[ca] L'endocarditis infecciosa (EI) representa un desafiament diagnòstic, especialment en pacients portadors de material protèsic, en què en molts casos no s'assoleix un diagnòstic concloent, ja que la capacitat diagnòstica dels criteris de Duke modificats està condicionada per les limitacions de l'cocardiografia. La tomografia per emissió de positrons amb 18F-fluordesoxiglucosa ([18F]FDG-PET/CT) combina una tècnica metabòlica amb gran sensibilitat per detectar activitat inflamatòria-infecciosa (PET) i una tècnica amb gran resolució anatòmica per valorar les lesions estructurals associades a l'endocarditis (TC), especialment si aquesta darrera és una angiotomografia cardíaca (CTA). El PET/CT(A) ha demostrat ser una eina diagnòstica útil per endocarditis protèsica, incrementant la sensibilitat dels criteris de Duke modificats, i s'ha inclòs a les guies de maneig d'endocarditis de la Societat Europea de Cardiologia (ESC 2015) com un criteri major de diagnòstic, i més recentment, a les guies de l'American College of Cardiology/American Heart Association (ACC/AHA 2020). El PET/CT(A) permet confirmar o descartar precoçment la sospita d'infecció, per això s'ha incorporat a l'algorisme diagnòstic d'endocarditis protèsica. Tot i això, les imatges després d'una cirurgia recent de recanvi valvular s'han d'interpretar amb cautela, ja que no hi havia evidència de les troballes "normals" en pròtesis no infectades, especialment en el postoperatori recent. Aquesta tesi doctoral es compon de dos articles que demostren que hi ha patrons morfometabòlics caracteritzables mitjançant PET/CTA que permeten diferenciar inflamació postquirúrgica d'infecció després de la implantació d'una pròtesi cardíaca. El primer article defineix els patrons característics de captació de [18F]FDG i els canvis anatòmics per PET/CTA durant el primer any després de l'implant d'una pròtesi valvular i la seva evolució en el temps. Conclou que és freqüent la captació de [18F]FDG en pròtesis implantades quirúrgicament, però que mostra un patró característic d'inflamació (distribució difusa i homogènia i d'intensitat lleu). Aquest patró, en absència de lesions anatòmiques, pot considerar-se normal, i aquests criteris de normalitat es mantenen estables durant el primer any després de la cirurgia, qüestionant la recomanació de les guies actuals de no fer un PET/CTA en els primers tres mesos després de la cirurgia. El segon treball ha tingut com a objectiu validar un nou paràmetre quantitatiu introduït a l'article previ, el "valve uptake index" (VUI), per millorar la classificació dels patrons de captació de FDG, algunes vegades visualment poc clars i exposats a subjectivitat. Aquest índex es correlaciona amb la distribució de l'activitat metabòlica de manera més objectiva i ha resultat ser un predictor independent d'endocarditis. A més, es van reavaluar i confirmar la utilitat dels criteris per PET/CTA utilitzats tradicionalment per al diagnòstic d'endocarditis protèsica. La combinació del VUI amb els criteris de diagnòstic previ incrementa la capacitat diagnòstica del PET/CTA. Com a conclusió, les troballes morfometabòliques secundàries a l'activitat inflamatòria després de la cirurgia d'implantació d'una pròtesi valvular cardíaca poden diferenciar-se raonablement de les troballes metabòliques i alteracions anatòmiques característiques d'endocarditis protèsica visualitzades en un PET/CTA. A més, s'ha desenvolupat i validat un nou paràmetre de diagnòstic, el VUI, aconsellable d'implementar en l'anàlisi dels casos de sospita d'endocarditis protèsica com a mesura complementària i objectiva, principalment en casos on el patró visual sigui dubtós.

[es] La endocarditis infecciosa (EI) representa un desafío diagnóstico, especialmente en pacientes portadores de material protésico, en los que en muchos casos no se alcanza un diagnóstico concluyente, ya que la capacidad diagnóstica de los criterios de Duke modificados está condicionada por las limitaciones de la ecocardiografía. La tomografía por emisión de positrones con 18F-fluordesoxiglucosa ([18F]FDG-PET/CT) combina una técnica metabólica con gran sensibilidad para detectar actividad inflamatoria-infecciosa (PET) y una técnica con gran resolución anatómica para valorar las lesiones estructurales asociadas a la endocarditis (TC), especialmente si esta última es una angiotomografía cardíaca (CTA). El PET/CT(A) ha demostrado ser una herramienta diagnóstica útil para endocarditis protésica, incrementando la sensibilidad de los criterios de Duke modificados, y se ha incluido en las guías de manejo de endocarditis de la Sociedad Europea de Cardiología (ESC 2015) como un criterio mayor de diagnóstico, y más recientemente, en las guías de la American College of Cardiology/American Heart Association (ACC/AHA 2020). El PET/CT(A) permite confirmar o descartar precozmente la sospecha de infección, por lo que se ha incorporado al algoritmo diagnóstico de endocarditis protésica. No obstante, las imágenes tras una cirugía reciente de recambio valvular han de interpretarse con cautela, ya que no había evidencia de los hallazgos "normales" en prótesis no infectadas, especialmente en el postoperatorio reciente. Esta tesis doctoral se compone de dos artículos que demuestran que existen patrones morfometabólicos caracterizables mediante PET/CTA que permiten diferenciar inflamación postquirúrgica de infección tras la implantación de una prótesis cardíaca. El primer artículo define los patrones característicos de captación de [18F]FDG y los cambios anatómicos por PET/CTA durante el primer año tras el implante de una prótesis valvular y su evolución en el tiempo. Se concluye que es frecuente la captación de [18F]FDG en prótesis implantadas quirúrgicamente, pero que muestra un patrón característico de inflamación (distribución difusa y homogénea e intensidad leve). Este patrón, en ausencia de lesiones anatómicas, puede considerarse normal, y estos criterios de normalidad se mantienen estables durante el primer año tras la cirugía, cuestionando la recomendación de las guías actuales de no realizar un PET/CTA en los primeros tres meses después de la cirugía. El segundo trabajo ha tenido como objetivo validar un nuevo parámetro cuantitativo introducido en el artículo previo, el "valve uptake index" (VUI), para mejorar la clasificación de los patrones de captación de FDG, algunas veces visualmente poco claros y expuestos a subjetividad. Dicho índice se correlaciona con la distribución de la actividad metabólica de forma más objetiva y ha resultado ser un predictor independiente de endocarditis. Además, se reevaluaron y se confirmó la utilidad de los criterios por PET/CTA utilizados tradicionalmente para el diagnóstico de endocarditis protésica. La combinación del VUI con los criterios de diagnóstico previos incrementa la capacidad diagnóstica del PET/CTA. Como conclusión, los hallazgos morfo-metabólicos secundarios a la actividad inflamatoria tras la cirugía de implantación de una prótesis valvular cardíaca pueden diferenciarse razonablemente de los hallazgos metabólicos y alteraciones anatómicas característicos de endocarditis protésica visualizados en un PET/CTA. Además, se ha desarrollado y validado un nuevo parámetro de diagnóstico, el VUI, aconsejable de implementar en el análisis de los casos de sospecha de endocarditis protésica como medida complementaria y objetiva, principalmente en casos en donde el patrón visual resulte dudoso.