[ca] En aquest treball es defensa que l'abducció té un component de valor prescriptiu, el qual no s'ha tingut en compte fins ara. Les raons d'aquest descuit rauen en el fet que s'ha investigat aquest concepte des dels debats en filosofia de la ciència, els quals, no només determinen el marc conceptual des del qual partir, sinó que també ofereix una concepció tancada del que és ciència, a saber, el centra en un debat en qüestió. En concret, sobre el del context de justificació i el de descobriment, en el que l'abducció se situaria en el darrer. De la mateixa manera, la reconstrucció històrica que s'ha fet sobre ella també s'ha enfocat únicament des d'aquesta perspectiva científica. El problema afegit a aquest fet rau en el fet que aquesta lectura històrica s'ha fet des d'una concepció actual de la ciència i, de la mateixa manera, del que entenem per abducció avui en dia. A part de traslladar problemes contemporanis al passat, el problema que s'afegeix aquí quan es consideren les pràctiques científiques d'antuvi a partir de les actuals és que es marginen elements que participaven de forma activa en aquestes pràctiques i a les que la ciència -aleshores emergent- havia de donar compte. Això es veu també en la manera com s'ha entès la relació entre el pragmatisme i l'abducció, ja que, malgrat que l'abducció té un paper fonamental en temes científics, sobretot està present allà on hi ha conflicte amb d'altres de tipus cultural. El pragmatisme neix sota una concepció d'un món entès com una oportunitat de construir vides noves, d'una realitat inacabada on l'esforç i els projectes personals poden determinar la manera com variarà el curs de la història. Aquesta perspectiva inacabada de la realitat com a condició de possibilitat per la reflexió posa sobre la taula l'abducció, entesa com la manera de conèixer, en la mesura que ens adaptem a les novetats que es donen de manera immediata, a la vegada que, amb les nostres accions, construïm l'entorn. Aquesta interpretació de l'abducció és una tasca pendent i, si no es fa, es corre el risc d'estar perpetuant un sistema filosòfic que, de facto, la nega. Això es mostra a través de les dicotomies que han configurat els debats contemporanis, les quals neguen l'abducció, precisament perquè aquesta només pot operar quan es permet la relació entre els conceptes declarats antagònics. El punt de partida idoni és l'EC-Model de l'abducció, des del qual es pot abordar d'una manera diferent la concepció contemporània de l'abducció, la qual permet incorporar elements cognitius rellevants per comprendre l'aspecte multimodal d'aquest raonament. La rellevància de l'EC-Model rau en el fet que permet conciliar les altres teories a partir d'una proposta contextual de l'abducció. Aquest factor és clau, car resol de manera efectiva un atzucac entre si l'abducció ha de ser explicativa o no. A part d'això, és una proposta interessant per abordar la qüestió ètica, car incorpora mediadors que possibiliten una aproximació cap aquest tema. No obstant això, el problema principal d'aquesta teoria rau en el fet que no dóna compte del paper que tenim nosaltres a l'hora de conformar el context que determina el tipus d'abducció que duem a terme i, precisament aquí, és on el factor ètic té una importància cabdal, la qual només té sentit des d'una perspectiva pragmàtica. Finalment, la proposta d'incorporar l'empirisme radical de James pretén oferir a l'EC-Model un marc teòric des d'on donar compte de la relació holística (i no viciosa) entre valors i descripcions del món, la conjunció de les quals donaria lloc a una cosmovisió general, oberta i inconclusa, formada pel conjunt de visions particulars del món.

[es] En este trabajo se defiende que la abducción tiene un componente de valor prescriptivo, el cual no se ha tenido en cuenta hasta ahora. Las razones de este descuido radican en el hecho de que se ha investigado este concepto desde los debates en filosofía de la ciencia, los cuales, no sólo determinan el marco conceptual desde el que partir, sino que también ofrece una concepción cerrada de lo que es ciencia, a saber, lo centra en un debate en cuestión. Del mismo modo, la reconstrucción histórica que se ha hecho sobre ella se ha enfocado únicamente desde esta perspectiva científica. El problema añadido a este hecho radica en que esta lectura histórica se ha hecho desde una concepción actual de la ciencia y, del mismo modo, lo que entendemos por abducción hoy en día. Aparte de trasladar problemas contemporáneos al pasado, el problema que se añade aquí cuando se consideran las prácticas científicas de antemano a partir de las actuales es que se marginan elementos que participaban de forma activa en estas prácticas y en las que la ciencia -entonces emergente- debía dar cuenta. Esto se ve también en la forma en que se ha entendido la relación entre el pragmatismo y la abducción, ya que, a pesar de que la abducción tiene un papel fundamental en temas científicos, sobre todo está presente allí donde hay conflicto con otros de tipo cultural. El pragmatismo nace bajo una concepción de un mundo entendido como una oportunidad de construir vidas nuevas, de una realidad inacabada donde el esfuerzo y los proyectos personales pueden determinar la forma en que variará el curso de la historia. Esta perspectiva inacabada de la realidad como condición de posibilidad para la reflexión pone sobre la mesa la abducción, entendida como la manera de conocer, en la medida que nos adaptamos a las novedades que se dan de manera inmediata, a la vez que, con nuestras acciones, construimos el entorno. Esta interpretación de la abducción es una tarea pendiente y, si no se hace, se corre el riesgo de estar perpetuando un sistema filosófico que la niega. Esto se muestra a través de las dicotomías que han configurado los debates contemporáneos, las cuales niegan la abducción, precisamente porque ésta sólo puede operar cuando se permite la relación entre los conceptos declarados antagónicos. El punto de partida idóneo es el EC-Model de la abducción, desde el que se puede abordar de una manera diferente la concepción contemporánea de la abducción, la cual permite incorporar elementos cognitivos relevantes para comprender el aspecto multimodal de este razonamiento. La relevancia del EC-Model radica en que permite conciliar las otras teorías a partir de una propuesta contextual de la abducción. Es también una propuesta interesante para abordar la cuestión ética, pues incorpora mediadores que posibilitan una aproximación hacia este tema. Sin embargo, el problema principal de esta teoría radica en que no da cuenta del papel que tenemos nosotros a la hora de conformar el contexto que determina el tipo de abducción que llevamos a cabo y, precisamente aquí, es donde el factor ético tiene una importancia capital, la cual sólo tiene sentido desde una perspectiva pragmática. Finalmente, la propuesta de incorporar el empirismo radical de James pretende ofrecer a la EC-Modelo un marco teórico desde donde dar cuenta de la relación holística (y no viciosa) entre valores y descripciones del mundo, la conjunción de las que daría lugar a una cosmovisión general, abierta e inconclusa, formada por el conjunto de visiones particulares del mundo.