[ca] Samuel Ros Pardo va ser un escriptor valencià que va militar en l'avantguarda literària, en l'empenyiment de l'Humor Nou, en l'altra Generació del 27, però també va tindre un dels primers carnets de Falange Española i va ser íntim de José Antonio Primo de Rivera, assidu a la tertúlia de La Ballena Azul i membre de la "cort literària" de José Antonio, com la van denominar amb encert els germans Mónica i Pablo Garbajosa. En aquesta cort, amb Samuel Ros, van estar Rafael Sánchez Mazas, Ernesto Giménez Caballero, José María Alfaro, Eugenio Montes, Luys Santa Marina, Pedro Mourlane Michelena, Jacinto Miquelarena, Agustín de Foxá i Dionisio Ridruejo, els deu paladins que van construir una retòrica literària per al feixisme espanyol. De Samuel Ros teníem l'elogi fúnebre del seu cunyat, el doctor Blanco Soler, una biografia antiga i interessant, però sense una investigació arxivística darrere, signada per Medardo Frare en 1972 i alguns treballs, en forma de tesis doctorals o articles en revistes especialitzades, sobre els seus articles, les seues obres literàries i les seues obres teatrals. El present treball pretén ser una biografia completa i inèdita en la mesura que exhuma documentació d'arxius públics i privats, en la qual l'obra i la vida de Samuel Ros s'entrellacen, en la qual l'originalitat de la seua ploma, ja siga en el periodisme, el teatre o la prosa novel·lística, ens informen de la seua trajectòria vital, de l'evolució de la seua mirada i el seu pensament. Però el llibre no és només una anàlisi del produït per un autor mort jove, sinó també una profunda indagació sobre els condicionants de la seua infantesa i joventut, la seua adscripció social, l'evolució del seu patrimoni, la gestació de les seues idees o l'evolució de les seues amistats i de les seues relacions personals. Arxius municipals, l'Arxiu Històric Nacional, el Centre Documental de la Memòria Històrica, però també arxius privats com el de Vicente Calvo Acacio o el de Dionisio Ridruejo, han servit per a compondre el fresc. L'obra confereix una especial rellevància a l'obra periodística de Samuel Ros. A través d'ella és possible captar la seua sensibilitat i els recolzes del seu camí, atés que a més de l'experiència espanyola, Ros, una vegada iniciada la guerra civil i després de passar un temps ocult en l'ambaixada de Xile, s'exiliarà en el continent Americà i es convertirà en propulsor i propagandista del feixisme a Xile o l'Argentina, sempre a través de la seua col·laboració en periòdics i de la seua capacitat de "*xarrador". Després de la guerra, a més de seguir en la bretxa periodística en el diari cap de FET i de les JONS, A dalt, esdevindrà en funcionari de la propaganda del nou règim comandat per Franco i la proximitat a la trama del Nou Estat li permetrà obtenir el Premi Nacional de Literatura en 1944, al mateix temps que comprovava la dissidència del seu íntim amic Dionisio Ridruejo respecte a determinades posicions del règim, bàsicament la postergació de Falange, i reflexionava sobre si seguir-ho i amb quines conseqüències. L'hivern de 1944 al 1945 va truncar el seu possible deriva i va engolir l'obra que encara estava per arribar. El llibre pretén ser, a més d'una biografia, una indagació sobre els orígens del feixisme espanyol, els seus vincles classistes, i el seu periple durant la República, la guerra civil i el primer franquisme.

[en] Samuel Ros Pardo was a Valencian writer who was a member of the literary avant-garde, of the Humor Nuevo movement, of the Otra Generación del 27, but he was also one of the first card-carrying members of the Falange Española and a close friend of José Antonio Primo de Rivera, a regular at the La Ballena Azul gathering and a member of José Antonio's 'literary court', as the brothers Mónica and Pablo Garbajosa aptly called it. In this court, with Samuel Ros, were Rafael Sánchez Mazas, Ernesto Giménez Caballero, José María Alfaro, Eugenio Montes, Luys Santa Marina, Pedro Mourlane Michelena, Jacinto Miquelarena, Agustín de Foxá and Dionisio Ridruejo, the ten champions who constructed a literary rhetoric for Spanish fascism. Of Samuel Ros we had the funeral eulogy by his brother-in-law, Dr. Blanco Soler, an old and interesting biography, but without any archival research behind it, signed by Medardo Fraile in 1972, and some works, in the form of doctoral theses or articles in specialised journals, on his articles, his literary works and his plays. The present work aims to be a complete and unpublished biography insofar as it exhumes documentation from public and private archives, in which the work and life of Samuel Ros are intertwined, in which the originality of his pen, whether in journalism, theatre or novelistic prose, informs us of his vital trajectory, of the evolution of his outlook and his thought. But the book is not only an analysis of the work of an author who died young, but also a profound investigation into the conditioning factors of his childhood and youth, his social affiliation, the evolution of his heritage, the gestation of his ideas and the evolution of his friendships and personal relationships. Municipal archives, the National Historical Archive, the Historical Memory Documentary Centre, but also private archives such as those of Vicente Calvo Acacio and Dionisio Ridruejo, have been used to compose the fresco. The work gives special relevance to the journalistic work of Samuel Ros. Through it it is possible to grasp his sensitivity and the twists and turns of his path, given that in addition to the Spanish experience, Ros, once the civil war began and after spending some time in hiding in the Chilean embassy, went into exile on the American continent and became a promoter and propagandist of fascism in Chile and Argentina, always through his collaboration in newspapers and his capacity as a 'speaker'. After the war, as well as continuing to work as a journalist in the leading newspaper of FET y de las JONS, Arriba, he became a propaganda official of the new regime led by Franco, and his closeness to the New State plot enabled him to win the National Literature Prize in 1944, at the same time as he saw the dissidence of his close friend Dionisio Ridruejo with regard to certain positions of the regime, basically the rejection of the Falange, and reflected on whether to follow it and with what consequences. The winter of 1944-1945 cut short his possible drift and engulfed the work that was still to come. The book is not only a biography, but also an enquiry into the origins of Spanish fascism, its class ties, and its journey during the Republic, the Civil War and the early Franco regime.