[ca] En aquesta tesi doctoral analitza els marcs jurídics vigents a quatre països d'Amèrica Llatina (Mèxic, Colòmbia, Xile i Argentina) per identificar quines pautes contenen sobre protecció de nens, nenes i adolescents davant de continguts audiovisuals que puguin resultar inadequats segons la seva edat i grau de desenvolupament. La tesi també analitza quins mecanismes institucionals i de participació social preveuen per garantir aquests drets. En cada cas, la investigació posa en relació les normes existents amb els estàndards internacionals de drets humans que regeixen aquesta matèria, per tal d'avaluar-ne l'adequació, o no, a aquests paràmetres. La bastida teòrica metodològica construïda per a aquesta investigació articula, d'una banda, l'Economia Política de la Comunicació. Aquesta decisió respon a la convicció que és clau entendre les formes en què el poder travessa i defineix les indústries culturals i el seu desenvolupament. D'altra banda, el dret dels drets humans és la font de les obligacions de garantia de drets i el prisma a través del qual analitzar totes les regulacions pertinents, tant les referides al sistema de mitjans audiovisuals com les específiques de protecció de la infància i l'adolescència a cada país. A aquests marcs estructurants, se sumen les aportacions conceptuals d'altres disciplines, com ara la psicologia, els estudis culturals, la sociologia i l'antropologia que han estudiat diferents dimensions de la relació dels nens, nenes i adolescents amb les propostes audiovisuals i els seus continguts. La tesi revela dèficit estructurals en matèria de protecció de drets de les audiències de nens, nenes i adolescents als països estudiats, que pel seu arrelament en les característiques dels processos de configuració històrica dels sistemes de mitjans audiovisuals, i en el context de una creixent concentració de les telecomunicacions i serveis associats plantegen un escenari complex de cara a la seva reversió. L"anàlisi dels marcs jurídics i de l"aplicació concreta d"aquestes normes per part de la institucionalitat regulatòria mostra una bretxa significativa entre la formalitat dels reconeixements legals i la realitat de la seva aplicació. Aquesta aplicació està en general a càrrec d'institucions públiques amb dèficits seriosos en el compliment dels estàndards que els estàndards de drets humans imposen en relació amb la seva composició i criteris d'actuació. En funció d'aquest panorama, la tesi idèntica i analitza aquestes situacions problemàtiques, els dèficits i els desafiaments pendents, i per això inclou en les conclusions una sèrie de recomanacions per a l'acció política i la investigació. Aquestes recomanacions poden ser preses en consideració tant per les institucions estatals, els prenedors de decisió en diferents àmbits, la societat civil i l'acadèmia, per impulsar transformacions que busquin una protecció efectiva dels drets de nens, nenes i adolescents als serveis audiovisuals, en particular davant dels desafiaments que presenta aquest objectiu a l'entorn digital.

[es] En esta tesis doctoral analiza los marcos jurídicos vigentes en cuatro países de América Latina (México, Colombia, Chile y Argentina) a fin de identificar qué pautas contienen sobre protección de niños, niñas y adolescentes frente a contenidos audiovisuales que puedan resultar inadecuados según su edad y grado de desarrollo, y qué mecanismos institucionales y de participación social prevén para garantizar estos derechos. En cada caso, la investigación pone en relación las normas existentes con los estándares internacionales de derechos humanos que rigen esta materia, a fin de evaluar su adecuación, o no, a esos parámetros. El andamiaje teórico metodológico construido para esta investigación articula la Economía Política de la Comunicación, en la convicción de que es clave entender las formas en las que el poder atraviesa y define a las industrias culturales y su desarrollo, y el Derecho de los Derechos Humanos, en tanto fuente de las obligaciones de garantía de derechos y prisma a través del cual analizar todas las regulaciones pertinentes, tanto las referidas al sistema de medios audiovisuales como las específicas de protección de la niñez y la adolescencia en cada país. A estos marcos estructurantes, se suman los aportes conceptuales de otras disciplinas, como la psicología, los estudios culturales, la sociología y la antropología que han estudiado distintas dimensiones de la relación de los niños, niñas y adolescentes con las propuestas audiovisuales y sus contenidos. La tesis revela déficit estructurales en materia de protección de derechos de las audiencias de niños, niñas y adolescentes en los países estudiados, que por su raigambre en las características de los procesos de configuración histórica de los sistemas de medios audiovisuales, y en el contexto de una creciente concentración de las telecomunicaciones y servicios asociados, plantean un escenario complejo de cara a su reversión. El análisis de los marcos jurídicos y de la aplicación concreta de esas normas por parte de la institucionalidad regulatoria muestra una brecha significativa entre la formalidad de los reconocimientos legales y la realidad de su aplicación, en general a cargo de instituciones públicas con serios déficits en el cumplimiento de los estándares que los estándares de derechos humanos imponen en relación con su composición y criterios de actuación. En función de este panorama, la tesis idéntica y analiza esas situaciones problemáticas, los déficits y desafíos pendientes, y por ello incluye en las conclusiones una serie de recomendaciones para la acción política y la investigación, que pueden ser tomadas en consideración tanto por las instituciones estatales, los tomadores de decisión en distintos ámbitos, la sociedad civil y la academia, para impulsar transformaciones que busquen una protección efectiva de los derechos de niños, niñas y adolescentes en los servicios audiovisuales, en particular frente a los desafíos que presenta este objetivo en el entorno digital.