[ca] En aquest treball es fa una revisió sobre l'estat de l'art de la millora genètica en vinya (Vitis vinifera), espècie pertanyent a la família Vitaceae. Forma part del gènere botànic Vitis, que conté unes 60 espècies, essent la més coneguda i més cultivada Vitis vinifera. Tot i l'arribada de la fil·loxera (Dactylosphaera vitifoliae) i la importació de patògens Nord-americans, que van provocar una elevada mortalitat entre les vinyes europees, no s'han perdut les diferents espècies silvestres emparentades a Europa, tot i que en el procés van estar en perill d'extinció. Actualment es coneixen unes 10.000 varietats de vinya cultivades, de les quals moltes es conserven en bancs de germoplasma arreu del món. Hi ha molts estudis que mostren que tot i existir un gran nombre de noms designant varietats, es pot estimar que gairebé el 50% de la diversitat estimada són duplicats. Les varietats vinificables més cultivades a nivell mundial són el Cabernet Sauvignon, la Sultanina, el Merlot i el Tempranillo. Aquestes varietats son tradicionals, es a dir, no han sigut obtingudes a partir de programes de millora genètica dirigits. Tot i que en el món de la vinya només s'accepten varietats obtingudes mitjançant mètodes tradicionals, degut a la restrictiva legislació que existeix en el sector del vi, actualment hi ha molta investigació sobre l'ús d'altres tècniques com la mutagènesis, la variació soma-clonal, l'embriogènesi somàtica, l'enginyeria genètica o el CRISPR (Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats). Aquesta última sembla ser la que tindrà un ús més notori en un futur, ja que es la tècnica més nova i amb més precisió per poder editar genèticament 'a la carta'. Principalment, els investigadors es centren en la millora de la resistència a patògens i la millora del raïm per a que aquest tingui millors característiques organolèptiques. Aquest treball presenta un resum de totes les tècniques que s'han fet servir per millorar la vinya, ja sigui només treball experimental sense transferència al sector productiu o treballs que s'han transformat en programes de millora genètica per obtenir varietats que finalment s'han arribat a cultivar.

[en] In this work, a review is conducted on the state of the art of genetic improvement in grapevine (Vitis vinifera), a species belonging to the Vitaceae family. It is part of the botanical genus Vitis, which includes about 60 species, with the most well-known and widely cultivated being Vitis vinifera. Despite the arrival of phylloxera (Dactylosphaera vitifoliae) and the importation of North American pathogens, which caused high mortality among European vines, the different wild species related to Europe have not been lost, although they were at risk of extinction during the process. Currently, about 10,000 cultivated grapevine varieties are known, many of which are preserved in germplasm banks worldwide. There are many studies showing that, despite many names designating varieties, it is estimated that almost 50% of the estimated diversity consists of duplicates. The most widely cultivated wine grape varieties globally are Cabernet Sauvignon, Sultanina, Merlot, and Tempranillo. These varieties are traditional, meaning they have not been obtained through directed genetic improvement programs. Although in the world of grapevines, only varieties obtained through traditional methods are accepted due to restrictive legislation in the wine sector, there is currently a lot of research on the use of other techniques such as mutagenesis, somaclonal variation, somatic embryogenesis, genetic engineering, or CRISPR (Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats). The latter seems to be the one that will have a more prominent role in the future, as it is the newest and most precise technique for genetically editing "on demand." Primarily, researchers focus on improving resistance to pathogens and the organoleptic characteristics of the grapes. This work provides a summary of all the techniques that have been used to improve grapevines, whether only in experimental studies without transfer to the production sector or in genetic improvement programs to obtain varieties that have ultimately been cultivated