[ca] He abordat tasques grates, és cert, i he de dir que en poques ocasions m'he queixat pel quefer encomanat, doncs sempre he tingut com albira emprendre els meus ocis o els meus negocis de la manera més entusiasta possible, tractant de trobar, fins i tot en l'activitat més pesada, o menys feliç, el costat amable, ja que d'altra forma m'aclapararia la desventura. I si he afrontat feines plaents, he d'anotar com una d'elles la lectura del Quixot i, per descomptat, encara més atractiva, la seva relectura. Un d'aquests retorns a les pàgines glorioses escrites per Cervantes, em va dur a anotar tots aquells passatges que tinguessin una mica que veure amb el que ara anomenem Medi Ambient i que, potser, en els temps de Cervantes només hagués estat anomenat, Naturalesa. Aquest afany d'extreure de la magna obra del Quixot tot el relacionat amb la naturalesa, mancat de qualsevol finalitat acadèmica, més aviat es pot qualificar com d'apetència lúdica. És a dir, es tracta d'una curiositat per conèixer els pensaments de Miguel de Cervantes en relació amb la naturalesa, i de quina manera involucra tant al Quixot com a Sancho amb ella. Així, doncs, al llarg de les dues parts del Quixot, he trobat algunes referències sobre el tema proposat –més en la segona part que en la primera-, les quals tenen singularitats pel seu tractament bucòlic, tot i que no està exempt d'aspectes que ens fan reflexionar sobre la importància i el valor que Cervantes li concedia. El Quixot dóna per a molt, atès que les seves pàgines tanquen un coneixement universal. Cervantes pretén fer-nos creure que tractem amb un boig, però al capdavall ens adonem de que mai hi va haver éssers amb més enteniment que el Quixot i en Sancho Panza, el seu fidel escuder.

[es] He abordado tareas gratas, es cierto, y debo decir que en pocas ocasiones me he quejado por el quehacer encomendado, pues siempre he tenido como divisa emprender mis ocios o mis negocios de la manera más entusiasta posible, tratando de hallar, aun en la actividad más pesada, o menos feliz, el lado amable, ya que de otra forma me abrumaría la desventura. Y si he afrontado faenas deleitosas, debo anotar como una de ellas la lectura de El Quijote y, por supuesto, aún más atractiva, su relectura. Uno de esos regresos a las páginas gloriosas pergeñadas por Cervantes, me llevó a anotar todos aquellos pasajes que tuvieran algo que ver con lo que ahora llamamos medio ambiente y que quizás en los tiempos de Cervantes sólo haya sido nombrado, Naturaleza. Este afán de entresacar de la magna obra de El Quijote todo lo relacionado con la naturaleza, carece de fines académicos, más bien lo puedo calificar como apetencia lúdica, es decir, se trata de una curiosidad de conocer cómo se produce el afamado Don Miguel de Cervantes en relación con la naturaleza y de qué manera involucra tanto a Don Quijote como a Sancho con ella. Así, pues, a lo largo de las dos partes de El Quijote, he encontrado algunas referencias sobre el tema propuesto –más en la segunda parte que en la primera-, el cual tiene singularidades por su tratamiento bucólico y pastoril, aunque no está exento de aspectos que nos hacen reflexionar sobre la importancia y el valor que Cervantes le concedía. El Quijote da para mucho, toda vez que sus páginas encierran un conocimiento universal. Cervantes pretende hacernos creer que tratamos con un deschavetado, pero al final de cuentas nos percatamos que jamás hubo seres más cuerdos que Don Quijote y Sancho Panza, su fiel escudero.