[ca] El trasplantament pulmonar és la darrera opció terapèutica en algunes patologies pulmonars terminals. El rebuig és una de les complicacions més freqüents; el diagnòstic i el tractament precoç marquen l'evolució del mateix. La criobiòpsia transbronquial és una tècnica nova que sembla mostrar un major rendiment que la biòpsia transbronquial amb fòrceps que és fins ara la tècnica utilitzada de manera rutinària. Aquesta tesi aborda aspectes no investigats de la criobiòpsia que permetin determinar-ne el paper en l'algoritme diagnòstic de l'afectació pulmonar en pacients amb trasplantament pulmonar. En concret, la tesi avalua mitjançant dos estudis prospectius i un assaig clínic randomitzat: el nombre mínim de criobiòpsies transbronquials que garanteixin un rendiment diagnòstic elevat; determinar i establir les característiques radiològiques i evolució de possibles noves opacitats al TC de tòrax després de la realització de criobiòpsies transbronquials; i valorar la rendibilitat diagnòstica i seguretat de la criobiòpsia transbronquial en pacients crítics intubats en una Unitat de Cures Intensives. Al primer estudi, després de realitzar 321 criobiòpsies transbronquials consecutives en 206 pacients i amb un màxim de 6 espècimens obtinguts per procediment, es va poder establir que l'obtenció d'almenys 4 mostres augmenta la certesa diagnòstica histològica (p < 0,001) sense augmentar de manera significativa complicacions greus. Ser receptor d'un trasplantament pulmonar unilateral (odds ràtio, 0,10; interval de confiança del 95%, 0,02-0,30; P < 0,001) o tenir hipertensió arterial durant la broncoscòpia (odds ràtio, 0,31; interval de confiança del 95%, 0,12-0,86; P = 0 ,019) semblen ser factors de risc associats a l'augment del sagnat. En el segon estudi, en 22 de 51 pacients consecutius es van observar 46 opacitats noves de > 10 mm, incloses lesions en vidre esmerilat, sòlides, cavitades o una combinació d'aquestes lesions en 20 (91%) pacients al TC posterior a la criobiòpsia. Totes les opacitats en vidre esmerilat van desaparèixer a les 4 setmanes. Als 6 mesos va persistir una única opacitat cavitada. Es recomanen estudis de TC abans d'implementar la criobiòpsia transbronquial, sempre que sigui possible. Al tercer estudi (prospectiu, aleatoritzat i comparatiu); en pacients crítics ventilats mecànicament a UCI es va avaluar el rendiment diagnòstic, la qualitat histològica i la seguretat de la biòpsia pulmonar transbronquial utilitzant pinces de biòpsia, criosonda d'1,9 mm o de 2,4 mm en 89 procediments consecutius. El rendiment diagnòstic amb criosonda de 2,4 mm (100%) van ser superiors a les d'1,9 mm (p=0,02) i a les de fòrceps (p<0,01) i no es van produir esdeveniments de sagnat o altres complicacions greus.

[es] El trasplante pulmonar es la última opción terapéutica en algunas patologías pulmonares terminales. El rechazo es una de las complicaciones más frecuentes; su diagnóstico y tratamiento precoz marcan la evolución del mismo. La criobiopsia transbronquial es una técnica novedosa que parece mostrar un mayor rendimiento que la biopsia transbronquial con fórceps que es hasta ahora la técnica utilizada de manera rutinaria. Esta tesis aborda aspectos no investigados de la criobiopsia que permitan determinar su papel en el algoritmo diagnóstico de la afectación pulmonar en pacientes con trasplante pulmonar. En concreto la tesis evalúa mediante dos estudios prospectivos y un ensayo clínico randomizado: el número mínimo de criobiopsias transbronquiales que garanticen un rendimiento diagnóstico elevado; determinar y establecer las características radiológicas y evolución de posibles nuevas opacidades en el TC de tórax tras la realización de criobiopsias transbronquiales; y valorar la rentabilidad diagnóstica y seguridad de la criobiopsia transbronquial en pacientes críticos intubados en una Unidad de Cuidados Intensivos. En el primer estudio, tras realizar 321 criobiopsias transbronquiales consecutivas en 206 pacientes y con un máximo de 6 especímenes obtenidos por procedimiento, se pudo establecer que la obtención de al menos 4 muestras aumenta la certeza diagnóstica histológica (p < 0,001) sin aumentar de manera significativa complicaciones graves. Ser receptor de un trasplante pulmonar unilateral (odds ratio, 0,10; intervalo de confianza del 95 %, 0,02-0,30; P < 0,001) o tener hipertensión arterial durante la broncoscopia (odds ratio, 0,31; intervalo de confianza del 95%, 0,12-0,86; P = 0 ,019) parecen ser factores de riesgo asociados al aumento del sangrado. En el segundo estudio, en 22 de 51 pacientes consecutivos se observaron 46 opacidades nuevas > 10 mm, incluidas lesiones en vidrio esmerilado, sólidas, cavitadas o una combinación de estas lesiones en 20 (91%) pacientes en la TC posterior a la criobiopsia. Todas las opacidades en vidrio esmerilado desaparecieron a las 4 semanas. A los 6 meses persistió una única opacidad cavitada. Se recomiendan estudios de TC antes de implementar la criobiopsia transbronquial, siempre que sea posible. En el tercer estudio (prospectivo, aleatorizado y comparativo); en pacientes críticos ventilados mecánicamente en UCI se evaluó el rendimiento diagnóstico, la calidad histológica y la seguridad de la biopsia pulmonar transbronquial utilizando pinzas de biopsia, criosonda de 1,9 mm o de 2,4 mm en 89 procedimientos consecutivos. El rendimiento diagnóstico con criosonda de 2,4 mm (100 %) fueron superior a las de 1,9 mm (p=0,02) y a las de fórceps (p<0,01) y no ocurrieron eventos de sangrado u otras complicaciones graves.