[ca] Els anys següents de la invasió de l'Iraq de l'any 2003 són testimoni d'un fenomen sense precedents a l'escena literària iraquiana: la ficció supera la poesia en producció i recepció crítica. Els gèneres narratius emergents implementen mecanismes de representació que expressen una necessitat de contar històries sobre les guerres i els seus traumes. Un d'aquests mecanismes és l'excessiva recurrència a allò corporal i sexual en el sentit més material i visual de la paraula. Tenint en compte una història de la representació del cos a la narrativa iraquiana anterior a la invasió del 2003, el nou interès per allò físic pot indicar un canvi en la percepció de la corporeïtat on les noves maneres d'exhibir el cos despleguen reformulacions polítiques i epistemològiques reflectides en la creació estètica. Aquesta investigació traça una genealogia que desvetlla com de complexos son els discursos històrics i sociopolítics que s'entrellacen amb la nova forma de percebre la relació entre la subjectivitat de l'ésser i el cos. Sobre la base de la teoria de la semiòtica cultural de Yuri Lotman i l'estadi del mirall de Jacques Lacan, s'examina el cos com a signe semiòtic dins de dues semiosferes particulars que es referencien entre sí dins d'un conflicte polític i militar. Considerant les influències polítiques, religioses, socials, internes i externes, aquesta tesi desenvolupa un examen de la corporeïtat en tres blocs principals: primer, la societat, la cultura, i la literatura iraquiana abans del 2003. Segon, l'ús i l'imaginari dels cossos en el discurs de la guerra contra el terrorisme com una interferència en el procés semiòtic, i, finalment, les noves formes de representar el cos a la ficció iraquiana contemporània com un resultat del trobament entre dues semiosferes que estan en conflicte. Aquest examen estructura les formes en què la corporeïtat en l'statu quo anterior a la invasió va ser interrompuda i instrumentalitzada en la propaganda de guerra, i com les noves representacions en la ficció contemporània responen al conflicte d'aquestes semiosferes.

[en] The years that follow the 2003 Iraq invasion witnessed an unprecedented phenomenon in the Iraqi literary scene: fiction exceeds poetry in production and critical reception. The emerging narrative genres implement representational mechanisms that express the need to tell stories of wars and trauma. One of these mechanisms is the excessive concern for depicting corporality and sexuality in their most material sense. Considering a history of the representation of the body in Iraqi narratives before 2003, such interest in the realm of the material and physical may indicate a shift in the perception of corporeality particularly present in fiction, where new depictions of the body unfold political and epistemological reformulations which are reflected in aesthetic creation. This research, then, traces a genealogy that uncovers the complexity of the historical and the socio-political discourses entangled with the construction and the perception of bodies. Building on Yuri Lotman's theory of cultural semiotics and Jacques Lacan's mirror stage, this thesis examines the body as semiotic sign within two semiospheres which reference each other in the act of political and military conflict. Taking into consideration religious, social, inside, and outside political influences, this research considers the examination of corporeality in three major blocks: the body in Iraqi society and culture prior to 2003, the body in the discourse of the war on terror as a major semiotic interference, and the body in contemporary Iraqi fiction as the result of the encounter between the two conflicting discourses. Such examination structures the ways in which corporeality in the status quo was interrupted by and instrumentalised in war propaganda, and how new representations in fiction respond to the two semiospheres in conflict.