[ca] Aquesta tesi se centra en el desenvolupament d'una formulació d'adhesiu i la seva aplicació sobre un pegat endovascular per canviar el paradigma del tractament de la dissecció aòrtica (AD), desenvolupat per Aortyx. La dissecció aòrtica implica una ruptura de la paret interna de l'aorta, permetent l'entrada del flux sanguini, creant un canal secundari de circulació i una separació de les capes de la paret de l'aorta. Això pot comportar una disminució del flux sanguini, un eixamplament de l'aorta o fins i tot la ruptura aòrtica. Els tractaments actuals, ja siguin quirúrgics o endovasculars, no aconsegueixen curar la malaltia, ja que inicialment van ser dissenyats per tractar aneurismes aòrtics. Això resulta en altes taxes de mortalitat, morbiditat i la necessitat de reintervencions pels pacients. En aquesta tesi, s'han desenvolupat diferents formulacions d'adhesius per permetre que el pegat d'Aortyx s'adhereixi a l'aorta, resistint el flux sanguini, evitant el rebuig pel cos i permetent la migració cel·lular. Per aconseguir-ho, s'han incorporat diversos components en diferents monòmers de la família dels cianoacrilats per modificar les seves propietats. S'ha prioritzat la formulació que millor satisfà les necessitats del sistema i s'ha realitzat la caracterització necessària per a l'aprovació pels organismes reguladors. Un cop seleccionada la formulació, s'ha comprovat la seva funcionalitat a nivell ex vivo. Per fer-ho, s'han desenvolupat tres tècniques d'aplicació de l'adhesiu sobre el pegat. L'objectiu era determinar quines tècniques proporcionaven la millor adhesió i resistència al flux, alhora que facilitaven el procés d'aplicació a la sala d'operacions per part del personal sanitari. Finalment, s'ha testejat l'actuació de la formulació en diferents escenaris in vivo, des de proves agudes fins a cròniques, creant una dissecció aòrtica, avaluant l'adhesió, resistència al flux, resposta citotòxica i migració cel·lular. Les diferents tècniques desenvolupades s'han comparat per seleccionar el millor mètode d'aplicació per garantir que el producte d'Aortyx pugui ser funcional in vivo i es pugui seguir amb més proves en el futur per a la comercialització del dispositiu pel tractament de les AD.

[es] Esta tesis se centra en el desarrollo de una formulación de adhesivo y su aplicación en un parche endovascular para cambiar el paradigma del tratamiento de la disección aórtica (AD), desarrollado por Aortyx. La disección aórtica implica una ruptura de la pared interna de la aorta, permitiendo el flujo sanguíneo, creando un canal de flujo secundario y una separación de las capas de la pared aórtica. Esto puede provocar una disminución del flujo sanguíneo, ensanchamiento de la aorta o incluso ruptura aórtica. Los tratamientos actuales, ya sean quirúrgicos o endovasculares, no logran curar la enfermedad, ya que originalmente fueron diseñados para tratar aneurismas aórticos. Esto resulta en altas tasas de mortalidad, morbilidad y la necesidad de reintervenciones para los pacientes. En esta tesis se han desarrollado diferentes formulaciones de adhesivos para permitir que el parche de Aortyx se adhiera a la aorta, resistiendo el flujo sanguíneo, evitando el rechazo por parte del cuerpo y permitiendo la migración celular. Para lograr esto, se han incorporado varios componentes en diferentes monómeros de la familia de los cianoacrilatos para modificar sus propiedades. Se ha priorizado la formulación que mejor satisface las necesidades del sistema y se ha realizado la caracterización necesaria para su aprobación por parte de los organismos reguladores. Una vez seleccionada la formulación, se ha comprobado su funcionalidad a nivel ex vivo. Para llevar a cabo esto, se han desarrollado tres técnicas de aplicación del adhesivo sobre el parche. El objetivo era determinar cuáles técnicas proporcionaban la mejor adhesión y resistencia al flujo, al tiempo que facilitaban el proceso de aplicación en la sala de operaciones por parte del personal de salud. Finalmente, se ha probado el rendimiento de la formulación en diferentes escenarios in vivo, desde pruebas agudas hasta crónicas, creando una ruptura aórtica, evaluando la adhesión, resistencia al flujo, respuesta citotóxica y migración celular. Se compararon las diferentes técnicas desarrolladas para seleccionar el mejor método de aplicación para garantizar que el producto de Aortyx pueda ser funcional in vivo y se pueda seguir probando en el futuro para la comercialización del dispositivo para el tratamiento de la AD.