BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Es presenta l'ús de la tecnologia digital i les arts visuals en l'ensenyament superior durant el segon confinament per coronavirus a Grècia. Es va demanar a els/les estudiants que participessin activament en una activitat basada en l'art i que reflexionessin sobre pensaments i sentiments relatius a la salut mental. Se'ls va convidar a una visita virtual a l'exposició titulada "Life on the line", organitzada per una ONG que produeix art públic polifacètic, recapta fons i inicia campanyes centrades en la salut mental, les persones sense llar i l'addicció al Canadà. Es va demanar als alumnes que seleccionessin un pòster i anotessin els sentiments i pensaments en relació amb la salut mental. Els objectius eren adquirir una visió dels problemes de salut mental a través d'un mètode experimental que utilitza les arts. Ens centrem en els enfocaments teòrics i els mètodes del Treball Social que s'integren amb les arts visuals. L'avaluació va ser de tipus qualitatiu. Es conecten les dades analitzades amb els conceptes teòrics de la salut mental, ja que es refereix a la influència de la pandèmia en les condicions i experiències personals. Tot això es presenta de manera exhaustiva, indicant els beneficis educatius per a els/les estudiants juntament amb les implicacions per a l'educació en Treball Social. Al mateix temps, es destaca la important contribució de la tecnologia digital en l'Educació Superior.

[es] Se presenta el uso de la tecnología digital y las artes visuales en la enseñanza superior durante el segundo confinamiento por coronavirus en Grecia. Se pidió a los/las estudiantes que participaran activamente en una actividad basada en el arte y que reflexionaran sobre pensamientos y sentimientos relativos a la salud mental. Se les invitó a una visita virtual a la exposición titulada Life on the line, organizada por una ONG que produce arte público polifacético, recauda fondos e inicia campañas centradas en la salud mental, las personas sin hogar y la adicción en Canadá. Se pidió a los alumnos que seleccionaran un póster y anotaran los sentimientos y pensamientos en relación a la salud mental. Los objetivos eran adquirir una visión de los problemas de salud mental a través de un método experimental que utiliza las artes. Nos centramos en los enfoques teóricos y métodos del Trabajo Social que se integran con las artes visuales. La evaluación fue de tipo cualitativo. Se conectan los datos analizados con los conceptos teóricos de la salud mental, al referirse a la influencia de la pandemia en las condiciones y experiencias personales. Todo esto se presenta de forma exhaustiva, indicando los beneficios educativos para los/las estudiantes junto con las implicaciones para la educación en Trabajo Social. Al mismo tiempo, destaca la importante contribución de la tecnología digital en la Educación Superior.
[ca] INTRODUCCIÓ. Aquest article exposa algunes idees sobre la importància de l'ensenyament de les ciències naturals i socials des d'una perspectiva transdisciplinària i associada al seu mètode. MÈTODE. A partir del diagnòstic sobre la competència científica dels joves espanyols realitzat per diferents entitats, es desenvolupa una proposta educativa per abordar l'ensenyament del mètode científic a través de la gastronomia. RESULTATS. La proposta intenta donar respostes a les necessitats detectades posant en relleu l'ensenyament del mètode científic com a eix articulador del pensament científic, i explora el potencial didàctic de la gastronomia. Així, es materialitzen dues propostes concretes per treballar les ciències naturals i socials a les aules de l'educació obligatòria i postobligatòria. DISCUSSIÓ. Es conclou emfatitzant la necessitat d'abordar didàcticament l'ensenyament de les ciències socials i naturals des d'un punt de vista integrador i pròxim a la realitat dels estudiants.

[es] INTRODUCCIÓN. El presente artículo expone algunas ideas sobre la importancia de la enseñanza de las ciencias naturales y sociales desde una perspectiva transdisciplinar y asociada a su método. MÉTODO. A partir del diagnóstico sobre la competencia científica de los jóvenes españoles realizado por distintas entidades, se desarrolla una propuesta educativa para abordar la enseñanza del método científico a través de la gastronomía. RESULTADOS. La propuesta intenta dar respuestas a las necesidades detectadas, poniendo de relieve la enseñanza del método científico como eje articulador del pensamiento científico y explora el potencial didáctico de la gastronomía. Así, se materializan dos propuestas concretas para el trabajo tanto de las ciencias naturales como de las sociales en las aulas de la educación obligatoria y post obligatoria. DISCUSIÓN. Se concluye enfatizando la necesidad de abordar didácticamente la enseñanza de las ciencias sociales y naturales desde un punto de vista integrador y cercano a la realidad de los educandos.
[ca] Les il·lustracions del Llibre de Chilam Balam de Chumayel, corresponents als folis 19 v 20 r, testifiquen el procés a través del qual la imatgeria catòlica dels segles XVI i XVII és reinterpretada per la cultura visual maia. Es tracta d'una cerimònia d'iniciació política, dirigida per un halach Winik (Legítim Humà) i en la qual els aspirants realitzen un autosacrifici sagnant, que té, a partir del segle XVI, nous referents visuals: l'Ecce Homo i sant Pere. Aquestes imatges, per tant, permeten comprendre els canvis en la forma de representació indígena paral·lels a la constitució de noves creences religioses.

[es] Las ilustraciones del Libro de Chilam Balam de Chumayel, correspondientes a los folios 19 v y 20 r, atestiguan el proceso a través del cual la imaginería católica de los siglos XVI y XVII es reinterpretada por la cultura visual maya. Se trata de una ceremonia de iniciación política, dirigida por un halach winik (Legítimo Humano) y en la que los aspirantes realizan un autosacrificio sangriento, que tiene, a partir del siglo XVI, nuevos referentes visuales: el Ecce Homo y san Pedro. Estas imágenes, por tanto, permiten comprender los cambios en la forma de representación indígena paralelos a la constitución de nuevas creencias religiosas.
[ca] Quan sentim parlar de l'antropologia tots pensem en excavacions amb restes humanes, en experts analitzant els fòssils en un laboratori, en la imatge d'un occidental vivint amb una tribu de l'Amazones o la d'algú que tracta de descriure una llengua que només es parla en un petit llogaret de Papua Nova Guinea. Això no és del tot cert, però podrien ser representacions vàlides d'una realitat summament major i més complexa. Però llavors, què és realment l'antropologia? Per a què serveix? A quins reptes ha d'enfrontar-se en l'era moderna?

[es] Cuando oímos hablar de la antropología todos pensamos en excavación de restos humanos, en expertos analizando dichos fósiles en un laboratorio, la imagen de un occidental viviendo junto a una tribu del Amazonas o la de alguien que trata de describir una lengua que sólo se habla en una pequeña aldea de Papúa Nueva Guinea. Esto no es del todo cierto, pero podrían ser representaciones válidas de una realidad sumamente mayor y más compleja. Pero entonces, ¿Qué es realmente la antropología? ¿Para qué sirve? ¿Qué retos ha de afrontar la antropología en la era moderna?
[ca] El present article postula la possibilitat d'utilitzar el relat de viatge migratori com objecte d'estudi d'una disciplina comparatista que tingui en compte, d'una banda, les consideracions d'Armando Gnisci sobre l'hospitalitat i, de l'altra, les de Gayatri Spivak sobre la planetarietat de la literatura comparada. D'aquesta manera, intenta postular una possible línia d'investigació en literatura comparada que no requereixi el concepte de 'literatura nacional' per poder portar-se a terme. L'anàlisi del relat de viatge migratori, a través d'una sèrie de variables reconegudes dins de la tradició de viatges, permet en el fons i la forma un comparatisme del retrobament.

[es] El presente artículo postula la posibilidad de utilizar el relato de viaje migratorio como objeto de estudio de una disciplina comparatista que tenga en cuenta, por una parte, las consideraciones de Armando Gnisci sobre la hospitalidad y, por otro lado, también las de Gayatri Spivak sobre la planetariedad de la literatura comparada. De esta forma, intenta postular una posible línea de investigación en literatura comparada que no requiera del concepto de 'literatura nacional' para poder llevarse a cabo. El análisis del relato de viaje migratorio, a través de una serie de variables reconocidas dentro de la tradición de viajes, permite en fondo y en forma un comparatismo del encuentro.
[ca] En aquest article analitzem l'obra Viatges per l'Amèrica meridional, escrita per l'enginyer militar espanyol Félix de Azara i publicada el 1809, on descriu les poblacions indígenes de la regió del Plata, tant amb les poblacions amb les quals va tenir contacte directe com amb aquelles amb què va tenir accés només a través d'informants. Ens centrem en les seves descripcions i valoracions sobre determinades pràctiques indígenes, inserint-les en el seu context de producció –fortament marcat pel pensament il·lustrat i la reorientació de la política imperial espanyola–, i estudiant-les a la llum de la producció historiogràfica i de l'anàlisi antropològica de les poblacions indígenes de l'Amèrica platina.

[es] En este artículo analizamos la obra Viajes por la América meridional, escrita por el ingeniero militar español Félix de Azara y publicada en 1809, en la que describe las poblaciones indígenas de la región del Plata, tanto con las que tuvo contacto directo como a las que tuvo acceso solo a través de informantes. Nos centramos en sus descripciones y valoraciones sobre determinadas prácticas indígenas, insertándolas en su contexto de producción —fuertemente marcado por el pensamiento ilustrado y la reorientación de la política imperial española— y analizándolas a la luz de la producción historiográfica y del análisis antropológico de las poblaciones indígenas de la América platina.
[ca] El periodisme i el camp mediàtic són autors clau de la construcció social de les desigualtats socials. La percepció social de la pobresa, la riquesa i dels mecanismes que les creen es forma en un procés continu de conflicte polític i simbòlic que es trasllada a l'opinió pública de cada societat.

[es] El periodismo y el campo mediático son actores clave de la construcción social de las desigualdades sociales. La percepción social de la pobreza, la riqueza y de los mecanismos que las crean se forma en un proceso de continuo conflicto político y simbólico que se traslada a la opinión pública de cada sociedad.
[ca] Introducció. L'article explica quina és la situació del cinema a Espanya des d'un punt de vista educatiu i curricular, en l'evolució del concepte d'educació mediàtica cap a un nou constructe: alfabetització transmèdia, en la nova ecologia dels mitjans i cultura col·laborativa. Mètode. Anàlisi crítica de l'estat de la qüestió de tres conceptes clau (cinema educatiu a Espanya, educació mediàtica i alfabetització transmèdia) a partir de la recerca bibliogràfica. Resultats. El cinema és present als programes educatius espanyols de manera difusa. Davant la transformació del paradigma actual de la comunicació, concebem l'alfabetització transmèdia com una extensió del concepte d'educació mediàtica. La narrativa transmèdia afavoreix el desenvolupament del cinema i les seves competències. Discussió. Falta de consolidació del concepte d'"alfabetització mediàtica" en la comunitat científica per la seva novetat. Rellevància de l'aprenentatge informal a l'hora de definir les competències transmèdia. Motius pels quals l'educació cinematogràfica és encara insuficient en la legislació educativa espanyola.

[es] Introducción: El artículo explica cuál es la situación del cine en España, desde un punto de vista educativo y curricular, dentro de la evolución del concepto de educación mediática hacia un nuevo constructo: alfabetización transmedia, en la nueva ecología de los medios y cultura colaborativa. Método: Análisis crítico del estado de la cuestión de tres conceptos clave: cine educativo en España, educación mediática y alfabetización transmedia, a partir de la investigación bibliográfica. Resultados: El cine está presente de forma difusa en los programas educativos españoles. Ante la transformación del paradigma de la comunicación actual, concebimos la alfabetización transmedia como una extensión del concepto de la educación mediática. La narrativa transmedia favorece el desarrollo del cine y sus competencias. Discusión: Falta de consolidación del concepto de alfabetización transmedia en la comunidad científica, por su novedad. Relevancia del aprendizaje informal a la hora de definir las competencias transmedia. Motivos por los que la educación cinematográfica es todavía insuficiente en la legislación educativa española.
[ca] Aquest capítol és una mirada al coneixement i el saber situats i insurgents, als "sentipensars" fundats sobre els elements ancestrals i camperols de dues lamngen que acompanyen dones en els seus projectes socials i polítics. El text sosté que no és possible pensar l'esclat social d'octubre de 2019 com un esdeveniment particular en la nostra història política i social de postdicturadura cívica i militar, com tampoc en el procés històric, polític, social i cultural de colonització. Ambdues dones entreteixeixen les revoltes que fa dècades que es viuen en els seus territoris amb la gran revolta de Xile que esclata a Santiago. Les seves veus situades ens mostren l'impacte de les desigualtats, les discriminacions i les violències que s'entrecreuen en les vides de les dones maputxes, i com avui la pandèmia deixa tot això cruament al descobert. Totes dues autores ens mostren com els feminismes, per si sols, no aconsegueixen explicar què les mobilitza, les empeny a organitzar-se i a exigir drets com a dones maputxes. Les autores ens conviden a mirar les seves resistències històriques al capitalisme neoliberal extractivista, individualista, patriarcal, racista i colonialista, com projectes polítics futurs del Xile que escriurem a la nova Constitució.

[es] Este capítulo es una mirada al conocimiento y saber situado e insurgente, a los sentipensares que se fundan en lo ancestral y campesino de dos lamngen que acompañan a mujeres en sus proyectos sociales y políticos. El texto sostiene que no es posible pensar el Estallido de octubre del 2019, como un evento particular de nuestra historia política y social de postdictadura cívico y militar, así como tampoco del proceso histórico, político, social y cultural de colonización. Ambas entretejen las revueltas que se viven hace décadas en sus territorios, con la gran revuelta de Chile que estalla en Santiago. Estas voces situadas nos muestran el impacto de las desigualdades, discriminaciones y violencias que se entrecruzan en las vidas de las mujeres mapuche, y cómo la pandemia hoy deja al desnudo aquello. Ambas autoras nos muestran cómo los feminismos por si solos no logran explicar qué las moviliza a organizarse y exigir derechos como mujeres mapuche. Las autoras nos invitan a mirar sus resistencias históricas al capitalismo neoliberal extractivista, individualista, patriarcal, racista y colonialista, como proyectos políticos futuros del Chile que escribiremos en la nueva Constitución.
[ca] Aquest article analitza les transformacions que experimenta el discurs nacionalista de la col·lectivitat italouruguaiana, a partir de les noves interpretacionsdel passat i del present que genera la fi de la Primera Guerra Mundial i el sorgiment del feixisme. El setmanari L'Italiano es converteix en portaveu d'unaconcepció patriòtica bel·ligerant que glorifica una Itàlia vencedora i la proclama com la nova adalil de la raça llatina. A més, aquest diari també remarca els llaços històrics i culturals que fan de la societat uruguaiana una filla dilecta de Roma, i considera que la llatinitat i la italianitat són dos pilars del progrés cultural i material de l'esmentat país sud-americà.

[es] Este artículo analiza las transformaciones que experimenta el discurso nacionalista de la colectividad italouruguaya, a partir de las nuevas interpretaciones del pasado y del presente que desata el final de la Primera Guerra Mundial y el surgimiento del fascismo. El semanario L'Italiano se convierte en portavoz de una concepción patriótica beligerante que glorifica a una Italia vencedora y la proclama como la nueva adalid de la raza latina. Además, dicho periódico resaltalos lazos históricos y culturales que hacen de la sociedad uruguaya una hija dilecta de Roma y considera que latinidad e italianidad constituyen dos pilares del progreso cultural y material de Uruguay.
[ca] Aquest article analitza les tensions entre els habitants de barris populars i les persones vulnerables que transformen el carrer en espai d'activitat i sociabilitat, en el marc del cosmopolitisme popular dels mercats informals parisencs d'objectes de recuperació. Aquests mercats produeixen sentiments trobats d'incomprensió i impotència, exasperació i ràbia, així com una indignació que impulsa reaccions i implicacions contraposades o ambivalents. La qüestió de l'ampliació potencial de la comunitat als "estranys" –en el sentit de Simmel– es planteja de manera quotidiana, replantejant la qüestió del llindar i allò comú. Així, seguint Isaac Joseph, podem considerar que la ciutat és un laboratori de democràcia, no com a ideal polític, sinó com a mode de vida, desafiaments quotidians i tensions morals.

[es] Este artículo analiza las tensiones entre los habitantes de barrios populares y personas vulnerables que transforman la calle en espacio de actividad y sociabilidad, en el marco del cosmopolitismo popular de los mercados informales parisinos de objetos de recuperación. Estos mercados producen sentimientos encontrados de incomprensión e impotencia, de exasperación y rabia, así como una indignación que impulsa reacciones e implicaciones contrapuestas o ambivalentes. La cuestión de la ampliación potencial de la comunidad a los "extraños" –en el sentido de Simmel—se plantea de manera cotidiana, replanteando la cuestión del umbral y lo común. Así, siguiendo a Isaac Joseph, podemos considerar que la ciudad es un laboratorio de democracia, no como ideal político, sino como modo de vida, desafíos cotidianos y tensiones morales.
[ca] Des de 1945, la memòria de l'Holocaust ha marcat pràcticament tots els aspectes de la societat alemanya, incloent també els historiadors, que han vist com la seva producció científica ha estat marcada per aquests esdeveniments i per la manera en què els han tractat. Per això, es considera especialment interessant analitzar la qüestió de la memòria relacionada amb la historiografia i amb la formació de la identitat nacional alemanya, atenent especialment al període de la divisió en dues Alemanyes, tan diferents i, al mateix temps, tan similars en determinats aspectes. En ambdós casos, la confrontació amb el passat ha assolit nivells gairebé obsessius, també després de la reunificació. Si acceptem el fet que aquesta rellevància del passat va transformar la història en un camp de mines ideològic, marcat per les controvèrsies polítiques, amb graus molt diferents de distorsió inconscient o premeditada, hem d'acceptar que els historiadors han jugat també un paper molt important en aquest procés. La història d'Alemanya presenta reptes inusuals als acadèmics que busquen explicar la complexa relació entre política i memòria, uns reptes que han estat marcats per les relacions poc convencionals amb el seu passat nacional. En aquest context, la historiografia ha tingut un paper canviant que aquí s'analitza.

[es] Desde 1945, la memoria del Holocausto ha marcado prácticamente todos los aspectos de la sociedad alemana, incluyendo también a los historiadores, que han visto cómo su producción científica ha venido marcada por esos acontecimientos y por la manera en que los han tratado. Por eso se considera especialmente interesante analizar la cuestión de la memoria relacionada con la historiografía y con la formación de la identidad nacional alemana, atendiendo especialmente al período de la división en dos Alemanias, tan diferentes y, al mismo tiempo, tan similares en determinados aspectos. En ambos casos, la confrontación con el pasado ha alcanzado niveles casi obsesivos, también tras la Reunificación. Si aceptamos el hecho de que esa relevancia del pasado transformó la historia en un campo de minas ideológico, marcado por las controversias políticas, con grados muy diferentes de distorsión inconsciente o premeditada, debemos aceptar que los historiadores han jugado también un papel muy importante en este proceso. La historia de Alemania presenta retos inusuales a los académicos que buscan explicar la compleja relación entre política y memoria, retos que han sido marcados por las relaciones poco convencionales con su pasado nacional. En este contexto, la historiografía ha jugado un papel cambiante que aquí se analiza.
[ca] Antonio Negri, filòsof i activista italià, és una figura clau del pensament polític contemporani, conegut per la seva reinterpretació de Marx i Spinoza. En la seva obra, Negri subratlla com Spinoza trenca amb el paradigma polític liberal del segle XVII en proposar un ordre democràtic radical. El concepte d'"imanència productiva", que Negri pren de Spinoza, sosté que el poder no ha de ser transferit a una figura sobirana, sinó que ha de sorgir directament de la multitud. Negri estableix una distinció crucial entre el "poder constituent" i el "poder constituït". Mentre que el poder constituït es formalitza en les institucions de l'estat i busca estabilitzar l'ordre, el poder constituent és una força creativa i expansiva que es manifesta a través de la cooperació de la multitud. Aquesta força col·lectiva no pot ser continguda per les institucions i actua com el motor de la revolució, creant noves formes de vida i organització política. Per a Negri, el desig no és una passió privada, sinó una energia col·lectiva que impulsa la multitud a resistir el poder constituït i a crear noves realitats. Aquesta capacitat defineix la "democràcia absoluta", on el poder s'exerceix sense mediació institucional. Negri proposa una "desutopia constitutiva", en la qual la política no persegueix un final utòpic, sinó que es basa en la creació contínua de noves formes de vida, desbordant les estructures del poder modern i generant una democràcia radical i imanent.

[es] Antonio Negri, filósofo y militante italiano, es una figura central del pensamiento político contemporáneo, conocido por su relectura de Marx y Spinoza. En su obra, Negri destaca cómo Spinoza rompe con el paradigma político liberal del siglo XVII al proponer un orden democrático radical. El concepto de "inmanencia productiva", que Negri toma de Spinoza, sostiene que el poder no debe transferirse a una figura soberana, sino que debe surgir directamente de la multitud. Negri establece una distinción clave entre el "poder constituyente" y el "poder constituido". Mientras que el poder constituido se formaliza en las instituciones del Estado y busca estabilizar el orden, el poder constituyente es una fuerza creativa y expansiva que se manifiesta a través de la cooperación de la multitud. Esta potencia colectiva no puede ser contenida por las instituciones y actúa como motor de la revolución, creando nuevas formas de vida y organización política. El deseo, para Negri, no es una pasión privada, sino una energía colectiva que impulsa a la multitud a resistir el poder constituido y a crear nuevas realidades. Esta capacidad define la "democracia absoluta", donde el poder se ejerce sin mediación institucional. Negri propone una "desutopía constitutiva", en la que la política no persigue un fin utópico, sino que se basa en la creación continua de nuevas formas de vida, desbordando las estructuras del poder moderno y generando una democracia radical e inmanente.