[ca] Aquesta investigació analitza la manera com governs progressistes i moviments ciutadans han afrontat el persistent problema de l'habitatge per als grups de menors ingressos a l'Amèrica Llatina. Per això, es comparen els casos de Xile i Veneçuela, que han estat presentats sovint com a dues formes particulars, i fins i tot antagòniques, de desenvolupament sociopolític i de tractament de la qüestió. L'àmbit temporal de l'anàlisi comprèn les dues primeres dècades del nostre segle i l'estudi combina diferents tècniques qualitatives i quantitatives, centrades respectivament en l'evolució dels mercats, l'acció dels poders públics i l'acció col·lectiva de la ciutadania, aprofundint en tres eixos i variables d'anàlisi: i) processos de financerització econòmica ii) polítiques d'habitatge d'interès social, i iii)lluites i proposta des dels moviments urbans populars. Els resultats mostren com, a Amèrica Llatina, les propostes "progressistes" al problema de l'habitatge, tant les derivades de la iniciativa pública com de l'acció ciutadana, són lluny de ser homogènies. Al contrari, es caracteritzarien per l'heterogeneïtat dels pressupostos teòrics, objectius, recursos, articulació entre els agents i resultats pràctics. L'evidència presentada aquí permet relativitzar les representacions que afirmen, en termes dicotòmics, "l'èxit" o "fracàs" dels models de provisió de l'habitatge als dos països. Així, la investigació mostra les contradiccions, desafiaments i bretxes de la societat i els governs de Xile i Veneçuela, la comprensió dels quals resulta de particular interès per al debat sobre els imaginaris ideològics i les polítiques substantives en la producció d'habitatge per als grups de menors ingressos a Amèrica Llatina.

[es] La presente investigación analiza la forma cómo gobiernos progresistas y movimientos ciudadanos han afrontado el persistente problema de la vivienda para los grupos de menores ingresos en América Latina. Para ello, se comparan los casos de Chile y Venezuela, que han sido presentados a menudo como dos formas particulares, e incluso antagónicas, de desarrollo sociopolítico y de tratamiento de la cuestión. El ámbito temporal del análisis comprende las dos primeras décadas de nuestro siglo y el estudio combina distintas técnicas cualitativas y cuantitativas, centrados, respectivamente, en la evolución de los mercados, la acción de los poderes públicos y la acción colectiva de la ciudadanía, profundizando en tres ejes y variables de análisis: i) procesos de financierización económica ii) políticas de vivienda de interés social, y iii) luchas y propuesta desde los movimientos urbanos populares. Los resultados muestran cómo, en América Latina, las propuestas "progresistas" al problema de la vivienda, tanto las derivadas de la iniciativa pública cómo de la acción ciudadana, están lejos de ser homogéneas. Al contrario, se caracterizarían por la heterogeneidad de sus presupuestos teóricos, objetivos, recursos, articulación entre los agentes y resultados prácticos. La evidencia aquí presentada permite relativizar las representaciones que afirman, en términos dicotómicos, el "éxito" o "fracaso" de los modelos de provisión de la vivienda en ambos países. Así, la investigación muestra las contradicciones, desafíos y brechas de la sociedad y los gobiernos de Chile y Venezuela, cuya comprensión resulta de particular interés para el debate sobre los imaginarios ideológicos y las políticas substantivas en la producción de vivienda para los grupos de menores ingresos en América Latina.