[ca] Introducció: El carcinoma escatós de cap i coll (CECC) és un tumor amb una elevada incidència al nostre entorn. Actualment, la localització i l'estadi de la malaltia (TNM), incloent-hi l'estat del virus del papil·loma humà, són els principals factors pronòstics del CECC. La cirurgia i la radioteràpia (RT) representen les principals opcions de tractament per a la majoria de pacients, però aquests tractaments estan associats a una morbiditat important i, a més, apareixen recidives en un percentatge important dels casos, sent la recidiva locoregional la més freqüent. Justificació científica: Els algoritmes actuals per al maneig clínic dels pacients amb CECC es basen en una estratègia que depèn de la localització i l'estadi del tumor i on tots els pacients en la mateixa etapa TNM es tracten de manera uniforme, amb un èxit limitat. Per tant, és necessari modificar l'enfocament actual de tractar de manera idèntica als pacients amb les mateixes característiques i fer una selecció de tractaments guiats per biomarcadors basats en les diferents característiques biològiques i genètiques dels tumors. La desregulació del metabolisme de la glucosa - amb predomini de la via glicolítica sobre la fosforilació oxidativa fins i tot en presència d'oxigen (efecte Warburg) - és una característica distintiva del càncer, amb la consegüent síntesi d'oncometabòlits que contribueixen al manteniment i la progressió del tumor. Hipòtesi: La desregulació del metabolisme de la glucosa és un factor clau en el desenvolupament del CECC i l'expressió de gens implicats en el metabolisme glucídic es relaciona amb el control local de la malaltia. Objectius: L'objectiu principal d'aquest estudi és valorar la rellevància del metabolisme de la glucosa en relació amb el pronòstic dels pacients amb CECC. Com a objectiu específic, ens proposem identificar una signatura metabòlica amb capacitat pronòstica de control local de la malaltia que permeti reconèixer aquells pacients en els quals es podria optimitzar la intensitat del tractament i la periodicitat del seguiment. Pacients i metodologia: Estudi observacional, retrospectiu i unicèntric amb inclusió dels pacients diagnosticats histològicament de CECC durant el període 2008-2016 i estudi de l'expressió transcripcional d'una sèrie de gens relacionats amb el metabolisme de la glucosa en mostres de biòpsia obtingudes de la localització primària del tumor i de forma prèvia a qualsevol mena de tractament, en dues cohorts separades: una cohort de 120 pacients amb CECC tractats amb RT i una cohort de 110 pacients amb CECC tractats amb cirurgia. Resultats: Els resultats de les anàlisis multivariants van mostrar que, en els pacients tractats amb RT, l'expressió transcripcional conjunta amb nivells elevats dels gens SLC2A3 i SDHA suposa un risc més elevat de desenvolupar recidiva local (p = 0,0001). Igualment, en els pacients tractats amb cirurgia, l'expressió transcripcional amb nivells baixos de DLAT i elevats de LDHA comporta un risc augmentat de recidiva local, amb una disminució de la supervivència lliure de malaltia (p = 0,0001). Conclusions: La desregulació del metabolisme té un paper en la iniciació i desenvolupament del CECC i l'expressió transcripcional dels gens relacionats amb el metabolisme de la glucosa ha demostrat capacitat pronòstica de predicció de resposta al tractament. La determinació de biomarcadors metabòlics predictius de recidiva local en pacients amb CECC tractats amb RT o cirurgia pot ser útil per a modular el tractament adjuvant i plantejar l'abstenció terapèutica o la disminució de dosi en els pacients amb baixa probabilitat de presentar recidiva local i, per contra, administrar o intensificar el tractament adjuvant en els pacients amb més risc de recaiguda. D'altra banda, la determinació d'aquests biomarcadors metabòlics pot contribuir a optimitzar la freqüència dels controls de seguiment en els pacients amb CECC, amb un benefici clínic per al pacient.

[en] Background: Head and neck squamous cell carcinoma (HNSCC) is a tumor with a high incidence in our environment. Currently, the location and stage of the disease (TNM), including human papillomavirus status, are the main prognostic factors of HNSCC. Surgery and radiotherapy (RT) represent the main treatment options for most patients, but these treatments are associated with a significant morbidity and, in addition, recurrences appear in a significant percentage of cases, with locoregional recurrence being the most common. Scientific rationale: Current algorithms for the clinical management of patients with HNSCC are based on a strategy that depends on the location and stage of the tumor and where all patients in the same TNM stage are treated uniformly, with limited success. It is therefore necessary to modify the current approach of treating patients with the same characteristics identically and to make a selection of treatments guided by biomarkers based on the different biological and genetic characteristics of tumors. Deregulation of glucose metabolism - with the predominance of the glycolytic pathway on oxidative phosphorylation even in the presence of oxygen (Warburg effect) - is a distinctive feature of cancer, with the consequent synthesis of oncometabolites that contribute to the maintenance and progression of the tumor. Hypothesis: Deregulation of glucose metabolism is a key factor in the development of HNSCC and the expression of genes involved in glucose metabolism is related to the local control of the disease. Objectives: The main goal of this study is to assess the relevance of glucose metabolism in relation to the prognosis of patients with HNSCC. As a specific objective, we intend to identify a metabolic signature with prognostic capacity for local control of the disease that allows to recognize those patients in whom treatment intensity and follow-up periodicity could be optimized. Patients and methods: Observational, retrospective and unicentric study with inclusion of patients with histological diagnosis of HNSCC during the period 2008-2016 and study of the transcriptional expression of a series of genes related to glucose metabolism in biopsy samples obtained from the primary location of the tumor and prior to any type of treatment, in two separate cohorts: a cohort of 120 patients with HNSCC treated with RT and a cohort of 110 patients with HNSCC treated with surgery. Results: The results of the multivariate analysis showed that, in patients treated with RT, the transcriptional expression with high levels of the SLC2A3 and SDHA genes poses a higher risk of developing local recurrence (p = 0.0001). Likewise, in patients treated with surgery, transcriptional expression with low DLAT levels and elevated LDHA leads to an increased risk of local recurrence, with a decrease in disease-free survival (p = 0.0001). Conclusions: Deregulation of metabolism plays a role in the initiation and development of HNSCC, and the transcriptional expression of genes related to glucose metabolism has shown prognostic ability to predict response to treatment. The determination of metabolic biomarkers predictive of local recurrence in patients with HNSCC treated with RT or surgery may be useful to modulate adjuvant treatment and raising therapeutic abstention or dose reduction in patients with a low probability of presenting local recurrence and, conversely, administer or intensify adjuvant treatment in patients with a higher risk of relapse. On the other hand, the determination of these metabolic biomarkers can contribute to optimizing the frequency of tracking controls in patients with HNSCC, with a clinical benefit for the patient.