[ca] El relativament nou Dret Espacial o de l'Espai Ultraterrestre, està adquirint força importància, i en particular dos dels aspectes concrets i alhora indissolubles del mateix, que tot i que encara de manera incipient tindran en el futur una grandíssima importància: (i) el de la seva titularitat i (ii) el de l'apropiació i explotació dels seus recursos naturals. Gran quantitat obres de la ciència ficció ens mostren un futur on els recursos naturals de més enllà del planeta Terra són apropiats i explotats: des de la malèvola companyia privada de la Saga Alien (1979), passant per les concessions mineres a la companyia Con-am27 sobre titani a la lluna Ió de la pel·lícula Atmosfera Zero (1983), el governant-propietari de l´Estat-Colònia al planeta Mart de Desafiament Total (1990), l'explotació lunar Moon (2009), on s'explota l´heli-3; i com tantes d'altres obres literàries i de la gran pantalla. D'altres han tingut un caire més científic, com la ja clàssica i gairebé de culte Sèrie de la Fundació d'Isaac Asimov (1982-1992), Cosmos (1980) i Un punt blau i pàl·lid: una visió del futur humà a l'espai (1994) de Carl Sagan, o també la Trilogia Marciana: Mart Vermell, Mart Blau i Mart Verd de Kim Stanley Robinson (1992-1996). I és que autors com John S. Lewis a la seva obra Mining the Sky: Untold Riches from the Asteroids, Comets, and Planets (1997), suggereix que sols al nostre Sistema Solar, hi ha recursos per a suportar una població de fins a 10 quadrilions d'humans. Quan els organismes i països del món encara no acaben d'acordar com establir molts dels paràmetres de l'explotació a futur de recursos com per exemple del fons marí (és a dir, més enllà dels límits de les 12 milles nàutiques (NM) aigües territorials nacionals), o quin règim aplicarà finalment a l'Antàrtida quan venci el tractat sobre la mateixa (IEEE, 2018), l'ésser humà ja pensa en l'espai ultraterrestre. Això és gràcies als avenços científics i tecnològics que, des de finals de la dècada dels 50 del passat segle XX, permetran que ja no sigui imaginari, sinó real, arribar a l¿espai i aprofitar-ne els seus recursos naturals. El document firmat pel ja ex-president dels Estats Units, Donald J. Trump (TIEMPO, 2020) pel que, en plena pandèmia de la Covid-19 pretenia privatitzar la Lluna trencant l'esperit de l'Acord que Governa les Activitats dels Estats a la Lluna i altres Cossos Celestes, conegut com a Tractat de la Lluna firmat el 1979 i entrat en vigor el 1984 (UNOOSA, 1979), és un dels indicis de que tard o d'hora (de fet ja es produeix) existirà una cursa tant de països com de corporacions, entitats i tot tipus d'empreses, per la titularitat de l'espai exterior i explotar-ne el que hi contingui. I per quin motiu? Doncs no seria un altre que la tant antiga com humana ànsia de domini i explotació dels recursos naturals, de manera que la carrera espacial ja no seria solament un tema de prestigi i d'avenç científic i tecnològic, sinó una qüestió econòmica. Un exemple recent el podem trobar en l'enviament a la cara oculta de la Lluna de la sonda xinesa d'exploració Chang'e-4, i de la que s'especula que la Xina no la hi ha enviat sols per reconèixer el mapa i estudiar aquella zona, sinó perquè allí s'hi han trobat enormes reserves d'heli-3, el considerat com el combustible idoni per la fusió freda i que podria abastir d'energia tot el planeta durant milers d'anys. (BBVA, 2019). Fins i tot ja i com és habitual a la humanitat, s'hi entreveu un problema del medi ambient. A l'òrbita de la Terra ja hi ha brossa, estimada en més de 780.000 objectes (INFOESPACIAL, 2017), i això que la humanitat i la seva activitat a l'espai tot just acaben de començar.

[es] El relativamente nuevo Derecho Espacial o del Espacio Ultraterrestre, está adquiriendo bastante importancia, y en particular dos de los aspectos concretos y a la vez indisolubles del mismo, que a pesar de que encara de manera incipiente tendrán en el futuro una grandísima importancia: (y) lo de su titularidad y (ii) lo de la apropiación y explotación de sus recursos naturales. Gran cantidad abres de la ciencia ficción nos muestran un futuro donde los recursos naturales de más allá del planeta Tierra son apropiados y explotados: desde la malévola compañía privada de la Saga Alían (1979), pasando por las concesiones mineras a la compañía Cono-am27 sobre titanio a la luna Ión de la película Atmósfera Cero (1983), el gobernante-propietario del Sido-Colonia al planeta Marte de Desafío Total (1990), la explotación lunar Moon (2009), donde se explota l´helio-3; y como tantas otras obras literarias y de la gran pantalla. Otros han tenido un cariz más científico, como la ya clásica y casi de culto Serie de la Fundación de Isaac Asimov (1982-1992), Cosmos (1980) y Un punto azul y pálido: una visión del futuro humano al espacio (1994) de Carl Sagan, o también la Trilogía Marciana: Marte Rojo, Marte Azul y Marte Verde de Kim Stanley Robinson (1992-1996). Y es que autores como John S. Lewis a su obra Mining the Sky: Untold Riches from the Asteroids, Cometes, and Planets (1997), sugiere que solo a nuestro Sistema Solar, hay recursos para soportar una población de hasta 10 quadrilions de humanos. Cuando los organismos y países del mundo todavía no acaban de acordar como establecer muchos de los parámetros de la explotación a futuro de recursos como por ejemplo del fondo marino (es decir, más allá de los límites de las 12 millas náuticas (NM) aguas territoriales nacionales), o qué régimen aplicará finalmente en la Antártida cuando venza el tratado sobre la misma (IEEE, 2018), el ser humano ya piensa en el espacio ultraterrestre. Esto es gracias a los adelantos científicos y tecnológicos que, desde finales de la década de los 50 del pasado siglo XX, permitirán que ya no sea imaginario, sino real, llegar al espacio y aprovechar sus recursos naturales. El documento firmado por el ya ex-presidente de los Estados Unidos, Donald J. Trump (TIEMPO, 2020) por el que, en plena pandemia de la Covid-19 pretendía privatizar la Luna rompiendo el espíritu del Acuerdo que Gobierna las Actividades de los Estados a la Luna y otros Cuerpos Celestes, conocido como Tratado de la Luna firmado el 1979 y entrado en vigor el 1984 (UNOOSA, 1979), es uno de los indicios de que tarde o temprano (de hecho ya se produce) existirá una carrera tanto de países como de corporaciones, entidades y todo tipos de empresas, por la titularidad del espacio exterior y explotar el que contenga. Y por qué motivo? Pues no sería otro que la tanto antigua como humana ansia de dominio y explotación de los recursos naturales, de forma que la carrera espacial ya no sería solo un tema de prestigio y de adelanto científico y tecnológico, sino una cuestión económica. Un ejemplo reciente lo podemos encontrar en el envío a la cara oculta de la Luna de la sonda china de exploración Chang'e-4, y de la que se especula que China no se la ha enviado solos para reconocer el mapa y estudiar aquella zona, sino porque allí se han encontrado enormes reservas de helio-3, el considerado como el combustible idóneo por la fusión fría y que podría alcanzar de energía todo el planeta durante miles de años. (BBVA, 2019). Incluso ya y como es habitual a la humanidad, se entrevé un problema del medio ambiente. A la órbita de la Tierra ya hay basura, estimada en más de 780.000 objetos (INFOESPACIAL, 2017), y esto que la humanidad y su actividad al espacio apenas acaban de empezar.