[ca] En una proporció molt elevada els pacients oncològics presenten dolor especialment en fases avançades de la malaltia, provocant un evident deteriorament a la qualitat de vida. La majoria de guies clíniques recomanen iniciar tractament amb un opioide si existeix dolor oncològic moderat o intens. La morfina és l'opioide majoritàriament seleccionat per la seva elevada eficàcia, però tot i així, s'ha comprovat una elevada variabilitat de resposta i tolerància entre individus. Recentment s'ha pogut atribuir aquesta variabilitat a mecanismes genètics. En aquest estudi s'han seleccionat quatre polimorfismes (SNPs) en els gens OPRM1, ARRB2, STAT6 i COMT, per investigar la seva relació amb aquesta variabilitat de resposta i tolerància a la morfina. Després de la signatura del consentiment informat, els pacients van ser inclosos de manera prospectiva entre juliol 2009 i febrer 2014. Es van estudiar mostres de 100 controls sans per a la caracterització de la població d'estudi. Tots els pacients presentaven dolor oncològic moderat o intens (escala visual analògica [EVA] ≥ 6). Van rebre una valoració oncològica (història clínica, exploració física i valoració de la intensitat del dolor mitjançant l'escala EVA) i una extracció sanguínia per l'anàlisi de l'ADN genòmic i dels SNPs A118G al gen OPRM1, C8622T al gen ARRB2, C9065T al gen STAT6 i G472A al gen COMT, mitjançant la tècnica de discriminació al·lèlica. Es va iniciar tractament amb morfina, i es va valorar la resposta i la toxicitat a ella a les 72 h. Després de recollir totes les variables objecte d'estudi es va realitzar l'anàlisi estadística mitjançant els tests de Chi-quadrat i Fisher. Dels 62 pacients inclosos 4 van ser errors de selecció i 1 no avaluable. La població d'estudi es trobava en equilibri de Hardy-Weinberg. El 73,7% (42) van respondre i el 82,5% (47) van presentar efectes secundaris. Dels que van presentar efectes secundaris, en el 95,7% (45) aquests van ser lleus i 4,3% (2) lleus i greus. Cap pacient va presentar únicament efectes secundaris greus. Els genotips AA (72,2%) o GA (93,8% va) de l'SNP A118G OPRM1 es van associar amb millor resposta (p = 0,005) i també amb un dolor EVA post-morfina menys intens, ja que únicament un 36,2 % i un 12,5% respectivament van presentar dolor intens (EVA ≥ 6) amb una p = 0,018. Els genotips TC + CC (60,6%), de l'SNP C8622T ARRB2 es van associar amb dolor lleu post-morfina (EVA ≤ 4) amb una p = 0,044. No es van observar resultats significatius després d'analitzar la relació entre els SNPs estudiats i la presència o absència d'efectes secundaris, però després d'analitzar els efectes secundaris per separat, es va observar una associació entre presentar nàusees i vòmits intractables (toxicitat greu) i el genotip GG per l'SNP A118G OPRM1 (p = 0,005) i entre la somnolència (toxicitat greu) i el genotip GG per l'SNP C9065T STAT6 (p = 0,044). També es va associar el restrenyiment (toxicitat lleu) amb els genotips GA o GG de l'SNP G472A COMT (p = 0,048). No van haver altres associacions significatives en relació amb la resposta i la toxicitat a la morfina. Els nostres resultats suggereixen que existeix una base genètica en la variabilitat interpersonal de resposta i tolerància a la morfina. Els genotips AA i GA per l'SNP A118G en el gen OPRM1 i els genotips CC i TC per l'SNP C8622T al gen ARRB2 prediuen bona resposta a la morfina. El restrenyiment es va associar amb els genotips GA i GG per l'SNP G472A en el gen COMT. Aquest treball pot servir de base per a futurs estudis de validació en cohorts més grans i establir les bases d'un tractament analgèsic personalitzat.

[es] En una proporción muy elevada los pacientes oncológicos presentan dolor especialmente en fases avanzadas de la enfermedad, provocando un evidente deterioro en la calidad de vida. La mayoría de guías clínicas recomiendan iniciar tratamiento con un opioide en el caso de presencia de dolor oncológico moderado o intenso. La morfina es el opioide mayoritariamente seleccionado por su elevada eficacia, pero aún así, se ha comprobado una elevada variabilidad de respuesta y tolerancia entre individuos. Recientemente se ha podido atribuir esta variabilidad a mecanismos genéticos. En este estudio se han seleccionado cuatro polimorfismos (SNPs) en los genes OPRM1, ARRB2, STAT6 y COMT, para investigar su relación con esta variabilidad de respuesta y tolerancia a la morfina. Tras la firma del consentimiento informado, los pacientes fueron incluidos de forma prospectiva en el estudio entre julio 2009 y febrero 2014. Se estudiaron muestras de 100 controles sanos para la caracterización de la población de estudio. Todos los pacientes presentaban dolor oncológico moderado o intenso (escala visual analógica [EVA] ≥ 6). Recibieron una valoración oncológica (historia clínica, exploración física y valoración de la intensidad del dolor mediante la escala EVA) y una extracción sanguínea para el análisis del ADN genómico y de los SNPs A118G en el gen OPRM1, C8622T en el gen ARRB2, C9065T en el gen STAT6 y G472A en el gen COMT, mediante la técnica de discriminación alélica. Se les inició tratamiento con morfina, y se valoró la respuesta y la toxicidad a ella a las 72h. Tras recoger todas las variables objeto de estudio se realizó el análisis estadístico mediante los tests de Chi-cuadrado y Fisher. De los 62 pacientes incluidos 4 fueron fallos de selección y 1 no evaluable. La población de estudio se encontraba en equilibrio de Hardy-Weinberg. El 73,7% (42) respondieron y el 82,5% (47) presentaron efectos secundarios. De los que presentaron efectos secundarios, en el 95,7% (45) éstos fueron leves y 4,3% (2) leves y graves. Ningún paciente presentó únicamente efectos secundarios graves. Los genotipos AA (72,2%) o GA (93,8%) del SNP A118G OPRM1 se asociaron con mejor respuesta (p = 0,005) y también con un dolor EVA post-morfina menos intenso, ya que únicamente un 36,2% y un 12,5% respectivamente presentaron dolor intenso (EVA ≥ 6) con una p = 0,018. Los genotipos TC + CC (60,6%), del SNP C8622T ARRB2 se asociaron con dolor leve post-morfina (EVA ≤ 4) con una p = 0,044. No se observaron resultados significativos tras analizar la relación entre los SNPs estudiados y la presencia o ausencia de efectos secundarios, pero tras analizar los efectos secundarios por separado, se observó una asociación entre presentar náuseas y vómitos intratables (toxicidad grave) y el genotipo GG para el SNP A118G OPRM1 (p = 0,005) y entre la somnolencia (toxicidad grave) y el genotipo GG para el SNP C9065T STAT6 (p = 0,044). También se asoció el estreñimiento (toxicidad leve) con los genotipos GA o GG del SNP G472A COMT (p = 0,048). No hubieron otras asociaciones significativas en relación con la respuesta y la toxicidad a la morfina. Nuestros resultados sugieren que existe una base genética de la variabilidad interpersonal de respuesta y tolerancia a la morfina. Los genotipos AA y GA para el SNP A118G en el gen OPRM1 y los genotipos CC y TC para el SNP C8622T en el gen ARRB2 predicen buena respuesta a la morfina. El estreñimiento se asoció con los genotipos GA y GG para el SNP G472A en el gen COMT. Este trabajo puede servir de base para futuros estudios de validación en cohortes más grandes y establecer las bases de un tratamiento analgésico personalizado.