[ca] INTRODUCCIÓ El politraumatisme representa la primera causa de mort a nivell mundial en la població entre 5 i 29 anys, essent el xoc hemorràgic la primera causa de mort evitable en aquests pacients. El xoc implica un aport insuficient de sang oxigenada als teixits que dóna lloc a hipòxia cel·lular. Inicialment això indueix una lesió cel·lular reversible deguda a la isquèmia que, si no es corregeix a temps, evoluciona en una lesió cel·lular irreversible que pot progressat a dany orgànic permanent i fracàs orgànic. Tot i existir múltiples marcadors descrits del xoc, actualment no hi ha un gold estàndar de la perfusió tissular que es pugui emprar com a guia de la correcta ressuscitació dels pacients politraumàtics. HIPÒTESI I OBJECTIU La hipòtesi de l'estudi consisteix en que existeixen marcadors capaços de predir l'evolució clínica i hemodinàmica dels pacients politraumàtics. L'objectiu principal és conèixer la correlació de diferents marcadors amb la mortalitat. Els objectius secundaris principals inclouen la relació dels marcadors amb el xoc ocult en pacients hemodinàmicament normals i l'hemorràgia persistent en pacients hemodinàmicament inestables. DISENY DE L'ESTUDI Estudi epidemiològic, observacional i prospectiu amb desenvolupament unicèntric. Inclou els pacients politraumàtics atesos a l' Hospital Parc Taulí de Sabadell que compleixen criteris d'activació amb codi politrauma prioritat 0 i 1 prehospitalàriament. S'analitzen els diferents marcadors de ressuscitació seleccionats en tres moments temporals: a la primera, a la vuitena i a les 24 hores d'atenció hospitalària. Els marcadors analitzats inclouen: la freqüència cardíaca, la tensió arterial sistòlica, el Shock Index, l'Índex ROPE, la hemoglobina, el lactat, l'excés de base, el pèptid natriurètic atrial, la saturació regional d'oxigen analitzada mitjançant Near-infrared spectroscopy (NIRS) i la coagulopatia diagnosticada mitjançant tests viscoelàstics (ROTEM®). Les variables resultat utilitzades son: la mortalitat, la necessitat de transfusió sanguínia, la necessitat de drogues vasoactives i la necessitat de cirurgia o angioembolització per control del sagnat. RESULTATS En relació a la mortalitat, presenten una relació estadísticament significativa en la primera hora d'atenció hospitalària: la tensió arterial sistòlica, l'hemoglobina, el lactat, l'excés de base i la coagulopatia per ROTEM®. A les 8 hores només presenta una relació estadísticament significativa la coagulopatia per ROTEM®. Finalment, a les 24 hores d'atenció, presenten una relació estadísticament significativa amb la mortalitat el lactat, l'excés de base i la coagulopatia per ROTEM®. Un cop s'han dut a terme les mesures de ressuscitació inicial, a les 8 hores d'atenció hospitalària, els pacients es poden trobar amb constant vitals normalitzades o patològiques. En pacients hemodinàmicament normals, només la saturació regional d'oxigen mesurada mitjançant NIRS, i més concretament si s'acompanya d'un test d'oclusió vascular (TOV), es capaç de diferenciar i detectar els pacients que presenten un xoc ocult. En canvi, en pacients hemodinàmicament inestables, la freqüència cardíaca, l'hemoglobina, el lactat, l'excés de base i la coagulopatia mesurada mitjançant ROTEM® son capaços de diferenciar entre hemorràgia persistent i resposta inflamatòria al traumatisme. CONCLUSIONS Els marcadors relacionats amb la mortalitat inclouen la tensió arterial sistòlica, l'hemoglobina, el lactat, l'excés de base i la coagulopatia per ROTEM®. En pacients hemodinàmicament normals només es relacionen amb el xoc ocult les variables derivades del NIRS al realitzar un TOV, que inclouen el Delta-down, el Delta-up i la saturació tissular mínima. En pacients hemodinàmicament inestables només es relacionen amb l'hemorràgia persistent la freqüència cardíaca, l'hemoglobina, el lactat, l'excés de base i la coagulopatia mesurada mitjançant ROTEM®.

[es] INTRODUCCIÓN El politraumatismo representa la primera causa de muerte a nivel mundial en la población entre 5 y 29 años, siendo el shock hemorrágico la primera causa de muerte evitable en estos pacientes. El shock implica un aporte insuficiente de sangre oxigenada a los tejidos dando lugar a hipoxia celular. Inicialmente esto induce una lesión celular reversible debida a la isquemia que, si no se corrige a tiempo, evoluciona en una lesión celular irreversible que puede progresar a daño orgánico permanente y fracaso orgánico. Pese a existir múltiples marcadores descritos del shock, actualmente no hay un gold estándar de la perfusión tisular que se pueda utilizar como guía de la correcta resucitación de los pacientes politraumatizados. HIPÓTESIS Y OBJETIVO La hipótesis del estudio consiste en que existen marcadores capaces de predecir la evolución clínica y hemodinámica de los pacientes politraumatizados. El objetivo principal es conocer la correlación de distintos marcadores con la mortalidad. Los objetivos secundarios principales incluyen la relación de los distintos marcadores con el shock oculto en pacientes hemodinámicamente normales y con la hemorragia persistente en pacientes hemodinámicamente inestables. DISEÑO DEL ESTUDIO Estudio epidemiológico, observacional y prospectivo con desarrollo unicéntrico. Incluye los pacientes politraumatizados atendidos en el Hospital Parc Taulí de Sabadell que cumplen criterios de activación de código politrauma prioridad 0 y 1 a nivel prehospitalario. Se analizan los distintos marcadores de resucitación seleccionados en tres momentos temporales: a la primera, a la octava y a las 24 horas de atención hospitalaria. Los marcadores analizados incluyen: la frecuencia cardíaca, la tensión arterial sistólica, el Shock Index, el Índice ROPE, la hemoglobina, el lactato, el exceso de base, el péptido natriurético atrial, la saturación regional de oxígeno analizada mediante Near-Infrared Spectroscopy (NIRS) y la coagulopatía diagnosticada mediante test viscoelástico (ROTEM®). Las variables resultado utilizadas son: la mortalidad, la necesidad de transfusión sanguínea, necesidad de drogas vasoactivas y la necesidad de cirugía o angioembolización para control del sangrado. RESULTADOS En relación a la mortalidad, presentan una relación estadísticamente significativa en la primera hora de atención hospitalaria: la tensión arterial sistólica, la hemoglobina, el lactato, el exceso de base y la coagulopatía por ROTEM®. A las 8 horas sólo presenta una relación estadísticamente significativa la coagulopatía por ROTEM®. Finalmente, a las 24 horas de atención, presentan una relación estadísticamente significativa con la mortalidad el lactato, el exceso de base y la coagulopatía por ROTEM®. Una vez se han realizado las medidas de resucitación inicial, a las 8 horas de atención hospitalaria, los pacientes se pueden encontrar con constantes vitales normalizadas o patológicas. En pacientes hemodinámicamente normales, sólo la saturación regional de oxígeno obtenida mediante NIRS, y más concretamente si se acompaña de un test de oclusión vascular (TOV), es capaz de discernir y detectar los pacientes con shock oculto. En cambio, en pacientes hemodinámicamente inestables, la frecuencia cardíaca, la hemoglobina, el lactato, el exceso de base y la coagulopatía por ROTEM® son capaces de discernir entre la hemorragia persistente y la respuesta inflamatoria al traumatismo. CONCLUSIONES Los marcadores relacionados con la mortalidad incluyen la tensión arterial sistólica, la hemoglobina, el lactato, el exceso de base y la coagulopatía por ROTEM®. En pacientes hemodinámicamente normales sólo se relacionan con el shock oculto las variables derivadas del NIRS al realizar un TOV, que incluyen el Delta-down, el Delta-up y la saturación tisular mínima. En pacientes hemodinámicamente inestables sólo se relacionan con la hemorragia persistente la frecuencia cardíaca, la hemoglobina, el lactato, el exceso de base y la coagulopatía por ROTEM®.