[ca] El teixit cardiovascular de donant cadavèric es criopreserva per a poder donar resposta a les necessitats de la pràctica clínica. Per a fer-ho es disminueix la temperatura del teixit de manera gradual fins a arribar a temperatures de fins a -196 °C, gràcies al nitrogen líquid. Existeixen diferents processos per a poder dur a terme aquest procés anomenat criopreservació i per a fer el control d'aquesta disminució de temperatura, per així evitar malmetre l'estructura de les cèl·lules. En aquest estudi es comparen dos processos de criopreservació per avaluar la seva equivalència. S'avalua també els mètodes de control de temperatura dels medis i teixits involucrats i la viabilitat del teixit després de la criopreservació, així com el seu manteniment a temperatures sota zero. Per a fer-ho s'han utilitat teixits cardiovasculars (vàlvules aorta, vàlvules pulmonars i artèries) i un equip de criopreservació amb velocitat de congelació controlada. S'han comparat criopreservacions seriades de teixit i medi comprovant que el perfil de les corbes registrades es mantingués sempre constant i no presentés alteracions considerables. A més, s'ha realitzat un estudi de la viabilitat cel·lular de teixit prèviament criopreservat per comprovar si la temperatura de preservació, -196°C i -80 °C, tenia algun efecte en la viabilitat dels teixits. Després de dur a terme les proves necessàries s'ha observat que les dues corbes de criopreservació que s'han estudiat no presentaven diferències en el seu perfil, tan aplicades als medis com en els teixits; de manera que es pot afirmar, en les condicions que s'ha dut a terme l'estudi, que són anàlogues. Respecte a l'assaig de viabilitat cel·lular, després de comparar els resultats obtinguts s'ha conclòs que els teixits que han estat preservats a -196 °C han mostrat una viabilitat cel·lular superior que no pas els que es trobaven preservats a -80 °C.

[es] El tejido cardiovascular de donante cadavérico se criopreserva para poder dar respuesta a las necesidades de la práctica clínica. Para hacerlo se disminuye la temperatura del tejido de manera gradual hasta llegar a temperaturas de hasta -196 °C, gracias al nitrógeno líquido. Existen diferentes procesos para poder llevar a cabo este proceso denominado criopreservación y para hacer el control de esta disminución de temperatura, para así evitar afectar la estructura de las células. En este estudio se comparan dos procesos de criopreservación para evaluar su equivalencia. Se evalúa también los métodos de control de temperatura de los medios y tejidos involucrados y la viabilidad del tejido después de la criopreservación, así como su mantenimiento a temperaturas bajo cero. Para hacerlo se han utilizado tejidos cardiovasculares (válvulas aorta, válvulas pulmonares y arterias) y un equipo de criopreservación con velocidad de congelación controlada. Se han comparado criopreservaciones seriadas de tejido y medio comprobando que el perfil de las curvas registradas se mantuviera siempre constante y no presentara alteraciones considerables. Además, se ha realizado un estudio de la viabilidad celular de tejido previamente criopreservado para comprobar si la temperatura de preservación, -196 °C y -80 °C, tenía algún efecto en la viabilidad de los tejidos. Después de llevar a cabo las pruebas necesarias se ha observado que las dos curvas de criopreservación que se han estudiado no presentaban diferencias en su perfil, tanto aplicadas a los medios como en los tejidos; de forma que se puede afirmar, en las condiciones que se ha llevado a cabo el estudio, que son análogas. Respecto al ensayo de viabilidad celular, después de comparar los resultados obtenidos se ha concluido que los tejidos que han sido preservados a -196 °C han mostrado una viabilidad celular superior que no los que se encontraban preservados en -80 °C.