[ca] La millora biotecnològica ha permès ampliar l'arsenal terapèutic de medicaments biològics. Una característica particular dels productes biològics, a causa del seu origen proteic, és l'heterogeneïtat fisicoquímica. Aquesta heterogeneïtat innata els hi proporcionen una variabilitat que dista molt de la consistència assolida pels medicaments tradicionals produïts per síntesis química. Per fer control de qualitat o comparar un determinat producte es requereixen tècniques analítiques que permetin comparar i concloure amb fiabilitat del grau d'equivalència. Aquestes tècniques tindrien una particular utilitat en el desenvolupament de biosimilars. Omalizumab (Xolair®) és un anticòs monoclonal desenvolupat per tractar l'asma i posteriorment aprovat per urticària i rinosinusitis. Ha presentat un gran rendiment terapèutic i les seves expectatives comercials fan que sigui molt interessant dissenyar i posar a punt tècniques per comparar versions de Xolair®. En l'actualitat encara no es comercialitza cap biosimilar de Xolair®. L'indubtable interès terapèutic i comercial ens va portar a pensar en la conveniència de crear un programa que permetés anticipar el grau de similitud d'un candidat a biosimilar per omalizumab amb el producte de referència. Dit això en aquesta tesi es va proposar l'objectiu de desenvolupar proves analítiques específiques per omalizumab que comparin atributs fisicoquímics i funcionals crítics, i anticipin el grau d'equivalència terapèutica entre versions del producte. Primer es va evaluat la capacitat discriminatòria de tècniques analítiques analitzant molècules altament similars amb l'objectiu de veure si la tècnica emprada és capaç de discernir entre elles. Per aquest motiu, es van produir 2 molècules anàlogues, que per incrementar les diferències, es van expressar en una línia cel·lular diferent. Una vegada disponibles, se'n van emprar per posar a punt tècniques clau en comparabilitat per atributs fisicoquímics: seqüència primària, glicosilació i estructura tridimensional. Després, en el segon subprojecte es van desenvolupar mètodes per comparar la funcionalitat d'omalizumab. Per una banda, es va desenvolupar i optimitzar una tècnica de Surface Plasmon Resonance (SPR) que va demostrar ser ideal en la caracterització i comparació de la capacitat d'unió a IgE. Per una altra banda, es va avaluar l'activitat biològica mitjançant tècniques tant in vitro com in vivo. Per últim, com en un exercici de comparabilitat es requereixen tècniques altament sensibles capasses de desvelar divergències estructuro-funcionals menors. En el tercer subprojecte es va proposar crear un escenari alternatiu en el qual diferències funcionals no revelades prèviament es poguessin detectar. Amb aquest objectiu es va avaluar l'impacte funcional de les versions/variants d'omalizumab en un marc de coadministració amb altres inhibidors mastocitaris (agonistes EP2). L'execució dels subprojectes ha permès suggerir un Programa Predictiu de Biosimilaritat (PPB) específic per avaluar candidats a biosimilar de Xolair®. El programa inclou l'avaluació de l'estructura primària (identitat), una caracterització exhaustiva de la glicosilació, i dues tècniques per avaluar la seva funcionalitat (SPR i un assaig in vitro utilitzant cèl·lules LAD2). El PPB està dissenyat per oferir un diagnòstic preliminar del grau d'equivalència analítica entre el candidat a biosimilar i el producte de referència. Els resultats d'aquesta tesi permeten concloure que la bateria de proves anticipen el grau d'igualtat entre molècules de l'activitat anti-IgE. El PBB no només permetria seleccionar clons productors de candidats a biosimilars d'omalizumab, sinó també es podria implementar en la comparació entre lots d'un mateix producte, la determinació de l'impacte de canvis en procés, entre altres aplicacions.

[es] El perfeccionamiento de las técnicas biotecnológicas permitió a finales del pasado siglo, pero sobre todo a principios del siglo XXI, ampliar notablemente el arsenal terapéutico de medicamentos biológicos. Una particularidad de los productos biológicos, en razón de su origen y de su naturaleza proteica, es su heterogeneidad fisicoquímica. El control de calidad lote a lote y la comparación de un determinado producto antes y después de cambios, requieren de técnicas analíticas que permitan concluir con fiabilidad sobre su grado de igualdad. Dichas técnicas son de particular utilidad en el desarrollo de biosimilares. Omalizumab (Xolair®) es un anticuerpo monoclonal desarrollado como antiasmático cuyo elevado rendimiento terapéutico y sus expectativas comerciales lo convierten en un producto interesante para la puesta a punto de técnicas para la comparación de versiones de Xolair®. En la actualidad aún no existen biosimilares de Xolair® comercializados. Su indudable interés terapéutico y comercial nos llevó a pensar en la conveniencia de crear un programa preliminar que permitiera anticipar el grado de semejanza de un candidato a biosimilar para omalizumab con el producto de referencia. Se estableció la hipótesis de que: "La creación de una batería de pruebas analíticas ad hoc permite anticipar con elevada fiabilidad la comparabilidad entre versiones de omalizumab, y contribuir a objetivos tales como seleccionar candidatos a biosimilar". Con el propósito de verificar dicha hipótesis se planteó el objetivo de desarrollar pruebas analíticas específicas para omalizumab. Mediante las técnicas incluidas se comparan atributos críticos tanto fisicoquímicos como funcionales que se espera que, en gran medida, anticipen el grado de equivalencia terapéutica entre versiones. Para cumplir este objetivo se propusieron 3 sub-proyectos: - La mejor forma de evaluar una técnica analítica es analizar moléculas altamente similares y ver si esta es capaz de discernir entre ellas. Por este motivo, en el primer sub-proyecto se planteó obtener moléculas análogas a omalizumab. Se produjeron 2 moléculas análogas. Una vez disponibles, se usaron para poner a punto técnicas clave en comparabilidad para atributos fisicoquímicos: secuencia primaria, glicosilación y estructura tridimensional. - En el segundo sub-proyecto se desarrollaron métodos para comparar funcionalmente moléculas análogas de omalizumab. Se optimizó una técnica de Surface Plasmon Resonance (SPR) que demostró ser idónea en la determinación y comparación de la capacidad de unión a IgE. La actividad biológica se estudió in vitro e in vivo. - En un ejercicio de comparabilidad se requiere de técnicas altamente sensibles para desvelar divergencias estructuro-funcionales menores. En el tercer sub-proyecto se propuso crear un escenario alternativo en el que diferencias funcionales no reveladas previamente pudieran detectarse. Para ello se evaluó el impacto funcional de versiones/variantes de omalizumab en un marco de co-administración con otros inhibidores mastocitarios (agonistas EP2). La ejecución de los sub-proyectos ha permitido proponer un Programa Predictivo de Biosimilaridad (PPB) específico para candidatos a biosimilar de Xolair®. Este incluye la evaluación de la estructura primaria, una metodología exhaustiva de caracterización de la glicosilación, y dos técnicas para la evaluación de sus características de unión a IgE (SPR y un ensayo in vitro en células LAD2). El PPB está diseñado para ofrecer un diagnóstico preliminar del grado de equivalencia analítica entre el candidato a biosimilar y el producto de referencia. Los resultados obtenidos en esta tesis permiten concluir que la batería de pruebas desarrolladas anticipan el grado de igualdad entre moléculas con actividad anti-IgE y que, si bien pueden conformar un PPB para la selección de clones productores de candidatos a biosimilar, es implementable además en la comparación entre lotes de un mismo producto, la determinación del impacto de cambios en proceso y otras aplicaciones.