[ca] Aquesta tesi doctoral analitza el treball col·laboratiu entre fisioterapeutes i mestres en el context educatiu de la regió de Valparaíso, Xile, amb un enfocament en com es desenvolupa la interacció professional en aquesta col·laboració orientada a enfortir el desenvolupament d'aules inclusives. La investigació es situa en un escenari on els fisioterapeutes, com a professionals no docents, s'han incorporat a l'àmbit escolar per enriquir i diversificar els processos d'ensenyament-aprenentatge, emprant el moviment com una eina pedagògica accessible a tot l'alumnat. Malgrat els avenços normatius que promouen aquesta col·laboració, la implementació de pràctiques col·laboratives afronta importants desafiaments, com la manca de formació pedagògica en fisioterapeutes i l'absència de temps formal de coordinació entre aquests professionals i el professorat. La tesi adopta una metodologia qualitativa seqüencial, amb una primera fase fenomenològica, utilitzant entrevistes semiestructurades individualitzades; i una segona fase observacional, mitjançant l'observació no participant. La població objectiu inclou mestres i fisioterapeutes que treballen conjuntament en els processos didàctico-organitzatius d'ensenyament-aprenentatge. El mostreig va ser intencional i es va conformar per 12 parelles en la primera fase i 11 en la segona. Mitjançant l'anàlisi de discurs i l'observació, s'identifiquen punts coincidents entre fisioterapeutes i mestres respecte les fortaleses del treball col·laboratiu interprofessional, destacant el desenvolupament professional conjunt, la incorporació del moviment en els continguts acadèmics i l'aprenentatge per modelatge, comptant amb un model de col·laboració dins l'aula. Malgrat això, també es detecten discrepàncies entre les percepcions dels professionals i la realitat a les aules. Ambdós grups reconeixen el valor del treball conjunt en el procés d'ensenyament-aprenentatge i en la inclusió de tot l'alumnat, especialment d´aquells que no aprenen amb mètodes convencionals; no obstant això, mencionen barreres significatives, com la manca de temps per planificar i coordinar-se, i l'absència d'una estructura que promogui una col·laboració constant. Malgrat aquests obstacles, els resultats indiquen que, quan la col·laboració s'implementa adequadament, genera un impacte positiu en la qualitat educativa, afavorint una major participació i motivació de l'alumnat. En resposta a aquests descobriments, la tesi proposa una guia pràctica per enfortir i sistematitzar el treball col·laboratiu interprofessional, oferint recomanacions clau per millorar la coordinació, la formació i la sostenibilitat d'aquestes pràctiques en el sistema educatiu xilè. La tesi conclou que, tot i que existeixen barreres importants per a la implementació d'aquesta pràctica pedagògica, la col·laboració entre fisioterapeuta i mestre enriqueix els processos educatius i facilita aprenentatges significatius. Aquesta pràctica és essencial per abordar la diversitat estudiantil i promoure l'èxit educatiu, i el seu enfortiment podria contribuir a la construcció d'un sistema educatiu més inclusiu i equitatiu.

[es] Esta tesis doctoral analiza el trabajo colaborativo entre fisioterapeutas y maestras en el contexto educativo de la región de Valparaíso, Chile, con un enfoque en cómo se desarrolla la interacción profesional en esta colaboración orientada a fortalecer el desarrollo de aulas inclusivas. La investigación se sitúa en un escenario donde las/los fisioterapeutas, como profesionales no docentes, se han incorporado al ámbito escolar para enriquecer y diversificar los procesos de enseñanza-aprendizaje, empleando el movimiento como una herramienta pedagógica accesible a todo el alumnado. A pesar de los avances normativos que promueven esta colaboración, la implementación de prácticas colaborativas enfrenta importantes desafíos, como la falta de formación pedagógica en fisioterapeutas y la ausencia de tiempos formales de coordinación entre estos profesionales y el profesorado. La tesis adopta una metodología cualitativa secuencial, con una primera fase fenomenológica, empleando entrevistas semiestructurada individualizadas; y una segunda fase observacional, empleando observación no participante. La población objetivo incluye maestras y fisioterapeutas que trabajan conjuntamente en los procesos didáctico-organizativos de enseñanza-aprendizaje. El muestreo fue intencional y queda conformado por 12 parejas en la primera fase y 11 en la segunda. Mediante el análisis de discurso y observación, se identifican puntos coincidentes entre fisioterapeutas y maestras respecto a las fortalezas del trabajo colaborativo interprofesional, destacando el desarrollo profesional conjunto, la incorporación del movimiento en los contenidos académicos y el aprendizaje por modelaje, al contar con un modelo de colaboración dentro del aula. A pesar de esto, también se detectan discrepancias entre las percepciones de los profesionales y la realidad en las aulas. Ambos grupos reconocen el valor del trabajo conjunto en el proceso de enseñanza-aprendizaje y en la inclusión de todo el alumnado, especialmente aquellos que no aprenden con métodos convencionales, no obstante, mencionan barreras significativas, como la falta de tiempo para planificar y coordinarse, y la ausencia de una estructura que promueva una colaboración constante. A pesar de estos obstáculos, los resultados indican que, cuando la colaboración se implementa adecuadamente, genera un impacto positivo en la calidad educativa, favoreciendo una mayor participación y motivación del alumnado. En respuesta a estos hallazgos, la tesis propone una guía práctica para fortalecer y sistematizar el trabajo colaborativo interprofesional, ofreciendo recomendaciones clave para mejorar la coordinación, la formación y la sostenibilidad de estas prácticas en el sistema educativo chileno. La tesis concluye que, aunque existen importantes barreras para la implementación de esta práctica pedagógica, la colaboración fisioterapeuta-maestra enriquece los procesos educativos y facilita aprendizajes significativos. Esta práctica es esencial para abordar la diversidad estudiantil y promover el éxito educativo, y su fortalecimiento podría contribuir a la construcción de un sistema educativo más inclusivo y equitativo.