[ca] Les poblacions històricament marginades, que sovint viuen en zones vulnerables a causa d'un desenvolupament urbà passat desigual i de polítiques de sòl exclusives, no només estan experimentant els impactes desiguals del canvi climàtic i la degradació ambiental, sinó també els resultats injusts de les polítiques destinades a abordar aquests problemes. S'ha demostrat que els enfocaments d'adaptació convencionals passen per alt les vulnerabilitats agravades a les quals s'enfronten les comunitats marginades i, com a resultat, corren el risc de reproduir les desigualtats. Abordar les injustícies climàtiques requereix intervencions que s'enfrontin a la crisi climàtica alhora que desmuntin els sistemes d'opressió que s'entrecreuen i tinguin en compte els factors contextuals que contribueixen a la vulnerabilitat. A la primera part d'aquest estudi, proposo un marc per a la justícia climàtica interseccional que aborda les desigualtats racials i de gènere interseccionals, redueix les vulnerabilitats diferencials, empra l'ètica i la política de cura, adopta enfocaments basats en el lloc, i promou formes d'activisme interseccionals. Il·lustro el marc amb exemples de Barcelona i d'altres ciutats d'arreu del món que estan implementant estratègies innovadores que integren el pensament interseccional i els principis impulsats per la justícia en l'acció climàtica. A continuació, exploro com Barcelona governa i implementa la justícia climàtica interseccional en la planificació urbana. Trobo que les tàctiques emprades per traduir la justícia interseccional en acció climàtica inclouen enfocaments disruptius que desafien les estructures polítiques i les normes de planificació existents, el treball transversal entre les agències per integrar el clima i el gènere, els enfocaments centrats en l'atenció a la planificació urbana i climàtica i estratègies basades en el lloc per promoure l'apoderament i la redistribució social. També identifico els reptes i les limitacions per assolir aquests resultats i emfatizo les lliçons clau apreses del cas de Barcelona. Finalment, apropo un tipus d'intervenció adaptativa al clima: els refugis climàtics, per examinar la seva capacitat per satisfer les necessitats dels residents vulnerables. En aplicar una perspectiva interseccional de justícia climàtica, trobo que aquests projectes no aborden adequadament les vulnerabilitats interseccionals de les poblacions marginades, la qual cosa comporta un accés desigual als mecanismes d'afrontament i agreuja la vulnerabilitat als riscos climàtics. Trobo que la inadequació de l'habitatge, la pobresa energètica i les disparitats de gènere contribueixen a aquestes experiències desiguals i destaco la necessitat que les infraestructures de refugi de calor i fred siguin més inclusives, accessibles i culturalment sensibles per atendre les necessitats socials i climàtiques interseccionals, especialment per als més afectats per l'impacte climàtic. En general, aquesta tesi ofereix informació per a investigadors, responsables polítics i professionals interessats a avançar en la justícia climàtica interseccional urbana, proporcionant un full de ruta perquè les ciutats adoptin enfocaments interseccionals de l'adaptació al clima de manera que abordin múltiples crisis d'una manera més integrada.

[es] Las poblaciones históricamente marginadas, que a menudo viven en áreas vulnerables debido al desarrollo urbano desigual del pasado y las políticas de suelo excluyentes, no solo están experimentando los impactos desiguales del cambio climático y la degradación ambiental, sino también los resultados injustos de las políticas destinadas a abordar estos problemas. Se ha demostrado que los enfoques de adaptación convencionales pasan por alto las vulnerabilidades compuestas que enfrentan las comunidades marginadas y, como resultado, corren el riesgo de reproducir las desigualdades. Abordar las injusticias climáticas requiere intervenciones que enfrenten la crisis climática mientras se desmantelan los sistemas de opresión que se entrecruzan y se consideran los factores contextuales que contribuyen a la vulnerabilidad. En la primera parte de este estudio, propongo un marco para la justicia climática interseccional que aborde las desigualdades raciales y de género interseccionales, reduzca las vulnerabilidades diferenciales, emplee la ética y la política del cuidado, adopte enfoques basados en el lugar, y promueva formas de activismo interseccionales. Ilustro el marco con ejemplos de Barcelona y otras ciudades del mundo que están implementando estrategias innovadoras que integran el pensamiento interseccional y los principios impulsados por la justicia en la acción climática. Luego exploro cómo Barcelona está gobernando e implementando la justicia climática interseccional en la planificación de la ciudad. Encuentro que las tácticas empleadas para traducir la justicia interseccional en acción climática incluyen enfoques disruptivos que desafían las estructuras políticas existentes y las normas de planificación, trabajo transversal entre agencias para incorporar el clima y el género, enfoques de la planificación urbana y climática centrados en el cuidado, y estrategias basadas en el lugar para promover el empoderamiento social y la redistribución. También identifico desafíos y limitaciones para lograr estos resultados y enfatizo las lecciones clave aprendidas del caso de Barcelona. Por último, me enfoco en un tipo de intervención adaptada al clima, los refugios climáticos, para examinar su capacidad para satisfacer las necesidades de los residentes vulnerables. Al aplicar una perspectiva de justicia climática interseccional, encuentro que tales proyectos no abordan adecuadamente las vulnerabilidades interseccionales de las poblaciones marginadas, lo que resulta en un acceso desigual a los mecanismos de afrontamiento y exacerba la vulnerabilidad a los riesgos climáticos. Encuentro que la vivienda inadecuada, la pobreza energética y las disparidades de género contribuyen a estas experiencias desiguales y resaltan la necesidad de que las infraestructuras de refugio para el calor y el frío sean más inclusivas, accesibles y culturalmente sensibles para abordar las necesidades sociales y climáticas interseccionales, particularmente para los más afectados por los impactos climáticos. En general, esta disertación ofrece información para investigadores, formuladores de políticas y profesionales interesados en promover la justicia climática interseccional urbana, proporcionando una hoja de ruta para que las ciudades adopten enfoques interseccionales para la adaptación climática de manera que aborden múltiples crisis de una manera más integrada.