BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Les ciutats s'han constituït i reconstituït en un procés dinàmic complex. Al llarg del segle xx i principis del segle xxi de forma hiperaccelerada. Aquest procés incideix en les formes de vida humana i les formes de vida humana determinen al seu torn els processos d'acceleració urbana i les seues implicacions en els ecosistemes. Tant la complexitat del tramat d'accions associades a l'urbà, com ara l'hegemonia dels models basats en les economies de mercat, el principal tret de les quals és el sobreconsum d'energies i matèries, resulten en un estat d'afectació a la terra sense precedent. Des de la proposta dels models elementals d'oposició camp-ciutat (Echeverría) i el concepte d'economies-món (Braudel) reprès pel mateix Echeverría, en aquest article es realitza una aproximació a la ciutat contemporània com a dispositiu específic i propi de l'actual economia-món globalitzada dominant. En aquesta es concentren també les múltiples possibilitats de reorganització social que apunten altres formes creatives i col·lectives de fer i pensar la ciutat, que poden ser recolzades i accelerades per pràctiques artístiques obertes que no participen de l'obtenció de rendes de monopoli (Harvey), forma inherent als mecanismes neoliberals de reproducció urbana.

[es] Las ciudades se han constituido y reconstituido en un proceso dinámico complejo. A lo largo del siglo xx y principios del siglo xxi de forma hiperacelerada. Ese proceso incide en las formas de vida humana y las formas de vida humana determinan a su vez los procesos de aceleración urbana y sus implicaciones en los ecosistemas. Tanto la complejidad del tramado de acciones asociadas a lo urbano, como la hegemonía de los modelos basados en las economías de mercado, cuyo principal rasgo es sobreconsumo de energías y materias, resultan en un estado de afectación a la tierra sin precedente. Desde la propuesta de los modelos elementales de oposición campo-ciudad (Echeverría) y el concepto de economías-mundo (Braudel) retomado por el propio Echeverría, en este artículo se realiza una aproximación a la ciudad contemporánea como dispositivo específico y propio de la actual economía-mundo globalizada dominante. En ella se concentran también las múltiples posibilidades de reorganización social que apuntan a otras formas creativas y colectivas de hacer y pensar la ciudad, que pueden ser apoyadas y aceleradas por prácticas artísticas abiertas que no participen de la obtención de rentas de monopolio (Harvey), forma inherente a los mecanismos neoliberales de reproducción urbana.
[ca] Aquest article analitza la lluita del primer Conservatori de Música de Castelló per aconseguir l'oficialitat del centre i tots els problemes i entrebancs que es va trobar en aquest procés (dificultat per aconseguir subvencions, oposició de part dels músics de la ciutat, circumstancies de l'època, interessos polítics...).

[es] Este artículo analiza la lucha del primer Conservatorio de Música de Castellón para conseguir la oficialidad del centro y todos los problemas que se encontró en este proceso (dificultades para conseguir subvenciones, oposición de parte de los músicos de la ciudad, circunstancias de la época, intereses políticos...).
[ca] Este article analitza les perspectives dels estudiants sobre els reptes que planteja el primer contacte amb la metodologia pedagògica que utilitza l'anglès com a mitjà d'instrucció en l'ensenyament superior. La investigació es va realitzar amb un grup d'estudiants que no han tingut experiència previa amb l'ensenyament monolingüe en anglès. El cas que s'estudia es basa en dos assignatures d'Estudis Culturals Anglesos del Programa d'Estudis Anglesos d'una universitat espanyola i s'impartix en un entorn d'immersió lingüística total. Es va animar els estudiants a prendre responsabilitat del seu procés d'aprenentatge activant la seua consciència metacognitiva i metalingüística, així com a avaluar-lo críticament. En un punt intermedi entre l'anglés com a llengua estrangera (EFL), l'anglés per a fins específics (ESP) i l'anglés amb fins acadèmics (EAP), les especificitats d'estos cursos que inclouen contingut lingüístic i no lingüístic aclareixen els procediments pedagògics utilitzats pels cursos de formació dels departaments d'Estudis Anglesos, objectius dels quals és convertir els estudiants de grau en lingüistes i filòlegs experts i maximitzar la seua competència comunicativa en l'anglés acadèmic.

[es] Este artículo analiza las perspectivas de los estudiantes sobre los retos que plantea su primer contacto con la metodología pedagógica del inglés como medio de instrucción en la enseñanza superior. La investigación se realizó con un grupo de estudiantes sin experiencia previa en la enseñanza monolingüe del inglés. El caso estudiado se basa en dos asignaturas de Estudios Culturales Ingleses del Programa de Estudios Ingleses de una universidad española y se imparte en un entorno de aprendizaje de inmersión lingüística absoluta. Activando su conciencia metacognitiva y metalingüística, se animó a los estudiantes a responsabilizarse de su proceso de aprendizaje y a evaluarlo críticamente. Situadas en la intersección del inglés como lengua extranjera (EFL), inglés con fines específicos (ESP) e inglés con fines académicos (EAP), las especificidades de estos cursos que comprenden contenidos lingüísticos y no lingüísticos arrojan luz sobre los procedimientos de enseñanza empleados en los programas de formación de los departamentos de inglés, cuyos objetivos son convertir a los estudiantes universitarios en lingüistas y filólogos expertos y maximizar su competencia comunicativa en inglés académico.
[ca] Amb l'anunciat comiat de les Dominiques i els Carmelites, Borriana tanca una etapa iniciada a finals del segle xix. Aquella eclosió d'esperit religiós, que durant dècades va impregnar tota la societat borrianenca, s'ha anat diluint, amb el pas dels anys, fins a desaparéixer, si exceptuem aquells ordes religiosos encara vinculats al món de l'educació, com les Mares de la Consolació o els Salesians. Ací han quedat els convents, a l'entorn dels quals es van estructurar importants barris de la nostra ciutat, com a testimonis d'una època en què el clero i els ordes religiosos tenien un destacat paper en la vida local. Mostra de la decadència, i com a punt final, va ser el trasllat de les restes mortals de les monges dominiques que descansaven en el cementeri del convent, fins al cementeri municipal, el passat 13 de març de 2020, en presència de la priora del convent, Sor María Enriqueta Porcar, i de l'advocat de la Federació dominica, Jesús Gil Martínez.

[es] Con la anunciada despedida de las Dominicas y los Carmelitas, Borriana cierra una etapa iniciada a finales del siglo xix. Aquella eclosión de espíritu religioso, que durante décadas impregnó a toda la sociedad burrianense, se ha ido diluyendo, con el paso de los años, hasta desaparecer, si exceptuamos aquellas órdenes religiosas vinculadas aún al mundo de la educación, como las Madres de la Consolación o los Salesianos. Aquí han quedado los conventos, alrededor de los cuales se estructuraron importantes barrios de nuestra ciudad, como testimonio de una época en la que el clero y las órdenes religiosas tenían un destacado papel en la vida local. Muestra de la decadencia, y como punto final, tuvimos el traslado de los restos mortales de las monjas dominicas que descansaban en el cementerio del convento, hasta el cementerio municipal, el pasado 13 de marzo de 2020, en presencia de la priora del convento, Sor María Enriqueta Porcar, y del abogado de la Federación dominica, Jesús Gil Martínez
[ca] El text reflexiona sobre la profunditat i extensió de la crisi democràtica, tant en els processos de representació formal com en la desaparició de l'autonomia real decisòria en les institucions. Responent a aquesta crisi, es desenvolupen dues propostes regeneratives. Una del mateix procés representatiu. Una altra, considerant insuficient l'anterior, consistent a introduir altres espais de democràcia.

[es] El texto reflexiona sobre la profundidad y extensión de la crisis democrática, tanto en los procesos de representación formal como en la desaparición de la autonomía real decisoria en las instituciones. Respondiendo a esta crisis, se desarrollan dos propuestas regenerativas. Una del mismo proceso representativo. Otra, considerando insuficiente la anterior, consistente en introducir otros espacios de democracia.
[ca] El treball fi de màster que es presenta a continuació mostra en primer lloc una investigació teòrica sobre el trastorn de l'espectre autista. Dins d'aquesta recopilació d'informació es detecten les característiques principals per poder diagnosticar TEA, la seva etiologia i comorbitat amb altres patologies. A més a més, incideix en les relacions socials i la socialització dels xiquets amb aquest trastorn, així com la influència que presenta el desenvolupament de la teoria de la ment per a la interacció social i la resolució dels judicis morals que apareixen dia a dia. La segona part del treball es caracteritza per l'estudi d'un cas concret. Aquest estudi és troba dividit en tres apartats, la preintervenció en la que s'analitza informació objectiva a través de proves estandarditzades i diferents6 materials, amb la finalitat d'obtenir la necessitat concreta del menor. El segon apartat, es coneix com a la intervenció, es focalitza l'atenció en l'execució de diverses activitats que tinguin per fi disminuir la conducta disruptiva del menor, per a dur-ho a terme es creen sessions relacionades amb històries morals i emocions. Finalment, la tercera part es tracta d'analitzar els canvis en el menor, on es triangula la informació i es recullen dades de forma exhaustiva. Amb aquest document es facilita una proposta educativa eficaç per a modificar la conducta disruptiva d'un cas concret de TEA, encara que, existeixen diverses limitacions que han de contar en futures línies d'investigació.

[es] El trabajo fin de máster que se presenta a continuación muestra en primer lugar una investigación teórica acerca del trastorno de espectro autista. En dicha recopilación de información se detectan las características principales para poder diagnosticar TEA, su etiología y comorbidad con otras patologías. Además, se incide en las relaciones sociales y la socialización de los niños con dicho trastorno, así como la influencia que presenta el desarrollo de la teoría de la mente para la interacción social y la resolución de los juicios morales que se dan en el día a día. La segunda parte del trabajo se caracteriza por el estudio de un caso concreto. Este estudio se divide en tres apartados, la preintervención, en la cual se analiza información objetiva a través de pruebas estandarizadas y diferentes materiales, con el fin de obtener la necesidad concreta del menor. El segundo apartado, se conoce como la intervención, se focaliza la atención en la ejecución de diversas actividades que tengan como fin disminuir la conducta disruptiva del menor, para ello se crean sesiones relacionadas con historias morales y emociones. Finalmente, el tercer apartado se basa en analizar los cambios en el menor, se pretende triangular la información y recoger datos de manera exhaustiva. Con este documento se facilita una propuesta educativa eficaz para modificar la conducta disruptiva de un caso concreto de TEA, sin embargo, existen ciertas limitaciones que requieren de futuras líneas de investigación.
[ca] L'art escultòric urbà per antonomàsia ha estat sempre el monument, amb el qual hem conviscut a les ciutats de manera desigual però constant. Les transformacions polítiques i culturals afecten no sols la producció de nous monuments commemoratius sinó també a la percepció dels ja existents. Els ajustos que en la contemporaneïtat s'han anat fent de les temàtiques, formats i processos monumentals ens han portat a qüestionar la seua forma i la seua funció, així com el seu emplaçament encara que convisquem amb el retorn dels antics models figuratius. D'altra banda, contemplem processos de dissolució del monument en altres formes relacionals més concordes amb la democràcia, derivant cap a la participació. Per tot això, resulta pertinent realitzar una reflexió sobre el possible paper de la commemoració en la nostra societat, així com sobre la consagració o desaparició dels espais públics associada a processos tant especulatius com democratitzadors.

[es] El arte escultórico urbano por antonomasia ha sido siempre el monumento, con el que hemos convivido en las ciudades de forma desigual pero constante. Las transformaciones políticas y culturales afectan no sólo a la producción de nuevos monumentos conmemorativos sino también a la percepción de los ya existentes. Los ajustes que en la contemporaneidad se han ido haciendo de las temáticas, formatos y procesos monumentales nos han llevado a cuestionar su forma y su función, así como su emplazamiento aunque convivamos con el retorno de los antiguos modelos figurativos. Por otro lado, contemplamos procesos de disolución del monumento en otras formas relacionales más acordes con la democracia, derivando hacia la participación. Por todo ello, resulta pertinente realizar una reflexión sobre el posible papel de la conmemoración en nuestra sociedad, así como sobre la consagración o desaparición de los espacios públicos asociada a procesos tanto especulativos como democratizadores.
[ca] La igualtat entre sexes és un requisit fonamental per al desenvolupament sostenible que només es pot garantir amb la incorporació del mainstreaming de gènere en les polítiques dirigides a aquest efecte. Davant el fenomen creixent de la urbanització, la dimensió urbana del desenvolupament sostenible requereix especial atenció, tant per la seva transversalitat —perquè inclou les tres dimensions del desenvolupament sostenible— com pel seu impacte —per l'efecte motor de les ciutats a escala global—. Avançar en la incorporació de la perspectiva de gènere en les polítiques de planificació urbana no només suposa donar respostes a canvis necessaris en l'àmbit local, sinó que els beneficis poden arribar a l'escala global i tots els eixos sobre els quals s'articula el desenvolupament sostenible. D'altra banda, vincular la igualtat entre homes i dones al desenvolupament sostenible i aprofitar la inèrcia de les grans agendes internacionals, pot ajudar a vèncer les importants resistències que el gènere té per accedir i consolidar-se dins de la política de planificació urbana. Aquest text aprofundeix en la interrelació entre igualtat, planificació urbana i desenvolupament sostenible a través d'un recorregut per l'evolució conjunta que han experimentat aquestes tres qüestions en les principals agendes de les Nacions Unides, des d'Estocolm 1972 fins a Quito 2016.

[es] La igualdad entre sexos es un requisito fundamental para el desarrollo sostenible que sólo puede garantizarse con la incorporación del mainstreaming de género en las políticas dirigidas a tal efecto. Ante el fenómeno creciente de la urbanización, la dimensión urbana del desarrollo sostenible requiere especial atención, tanto por su transversalidad —porque incluye las tres dimensiones del desarrollo sostenible— como por su impacto —por el efecto motor de las ciudades a escala global—. Avanzar en la incorporación de la perspectiva de género en las políticas de planificación urbana no sólo supone dar respuestas a cambios necesarios en el ámbito local, sino que los beneficios pueden alcanzar la escala global y todos los ejes sobre los que se articula el desarrollo sostenible. Por otro lado, vincular la igualdad entre hombres y mujeres al desarrollo sostenible y aprovechar la inercia de las grandes agendas internacionales, puede ayudar a vencer las importantes resistencias que el género tiene para acceder y consolidarse dentro de la política de planificación urbana. Este texto ahonda en la interrelación entre igualdad, planificación urbana y desarrollo sostenible a través de un recorrido por la evolución conjunta que han experimentado estas tres cuestiones en las principales agendas de las Naciones Unidas, desde Estocolmo 1972 hasta Quito 2016.
[ca] Teresa Mañé Miravent (Cubelles, 1865-Perpinyà, 1939) va veure en la pedagogia i l'educació un procés dinàmic i transformador capaç de trencar amb les barreres imposades per la societat i obrir camí així a l'emancipació personal i col·lectiva. Al llarg d'aquest article, a l'entreacte dels segles XIX i XX, es pretén observar i analitzar quina va ser la transcendència i transnacionalització de les seves idees, evidenciant com la mar es presenta com element clau en l'evolució i transformació ideològica, i en quelcom necessari per a entendre la seva trajectòria vital. Per fer-ho, se situarà com va arribar a convertir-se en un personatge cabdal i es presentarà la seva rellevància a través de les dues etapes de La Revista Blanca (1898-1905 i 1923-1939). Com directora d'aquesta publicació, va afavorir l'intercanvi editorial entre diversos indrets del món, sobretot del Mediterrani i de l'Atlàntic.

[es] Teresa Mañé Miravent (Cubelles, 1865-Perpiñán, 1939) vio en la pedagogía y la educación un proceso dinámico y transformador capaz de romper con las barreras impuestas por la sociedad y abrir camino así a la emancipación personal y colectiva. A lo largo de este artículo, al entreacto de los siglos XIX y XX, se pretende observar y analizar cual fue la trascendencia y transnacionalitzación de sus ideas, evidenciando como el mar se presenta como elemento clave en la evolución y transformación ideológica, y en algo necesario para entender su trayectoria vital. Para hacerlo, se situará como llegó a convertirse en un personaje capital y se presentará su relevancia a través de las dos etapas de La Revista Blanca (1898-1905 y 1923-1939). Como directora de esta publicación, favoreció el intercambio editorial entre varios lugares del mundo, especialmente del Mediterráneo y del Atlántico.
[ca] En aquest article s'analitzen les opinions que el jurista valencià Pere Belluga va exposar en la seua obra Speculum principis sobre alguns dels principals comentadors de la doctrina foral valenciana baixmedieval, com ara Guillem Jàfer el Vell, Gener Rabassa el Fill o Joan Mercader. En general, s'observa una manca d'atenció i un menyspreu generalitzat sobre tots ells, en consonància amb els punts de vista culturals i jurídics de Belluga, vinculats a altres autors del dret comú italians i francesos i els nous corrents humanistes del segle xv .

[es] En este artículo se analizan las opiniones que el jurista valenciano Pere Belluga expuso en su obra Speculum principis sobre algunos de los principales comentadores de la doctrina foral valenciana bajomedieval, como por ejemplo Guillem Jàfer el Viejo, Gener Rabassa el Hijo o Joan Mercader. En general, se observa una falta de atención i un menosprecio generalizado sobre todos ellos, en consonancia con los puntos de vista culturales y jurídicos de Belluga, vinculados a autores del derecho común italianos y franceses i a las nuevas corrientes humanistas del siglo xv .
[ca] El present article proposa la definició del concepte de human building com una actitud davant l'arquitectura, l'urbanisme i el disseny que implica que, com a professionals som, abans que res, persones que construïm espais per i amb les persones.A través de l'anàlisi a posteriori de les experiències i treball de camp recollit per l'autora com a arquitecta, cooperant i ensenyant en tres continents i en sis casos d'estudi, es planteja com pot l'actitud davant la professió tenir un impacte eco-social sobre la realitat que es construeix. S'observa el significat de viure i treballar per i amb les persones, els components de l'actitud i processos participatius. Aquests processos van incloure: construcció comunitària, tècniques adequades per a qualsevol edat i gènere, ús de materials naturals i tècniques vernacles, gestió de projectes orientada a persones, dret a la ciutat i als assentaments rurals, apropiació de les tècniques constructives (bellesa i identitat) i transferència tecnològica. Es conclou que en els casos d'estudi l'empatia i l'esbarjo van facilitar la confiança en les negociacions, els acords i la coherència davant els compromisos. Aquestes decisions participatives van potenciar l'apropiació dels processos. Es proposa replicar els resultats en tant que en els casos analitzats, les persones i ecosistemes es van veure beneficiats, prenent l'actitud com a element horitzontal que connecta un món complex per fer els assentaments humans més humans.

[es] El presente artículo propone la definición del concepto de human building como una actitud frente a la arquitectura, el urbanismo y el diseño que implica que, como profesionales somos, ante todo, personas que construimos espacios para y con las personas. A través del análisis a posteriori de las experiencias y trabajo de campo recogido por la autora como arquitecta, cooperante y enseñante en tres continentes y en seis casos de estudio, se plantea cómo puede la actitud ante la profesión tener un impacto eco-social sobre la realidad que se construye. Se observa el significado de vivir y trabajar para y con las personas, los componentes de la actitud y procesos participativos. Dichos procesos incluyeron: construcción comunitaria, técnicas adecuadas para cualquier edad y género, uso de materiales naturales y técnicas vernáculas, gestión de proyectos orientada a personas, derecho a la ciudad y a los asentamientos rurales, apropiación de las técnicas constructivas (belleza e identidad) y transferencia tecnológica. Se concluye que en los casos de estudio la empatía y el disfrute facilitaron la confianza en las negociaciones, los acuerdos y la coherencia ante los compromisos. Esas decisiones participativas potenciaron la apropiación de los procesos. Se propone replicar los resultados en tanto que en los casos analizados, las personas y ecosistemas se vieron beneficiados, tomando la actitud como elemento horizontal que conecta un mundo complejo para hacer los asentamientos humanos más humanos.
[ca] L'existència de la cultura popular va ser comú en tota l'Europa Moderna, si bé en aquest treball s'aprofundeix en l'àmbit espanyol. Nombrossos intel·lectuals s'han centrat en definir què és la cultura popular, iniciant així un debat pe'l que fa al concepte de la mateixa, la manera d'estudiar-la, com s'estructura i en quina mesura difereix de l'anomenada cultura de les elits. Tot i aquesta distinció, queda palès que les classes populars i les classes dirigents han conviscut en nombroses ocasions en un mateix ambient, el que ha originat el naixement d'un nou debat que ha consistit a esbrinar si és possible establir una certa relació entre elles i, per tant, si realment han compartit les mateixes tradicions i manifestacions, de les quals s'ofereixen tres exemples per al cas espanyol que intenten aclarir la cultura popular espanyola.

[es] La existencia de la cultura popular fue común en toda la Europa Moderna, si bien en este trabajo se profundiza en el ámbito español. Numerosos intelectuales se han centrado en definir qué es la cultura popular, iniciando así un debate en cuanto al concepto de la misma, el modo de estudiarla, cómo se estructura y en qué medida difiere de la llamada cultura de las élites. A pesar de esta distinción, queda patente que las clases populares y las clases dirigentes han convivido en numerosas ocasiones en un mismo ambiente, lo que ha originado el nacimiento de un nuevo debate que ha consistido en averiguar si es posible establecer una cierta relación entre ellas y, por tanto, si realmente han compartido las mismas tradiciones y manifestaciones, de las cuales ofrecemos tres ejemplos para el caso español que intentan clarificar la cultura popular española.