[ca] La sostenibilitat, entesa com a equilibri entre desenvolupament econòmic, equitat social i conservació ambiental, es reflecteix a l'Agenda 2030 i als seus 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS). L'Educació per al Desenvolupament Sostenible (EDS), promoguda per la UNESCO, cerca capacitar les persones per prendre decisions responsables, fomentant el respecte pel medi ambient i la diversitat. En aquest marc, l'Educació Ambiental per a la Sostenibilitat (EAS) proposa un canvi cultural mitjançant eines que harmonitzen el creixement econòmic, la inclusió social i la protecció ambiental. Aquest enfocament holístic integra dimensions ecològiques, socials i econòmiques i promou l'aprenentatge experiencial i la col·laboració comunitària. La integració de la sostenibilitat al sistema educatiu, a més, té un paper fonamental en la consecució dels Objectius de Desenvolupament Sostenible. En el sistema escolar italià, en particular, la Llei núm. 92/2019 regula els temes relacionats amb l'Educació Ambiental per a la Sostenibilitat, juntament amb els relatius a la Constitució, el Dret i la Solidaritat i la Ciutadania Digital, assignant-los a l'ensenyament de l'assignatura Educació Cívica. Tot i això, encara que l'assignatura d'Educació Cívica inclou continguts relacionats amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS), la seva posada en pràctica planteja importants dificultats. De fet, en general, la formació del professorat i els recursos de què disposa solen ser inadequats per abordar eficaçment aquest tema, i les dificultats s'amplifiquen encara més a les regions on les qüestions socioeconòmiques, mediambientals i culturals fan que l'aplicació siga encara més complexa. La investigació d'aquesta tesi es va realitzar a l'Istituto Comprensivo Mazzarino, Sicília, un entorn rural amb alta vulnerabilitat socioeconòmica. Es va implementar un model d'Ecoescoles amb accions participatives com la formació d'un Eco-Comitè, diagnòstic ambiental, activitats de reciclatge i estalvi energètic i esdeveniments comunitaris. Pel que fa a la metodologia de la recerca, l'estudi combina mètodes qualitatius i quantitatius, incloent-hi un qüestionari pre-test i un de post-test elaborats ad hoc, un Projecte Formatiu realitzat al centre educatiu i un Grup Focal amb representants d'equips directius de centres educatius sicilians respecte a l'impacte de la matèria dEducació Cívica. El qüestionari pre-test s'utilitza per mesurar el coneixement, les competències i les accions dels i les participants (alumnat de primària i de secundària, professorat i famílies del centre) al voltant de les Bones Pràctiques Ambientals. El Projecte Formatiu comprèn un grup d'accions vinculades al model d'Escoescoles que s'analitzen respecte a les Bones Pràctiques Ambientals, amb el qüestionari post-test. Aquest disseny no només permet mesurar els resultats, sinó també capturar les experiències i els aprenentatges de les persones participants, oferint una visió integral del procés i el seu potencial transformador. L'anàlisi estadística dels resultats del qüestionari pre-test va mostrar un coneixement limitat sobre sostenibilitat, especialment entre l'alumnat i les famílies. Després de la implementació del Projecte, els resultats del qüestionari post-test van reflectir millores significatives en el coneixement i les actituds envers les pràctiques sostenibles. A més a més, es van observar canvis positius en el compromís de les famílies amb activitats sostenibles. El professorat va desenvolupar competències per integrar l'Educació Ambiental per a la Sostenibilitat al seu ensenyament, i la comunitat escolar va mostrar més cohesió i disposició per treballar en equip cap a objectius comuns. El Grup Focal va evidenciar la falta de formació del professorat en l'àmbit de l'EAS. El projecte desenvolupat a l'Istituto Comprensivo Mazzarino mostra que l'Educació Ambiental per a la Sostenibilitat no només contribueix al desenvolupament personal de l'alumnat, sinó que també enforteix la cohesió social i prepara les noves generacions per enfrontar els reptes ambientals del futur. Integrar enfocaments com les Bones Pràctiques Ambientals, l'educació a l'aire lliure i la planificació participativa no sols enriqueix l'aprenentatge, sinó que també empodera les comunitats per enfrontar els desafiaments globals. En connectar l'alumnat amb el seu entorn i promoure la col·laboració entre tots els actors, aquestes estratègies enforteixen l'aprenentatge i la cohesió social. No obstant això, l'estudi també assenyala desafiaments, com la necessitat de més suport institucional per replicar el model en altres contextos i garantir-ne la sostenibilitat a llarg termini.

[es] La sostenibilidad, entendida como equilibrio entre desarrollo económico, equidad social y conservación ambiental, se refleja en la Agenda 2030 y sus 17 Objetivos de Desarrollo Sostenible (ODS). La Educación para el Desarrollo Sostenible (EDS), promovida por la UNESCO, busca capacitar a las personas para tomar decisiones responsables, fomentando el respeto por el medioambiente y la diversidad. En este marco, la Educación Ambiental para la Sostenibilidad (EAS) propone un cambio cultural mediante herramientas que armonicen el crecimiento económico, la inclusión social y la protección ambiental. Este enfoque holístico integra dimensiones ecológicas, sociales y económicas, promoviendo el aprendizaje experiencial y la colaboración comunitaria. La integración de la sostenibilidad en el sistema educativo, además, desempeña un papel fundamental en la consecución de los Objetivos de Desarrollo Sostenible. En el sistema escolar italiano, en particular, la Ley n° 92/2019 regula los temas relacionados con la Educación Ambiental para la Sostenibilidad, junto con los relativos a la Constitución, el Derecho y la Solidaridad y la Ciudadanía Digital, asignándolos a la enseñanza de la asignatura Educación Cívica. Sin embargo, aunque la asignatura de Educación Cívica incluye contenidos relacionados con los Objetivos de Desarrollo Sostenible (ODS), su puesta en práctica plantea importantes dificultades. De hecho, en general, la formación del profesorado y los recursos de que dispone suelen ser inadecuados para abordar eficazmente este tema, y las dificultades se amplifican aún más en las regiones en las que las cuestiones socioeconómicas, medioambientales y culturales hacen que la aplicación sea aún más compleja. La investigación de esta tesis se realizó en el Istituto Comprensivo Mazzarino, Sicilia, un entorno rural con alta vulnerabilidad socioeconómica. Se implementó un modelo de Ecoescuelas con acciones participativas como la formación de un Eco-Comité, diagnóstico ambiental, actividades de reciclaje y ahorro energético, y eventos comunitarios. Respecto a la metodología de la investigación, el estudio combina métodos cualitativos y cuantitativos, incluyendo un cuestionario pre-test y uno post-test elaborados ad hoc, un Proyecto Formativo realizado en el centro educativo y un Grupo Focal con representantes de equipos directivos de centros educativos sicilianos respecto al impacto de la materia de Educación Cívica. El cuestionario pre-test se utiliza para medir el conocimiento, las competencias y las acciones de los y las participantes (alumnado de primaria y de secundaria, profesorado y familias del centro) en torno a las Buenas Prácticas Ambientales. El Proyecto Formativo comprende un grupo de acciones vinculadas al modelo de Ecoescuelas que se analizan respecto a las Buenas Prácticas Ambientales, con el cuestionario pos-test. Este diseño no solo permite medir los resultados, sino también capturar las experiencias y aprendizajes de las personas participantes, ofreciendo una visión integral del proceso y su potencial transformador. El análisis estadístico de los resultados del cuestionario pre-test mostraron un conocimiento limitado sobre sostenibilidad, especialmente entre el alumnado y las familias. Tras la implementación del Proyecto, los resultados del cuestionario post-test reflejaron mejoras significativas en el conocimiento y las actitudes hacia las prácticas sostenibles. Además, se observaron cambios positivos en el compromiso de las familias con actividades sostenibles. El profesorado desarrolló competencias para integrar la Educación Ambiental para la Sostenibilidad en su enseñanza, y la comunidad escolar mostró mayor cohesión y disposición para trabajar en equipo hacia objetivos comunes. El Grupo Focal evidenció la falta de formación del profesorado en el ámbito de la EAS. El proyecto desarrollado en el Istituto Comprensivo Mazzarino muestra que la Educación Ambiental para la Sostenibilidad no solo contribuye al desarrollo personal del alumnado, sino que también fortalece la cohesión social y prepara a las nuevas generaciones para enfrentar los retos ambientales del futuro. Integrar enfoques como las Buenas Prácticas Ambientales, la educación al aire libre y la planificación participativa no solo enriquece el aprendizaje, sino que también empodera a las comunidades para enfrentar los desafíos globales. Al conectar al alumnado con su entorno y promover la colaboración entre todos los actores, estas estrategias fortalecen tanto el aprendizaje como la cohesión social. Sin embargo, el estudio también señala desafíos, como la necesidad de mayor apoyo institucional para replicar el modelo en otros contextos y garantizar su sostenibilidad a largo plazo.