BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Des d'un punt de vista empíric, el mesurament de la desigualtat és una qüestió bastant desenvolupada. Des dels treballs clàssics de Sen en la dècada dels setanta, fins als treballs actuals realitzats per l'equip d'investigadors del Luxemburg Income Study (LIS), s'ha produït una sistematització dels instruments i les tècniques d'investigació al voltant de la desigualtat. Una cosa semblant passa amb la pobresa (el treball del Programa de Nacions Unides per al Desenvolupament en aquesta direcció —Índex de Pobresa Humana 1, Índex de Pobresa Humana 2—), però sense una conceptualització tan clara o, almenys, no exempta de polèmiques. Pel que fa a l'exclusió social, els investigadors encara no hem aconseguit un corpus teòric ni sobre la seua definició ni sobre el seu mesurament. Hi ha intents, però estem lluny d'aconseguir fer una cosa pareguda als altres estudis de desigualtat i pobresa. En aquest paper, s'ofereix una visió sintètica de les diferents conceptualitzacions pel que fa als tres termes enunciats: desigualtat, pobresa i exclusió. Al mateix temps es mostren els diferents mesuraments possibles (indicadors, tècniques, instruments) per a concloure amb una sèrie de propostes metodològiques i tècniques per a una reconceptualització oberta i plural.

[es] Desde un punto de vista empírico, la medición de la desigualdad es una cuestión bastante desarrollada. Desde los trabajos clásicos de Sen en la década de los setenta, hasta los trabajos actuales realizados por el equipo de investigadores del Luxemburg Income Study, se ha producido una sistematización de los instrumentos y las técnicas de investigación con respecto a la desigualdad. Algo parecido sucede con la pobreza (el trabajo del Programa de Naciones Unidas para el Desarrollo en esa dirección —Índice de Pobreza Humana 1, Índice de Pobreza Humana 2—), aunque sin una conceptualización tan clara o, al menos, no exenta de polémicas. Con respecto a la exclusión social, los investigadores aún no hemos conseguido un corpus teórico ni sobre su definición ni sobre su medición. Hay intentos, pero estamos lejos de lograr algo similar a lo ocurrido con la desigualdad. En este papel, se ofrece una visión sintética de las diferentes conceptualizaciones de los tres términos enunciados: desigualdad, pobreza y exclusión, mostrando a su vez las diferentes mediciones posibles (indicadores, técnicas, instrumentos), para concluir con una serie de propuestas metodológicas y técnicas para la medición que abogan por una reconceptualización abierta y plural.
[ca] Els conodonts són un grup de vertebrats extints que posseeixen unes peces mineralitzades anomenades elements conodontals. Encara que són important ferramentes per datar i correlacionar, la seua importància paleobiològica ha estat històricament descurada a causa de la seu tamany i les tècniques d'estudi disponibles. Aquest treball pretén fer una revisió actualitzada del coneixement paleobiològic del grup a la llum de l'ús de les noves tècniques tomogràfiques.

[es] Los conodontos son un grupo de vertebrados extintos que poseen unas piezas mineralizadas llamadas elementos conodontales. Aunque son importantes herramientas para datar y correlacionar, su importancia paleobiológica ha sido históricamente descuidada debido a su pequeño tamaño y las técnicas de estudio disponibles. El presente trabajo pretende hacer una revisión actualizada del conocimiento paleobiológico del grupo a la luz del uso de las nuevas técnicas tomográficas.
[ca] Tota ciutat cerca permanentment la seva identitat. Aqueixa identitat rau en la percepció dels qui l'habiten i l'hàbitat més significatiu de la ciutat és el seu espai públic, on més i millor es reflecteixen les interaccions humanes. El paisatge urbà percebut a l'espai públic conforma una imatge mental que contribueix a generar part d'aquesta identitat. En aquest sentit, l'art públic permet catalitzar la relació entre l'arquitectura i el disseny del propi espai públic, lloc en el qual tots els components participen en el joc estètic urbà. El component social intervé a partir de la consideració del propi espai públic com a lloc d'integració social. Com a conclusió, l'espai públic, i el seu potencial social, constitueix un magnífic lloc per a la producció, difusió i participació artístico-estètica. A l'espai públic, la confluència entre arquitectura, art, disseny i societat contribueix decididament a definir la condició ciutadana.

[es] Toda ciudad busca permanentemente su identidad. Esa identidad radica en la percepción de quienes la habitan y el hábitat más significativo de la ciudad es su espacio público, donde más y mejor se reflejan las interacciones humanas. El paisaje urbano percibido en el espacio público conforma una imagen mental que contribuye a generar parte de esa identidad. En ese sentido, el arte público permite catalizar la relación entre la arquitectura y el diseño del propio espacio público, lugar en el que todos los componentes participan en el juego estético urbano. La componente social interviene a partir de la consideración del propio espacio público como lugar de integración social. Como conclusión, el espacio público y su potencial social, constituye un magnífico lugar para la producción, difusión y participación artístico-estética. En el espacio público, la confluencia entre arquitectura, arte, diseño y sociedad contribuye decididamente a definir la condición ciudadana.
[ca] S'analitza una peça ceràmica excepcional per la seua iconografia i context d'aparició. Recuperat en un departament amb probables funcions sagrades del poblat de la Serreta (Alcoi-Cocentaina-Penàguila, Alacant), és un dels millors exemples de decoració figurada de l'anomenat estil narratiu. Aquesta peça avui es coneix com a Vas dels Guerrers per la representació de genets i infants armats en escenes d'iniciació, caça i combat. A través d'una narració contínua en un gran fris pintat, el vas recrea una seqüència de tres gestes, en progrés i intensitat gradual, que relaten la iniciació modélica d'un jove aristòcrata, la història d'un heroi.

[es] Se analiza una pieza cerámica excepcional por su iconografía y contexto de aparición. Recuperado en un departamento con probables funciones sacras del poblado de La Serreta (Alcoi-Cocentaina-Penàguila, Alicante), es uno de los mejores ejemplos de decoración figurada del llamado estilo narrativo. Esta pieza hoy se conoce como Vas dels Guerrers por la representación de jinetes e infantes armados en escenas de iniciación, caza y combate. A través de una narración continua en un gran friso pintado, el vaso recrea una secuencia de tres hazañas, en progreso e intensidad gradual, que relatan la iniciación modélica de un joven aristócrata, la historia de un héroe.
[ca] Informe final d'avaluació de la implementació del I Pla d'Igualtat de la UA. Conté percentatge d'accions executades per Eixos i Objectius, i recomanacions per al següent pla.

[es] Informe final de evaluación de la implementación del I Plan de Igualdad de la UA. Contiene porcentaje de acciones ejecutadas por Ejes y Objetivos, y recomendaciones para el siguiente plan.
[ca] Aquest article és la síntesi d'un estudi més ampli el qual no està encara finalitzat pel que fa a l'evolució demogràfica de Guardamar, la situació geogràfica dintre del municipi dels col·lectius lingüístics diversos que hi resideixen i els problemes d'integració que són el resultat del creixement turístic internacional que s'inicià els anys 1970 a la comarca del Baix Segura. Un creixement espectacular addicional va ser empentat amb l'arribada de residents pròspers del Nord d'Europa i de treballadors immigrats de països en vies de desenvolupament de l'Est d'Europa, Amèrica Llatina, Àfrica i Àsia de 1995 ençà. Aquest cicle expansiu sembla haver arribat a una aturada que queda confirmada amb els resultats del padró d'habitants de l'1 de gener de 2011. Aquesta nova tendència de creixement força alentit és el resultat de la recessió econòmica mundial que va irrompre l'any 2007. La febre urbanística de la darrera generació ha convertit Guardamar en una ciutat multicultural i multilingüística que alberga unes 80.000 persones al cim de la temporada estiuenca. Els seus 17.097 residents –a l'1 de gener de 2011– representen un total de vuitanta-set nacionalitats amb residents nascuts als cinc continents. El coneixement d'aquestes xifres bàsiques és de suprema importància per tal de comprendre la diversitat lingüística i cultural existent en les destinacions turístiques de la Mediterrània espanyola. Al mateix temps, queda entès que els "guardamarencs" desitgen que el seu llegat cultural i lingüístic nascut amb el poblament català del segle XIII siga respectat pels nouvinguts.

[es] Este artículo es la síntesis de un estudio más amplio, el cual no está aún finalizado. Por lo que respecta a la evolución demográfica de Guardamar, la situación geográfica dentro del municipio de los colectivos lingüísticos diversos que residen y los problemas de integración que son el resultado del crecimiento turístico internacional que se inició los años 1970 a la comarca del Bajo Segura. La llegada de residentes prósperos del Norte de Europa y de trabajadores inmigrados de países en vías de desarrollo del Este de Europa, América Latina, África y Asia impulsó un crecimiento espectacular adicional a partir de 1995. Este ciclo expansivo parece haberse estancado, hecho confirmado con los resultados del padrón de habitantes del 1 de enero de 2011. Esta nueva tendencia de crecimiento bastante ralentizado es el resultado del receso económico mundial que irrumpió el año 2007. La fiebre urbanística de la última generación ha convertido Guardamar en una ciudad multicultural y multilingüística que alberga unas 80.000 personas en la punta de la temporada veraniega. Sus 17.097 residentes –al 1 de enero de 2011– representan un total de ochenta-siete nacionalidades con residentes nacidos en los cinco continentes. El conocimiento de estas cifras básicas es de suprema importancia para comprender la diversidad lingüística y cultural existente en los destinos turísticos del Mediterráneo español. Al mismo tiempo, queda entendido que los guardamarencos desean que su legado cultural y lingüístico, nacido con el poblamiento catalán del siglo XIII, sea respetado por los recién llegados.
[ca] Es presenten dues destrals metàl·liques d'apèndixs laterals, incloses habitualment dins el bronze final, les quals procedeixen de dos jaciments situats a les comaques centrals del País Valencià: la Serreta, a Alcoi (Alacant) i la Solana a Benigànim (València). Amb l'anàlisi d'aquestes peces es pretén contribuir al coneixement de la metal·lúrgia del coure en els primers segles del I mil·leni abans de Crist, i la seua relació amb els centres de producció dins del context del bronze final de la zona de Llevant de la Península Ibèrica.

[es] Se presentan dos hachas metálicas de apéndices laterales, atribuidas habitualmente al Bronce Final, las cuales proceden de sendos yacimientos ubicados en las comarcas centrales de la Comunidad Valenciana, La Serreta en Alcoy (Alicante) y La Solana en Benigànim (Valencia). Con su análisis se pretende contribuir al conocimiento de la metalurgia del cobre en los primeros siglos del I milenio a.C., y su relación con los centros de producción dentro del contexto del Bronce Final del Levante de la Península Ibérica.
[ca] El litoral de les regions de Múrcia i València ha patit grans transformacions territorials durant les últimes dècades, a causa de la forta expansió de les funcions residencials, turístiques i de servicis. El Pla Hidrològic Nacional (2001) i, en major grau, el Programa A.G.U.A. (2004) van apostar per la dessalinització d'aigua marina a gran escala per a garantir demandes urbanes, turístiques i inclús agrícoles. La paralització dels plans urbanístics provocada per la crisi financera (2007), junt amb la tendència de reducció del consum d'aigua potable de l'última dècada, evidencien una capacitat de producció d'aigua dessalinitzada molt superior a les necessitats del moment present. Esta investigació revisa la situació actual de la dessalinització d'aigua marina i salobre continental en les regions de Múrcia i València, fa balanç dels avantatges i dels inconvenients que comporta i planteja una discussió entorn del paper que pot exercir esta font no convencional com a recurs estratégic i de futur per a garantir demandes urbano-turístiques i agrícoles, principalment durant situacions de sequera.

[es] El litoral de las regiones de Murcia y Valencia ha sufrido grandes transformaciones territoriales durante las últimas décadas, debido a la fuerte expansión de las funciones residenciales, turísticas y de servicios. El Plan Hidrológico Nacional (2001) y, en mayor medida, el Programa A.G.U.A. (2004) apostaron por la desalinización de agua marina a gran escala para garantizar demandas urbanas, turísticas e incluso agrícolas. La paralización de los planes urbanísticos provocada por la crisis financiera (2007), unida a la tendencia de reducción del consumo de agua potable de la última década, evidencian una capacidad de producción de agua desalinizada muy superior a las necesidades del momento presente. Esta investigación revisa la situación actual de la desalinización de agua marina y salobre continental en las regiones de Murcia y Valencia, hace balance de sus ventajas e inconvenientes y plantea una discusión en torno al papel que puede desempeñar esta fuente no convencional como recurso estratégico y de futuro para garantizar demandas urbano-turísticas y agrícolas, principalmente durante situaciones de sequía.
[ca] Al cap de diverses dècades d'estudis i investigacions sobre la dictadura de Primo de Rivera, la continuïtat o la substitució del sistema caciquista de la Restauració després del colp de 1923 continua sent objecte de debat historiogràfic. En aquest sentit, el present treball tracta d'analitzar mitjançant una perspectiva microhistòrica i prosopogràfica els camins pels quals va discórrer aquest procés a la comarca del Baix Segura. Amb tot, l'examen de les dinàmiques i estratègies de reproducció material de les elits d'aquest territori a través d'una recerca familiar, croada amb altres camps d'actuació, com el control de l'aigua i l'agricultura, condueixen, almenys, a replantejar-se la màxima emesa per la propaganda del Directori sobre "el desarrelament del caciquisme".

[es] Tras varias décadas de estudios e investigaciones sobre la dictadura de Primo de Rivera, la continuidad o la substitución del sistema caciquil de la Restauración después del golpe de Estado de 1923 continúa siendo objeto de debate historiográfico. En este sentido, el presente trabajo trata de analizar a través de una perspectiva microhistórica y prosopográfica los caminos por los que discurrió este proceso en la comarca de la Vega Baja del Segura. Con todo, el examen de las dinámicas y estrategias de reproducción material de las élites de dicho territorio a través de una indagación familiar, cruzada con otros campos de actuación, como el control del agua y la agricultura, conducen, al menos, a replantearse la máxima emitida por la propaganda del Directorio sobre "el descuaje del caciquismo".
[ca] Les visites pastorals són les inspeccions que realitza el bisbe a les parròquies de la seua diòcesi per a comprovar el seu estat material i espiritual. A través de la informació que s'arreplega en els llibres de visites pastorals que es van realitzar a Guardamar entre els anys 1617 i 1722, anem a conèixer com eren durante aqueix període lʼesglésia de sant Jaume de Guardamar, les ermites de santa Llúcia i santa Anna, així com les confraries que existien en la vila.

[es] Las visitas pastorales son las inspecciones que realiza el obispo a las parroquias de su diócesis para comprobar su estado material y espiritual. A través de la información que se recoge en los libros de visitas pastorales que se realizaron a Guardamar entre los años 1617 y 1722, vamos a conocer cómo eran durante ese periodo la iglesia de Santiago de Guardamar, las ermitas de santa Lucía y santa Ana, así como las cofradías que existían en la villa.
[ca] El jaciment de La Salema s'ubica prop de la localitat de Fageca situat en el nord de la província d'Alacant, a la comarca del Comtat de Cocentaina (Comunitat Valenciana). En els dipòsits del jaciment de La Salema s'han localitzat restes de microvertebrats fòssils d'edat Plistocena. La llista faunística preliminar establerta per a aquest jaciment inclou els següents taxons: Miniopterus cf. schreibersii, Rhinolophus hipposideros, Myotis sp., Arvicola sp., Microtus agrestis, Iberomys brecciensis, Eliomys quercinus, Apodemus sylvaticus, Oryctolagus sp., Chalcides bedriagai, Tarentola sp. i Timon cf. lepidus. De l'anàlisi de les dades aportades pels taxons de micromamifers presents, podem concloure que aquest jaciment conté una fauna corresponent al plistocè mitjà, podent estimar-se una edat d'entre 450.000 i 200.000 anys.

[es] El yacimiento de La Salema se ubica cerca de la localidad de Facheca situado en el norte de la provincia de Alicante, en la comarca del Condado de Cocentaina (Comunidad Valenciana). En los depósitos del yacimiento de La Salema se han localizado restos de microvertebrados fósiles de edad Pleistocena. La lista faunística preliminar establecida para este yacimiento incluye los siguientes taxones: Miniopterus cf. schreibersii, Rhinolophus hipposideros, Myotis sp., Arvicola sp., Microtus agrestis, Iberomys brecciensis, Eliomys quercinus, Apodemus sylvaticus, Oryctolagus sp., Chalcides bedriagai, Tarentola sp. y Timon cf. lepidus. Del análisis de los datos aportados por los taxones de micromamíferos presentes, podemos concluir que este yacimiento contiene una fauna correspondiente al Pleistoceno Medio, pudiendo estimarse una edad de entre 450.000 y 200.000 años.
[ca] L'article cataloga les pèrdues literàries que s'han produït en relació amb la literatura de Joan Roís de Corella i n'analitza sistemàticament les diverses fonts.

[es] El artículo cataloga las pérdidas literarias que se han producido en relación con la literatura de Joan Roís de Corella y analiza sistemáticamente las diferentes fuentes de éstas.
[ca] Els amfibis són un dels grups de vertebrats més amenaçats del planeta. En l'actualitat, la pèrdua i transformació dels hàbitats dels amfibis pot arribar a comprometre la seua conservació en alguns punts de la Comunitat Valenciana. Amb l'objectiu de conéixer l'estat de conservació de les poblacions d'amfibis del Parc Natural de la Font Roja s'ha procedit al mostreig dels seus hàbitats i poblacions dins d'aquesta zona protegida. Per a això s'ha elaborat una tipologia dels punts d'aigua més comuns al Parc Natural i s'ha estudiat la connectivitat dels mateixos, així com la presència de les diferents espècies d'amfibis que habiten en la Font Roja amb l'objectiu de millorar la seua conservació per mitjà d'una sèrie de propostes de gestió.

[es] Los anfibios son uno de los grupos de vertebrados más amenazados del planeta. En la actualidad, la pérdida y transformación de los hábitats de los anfibios puede llegar a comprometer su conservación en algunos puntos de la Comunidad Valenciana. Con el objetivo de conocer el estado de conservación de las poblaciones de anfibios del Parque Natural de la Font Roja se ha procedido al muestreo de sus hábitats y poblaciones dentro de esta zona protegida. Para ello se ha elaborado una tipología de los puntos de agua más comunes del Parque Natural y se ha estudiado la conectividad de los mismos, así como la presencia de las distintas especies de anfibios que habitan en la Font Roja con el objetivo de mejorar su conservación mediante una serie de propuestas de gestión.
[ca] L'itinerari presentat descriu el paratge de la Font Roja, ubicat al sud-oest de la ciutat d'Alcoi. En ell es destaquen els elements paisatgístics següents: el bosc mediterrani, la geologia, la paleontologia i l'aprofitament dels recursos naturals d'origen abiòtic i biòtic com els masos, caves, carboneres, forns de calç, etc.

[es] El itinerario presentado describe el paraje de la Font Roja, ubicado al suroeste de la ciudad de Alcoi. En él se destacan los siguientes elementos paisajísticos: bosque mediterráneo, geología, paleontología y aprovechamiento de los recursos naturales de origen abiótico y biótico como masías, neveros, carboneras, hornos de cal, etc.
[ca] Partint de la sociologia comprensiva weberiana, dels mètodes hermenèutic i d'anàlisi iconològica aplicada a nou obres plàstiques contemporànies (pintura, escultura i fotografia) significatives i representatives de l'art contemporani, aquest article té dos objectius concrets: analitzar la construcció de la soledat dels cossos i de les emocions humanes en l'art plàstic contemporani i constatar com ha evolucionat aquesta temàtica en les pràctiques artístiques des de la modernitat simple fins a la reflexiva, en el context de la societat de la individualització i de la separativitat. Com s'evidenciarà, els cossos i les emocions són maltractats, en tant que les obres analitzades mostren hòmens i dones solitàries, condemnats a viure o estranys en el seu temps, sense oblidar que han sigut descorporeïtzats i desentimentalitzats.

[es] Partiendo de la sociología comprensiva weberiana, de los métodos hermenéutico y de análisis iconológico aplicado a nueve obras plásticas (pintura, escultura y fotografía) significativas y representativas del arte contemporáneo, este artículo persigue dos objetivos concretos: analizar la construcción de la soledad de los cuerpos y de las emociones humanas en el arte plástico y constatar cómo ha evolucionado esta temática en las prácticas artísticas desde la modernidad simple hasta la reflexiva, en el contexto de la sociedad de la individualización y de la separatividad. Como se evidenciará, los cuerpos y las emociones son maltratados, por cuanto las obras analizadas muestran a hombres y mujeres solitarias, condenados a vivir o extrañados de su tiempo, sin olvidar que han sido descorporeizados y desentimentalizados.
[ca] En l'Arxiu General de Simancas es conserva un expedient que porta per títol: Castillo de Guardamar. Se reparan sus fortificaciones del producto del tercio y diezmo a cargo del obispo de Orihuela, bajo el convenio de 100 pesos anuales (1737-1758)1, en el qual es pot seguir les negociacions entre les autoritats militars i el bisbe d'Oriola per a establir una quantitat fixa provinent del terç delme per a la reparació de les muralles i del castell. S'inclouen a més diverses relacions de les obres que calia realitzar en les muralles i al castell, que ens permet conéixer com eren aquestes estructures defensives i han permés la seua recreació.

[es] En el Archivo General de Simancas se conserva un expediente que lleva por título: Castillo de Guardamar. Se reparan sus fortificaciones del producto del tercio y diezmo a cargo del obispo de Orihuela, bajo el convenio de 100 pesos anuales (1737-1758), en el que se puede seguir las negociaciones entre las autoridades militares y el obispo de Orihuela para establecer una cantidad fija proveniente del tercio diezmo para la reparación de las murallas y del castillo. Se incluyen además varias relaciones de las obras que había que realizar en las murallas y en el castillo, que nos permite conocer cómo eran estas estructuras defensivas y han permitido su recreación.