[ca] Anna Seward (1742-1809) va ser una intel·lectual, poeta i crítica literària anglesa. Celebrada com "la musa immortal de Gran Bretanya" (1811:147), Seward va tenir una posició central dins de la vida cultural del seu Lichfield natiu així com dins de la xarxa nacional d'intel·lectuals, artistes i gent de ciència de la segona meitat del segle XVIII. Aquesta tesi examina el sentiment d'autoritat autorial de l'escriptora en la intersecció entre gènere, edat i solteria, i interroga com aquests marcadors d'identitat informen l'autopresentació de l'autora alhora que afecten la seva recepció al final de la seva carrera, en la seva edat avançada. La crítica s'ha centrat en la seva poesia i la seva relació amb els literats del seu cercle, mentres que ha desatès les seves contribucions intel·lectuals en altres gèneres. Aquesta tesi aborda la bretxa, centrant-se en aquestes contribucions i en el rol de Seward com a figura central en el paisatge literari canviant de finals del segle XVIII, estudiant un corpus que comprèn una selecció els seus escrits tardans d'una varietat de gèneres literaris incloent material erròniament atribuït, mai abans publicat, o poc estudiat. L'anàlisi i la contextualització d'aquest corpus posa en relleu l'autoafirmació pública de l'autora com a escriptora i crítica literària en els debats clau contemporanis, la seva capacitat per a mantenir el control sobre la seva imatge pública enfront d'un mercat literari hostil cap a les escriptores d'edat avançada, i la seva vigència en l'últim segment de la seva carrera, situant-la com a una figura influent per a la generació Romàntica. Utilitzant un marc crític que combina estudis literaris, estudis de gènere i estudis de l'edat i de la vellesa, aquesta anàlisi ressalta la relació entre l'autopresentació de Seward i l'experiència conferida tant per la seva edat avançada com per la seva participació de tota la vida en el mercat literari. A més, la tesi contribueix a l'estudi del Romanticisme suggerint un marc teòric a través del qual abordar la construcció, evolució i representació de la identitat des de la vellesa, així com la seva recepció i impacte en la reputació de les dones madures i ancianes i la seva vida literària pòstuma i suggereix que investigar els mecanismes crítics de prejudici i exclusió cultural dels estudis literaris complementa la nostra comprensió de la desaparició crítica d'aquestes autores.

[es] Anna Seward (1742-1809) fue una intelectual, poeta y crítica literaria inglesa. Celebrada como "la musa inmortal de Gran Bretaña" (1811:147), Seward tuvo una posición central dentro de la vida cultural de su Lichfield natal asi como en la red nacional de intelectuales, artistas y gentes de ciencia en la segunda mitad del siglo XVIII. Esta tesis examina el sentimiento de autoridad autorial de la escritora en la intersección entre género, edad y soltería, e interroga cómo estos marcadores de identidad informan la autopresentación de la autora a la vez que afectan su recepción en su vejez. La crítica se ha centrado en su poesía y su relación con los literatos de su círculo, desatendiendo sus contribuciones intelectuales en otros géneros. Esta tesis aborda esta brecha centrándose en sus contribuciones y su rol como figura central en el paisaje literario cambiante de finales del siglo XVIII, estudiando un corpus que comprende una selección de sus escritos tardíos de una variedad de géneros literarios que incluye material erróneamente atribuído, nunca antes publicado, o poco estudiado. El análisis y la contextualización de este corpus pone de relevancia la autoafirmación pública de la autora como escritora y crítica literaria en los debates clave contemporáneos, su capacidad para mantener el control sobre su imagen pública frente a un mercado literario hostil hacia las escritoras de edad avanzada y su vigencia en el último segmento de su carrera, situándola como una figura influyente para la generación Romántica. Utilizando un marco crítico que combina estudios literarios, estudios de género y estudios de la edad y de la vejez, este análisis resalta la relación entre la autopresentación de Seward y la experiencia conferida tanto por su edad avanzada como por su participación de toda la vida en la arena literaria. Además, la tesis contribuye al estudio del Romanticismo sugiriendo un marco teórico a través del cual abordar la construcción, evolución y representación de la identidad desde la vejez, así como su recepción e impacto en la reputación de las mujeres maduras y ancianas y su vida literaria póstuma y sugiere que investigar los mecanismos críticos de prejuicio y exclusión cultural de los estudios literarios complementa nuestra comprensión de la desaparición crítica de estas autoras.