 mesos en interaccions naturals amb els seus cuidadors. Els resultats mostren que la producció primerenca de gestos rítmics, en comparació amb la producció de gestos icònics i de gestos de volteig de les mans (i. e., gestos no referencials realitzats girant el canell de la mà), prediu les habilitats narratives posteriors, als 5 anys d'edat. Els altres dos estudis (Estudi 2 i Estudi 3) utilitzen una tasca d'entrenament narratiu entre subjectes amb un disseny pretest–posttest per investigar si els gestos rítmics no referencials poden ser essencials per reforçar el discurs narratiu en un total de 91 nens i nenes de 5 a 6 anys. Mentre que el primer estudi analitza si un entrenament multimodal en què els nens i nenes observen gestos rítmics pot contribuir a millorar les seves produccions narratives en termes d'estructura narrativa, el segon estudi analitza si un entrenament en què es motiva els nens i nenes a produir gestos rítmics ––a diferència de la seva simple observació–– pot tenir els mateixos efectes en termes d'estructura narrativa i fluïdesa del discurs. Els resultats dels dos estudis demostren que els nens i nenes que van observar gestos rítmics durant l'entrenament (Estudi 2) i els nens i nenes que van ser motivats a produir-los (Estudi 3) van mostrar un guany significatiu en la qualitat de les seves produccions narratives posteriors, a diferència dels nens i nenes que van ser exposats a les condicions control. En conjunt, els resultats dels estudis mencionats mostren la importància d'un gest menys estudiat en el desenvolupament del llenguatge dels nens i nenes, i. e., el gest rítmic, i com aquest tipus de gest no referencial té un fort lligam amb el desenvolupament narratiu dels nens i nenes. Mentre que els resultats de l'Estudi 1 demostren el rol predictiu dels gestos rítmics en les habilitats narratives més tardanes dels nens i nenes, els resultats dels Estudis 2 i 3 proven que l'entrenament multimodal amb gestos rítmics pot ajudar a millorar a curt termini les produccions narratives dels nens i nenes. A més, aquests resultats són rellevants no només per entendre el valor de la integració multimodal entre gest i parla en el desenvolupament dels nens i nenes, sinó que també tenen implicacions metodològiques importants per als mestres o logopedes que treballin les habilitats narratives.

[en] Co-speech gestures are children's first path towards communication. Further in development, research has primarily focused on the role of iconic gestures in boosting children's narrative abilities, while less is known about the effects of nonreferential gestures. The main goal of this PhD dissertation is to investigate the scaffolding role of non-referential beat gestures (i.e., rhythmic hand movements that are associated with prosodic prominence in oral discourse) in the development of oral narrative abilities in children. Given the fact that beat gestures act as highlighters of linguistic properties such as rhythm, information focus or discourse structure, we hypothesize that these gestures can help children frame discourse. In order to test this general hypothesis, this thesis includes three empirical studies ––each one described in a separate chapter. Study 1 is a longitudinal study which analyzes the speech and gestures produced by 45 14- to 58-month-old children in naturalistic interactions with their caregivers. Results show that the early production of beats, as opposed to the production of iconic gestures and hand flip gestures (i.e., non-referential gestures performed by turning the wrist of the hand), predicts later narrative abilities at 5 years of age. The other two studies (Study 2 and Study 3) use a between-subjects narrative training task with a pretest–posttest design to investigate whether non-referential beat gestures can be key in bolstering narrative discourse performance in a total of 91 5- to 6-year-old children. While the first study examines whether multimodal training in which children observe beat gestures can contribute to improving their narrative performance in terms of narrative structure, the second study analyzes whether training which encourages children to produce beat gestures ––as opposed to merely observing them–– can have the same effects in terms of narrative structure and fluency. The results of both studies demonstrate that children who observed beat gestures during training (Study 2) and children who were encouraged to produce them (Study 3) showed a significant gain in the quality of their posttest narrative performance as opposed to children who were exposed to the control conditions. Altogether, the results of the abovementioned studies show the importance of a less-studied gesture in children's language development, i.e., beat gesture, and how this type of non-referential gesture has a strong link to children's narrative development. While results from the Study 1 demonstrate the predictive role of beats in children's later narrative abilities, results from Studies 2 and 3 reveal the essential role of training with beat gestures for short-term improvement in children's narrative discourse performance. Moreover, these findings are relevant not only to understand the value of the multimodal integration between gesture and speech in child development, but also have important methodological implications for teachers and speech therapists working on narrative abilities.