BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Aquest article aborda les complicacions del complex signe televisiu a través de l'anàlisi del programa argentí Peter Capusotto y sus videos. Aquí observem de quina manera l'humor és utilitzat com a eina per desmontar oposicions binàries jeràrquiques (polítiques i socials). La proposta es presenta com un programa de música i d'humor on es posen en joc els conceptes de cultura popular i cultura de masses a través de la presentació de diversos músics apòcrifs. Centrem la nostra reflexió en el personatge Bombita Rodríguez, el Palito Ortega montonero per la controvèrsia que ha generat en l'escena cultural en tocar temes de la recent història argentina.

[eu] Oraingo artikuluak telebista ikurren ertz konplexuak lantzen ditu Peter Capusotto y sus videos argentinar programa analisiaren bitartez. Bertan umoreak opozisio hierarkiko (politiko eta soziala) bitarra desegiteko erabilia dela ikus genezake. Musika eta umore proposamen programa bezala aurkezten da, non zenbait musikari apokriforen bitartez, kultura popular eta masen kulturaren kontzeptuak kolokan jartzen dira. Gure hausnarketa Bombita RodrÍguez, el Palito Ortega montonero pertsonaiaren begietan jartzen dugu, arlo kulturalean argentinar historiaren gaiak jorratzean sortu duen eztabaidagatik.
[ca] Aquest treball proposa una sèrie de reflexions a l'entorn de la literatura comparada i de les seves relacions amb els estudis culturals amb un interès particular pel lloc que la literatura ocupa en aquestes relacions. Aborda la importància de la interdisciplinarietat i el multiculturalisme per revalorar les línies o eines amb les quals s'aborden, tant l'anàlisi literària, com les pràctiques culturals en general. Considera, a més, la presència d'una preocupació i un compromís històrico-social per aconseguir un enfocament i un estudi productius. Així mateix, mitjançant un qüestionari general dels objectius de la contextualització i de les relacions i complementacions entre diversos discursos, du a terme un diàleg que contrasta diferents postures.

[eu] Lan honek literatura konparatuaren eta honek ikasketa kulturalekin duen harremanen inguruko zenbait hausnarketa proposatzen du, batez ere harreman horietan literaturak betetzen duen lekua zehazte aldera. Zehar-lerroak eta kultur aniztasunaren garrantziari heltzen dio, erabiltzen diren baliabideak edo lerroak aztertzeko, bai literatura azterketan, bai kultur praktika arruntean, orokorrean. Honez gain, aintzat hartzen ditu gizartean historikoki dauden kezka eta konpromisoa, fokatze eta ikerketa emankorrak lortzearren. Era berean, testuingurua osatzeko helburuak eta diskurtso desberdinen arteko harreman eta osatzeak zalantzan jarriz, jarrera desberdinen arteko elkarrizketa bereizgarria burutzen du.
[ca] Aquest treball explora la idea de métissage – un tipus d'intertextualitat – tal com ha teoritzat Françoise Lionnet (1989), mitjançant la lectura minuciosa de Le Cow-boy (1983), una novel•la autobiogràfica de Djanet Lachmet sobre la revolució algeriana (1954-1962). Lionnet (1989) descriu el métissage com un teixit de tradicions per reintroduir els costums criolls orals i per reevaluar els conceptes occidentals rebuts. El terme enllaça qüestions de raça, de política, de lectura i d'escriptura. Escrita com una autobiografia, Le Cow-boy de Lachmet és la història de la Lallia, una noia que creix durant la lluita per l'alliberació algeriana dels anys 50 i 60. Tot fent una crítica del métissage i un estudi de la seva possible manifestació a la novel•la, pregunto si l'autobiografia – en aquest cas – és una estratègia que obre espais ambigus de possibilitats on un subjecte d'una història violenta i un agent del discurs es podrien relacionar; on nous modes d'interacció entre qüestions personals i polítiques es podrien explorar de manera significativa.

[eu] Artikulu honek Françoise Lionnet-en (1989) métissage —intertestualitate modu bat— kontzeptua aztertzea du helburu, eta horretarako Djanet Lachmet-ek Aljeriako Iraultzari (1954-1962) buruz idatzi zuen Le Cow-boy (1983) eleberri autobiografikotik abiatuko naiz. Lionneten (1989) ustez, métissage tradizio-multzo testual baten antzekoa da, ahozko usadio kreolak berriro txertatzeko eta mendebaldeko kontzeptuei buruz beste behin hausnartzeko. Terminoak tentu handiz lotzen ditu arraza, politika, irakurketa eta idazketarekin zerikusia duten kontuak. "Biografia" gisa deskribatu dutela, Lachmeten Le Cow-boy eleberriak Lallia-ren istorioa kontatzen digu, berrogeita hamarreko eta hirurogeiko hamarkadetan Aljeriako askatasun-borroken testuinguruan hazi zen neska gazte batena. Métissage-aren kritika eta hark eleberrian duen zilegizko presentzia aztertzeaz batera, nire buruari galdetzen diot biografiak idaztea ez ote den —kasu honetan— aukerazko espazio anbiguoak ahalbidetzen dituen amarru modukoa, non historia bortitzeko ikergai baten eta elkarrizketa-agente baten arteko elkarreragina gertatzen den, non ezaugarri pertsonal eta politikoen arteko interakzio modu berriak zentzu handiz azter daitezkeen.
[ca] A través de l'anàlisi de Mayombe de Pepetela, Petals of Blood de Ngugi i d'Anthills of the Savannah i A Man of the People d'Achebe, aquest article qüestiona els conceptes de fet nacional i nació a l'Àfrica postcolonial dins del marc dels estudis postcolonials. Els estudis postcolonials contravenen a les grans narratives, com a la nació i el fet nacional, per aquest motiu deconstrueix aquestes narratives ja que són problemàtiques. Aquest estudi mostra problemes associats amb definicions d'una nació en la qual alguns membres són marginats. També és investigada la idea de nacionalisme i la seva importància en la formació de la nació. Es posa de manifest que el sentiment nacional és problemàtic a l'Àfrica posterior als processos d'independència, malgrat que el nacionalisme durant la descolonització va jugar un paper fonamental, perquè s'ha observat que diferències, com les de gènere i identitat, destorben la construcció d'una nació. La globalització està també amenaçant, posant a prova i soscavant l'existència de les nacions.

[eu] Pepetela-ren Mayombe, Ngugi-ren Petals of Blood, Achebe-ren Anthills of the Savannah eta A Man of the People liburuen azterketa bitartez, artikulu honek kolonialismo osteko Afrikan naziotasun eta nazio kontzeptuez egiten du galde, kolonialismo osteko teoriaren barruan. Izan ere, kolonialismo osteko teoriak nazioa eta naziotasuna moduko narratiba bikainei aurre egiten die eta hori dela eta deseraikitzen ditu era horretako narrazioak, arazo sorburu izan ohi direlako. Azterlan honek nazio hitzaren definizioari lotutako arazoak mahairatzen ditu, zeinetan hainbat kidek jarrera hartua duten. Berebat, nazionalismoaren kontzeptua aztertu da eta nazio bat osatzeko horrek duen garrantzia. Naziotasuna problematiko gertatu zela independentzi osteko Afrikan esaten da, nahiz nazionalismoak eginkizun zaila bete zuen dekolonizazioan zehar, izan ere, aldaketak genero-ezberdintasun modura hartzen baitira eta etnizitateak nazio eraikuntza eragozten baitu. Halaber, globalizazioa ere mehatxatzen, aldarazten eta gutxiesten ari da nazioen izatea.
[ca] En les narracions de guerra d'Assia Djebar la veu i les experiències de les dones són el centre de la narració, en contrast amb les narracions masculines tradicionals centrades en la guerra i els conflictes. A L'Amour, la fantasia hi ha diverses protagonistes femenines, supervivents de la guerra d'independència, que, a través de la narració de relats presenten perspectives canviants i una multiplicitat de veus que desafien les versions històriques monològiques. Mitjançant la unió de fragments de les identitats individuals, perdudes i oblidades per la història, l'escriptora forja la identitat col·lectiva, centrant-se en els aspectes comuns, més que no en els privats, de la memòria.L'article posa en relleu la naturalesa específica de gènere de les memòries de guerra; examina el paper de la narrativa com a mitjà per contrarestar les deficiències de la memòria i per combatre l'amnèsia històrica.Tot centrant-se en la idea que la memòria construeix la identitat, l'article investiga fins a quin punt una memòria de gènere de la guerra pot contribuir a la formació de la identitat col·lectiva, tenint en compte la interdependència, però també la dissonància entre l'oralitat i el text.

[eu] Emakumeen ahotsa eta bizipenak dira Assia Djebar-en gerra narratibetako muina, tradizionalki ez bezala, gizonak baitziren gerra narratibetako protagonista. Fantasia, an Algerian Cavalcade liburuan hainbat emakume protagonista daude. Horiek bizirik irten ziren independentzia gerratik eta euren esperientzia kontatuz, ikuspuntu desberdinak adierazi dituzte, baita bertsio historiko monologikoen aurkako hainbat ahots ere. Idazleak norbanakoen identitate galdu eta ahaztuen zatiak batuz talde identitatea osatzen du eta talde memoria azpimarratzen du norbanakoena azpimarratu beharrean.Artikuluak gerra memorien genero izaera nabarmentzen du. Narratibaren rola aztertzen du, memoriaren gabeziak kontatzeko eta amnesia historikoari aurre egiteko tresna bezala.Ideia nagusia memoriak identitatea osatzen duela dela kontuan hartuz, artikuluak aztertzen du genero gerra memoria batek noraino baldintza dezakeen talde identitatearen osaera, kontuan hartuz ahozkotasunaren eta testualitatearen elkarrekiko dependentzia eta desadostasuna.
[ca] En l'última dècada s'han consolidat a Espanya nous estils culturals amb els quals representar el passat recent, en estreta relació amb l'emergència dels debats entorn de l'anomenada memòria històrica i amb el desenvolupament contemporani de les indústries culturals. Aquests estils han arribat a estandarditzar una sèrie de procediments de composició i efectes textuals que permeten que el públic els identifiqui amb les estètiques de la memòria. El testimoniatge, com a forma paraliterària i discurs cívic, ha aconseguit un lloc d'excepció en aquesta estandarització de les estètiques de memòria, però el seu ús mecanitzat ha privilegiat la seva rendibilitat dramàtica sobre el seu potencial crític.

[eu] Hurbileko iragana irudikatzeko orduan, kultura estilo berriek indarra hartu dute Espainian azken hamarkadan. Estilo horiek oso lotuta daude memoria historikoa izenekoaren inguruko eztabaiden azaleratzearekin, baita kultura industrien egungo garapenarekin ere. Bestalde, estilo horiek estandarizatu egin dituzte zenbait konposizio prozedura eta efektu testual, eta horri esker publikoak memoriaren estetikarekin identifikatzen ditu. Testigantzek (paraliteratura eta hitzaldi zibiko gisa) aparteko lekua lortu dute memoriaren estetikaren estandarizazioari dagokionez, baina haien erabilera mekanizatuak errentagarritasun dramatikoa potentzial kritikoaren gainetik jarri du.
[ca] Aquest treball analitza el procés de construcció de memòria a l'obra de Jorge Semprún, partint de la seva novel·la La escritura o la vida i explora la seva vinculació amb la construcció d'una identitat col·lectiva que serveixi com a base d'una espiritualitat europea representada a la formació política de la Unió Europea. El nostre article és un intent de revelar les estratègies literàries a través de les quals Semprún du a terme aquesta identificació alhora que en proposa una anàlisi crítica dels abasts polítics.

[eu] Artikulu honetan, Jorge Semprúnen obran igar daitekeen memoria eraikitzeko prozesua aztertzen da, bere La escritura o la vida eleberria oinarri hartuta. Europar Batasunaren forma politiko pean gorpuztutako europartasun sentimendu baten oinarri den talde nortasunaren eraikuntzarekin duen harremana arakatzen da. Gure artikuluaren helburua Semprúnek identifikazio hori gauzatzeko erabiltzen dituen estrategia literarioak argitara ateratzea da, eta, aldi berean, identifikazioaren inplikazio politikoen azterketa kritikoa egitea.
[ca] Aquest article proposa que la trilogia de Samuel Beckett Molloy, Malone Dies i The Unnamable és, paradoxalment, una obra pròspera del fracàs, la impotència i el silenci. L'escriptura ambivalent de Beckett és un estil literari que conté en si mateixa la petja de la paradoxa: ordre i desordre, sentit i absurd. Beckett no escull aquestes antítesis, sinó que les manté en un moviment constant, com a part de la seva estructura dialèctica. El factor essencial és la interacció entre dos pols contraris. El nucli essencial de l'escriptura ambivalent beckettiana és la intercanviabilitat i la intertextualitat.

[eu] Artikulu honen aldarria da Samuel Becketten The Trilogy: Molloy, Malone Dies and The Unnamable paradoxikoki porrotaren, ezinaren eta isiltasunaren arteko arte arrakastatsua dela. Beckettek bere duen idazkera anbibalenteak paradoxaren zigilua du lagun: ordena eta ordenarik eza, zentzua eta zentzurik eza. Beckettek ez du antitesi hauen arteko hauturik egiten, baina etengabe mugimenduan mantentzen ditu egituraketa dialektalaren atal modura. Faktore nagusia kontrajarritako bi muturren arteko jokoa da. Becketten idazkera anbibalentearen ezaugarri nagusia trukakortasuna eta testuen arteko harremanak dira.
[ca] El que es vol explorar en aquest article és l'evolució romancera del subjecte que es pensa a si mateix com a basc, des de la seva aparició textual, a l'Edat Mitjana tardana, fins avui en dia. Es vol posar al descobert la funcionalitat de la identitat nacional, fent una lectura ideològica de la producció literària i una lectura literària de la ideologia política. Darrera l'essencialisme romàntic, l'anti-essencialisme modern i tots els esforços de combinar o superar aquestes dues formules hi ha, al cap i a la fi, un actor pragmàtic amb capacitat reflexiva que construirà o deconstruirà els discursos segons les necessitats de l'ocasió.

[eu] Bere burua euskaldun gisa pentsatzen duen subjektuaren bilakaera erromaneskoa da artikulu honek esploratu gogo duena, bere agerpen testualetik, Erdi Aro berantiarrean, egundaino. Ekoizpen literarioa ideologikoki irakurriz, eta ideologia politikoaren irakurketa literarioa burutuz, nortasun nazionalaren funtzionaltasuna ezarri nahi da agerian. Esentzialismo erromantikoaren, anti-esentzialismo modernoaren nahiz bi formula horien arteko konbinaketa ala gainditze ahalegin guztien atzean, finean, gaitasun erreflexiboa duen aktore pragmatikoa dago, unean uneko beharren arabera diskurtso bat ala beste eraiki ala deseraikiko duena.
[ca] L'anàlisi de la violència en la novel·la Gran Sertão: riberes de Guimarães Rosa conté referències als conflictes històrics brasilers de l'època, situats entre la ciutat i el camp, el govern i la població de l'interior del país, els Vencedors i els Oblidats de la història. A més a més, el tema de la violència sorgeix en una tensió entre la memòria que no passa, relacionada amb la repressió, i la pobresa de l'experiència d'allò que no mereix ser recordat.

[eu] Guimarães Rosaren Grande Sertão: veredas eleberriko indarkeriaren azterketak azaleratzen ditu garai hartako Brasilgo gatazka historikoak, herria eta hiriaren artean kokatuta, gobernua eta herrialdeko barnealdeko bizi-lagunen artean, Garaileek eta Historiak ahaztu dituzten pertsonen artean. Horrez gain, indarkeriaren gaia honako tentsioan sortzen da, igarotzen ez den oroimenaren, errepresioarekin erlazionatua, eta gogoratzea merezi ez duen pobreziaren esperientziaren artean.
[ca] En aquest article, per primera vegada, s'hi posen en relació les teories teatrals de dos dramaturgs espanyols que van fer escola: Lope de Vega i Leandro Fernández de Moratín. Les seves creacions les separen dos segles, però tots dos van pretendre renovar l'escena amb les seves poètiques, tots dos van pretendre una "nova comèdia" que trenqués les tradicions teatrals immediatament anteriors. Les obres dramàtiques d'un i altre autor, en realitat se situen en pols oposats quant a la seva extensió; la de Lope abasta més de quatre-cents títols, mentre que Moratín a penes posseeix mitja desena de peces. El poeta dramàtic espanyol més fecund i internacional i el més moderat d'entre els dramaturgs d'ampli reconeixement tenen en comú una peculiar pretensió de reflectir amb les seves obres la realitat del món. Parafrasejant el mateix Lope, comoedia speculum humanae vitae podria utilitzar-se com a lema de tots dos autors. Partint de l'Arte nuevo de hacer comedias (1609) i La comedia nueva o el café (1792) desentranyem la realitat teatral d'ambdós autors, i les contextualitzem en els respectius moments històrics.

[eu] Artikulu honetan, lehen aldiz, eskola sortu zuten bi antzerkigile espainiarren antzerkigintzaren inguruko teoriak alderatzen dira: Lope de Vegaren teoriak eta Leandro Fernández de Moratínenak. Bi mendek banatzen dute haien jarduna, baina bai batek eta bai besteak helburu bera izan zuten: haien poetiken bitartez antzerkigintza eraberritzea eta ordura arteko antzerkigintza-tradizioekin haustura eragingo zuen "komedia berri" bat sortzea. Egia esan, autore baten eta bestearen lanen arteko desberdintasuna muturrekoa da kopuruari dagokionez; Lopek laurehun obra baino gehiago idatzi zituen bitartean, Moratínek hamar pieza inguru baino ez zituen utzi. Hala Espainiako poeta dramatiko oparo eta nazioartekoena nola aitortza handiko antzerkigileen artetik neurritsuena xede beraren atzetik zebiltzan: haien lanen bitartez munduaren errealitatea islatzea. Loperen beraren hitzak erabiliz, comoedia speculum humanae vitae erabil liteke bi literaturgileen goiburu gisa. Arte nuevo de hacer comedias (1609) eta La comedia nueva o el café (1792) oinarri hartuta, bi autoreen errealitate dramatikoa sakon aztertuko dugu, bakoitzari egokitu zitzaion garai historikoaren testuinguruaren barruan.
[ca] El present article parteix de la creença que una guerra, i molt especialment una guerra civil, és un esdeveniment que cala profundament en la consciència de la societat que la sofreix, configurant-la d'alguna manera, i afectant el seu esdevenir. Des d'aquest punt de partida es planteja la comparació de la poesia de postguerra entre dos països de llengües i cultures tan distants entre si com són Corea del Sud i Espanya, però que no obstant això tenen tristament en comú el fet d'haver patit en carn pròpia una cruel guerra civil durant el segle XX, ambdues de tres anys de durada i també emmarcades a la seva manera en el context global de la Segona Guerra Mundial.

[eu] Artikulu honen abiapuntua da gerra bat, bereziki gerra zibil bat, berau pairatzen duen gizartearen kontzientzian sakon sartzen den gertaera dela; nolabait itxuratzen du, baita bilakabidean eragin ere. Uste horretatik abiatuta, erkaketa planteatzen da Hego Korea eta Espainiako gerraosteko poesiaren artean, nahiz eta hain hizkuntza eta kultura ezberdinak dituzten; ustez urrun badaude ere, biek jasan dute, zoritxarrez, gerra zibil krudela XX. mendean. Orobat, bietan hiru urte iraun zuen, eta zein bere modura, biak daude Bigarren Mundu Gerraren testuinguru globalaren esparruan.
[ca] Aquest treball es centra en les Horacianes, un dels poemaris del poeta valencià Vicent Andrés Estellés, i explora la manera com esdevé un exercici de reescriptura de les Sàtires i les Odes i Epodes del poeta llatí Horaci. En aquest cas, però, la intertextualitat i el joc d'identificacions, tenen un component crític en la mesura que permeten a Estellés fer front a la censura vigent i parlar, des de la quotidianitat, de temes com ara el sexe i l'erotisme, però també de les penúries de la guerra i assumptes de corrupció política.

[eu] Lan hau Vicent Andres Estelles poetaren Horacianes poema-bildumari buruzkoa da, eta Horazio poeta latinoaren Sàtires etaOdes i Epodes berridazteko modua aztertzen du. Baina kasu honetan intertestualitateak eta identifikazio-jokoek osagarri kritiko bat dute, eta Estellesi garai hartako zentsurari aurre egiteko eta normaltasunez hitz egiteko aukera ematen diote; sexuaz eta erotismoaz ez ezik, gerrako saminaz eta politika-ustelkeriaz ere hitz egiten du.
[ca] La tasca del traductor en molts casos és determinant i pot tenir conseqüències en la sort literària de l'obra. La teoria literària i la literatura comparada intenten analitzar-les i sistematitzar-les, aprofundint així en l'estudi de la rellevància de la traducció en el sistema literari. Aquest article reflexiona sobre els equilibris i els desequilibris que es produeixen en un context cultural i literari i que són provocats per decisions que justifiquen una eventual traducció, tot analitzant les relacions entre els camps escandinau i català.

[eu] Itzultzaileak egiten duen lana, sarri, erabakigarria da eta obra jakin baten zori literarioan eragina izan dezake. Teoria literarioak eta literatura konparatua eragin horiek ikertzen eta sistematizatzen saiatzen dira. Artikulu honen autorearen helburua sistema literarioan itzulpenak duen garrantziari buruzko ikerketan sakontzea da. Artikulu honek balizko itzulpen bat justifikatuko luketen arrazoiek testuinguru kultural eta literarioan eragiten duten oreka eta desorekak aztertuko ditu. Horretarako eremu eskandinaviar eta katalanaren arteko erlazioak analizatuko ditu.
[ca] Aquest article aborda l'ideari estètic, l'estil, la teoria del coneixement, la concepció del subjecte i del llenguatge de l'escriptor romanès E. M. Cioran. Deixant de banda els seus tan comentats nihilisme i escepticisme, l'assaig indaga en la naturalesa poètica dels seus aforismes, destinada a crear, contradient la llengua, un enfora d'aquesta, on els conceptes es revelen com una cosa física, com paraules de carn i os en què el poeta n'aboca el saber del cos amb la intenció de generar un efecte d'estranyament.

[eu] Artikulu honek E. M. Cioran idazle errumaniarraren ideia estetikoak, estiloa, ezagutzaren teoria eta subjektuaren zein hizkuntzaren ikuskera ditu hizpide. Albo batera utzita horrenbestetan aipatu zaizkion nihilismoa eta eszeptizismoa, saiakera honek bere aforismoen poetikotasuna aztertuko du, alegia, hizkuntzarekiko kontraesana eraginez, hizkuntzatik kanpo esparru bat sortzea helburu izango duen poetikotasun hori. Hain zuzen, kontzeptuak zerbait fisiko bilakatzen diren eremuan kokatzen da, poetak, urruneratze efektua sortzeko asmoarekin, bere gorputzaren jakituria isurtzen duen hezur-haragizko hitzetan.
[ca] L'obra de teatre nicaragüenca més antiga, El Güegüense, és una de les referències culturals més significatives i simbòliques d'aquest país. A través de la narracions social i cultural, situades dins i fora del teatre/obra, la peça ha esdevingut un punt important per a les negociacions de l'identitat nicaragüenca. Molts nicaragüencs prenen la representació de l'obra com a mitjà per evocar i transmetre records, coneixement, personalitat i religiositat mitjançant els actes públics que representen. Aquest article segueix les pràctiques contemporànies de l'obra, en forma de la representació anual a la ciutat de Diriamba, i la compara amb les interpretacions del text d'El Güegüense per part de l'elit literària i intel•lectual nicaragüenques. S'argumenta que les experiències que representen els intèrprets de l'obra trenquen amb la narrativa homogeneïtzada i nacionalista d'una identitat nicaragüenca "mestissa".

[eu] Nikaraguan ezagutzen den antzezlan zaharrena, El Güegüense, herrialdeko erreferentzia kultural sinboliko esanguratxuenetariko bat da. Antzezlan eta dramaren barruan zein kanpoan kokatzen diren narratiba sozial eta kulturalen bitartez, nikaraguako identitate negoziazioentzat gune garrantzitxu bat izatera heldu da antzezlan hau. Nikaraguatar askok lan honen antzezpena, ekitaldi publikoen bitartez jakintza, nortasuna eta jarrera erlojiosoak gogora ekarri eta komunikatzen dituen garraiobidetzat daukate. Artikulu honek, Diriamba hiriko urteroko emanaldietan kokatuta, antzezlaren jarduera garaikideak azaltzen ditu eta hauek, nikaraguako elite intelektual eta literarioak El Güeüenseri buruz daukan interpretazionaz konparatzen ditu. Emanaldietako antzezleen esperientziek, Nikaraguako "mestizo" identitate nazionalista bermatzen duten narratiba homogeneoak asaldatzen dituztela eztabaidatzen da.