[ca] A la malaltia de Pompe, l'acumulació progressiva de glucògen al múscul culmina amb la pèrdua progressiva de fibres musculars i la substitució del teixit muscular per teixit fibro-adipós. La teràpia de reemplaçament enzimàtic (TRE) ha mostrat que és capaç d'estabilitzar la simptomatologia dels pacients, tot i que tot sembla indicar que el deteriorament muscular continua progressant el que porta a l'empitjorament de la força muscular. És evident que necessitem nous marcadors de seguiment que siguin capaços d'identificar canvis a l'estructura muscular que encara no es tradueixen en un canvi en la debilitat muscular. La imatge de ressonància magnètica s' ha establert en els darrers anys com una eina útil en el seguiment de les miopaties hereditàries, com la malaltia de Pompe, ja que és capaç de mostrar canvis en l' estructura muscular, especialment acúmul de greix, abans que es produeixi un impacte en els símptomes dels pacients. En la present tesi doctoral, explorem la utilitat de dues tècniques específiques de ressonància magnètica (seqüència 2 punt-Dixon i la Transferència de Magnetització) per caracteritzar i quantificar el dany als músculs esquelètics de pacients amb malaltia de Pompe d'inici tardà. Als nostres estudis hem observat que la ressonància mostra canvis abans que aquests tinguin un impacte en la funció muscular, per la qual cosa es planteja com una molt bona tècnica per fer el seguiment de la resposta a la TRE dels pacients a la clínica diària, però també a assajos clínics que analitzen l'eficàcia de noves teràpies. En el cas dels pacients pre-simptomàtics, un augment de greix pot indicar que la malaltia muscular ha començat a afectar la capacitat dels músculs dels pacients per regenerar-se i aquests estan degenerant, donant pas a la pèrdua de fibres musculars i augment de fracció grassa. Aquestes dades suggereixen que la tècnica de Dixon pot ser útil tant en la clínica diària com en els estudis d'història natural o en assajos clínics en pacients amb malaltia de Pompe. La segona tècnica de ressonància magnètica utilitzada en aquesta tesi va ser la transferència de magnetització (TM) per tal d'estudiar els canvis estructurals que podrien estar relacionats amb l'acumulació de glucògen en el muscle d'aquests pacients. Hem observat que existeix una correlació negativa entre la fracció grassa i la TM, és a dir a major contingut gras menor TM, la qual cosa confirma que la massa grassa té un menor nombre de macromolècules, a diferència del múscul esquelètic que té una gran quantitat de proteïnes que formen part de l'estructura sarcomèrica. Aquestes dades suggereixen que la TM és útil per detectar pèrdua de massa muscular en els pacients amb malaltia de Pompe. Conseqüentment, hem evidenciat una correlació significativa entre la TM i els resultats de les proves funcionals, demostrant que aquesta tècnica podria ser útil en el seguiment dels pacients amb aquesta malaltia.

[en] In Pompe disease, the progressive accumulation of glycogen in the muscle culminates in the progressive loss of muscle fibers and the replacement of muscle tissue with fibro-adipose tissue. Enzyme replacement therapy (ERT) is able to stabilize patients' symptomatology, although it seems that muscle deterioration continues to progress leading to worsening muscle strength. We need new follow-up markers that can identify changes in muscle structure that do not yet translate into a change in muscle weakness. Magnetic resonance imaging has been established in recent years as a useful tool in the follow-up of hereditary myopathies, such as Pompe disease, as it can show changes in muscle structure, especially fat accumulation before there is an impact on patients' symptoms. In the present dissertation, we explored the usefulness of two specific MRI techniques (2-point-Dixon sequence and Magnetization Transfer) to characterize and quantify skeletal muscle damage in patients with late-onset Pompe disease. In our studies we have observed that MRI shows changes before they have an impact on muscle function, making it a very good technique for monitoring the response to ERT of patients in daily clinical practice, but also in clinical trials analyzing the efficacy of new therapies. In the case of pre-symptomatic patients, an increase in fat may indicate that the muscle disease has started to affect the ability of the patient's muscles to regenerate and they are degenerating, giving way to loss of muscle fibers and an increase in fat fraction. These data suggest that Dixon's technique may be useful both in daily clinical practice and in natural history studies or clinical trials in patients with Pompe disease. The second MRI technique used in this thesis was magnetization transfer (MT) to study structural changes that could be related to glycogen accumulation in the muscle of these patients. We have observed that there is a negative correlation between fat fraction and MT, i.e. the higher the fat content the lower the MT, which confirms that fat mass has a lower number of macromolecules, unlike skeletal muscle which has a large amount of proteins that are part of the sarcomeric structure. These data suggest that MT is useful for detecting muscle mass loss in patients with Pompe disease. Consequently, we have evidenced a significant correlation between MT and functional test results, demonstrating that this technique could be useful in the follow-up of patients with this disease.