[ca] És objectiu d'aquest projecte el dissenyar un mecanisme capaç d'ajudar en la rehabilitació de lesions de colze. Per fer-ho, es planteja l'ús d'una ortesi, producte cada cop més comú en el món de la medicina que pretén immobilitzar o ajudar en el moviment, segons es necessiti. Per assolir aquest objectiu es comença amb un estudi biomecànic de l'articulació del colze. Aquesta recerca exposa que el moviment que requereix d'ajut és la flexo-extensió (doblegar el braç). Seguidament, es fa un estudi de mercat per conèixer quines són les solucions actuals a aquest problema. La proposta més estesa és la immobilització mitjançant un guix i posterior rehabilitació sota la supervisió de professionals. L'altre model de proposta són les ortesis articulades que permeten iniciar la recuperació abans de superar completament la lesió, tal i com recomanen els metges. Per entendre-les millor, es fa recerca sobre l'estat de l'art de la tecnologia. Un cop és té una visió global i especialitzada de la situació, s'analitzen en profunditat quines són les necessitats físiques que s'han de garantir, per així esbossar un primer disseny conceptual i definir diferents parts imprescindibles del producte. Tot seguit es proposen valors numèrics als conceptes més teòrics i propietats mecàniques, és a dir, es defineixen les especificacions tècniques. Aglutinada tota aquesta informació, es procedeix amb el disseny de detall. El mecanisme proposat consta de 5 parts principals; dues barres articulades pel centre amb capacitat d'unir- se al braç per dos punts cadascuna. L'articulació central està formada per dos discs dentats col·locats l'un sobre l'altre capaços d'interaccionar amb les barres i que, variant la seva posició relativa, delimiten el moviment del conjunt. Per bloquejar aquests discs, s'utilitza una peça lliscant amb dues configuracions: engranada o no engranada. Es fa ús del model CAD per comprovar visualment que el comportament és el requerit. Tanmateix, es decideix construir un prototip per garantir físicament que el funcionament és idoni. Es realitza una tercera comprovació del disseny proposat mitjançant el Mètode dels Elements Finits on s'ha determinat que, sota càrregues de funcionament límit i en configuracions crítiques, l'estructura garanteix els seus objectius

[es] El objetivo de este proyecto es diseñar un mecanismo capaz de ayudar en la rehabilitación de lesiones de codo. Para ello, se plantea el uso de una órtesis, producto cada vez más común en el mundo de la medicina que pretende inmovilizar o ayudar en el movimiento, según se necesite. Para conseguir este objetivo se comienza con un estudio biomecánico de la articulación del codo. Esta investigación expone que el movimiento que requiere ayuda es la flexo-extensión (doblar el brazo). Seguidamente, se realiza un estudio de mercado para conocer cuáles son las soluciones actuales a este problema. La propuesta más extendida es la inmovilización mediante yeso y posterior rehabilitación bajo la supervisión de profesionales. El otro modelo de propuesta son las órtesis articuladas que permiten iniciar la recuperación antes de superar completamente la lesión, tal y como recomiendan los médicos. Para entenderlas mejor, se investiga sobre el estado del arte de la tecnología. Una vez se tiene una visión global y especializada de la situación, se analizan en profundidad cuáles son las necesidades físicas que deben garantizarse, para así esbozar un primer diseño conceptual y definir diferentes partes imprescindibles del producto. A continuación, se proponen valores numéricos a los conceptos más teóricos y propiedades mecánicas, es decir, se definen las especificaciones técnicas. Aglutinada toda esa información, se procede con el diseño de detalle. El mecanismo propuesto consta de 5 partes principales; dos barras articuladas por el centro con capacidad de unirse al brazo por dos puntos cada una. La articulación central está formada por dos discos dentados colocados uno sobre otro capaces de interaccionar con las barras y que, variando su posición relativa, delimitan el movimiento del conjunto. Para bloquear estos discos, se utiliza una pieza deslizante con dos configuraciones: engranada o no engranada. Se utiliza el modelo CAD para comprobar visualmente que el comportamiento es el requerido. Sin embargo, se decide construir un prototipo para garantizar físicamente que su funcionamiento es idóneo. Se realiza una tercera comprobación del diseño propuesto mediante el Método de los Elementos Finitos en el que se ha determinado que, bajo cargas de funcionamiento límite y en configuraciones críticas, la estructura garantiza sus objetivos