BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] En aquest article es repassa l'activitat del mestre de cases Bernat Gual, des que va signar un contracte d'aprenentatge amb el mestre d'aixa Domingo Ferrer, l'any 1405, fi ns que desapareix de la documentació municipal, l'any 1453. En aquests quaranta-vuit anys d'activitat, Gual es va fer càrrec de grans obres (com ara l'assut de Xerta-Tivenys), però també d'una gran quantitat de petits treballs, sempre al servei del Consell de la Ciutat. La seva tasca s'emmarca en el context arquitectònic de la Tortosa medieval, determinat per la catedral i el palau del bisbe, però també pel Pont de Barques, una important infraestructura de fusta que era conservada per artesans especialitzats.

[en] This article is an overview of Bernat Gual's professional activity as a master builder. It spans the years between his apprenticeship with shipwright Domingo Ferrer (contract signed in 1405) and the last time his name appears in the Tortosa municipal documents (1453). During this 48-year period Gual was responsible for large undertakings including the Xerta-Tivenys lock; however, he took care of many small works too, all of which were commissioned by Tortosa City Council. Gual's work needs to be assessed within the architectural context of medieval Tortosa, which was greatly determined by three large projects: the cathedral, the bishop's palace and the Pont de Barques, a wooden bridge maintained by specialized craftsmen.
[ca] Curial e Güelfa, d'autoria desconeguda, és una novel·la cavalleresca, realista; planejada des de la tradició medieval, però influïda per l'Humanisme italià. Està redactada en un català fluid, però sotmès a influxos lingüistics i culturals diversos. Segurament fou concebuda i escrita a Itàlia en la dècada del 1440. L'autor no sols coneix en profunditat el volgare cortès i el literari (Boccaccio, sobretot), amb el qual "enriqueix" un català après segurament a València, sinó que a més innova en el lèxic cortès i cavalleresc de la llengua pròpia amb la introducció d'expressions, proverbis i mots –col·loquials i cultes– tant italians com també francesos, occitans i castellans. Tot plegat, ajuda molt a retratar un escriptor que coneixia bé la geografia i la societat llombardes (Milà i el Monferrat), però que, pel que permet deduir –entre altres coses– el camp lèxic estudiat, podria estar vinculat a la cort napolitana d'Alfons el Magnànim.

[en] Curial and Güelfa, by an unknown author, is a chivalric romance written in a realistic style. Planned within the medieval tradition, although infl uenced by Italian Humanism, it was composed in fluent Catalan, but subject to several linguistic and cultural interferences. It was probably conceived and written in Italy in the decade of 1440. The author not only knows deeply the courteous volgare language, but also the literary one (especially Boccaccio), with which he enriches a Catalan language probably learnt in Valencia. He also innovates in the courtly and chivalric vocabulary of his mother tongue with the introduction of expressions, proverbs and words –both colloquial and learned– not only in Italian, but also in French, Occitan and Spanish. All these traits help to portray a writer that knew the Lombard geography and society very well (Milano and Monferrato). However, we can deduce from the lexical field we study –among other evidence– that its lexicon could be linked to the Neapolitan court of Alphonse the Magnanimous.
[ca] Aquest treball reprèn l'estudi sobre els orígens del llinatge baronial dels Castellvell, una família aristocràtica de Barcelona que remuntem fins la fi del segle IX. Propietaris de terres arreu d'aquest comtat, la vella fortificació de Castellvell de Rosanes constitueix el seu bastió principal i els procurà una notòria participació al procés expansiu que es verifica durant el segle X, quan es constitueix la Marca de Barcelona i es multipliquen les fortificacions. Aleshores els Castellvell destaquen entre altres veguers, tant per les seves funcions extraordinàries de representació comtal com per l'amplitud dels enllaços que practiquen amb les famílies vescomtals del seu entorn. Són qualitats que distingeixen un llinatge que és paradigmàtic durant aquests temps de profundes transformacions.

[en] This paper resumes the study of the origins of the Castellvell baronial lineage. The Castellvells were an aristocratic family from manageBarcelona dating back to the late ninth century. They owned land all over the county. Their main stronghold was the old fortress of Castellvell de Rosanes from which they contributed significantly to the process of expansion that took place during the tenth century. ThereThis was the time when the March of Barcelona was established and many castles were built in all parts. The Castellvells stood out among the other leading families because of their extraordinary role as the Count's representatives and for the breadth of their relationships with the neighbouring families of viscounts. It is these attributes that distinguish a family that was paradigmatic in those years of profound transformations.
[ca] L&rsquo;estudi de l&rsquo;evoluci&oacute; de la regulaci&oacute; de l&rsquo;art de l&rsquo;especieria o apotecaria a Barcelona permet copsar com les arts i els oficis no solament s&rsquo;aprofitaren en benefici propi de la cessi&oacute; del ius statuendi al govern municipal, sin&oacute; que, quan ho van considerar convenient, van acudir al rei per tal que consolid&eacute;s per via de privilegi la seva posici&oacute; de for&ccedil;a en el seu camp professional.

[en] An examination of the apothecary or pharmacy regulations of Barcelona from the 14th to the 16th centuries shows not only that artisans and craftsmen took advantage of the ius statuendi's concessions to the city government to serve their own interests, but also turned to the king to consolidate their professional position through privileges when they saw this as advantageous.
[ca] La societat valenciana del segle XIII, com a conseqüència de la conquesta de Jaume I, va originar un col·lectiu de convertits de l'islam que la documentació identifica com a batiats, batejats o neòfits. Les notícies sobre aquest col·lectiu són ben poques, prova de la marginalitat i de l'escàs pes demogràfic en les viles i ciutats del país, ja que el seu assentament va ser sobretot urbà. L'objectiu d'aquesta indagació és esbrinar les raons que van empènyer al canvi de religió, quin era el seu perfil social i econòmic i de quina manera es va produir la integració en el teixit social.

[en] As a consequence of James I's conquest, a group of converts from Islam identified in the written sources as batiats, the baptised or neophytes, appeared in thirteenth-century Valencian society. Evidence for this group is quite scarce, which proves their limited demographic role even in towns and cities, where they mainly settled. This paper seeks to establish their reasons for converting to the new religion, paying attention to their economic and social background, and their level of integration in society.
[ca] En una societat, com la baixmedieval, caracteritzada per una àmplia difusió de la documentació escrita i, alhora, per un analfabetisme molt elevat, la delegació de l'escriptura era un recurs generalitzat entre els sectors socials subalterns. Aquest treball se centra en una vila valenciana, prenent com a font els rebuts (albarans) que havien de ser redactats pels proveïdors de serveis o de béns que eren remunerats per l'administració municipal. Els titulars d'aquests rebuts pertanyien a un ampli ventall social, tant professions lletrades com illetrades, que sovint recorrien a la delega gràfica. L'estudi analitza l'evolució del perfil social dels escrivents delegats i del control que, a través de l'escrivà de la vila, hi exercia la burocràcia municipal. Finalment, s'hi analitza el vincle, no unívoc, entre alfabetització i delegació de l'escriptura, així com el creixent pluralisme social dels escrivents delegats

[en] In a society such as that of the late Middle Ages, characterised by the widespread dissemination of written documentation and, at the same time, by a high level of illiteracy, the delegation of writing was frequently resorted to among lower social sectors. This paper focuses on a small Valencian town, taking as its source the receipts (albarans) that had to be written by the service or goods providers who were paid by the municipal administration. The holders of these receipts belonged to a wide social range, both literate and illiterate professions, who often resorted to the delegation of writing. The study analyses the evolution of the social background of the delegate writers and the control that, through the town clerk (escrivà), was exercised by the municipal bureaucracy. Finally, the not unambiguous link between literacy and writing delegation, and the growing social pluralism of delegate writers are analysed.
[ca] L'article proposa un replantejament del paper de les terres gironines en la cultura trobadoresca, centrat sobretot en les circumstàncies de la possible etapa inicial de l'activitat de Cerverí (el moment en què es va convertir en Cerverí de Girona), la interpretació del sentit de la ruta de la seva Recepta de xarob i, finalment, la reconstrucció d'un cercle poètic entorn de la catedral de Girona. Per a tots aquests aspectes, combina l'anàlisi literària amb les dades històriques, tot recollint informació dispersa i inèdita sobre els personatges rellevants. En resulten exemples evidents de la implicació de la noblesa amb la cultura trobadoresca i de la manera com la lírica dels trobadors reflecteix les xarxes familiars i polítiques, i així complementa la visió que tradicionalment s'ha tingut de les relacions entre la noblesa i la reialesa en moments de conflicte.

[en] This article proposes a reassessment of the role played by the Girona area in troubadour culture, focusing in particular on the circumstances surrounding a possible initial stage in Cerverí's career (when he became Cerverí de Girona), on interpreting the route described in his &lt;em&gt;Recepta de xarob&lt;/em&gt; and, finally, on reconstructing a poetry circle centred upon the cathedral of Girona. By combining literary analysis and historical data, which bring together scattered and unpublished details about the figures studied, we are able to provide clear examples of the nobility's engagement in the fostering of troubadour culture. As the troubadours' lyrical poetry reflects a network of political and family exchanges, the article complements the traditional vision of the relationship between the monarchy and the nobility in times of conflict.
[ca] L'artesanat fou un col??lectiu destacat en l'àmbit del conjunt de viles que formaven el País Valencià en la baixa Edat Mitjana, també en el cas d'Alzira. En el següent article tractem d'oferir una anàlisi d'aquest heterogeni grup social mitjançant un dels principals espais on desenvolupava la seua activitat, l'obrador o la casa. I això a partir de la localització de bona part de la menestralia en el centre urbà, també de les tasques que portava a terme en l'àmbit domèstic, passant per la transmissió del patrimoni o en quines condicions accedia al mercat immobiliari. En definitiva, pretenem interrogar-nos sobre com s'inseria l'habitatge en les estratègies familiars i quin paper jugava en les lògiques que permetien la reproducció social de l'artesanat.

[en] The artisanship was a very important group into the bourgs that belonged to the kingdom of Valence in the Later Middle Ages. This was also true in Alzira. The aim of this essay is to analyze this varied social group using one of the main places in which they developed their activity, the workshop or the house. And it all from the location of most of the artisans in the urban center and also from the tasks that they developed in their domestic sphere, including the transmission of the property and the characteristics of the Property Market. In conclusion, we want to ask ourselves about how families included the household in their strategies and what was its role in the rules that allowed the social reproduction of the artisanship.
[ca] Tot i que l'Ars predicandi populo només és atribuïda a Eiximenis en un dels tres manuscrits que l'han transmès, no hi ha cap dubte que és obra seva. En són una prova fefaent, en primer lloc, les remissions internes que es fan a aquesta obra des de les planes del Terç i del Dotzè del Crestià, i, en segon lloc, la presència d'un volum de sermons autògraf que començava amb l'Ars en l'inventari de la biblioteca d'Eiximenis fet poc després de la seva mort. Cal situar la redacció de l'Ars i de la col·lecció de sermons que encapçalava abans de l'inici de l'enciclopèdia del Crestià (1379) a causa de la complexitat que comportava la redacció d'una col·lecció de tres o fins i tot quatre volums de sermons. Per una sèrie de raons codicològiques i formals cal excloure de l'Ars el capítol De consiliis circa predicacionem, que en realitat no és obra d'Eiximenis.

[en] In spite of the fact that the Ars predicandi populo is attributed to Eiximenis in only one of the three extant manuscripts, there is no doubt that it is one of his works. First of all, the internal references to this treatise in the pages of Terç and Dotzè del Crestià are an irrefutable testimony and, secondly, the presence of an autograph volume of sermons which begins with the Ars in the inventory of the Eiximenis library made shortly after his death. The writing of the Ars and the collection of sermons which introduces it must be dated prior to the beginning of the Crestià encyclopedia (1379) because of the complexity that entailed the writing of a collection of three perhaps four volumes of sermons. Due to a series of formal and codicological reasons it must be concluded that the chapter entitled De consiliis circa predicacionem cannot be attributed to Eiximenis and thus be excluded from the Ars.
[ca] En aquest article abordarem per què durant el període baixmedieval Catalunya esdevingué un principat. Temàtica que inevitablement s'incardina en el fet que el territori català no comptés ofi cialment amb la categoria política de 'regne' i que ens mena a revisar i qüestionar l'explicació canònica d'aquest fet, bastida pel medievalista Ramon d'Abadal fa més de mig segle. A continuació, oferim noves perspectives i hipòtesis a partir de la darrera historiografia que ha tractat el tema.

[en] In this article the question of why Catalonia became a principality in the late medieval period will be discussed. It is an issue that inevitably involves the fact that the area of Catalonia did not offi cially have the political category of 'kingdom', which leads us to review and question the canonical explanation of this fact, developed by the medievalist Ramon d'Abadal more than half a century ago. Subsequently, new perspectives and hypotheses derived from the latest historical works to deal with the subject are offered.
[ca] Aquest treball pretén dur a terme una relectura de dos inventaris ja coneguts del Reial Monestir de Santa Maria de Pedralbes, redactats a la mort de la reina i de l'abadessa Francesca Saportella l'any 1364. La posada en comú dels dos textos, amb el suport d'altres documents i estudis complementaris, en el marc actual dels coneixements de què es disposa sobre l'evolució històrica i arquitectònica de l'indret, permet observar amb tota claredat que la fundació i confi guració del conjunt inicial va respondre a un pla preconcebut en la seva globalitat, rere del qual s'endevina de forma clara el projecte vital i devocional de la sobirana, compartit per la comunitat religiosa, representada per la seva abadessa, Francesca Saportella, i per algunes dones de la noblesa, que les van acompanyar en el seu propòsit.

[en] The intention of this paper is to revisit two known inventories of the Royal Monastery of Santa Maria de Pedralbes, written in 1364 at the time of the death of both Queen Elisenda of Montcada and the abbess,Francesca Saportella. Drawing together these two texts with other documents and complementary studies of the history and architecture of the siteclearly reveals that the founding and initial design of the site were the result of a previously conceived overall plan, behind which the queen's devotional life and work can be surmised. The religious community, represented by the abbess Francesca Saportella, participated in the project, as did other noblewomen who accompanied the queen and the abbess in their objective.
[ca] La penetració del lèxic de la fin'amors i de temes i motius procedents de la lírica trobadoresca en la narrativa francesa és palesa des dels orígens mateixos del gènere roman. La influència del moviment trobadoresc occità sobre la narrativa francesa medieval s'accentua al segle XIII i es concreta en alguns casos en la presència de cites líriques en textos narratius. La intenció del nostre treball és analitzar l'adaptació de l'ideari amorós trobadoresc a l'ètica matrimonialista i monàrquica que caracteritza el roman francès dels segles XII i XIII a través de l'estudi de la traducció i la resemantització del lèxic de la fin'amors a mans de Jean Renart, el primer a introduir cites líriques a la narrativa francesa.

[en] Ever since its inception, the French roman narrative genre has experienced several processes of integration of fin'amors vocabulary and of themes and topics from troubadour lyric. The influence of Occitan troubadour poetry on medieval French narrative accentuates during the thirteenth century, occasionally materialising in lyric quotations within narrative texts. The aim of this work is to analyse the adaptation of troubadour love ethics to the pro-marriage and monarchic ideals of the twelfth and thirteenth-century French roman. This purpose will be served by the study of translation and resemantisation of fin'amors words carried out by Jean Renart, the first author to introduce lyric quotations in French narrative.
[ca] Aquest article presenta una mostra dels resultats de l'anàlisi detallada de locucions, col·locacions i altres elements fraseològics i d'ordre de mots significatius quant a la caracterització del cabal de llenguatge literari de Joan Roís de Corella. Aquesta anàlisi es fa amb metodologia interdisciplinar de base de lingüistica de corpus i de diacronia lingüistica, i amb el concurs de les tecnologies de la informació i la comunicació (humanitats digitals), que s'apliquen a l'anàlisi de l'aportació lèxica i estilística d'un autor clau com és Roís de Corella a fide calibrar el grau de sintonia i, alhora, d'especificitat del seu llenguatge literari; en quin grau coincideix el seu llenguatge literari amb el d'altres grans clàssics culturals de la Corona d'Aragó, i en què basa, alhora, Roís de Corella la clau de la seua mestria estilística.

[en] This paper presents a detailed analysis of a sample of phrases, collocations and other phraseological elements and order of significant words regarding the characterization of the flow of literary language in the work of Joan Roís de Corella. This analysis is based on an interdisciplinary methodology of the use of linguistic corpora, diachronic linguistics and IST (digital humanities) applied to the analysis of the contribution of lexical and stylistic features by Roís de Corella in order to gauge the degree of his relevance as a classic.
[ca] El present estudi constitueix una primera aproximació al tema del comerç del safra al Principat en aquell període a partir duna font poc coneguda: les ordinacions de la Diputació del General. Aquesta normativa fou creada per lluitar contra el frau que sovint afectava aquella especia i, amb aquest objectiu, els diputats controlaren la totalitat del circuit safraner arreu del país; des del cultiu, passant per l´el laboració i acabant en la comercialització del safra. Tot plegat, en el marc d'una ambiciosa inciativa destinada a garantir la qualitat del producte català i, especialment, els ingressos fiscals que la seva exportació proporcionava a la Generalitat.

[en] The aim of this article is to contribute to the study of the saffron trade in Catalonia in the so-called period, starting from a rather unknown source: the regulation proceeded from the Diputado del Genera l, whose aim was to fight against the fraud that very often was committed and, thus, the delegates oversaw the whole saffron circuit all over the country; the tillage, work out and trade in the frame of an ambitious plan stablished in order to guarantee the quality of the catalan product and specially in order to control the fiscal incomes that the saffron trade supplied to the Generalitat.
[ca] A l'Arxiu de la Corona d'Aragó de Barcelona es conserva el procés original instruït per un tribunal de cardenals creat pel papa Benet XIII l'any 1414 per jutjar el Castella d'Amposta, l'hospitaler Fra Pedro Roiç de Moros, acusat de crims greus —concubinat, bandositats, recepció d'apòstates, perjuri i fabricació de moneda falsa, mala administració dels bens de la Castellania, comissió d'excessos contra els seus vassalls, dilapidado de bens i abando del patrimoni moble i immoble—, crims pels quais fou condemnat perdent la dignitat de Castella. Roiç de Moros apeUà al Concili de Constança i a la Cort del papa Marti V. De res no li serví. Roiç de Moros va pagar cara la seva opció política a favor del comte Jaume d'Urgell i la seva oposició a Ferran d'Antequera i a la línia política del papa Luna. El seguiment i l'anàlisi de tot el procés resulten molt atractius per la densitat humana que hi respira i 1'interés de les informacions que dona sobre les fortaleses, cases, graners, tresors i serveis de diferents llocs de la Castellania d'Amposta com ara Batea, Gandesa, Miravet, Ulldecona, Ascó i altres viles i llocs de la Ribera d'Ebre. I el procés té un interès històric peculiar sobretot perquè, en els protegonistes, actuacions i motivacions, hi resten lligats l'interregne successori de la Corona d'Aragó i els darrers moments del Cisma d'Occident.

[en] The Arxiu de la Corona d'Aragó in Barcelona houses the original commital proceedings instituted by a court of cardinals set up by pope Benedict XIII in the year 1414 and teh trial itself of the lord of Amposta, Fra Pedro Roiç de Moros, knight of the Order of St. John of Jerusalem, who had been charged with indictable offences—concubinage, robbery, housing apostates, oath breaking and counterfeiting money, mismanagement of the Castlery's assets, excesses against his vassals, wasteful use of assets, dereliction and property abandonment— of which he was found guilty, and thereafter sentenced to losing the dignity of his lordship. Roiç de Moros appealed to the Council of Constance as well as to pope Martin V. It would be to no avail. Roiç de Moros paid a very high price for choosing to support count Jaume d'Urgell and deciding to oppose Ferran dAntequera and the policies of pope Benedict XIII. The follow up and analysis of the court´s records are very interesting for their human variety and interesting informations about fortresses, houses, barns, treaures and services there were in different locations of the Castlery of Amposta, such as Batea, Gandesa, Miravet, Ulldecona, Ascó and other towns and villages along the Ribera d´Ebre. The whole criminal prosecution bears a very peculiar historic interest mainly because the protagonists, the court procedures, and their causes are the link between the Interregnum in the Aragonese Crown and the fìnal days of the Western Schism.