BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La cultura visual digital, com els videojocs, i els dispositius que la desenvolupen, la distribueixen i l'executen estan realitzats en un context concret el qual els impregna no només una manera de veure i pensar el temps present, també el temps passat. La recepció i el consum d'aquestes obres de cultura visual digital són moltes vegades vehicles de consciències històriques concretes. En aquest article intentarem respondre la pregunta: ¿els mitjans hegemònics de la cultura visual digital porten una consciència concreta de l'Edat Mitjana? ¿I si és així, quines en són les causes i les conseqüències? Recolzats sobre les obres de Sergio Martínez Luna, Juan Martín Prada i José Luis Brea per examinar la cultura visual contemporània; les reflexions sobre la nostra consciència històrica elaborats per François Hartog, Hans Ulrich Gumbrecht i Hartmut Rosa; i el nostre propi acervo investigador elaborat durant la nostra trajectòria investigadora intentarem oferir una resposta adequada a la qüestió plantejada.

[es] La cultura visual digital, como los videojuegos, y los dispositivos que la desarrollan, la distribuyen y la ejecutan están realizados en un contexto concreto el cual les impregna no solo de una forma de ver y pensar el tiempo presente, también el tiempo pasado. La recepción y el consumo de estas obras de cultura visual digital son, en muchas ocasiones, vehículos de conciencias históricas concretas. En este artículo vamos a tratar de responder a la pregunta ¿los medios hegemónicos de la cultura visual digital portan una conciencia concreta de la Edad Media? ¿Y de ser así, cuáles son sus causas y consecuencias? Apoyados sobre las obras de Sergio Martínez Luna, Juan Martín Prada y José Luis Brea para examinar la cultura visual contemporánea; las reflexiones acerca de nuestra conciencia histórica elaborados por François Hartog, Hans Ulrich Gumbrecht y Hartmut Rosa; y nuestro propio acervo investigador fruto de nuestra trayectoria investigadora intentaremos ofrecer una respuesta adecuada a la cuestión planteada.
[ca] La informació genòmica és un tipus de 'Big Data' d'ús creixent a causa de millores tecnològiques. En aquest treball, revisem tres grups de reptes i riscos ètics associats amb aquesta informació: riscos de privadesa, gestió de les troballes incidentals i reptes en l'emmagatzematge i compartició de dades. En primer lloc, hem d'establir mecanismes sòlids per protegir la privadesa, però les dades genòmiques presenten riscos específics i hem d'admetre la possibilitat de reidentificació. Cal regular l'ús adequat de la informació genòmica incloent-hi recomanacions per a la gestió de les troballes incidentals. També cal establir polítiques clares per compartir dades i fomentar l'ús de repositoris de dades genòmiques. No obstant això, hem d'esperar desenvolupaments ràpids a la tecnologia i noves aplicacions de la informació genètica, i hem d'anticipar-nos als riscos potencials futurs.

[es] La información genómica es un tipo de 'Big Data' de uso creciente debido a mejoras tecnológicas. En este trabajo, revisamos tres grupos de retos y riesgos éticos asociados con esta información: riesgos de privacidad, gestión de los hallazgos incidentales y retos en el almacenamiento y compartición de datos. En primer lugar, debemos establecer mecanismos sólidos para proteger la privacidad, pero los datos genómicos presentan riesgos específicos y debemos admitir la posibilidad de reidentificación. Hay que regular el uso adecuado de la información genómica incluyendo recomendaciones para la gestión de los hallazgos incidentales. También hay que establecer políticas claras para compartir datos y fomentar el uso de repositorios de datos genómicos. No obstante, debemos esperar desarrollos rápidos en la tecnología y nuevas aplicaciones de la información genética, y debemos anticiparnos a los futuros riesgos potenciales.
[ca] De límits i mancances. Refutant el pensament crític actual". José Tomás Atria (Columbia University, New York) sobre el llibre de Pere Ibarra i Mercè Cortina (comp.) Recuperant la radicalitat. Una trobada entorn de l'anàlisi polític crític. Editorial Fer, Barcelona 2011.

[es] De límites y carencias. Refutando el pensamiento crítico actual". José Tomás Atria (Columbia University, New York) sobre el libro de Pedro Ibarra y Mercè Cortina (comp.) Recuperando la radicalidad. Un encuentro en torno al análisis político crítico. Editorial Hacer, Barcelona 2011
[ca] L'estètica de la corporeïtat en la ficció iraquiana posterior a 2003 mostra un desenvolupament en la percepció del cos en dues vessants, artísticament i com a signe cultural. La corporeïtat es concep aquí en dos nivells: el primer implica la corporeïtat del text com un espai dialèctic per a l'encarnació de l'experiència corporal. El segon implica la representació del cos com a tècnica per a redefinir i qüestionar les identitats corporals i sexuals. Aquest article suggereix que aquesta nova percepció de la corporeïtat indica una nova mirada cap al cos en la ficció iraquiana contemporània, manifestada en primer lloc, per la relació dialèctica entre la narració fragmentada i la corporeïtat fragmentada com una encarnació de l'anihilació en un context posterior a la invasió i la guerra. En segon lloc, per l'estètica de la malaltia i la discapacitat com a mecanisme per a qüestionar els cossos normatius i donar veu a la corporeïtat subalterna. Finalment, per polítiques de gènere que construeixen una percepció nova de la sexualitat.

[es] La estética de la corporeidad en la ficción iraquí posterior a 2003 muestra un desarrollo en la percepción del cuerpo artísticamente y como un signo cultural. La corporeidad se concibe aquí en dos niveles: el primero implica la corporeidad del texto como un espacio dialéctico para la encarnación de la experiencia corporal. El segundo, implica la representación del cuerpo como técnica para redefinir y cuestionar las identidades corporales y sexuales. Este artículo sugiere que esta nueva percepción de la corporeidad indica una nueva mirada hacia el cuerpo en la ficción iraquí contemporánea, manifestada en: primero, la relación dialéctica entre la narración fragmentada y la corporeidad fragmentada como una encarnación de la aniquilación en un contexto posterior a la invasión y la guerra; en segundo lugar, la estética de la enfermedad y la discapacidad como mecanismo para cuestionar los cuerpos normativos y dar voz a la corporeidad subalterna; finalmente, políticas corporales de género que construyen una percepción novedosa de la sexualidad.
[ca] En l'actualitat, som testimonis d'una intensificació global de desastres relacionats amb l'aigua: inundacions, erosió i sequeres conviuen amb canvis en la circulació global de l'aigua, l'augment del nivell del mar i modificacions en els patrons climàtics. De fet, l'aigua és sovint el mitjà amb què es transmet el missatge de l'escalfament global. Des d'aquest present de crisi ecològica, considerar els discursos sobre l'aigua implica qüestionar-se no només la naturalesa del "líquid", sinó també articular reflexions teòriques sobre l'espacialitat dins dels marcs de l'art i de la ecocrítica. Per problematitzar la relació complexa que els éssers humans estableixen amb el seu entorn natural, al segle XXI l'art entrellaça discursos ecològics, polítics, estètics i afectius per mitjà d'obres de diversos formats. Aquest article analitza un conjunt de treballs de l'Argentina, el Brasil i Xile que recuperen ecologies líquides per pensar situacions de crisi i canvi.

[es] En la actualidad, somos testigos de una intensificación global de desastres relacionados con el agua: inundaciones, erosión y sequías conviven con cambios en la circulación global del agua, el aumento del nivel del mar y modificaciones en los patrones climáticos. De hecho, el agua es a menudo el medio a través del cual se transmite el mensaje del calentamiento global. Desde este presente de crisis ecológica, considerar los discursos sobre el agua implica cuestionarse no solo sobre la naturaleza de "lo líquido", sino también articular reflexiones teóricas sobre la espacialidad dentro de los marcos del arte y de la ecocrítica. Para problematizar la relación compleja que los seres humanos establecen con su entorno natural, en el siglo XXI el arte entrelaza discursos ecológicos, políticos, estéticos y afectivos por medio de obras de variados formatos. Este artículo analiza un conjunto de trabajos de Argentina, Brasil y Chile que recuperan ecologías líquidas para pensar situaciones de crisis y cambio.
[ca] A Über das Geistige in der Kunst (De l'espiritual en l'art), Wassily Kandinsky sosté que "el blanc sona com un silenci que de sobte hom pot comprendre". Aquesta frase és citada pel compositor italià Salvatore Sciarrino (Palermo, 1947) per a expressar el sentit últim de la seva música: "una música que ha perdut l'element sonor", "una música que neix en el silenci i retorna al silenci", "dal nulla al nulla". Aquest article analitza la importància que el color blanc té en la creació contemporània per a expressar simbòlicament el silenci absolut, allò audible, una alquímia sonora insondable, reflectit en els campos de la pintura abstracta —Gerhard Richter [Cage 1-6, 2006], sèrie de pintures inspirades en el silenci de John Cage— i la música —Heinz Holliger [Scardanelli-Zyklus, 1975-1991], sobre el silenci del Hölderlin tardà; Salvatore Sciarrino [Un'immagine di Arpocrate (Su frammenti di Goethe e Wittgenstein), 1974-1979], composició que contempla el darrer silencio del Tractatus de Wittgenstein: "D'allò de què no es pot parlar, cal guardar-ne silenci".

[es] En Über das Geistige in der Kunst (De lo espiritual en el arte), Wassily Kandinsky afirma que "el blanco suena como un silencio que de pronto puede comprenderse". Esta frase es citada por el compositor italiano Salvatore Sciarrino (Palermo, 1947), para expresar el sentido último de su música: "una música que ha perdido el elemento sonoro", "una música que nace en el silencio y vuelve al silencio", "dal nulla al nulla". El presente artículo analiza la importancia que el color blanco reviste en la creación contemporánea para expresar simbólicamente el silencio absoluto, lo inaudible, una alquimia sonora insondable, reflejado en los campos de la pintura abstracta –Gerhard Richter [Cage 1-6, 2006], serie de pinturas inspiradas en el silencio de John Cage– y la música –Heinz Holliger [Scardanelli-Zyklus, 1975-91], sobre el silencio del Hölderlin tardío; Salvatore Sciarrino [Un'immagine di Arpocrate (Su frammenti di Goethe e Wittgenstein), 1974-79], composición que contempla el silencio último del Tractatus de Wittgenstein: "De lo que no se puede hablar hay que callar".
[ca] Els avenços recents dins del context de l'estudi biològic de la capacitat humana del llenguatge han fet palès que la unió reeixida de les disciplines rellevants —lingüística i biologia, enteses àmpliament— requerirà una seriosa revisió dels fonaments neurobiològics del llenguatge. El nostre objectiu en aquest article és oferir un esbós d'alguns dels resultats d'investigacions actuals dutes a terme pel nostre grup de recerca que creiem que poden contribuir a aquesta neurobiologia del llenguatge emergent.

[es] Los avances recientes en el ámbito del estudio biológico de la capacidad humana del lenguaje han puesto de manifiesto que la unión exitosa de las disciplinas relevantes —lingüística i biología, entendidas en un sentido amplio— requerirá una seria revisión de los fundamentos neurológicos del lenguaje. Nuestro objetivo en este artículo es ofrecer un esbozo de alguno de los resultados de las investigaciones actuales llevadas a cabo por nuestro grupo de investigación que creemos que pueden contribuir a esta neurobiología del lenguaje emergente.
[ca] Les nenes, nens i joves en condicions de desigualtat social constitueixen un grup amb alt risc de desenvolupar problemes de salut mental. La participació activa en la comunitat i les activitats artístiques creatives són considerades mitjans adequats per promoure la salut mental en aquest grup etari. L'objectiu d'aquesta investigació va ser promoure la salut mental de les nenes i els nens en condicions de desigualtat social a través d'un projecte d'aprenentatge servei amb enfocament artístic. L'orientació de l'estudi va ser qualitativa sota el mètode de la investigació acció participativa amb abasts de tipus descriptiu-interpretatiu i de transformació social. El procés d'intervenció es va fer mitjançant un projecte d'aprenentatge servei. El grup de participants va estar format per 17 nenes, nens i joves d'Ensenada, Baixa Califòrnia, Mèxic. Els resultats indiquen que un projecte d'aprenentatge servei amb enfocament artístic permet crear ambients de confiança propicis per a la formació d'enllaços afectius i d'amistat, així com millorar l'autoconfiança i l'autoconcepte dels participants, aspectes fonamentals per a la promoció de la salut mental. Se suggereix fomentar la participació activa daquest grup etari en la solució de problemes de l'entorn mitjançant experiències artístiques com una estratègia efectiva per generar condicions de vida que fomentin la salut mental.

[es] Las niñas, niños y jóvenes en condiciones de desigualdad social constituyen un grupo con alto riesgo de desarrollar problemas de salud mental. La participación activa en la comunidad y las actividades artísticas creativas son considerados medios adecuados para promover la salud mental en este grupo etario. El objetivo de esta investigación fue promover la salud mental de niñas y niños en condiciones de desigualdad social a través de un proyecto de aprendizaje-servicio con enfoque artístico. La orientación del estudio fue cualitativa bajo el método de la investigación acción participativa con alcances de tipo descriptivo-interpretativo y de transformación social. El proceso de intervención se llevó a cabo mediante un proyecto de aprendizaje-servicio. El grupo de participantes se integró por 17 niñas, niños y jóvenes de Ensenada, Baja California, México. Los resultados indican que un proyecto de aprendizaje-servicio con enfoque artístico permitió crear ambientes de confianza propicios para la formación de vínculos afectivos y de amistad, así como mejorar la autoconfianza y el autoconcepto de los participantes, aspectos fundamentales para la promoción de su salud mental. Se sugiere fomentar la participación activa de este grupo etario en la solución de problemas del entorno mediante experiencias artísticas como una estrategia efectiva para generar condiciones de vida que fomenten la salud mental.
[ca] L'enfocament actual de la literatura feminista sobre el funcionament de les noves tecnologies reproductives ha eclipsat una conclusió que també s'origina en abordar qüestions relacionades amb les capacitats reproductives corporals des de les ontologies relacionals com els nous materialismes feministes: igual que la fertilitat, la infertilitat no és una propietat independent, estrictament biològica, inscrita, a priori, als cossos humans, sinó que un fenomen performatiu que es produeix a través de pràctiques materials-discursives específiques. Aquest article pretén aprofundir aquest argument. Per fer-ho, fa una lectura d'experiències encarnades d'infertilitat a través del realisme agencial de Karen Barad (2007) i la seva teoria de la performativitat posthumanista. El text s'estructura al voltant de fragments d'entrevistes amb dones diagnosticades infèrtils per la síndrome de Mayer-Rokitansky-Küster-Hauser i planteja demostrar com el canvi ètic-ontoepistemològic de "coses" a fenòmens materials-discursius obre possibilitats crucials per al desenvolupament de noves comprensions de la infertilitat. Aquestes són capaces de superar les limitacions dels enfocaments biomèdics i sociològics tradicionals.

[es] El enfoque actual de la literatura feminista sobre el funcionamiento de las nuevas tecnologías reproductivas ha eclipsado una conclusión que también se origina al abordar cuestiones relacionadas con las capacidades reproductivas corporales desde las ontologías relacionales como los nuevos materialismos feministas: al igual que la fertilidad, la infertilidad no es una propiedad independiente, estrictamente biológica, inscrita, a priori, en los cuerpos humanos, sino que un fenómeno performativo que se produce a través de prácticas materiales-discursivas específicas. El presente artículo pretende profundizar este argumento. Para ello, realiza una lectura de experiencias encarnadas de infertilidad a través del realismo agencial de Karen Barad (2007) y su teoría de la performatividad posthumanista. El texto se estructura alrededor de fragmentos de entrevistas con mujeres diagnosticadas infértiles por el síndrome de Mayer-Rokitansky-Küster-Hauser y plantea demostrar cómo el cambio ético-onto-epistemológico de "cosas" a fenómenos materiales-discursivos abre posibilidades cruciales para el desarrollo de nuevas comprensiones de la infertilidad. Estas son capaces de superar las limitaciones de los abordajes biomédicos y sociológicos tradicionales.
[ca] L'objectiu de l'article és cridar l'atenció sobre els aspectes estètics i ètics de la responsabilitat de crear galeries murals. Els tres exemples: Monumental Art Collection a Gdańsk / Zaspa, Urban Forms Gallery a Łódź, Dulwich Outdoor Gallery de Londres, tenen objectius originals comuns, directament relacionats amb els problemes actuals dels districtes o ciutats en què van ser creats. L'anàlisi d'aquestes col·leccions ens hauria d'ajudar a respondre a les preguntes següents:1. Què va passar i quan fer possible una interferència visual intensa i massiva en un espai públic com a galeries murals?2. Les col·leccions de murals realment són galeries o el terme "galeria" és només una metàfora conceptual que facilita les accions dutes a terme en un espai públic?3. Quins valors, estètics, ètics i relacionats amb els valors socials, artístics, urbans, cognitius i educatius, poden associar-se al fenomen dels murals?4. Cal protegir i restaurar els murals o deixar-los al "element urbà natural"?

[es] El objetivo del artículo es llamar la atención sobre los aspectos estéticos y éticos de la responsabilidad de crear galerías de murales. Los tres ejemplos - Monumental Art Collection en Gdansk / Zaspa, Urban Forms Gallery en Łódź, Dulwich Outdoor Gallery en Londres - tienen objetivos originales comunes, directamente relacionados con los problemas actuales de los distritos o ciudades en los que se crearon. El análisis de estas colecciones debería ayudarnos a responder las siguientes preguntas:1. ¿Qué sucedió y cuándo hacer posible una interferencia tan intensa y visualmente tan intensa en un espacio público como las galerías de murales?2. ¿Las colecciones de murales en realidad son galerías o el término "galería" es solo una metáfora conceptual que facilita las acciones tomadas en un espacio público?3. ¿Qué valores, estéticos, éticos y correlacionados con ellos, valores sociales, artísticos, urbanos, cognitivos y educativos pueden asociarse con el fenómeno de los murales?4. ¿Debemos proteger y restaurar los murales o dejarlos en el "elemento urbano natural"?
[ca] L'objectiu d'aquest article és oferir una reflexió sobre la didàctica integrada de llengües en el context de l'educació plurilingüe basca, basada en l'anàlisi d'una mostra de materials didàctics. En aquest treball ens centrem en alguns aspectes de la producció de gèneres textuals expositius, tal i com es proposen en unitats didàctiques d'eusquera, espanyol i anglès de primer de secundària. S'ha analitzat, des d'un punt de vista textual, el tractament d'un aspecte gramatical específic com els connectors o organitzadors textuals. Els resultats mostren que les unitats analitzades es basen en diversos criteris comuns i coordinats, cosa que suposa un avenç cap a la didàctica integrada de llengües. L'anàlisi també revela que cada unitat didàctica reflecteix una tradició diferent de l'ensenyament del text i de la gramàtica. L'article conclou subratllant els reptes derivats del fet que existeixin diferències conceptuals i metodològiques en el tractament de la gramàtica. Aquestes diferències afecten l'explotació del gènere textual com a recurs didàctic, així com a la implementació d'una didàctica integrada de llengües.

[es] El objetivo de este artículo es ofrecer una reflexión sobre la didáctica integrada de lenguas en el contexto de la educación plurilingüe vasca, basada en un análisis de una muestra de materiales didácticos. En el presente trabajo se ha focalizado en algunos aspectos de la producción de géneros textuales expositivos, tal y como se proponen en unidades didácticas de euskera, español e inglés de primero de secundaria. Se ha analizado, desde un punto de vista textual, el tratamiento de un aspecto gramatical específico como los conectores u organizadores textuales. Los resultados señalan que las unidades analizadas se basan en diversos criterios comunes y coordinados, lo que supone un avance hacia la didáctica integrada de lenguas. Asimismo, el análisis revela que cada unidad didáctica refleja una tradición distinta de la enseñanza del texto y de la gramática. El artículo concluye subrayando los retos derivados del hecho de que existan diferencias conceptuales y metodológicas en el tratamiento de la gramática. Estas diferencias afectan a la explotación del género textual como recurso didáctico, así como a la implementación de una didáctica integrada de lenguas.
[ca] Una de les conseqüències de la COVID-19 ha estat provocar que els docents de l'Educació Superior hagin hagut de millorar i fins i tot adaptar les metodologies utilitzades des de sempre, és a dir, la docència considerada com a magistral. Tot això amb la finalitat de renovar-se i adaptar-se al nou panorama i al que tot això comporta. La nova incorporació d'aquests processos i eines relacionades amb l'ús de la tecnologia, busquen que, a través de la innovació dels docents, l'alumnat se senti més motivat i pugui adquirir un major aprenentatge. Per això, amb aquest article es pretén reflexionar sobre els beneficis de l'ús de la ludificació com a tècnica d'ensenyament-aprenentatge en el context universitari. Així com també el seu ús com a complement als recursos a la disposició del docent universitari, en el qual es busqui afavorir desenvolupar i adquirir de manera òptima les competències de l'alumnat del Grau en Treball Social. Per a això, s'ha realitzat una revisió de la literatura científica de fonts primàries i secundàries des d'una perspectiva hermenèutica crítica sobre la tècnica de la ludificació en l'àrea de Treball Social. Els resultats inicials assenyalen que la impartició de la docència en l'Educació Superior s'ha vist transformada a causa de la COVID-19 i amb això, els docents han hagut de veure les necessitats i importància de l'ús de les TIC en el seu dia a dia a l'aula, com ara la ludificació.

[es] Una de las consecuencias de la COVID-19 ha sido provocar que los/las docentes de la Educación Superior hayan tenido que mejorar e incluso adaptar las metodologías utilizadas desde siempre, es decir, la docencia considerada como magistral. Todo esto con el fin de renovarse y adaptarse al nuevo panorama y a lo que todo ello conlleva. La nueva incorporación de estos procesos y herramientas relacionadas con el uso de la tecnología, buscan que, a través de la innovación docente, el alumnado se sienta más motivado y pueda adquirir un mayor aprendizaje. Por ello, con este artículo se pretende reflexionar sobre los beneficios del uso de la gamificación como técnica de enseñanza-aprendizaje en el contexto universitario. Así como también su uso como complemento a los recursos a disposición del/la docente universitario/a, en el que se busque favorecer desarrollar y adquirir de forma óptima las competencias del alumnado del Grado en Trabajo Social. Para ello, se ha realizado una revisión de la literatura científica de fuentes primarias y secundarias desde una metodología cualitativa, en concreto desde la hermenéutica crítica, sobre la técnica de la gamificación en el área de Trabajo Social. Los resultados iniciales señalan que la impartición de la docencia en la Educación Superior se ha visto transformada debido a la COVID-19. Los/las docentes han tenido que ver la necesidad y la importancia del uso de las Tecnologías de la información y la Comunicación (TIC) en su día a día en el aula.