[ca] Els murs estructurals de formigó armat (HA) són un sistema comú de resistència a les forces laterals en edificis a regions d'alta perillositat sísmica. Una fracció important d"aquests edificis va ser dissenyada abans de l"aplicació de codis sísmics moderns i/o ja ha suportat un terratrèmol important. En aquest context, s'han desenvolupat mètodes d'avaluació basats en exercici per a edificis i s'han inclòs en normes àmpliament utilitzades, com ho són ASCE/SEI 41-17 i EN 1998-3. Els procediments no lineals per a murs d'HA d'ambdues normes tenen un enfocament semblant. Classifiquen els murs en controlats per flexió o controlats per tallant, depenent del mecanisme de fallada esperada. El compliment dels objectius de desenvolupament savalua mitjançant límits de deformació. Tot i això, les seves formulacions difereixen significativament. Aquest treball consisteix en un estudi comparatiu dels mètodes d'avaluació sísmica no lineal per a murs de HA a ASCE/SEI 41-17 i EN 1998-3. Es van seleccionar de la literatura murs en voladís que van ser assajats sota càrregues laterals cícliques i es van avaluar utilitzant tots dos procediments. Els resultats obtinguts es van comparar entre si i amb la resposta dels murs segons les dades experimentals. Ambdós procediments calen a l'hora de predir el tipus de comportament no lineal que presentarà un mur determinat. Per als murs controlats per flexió, tots dos mètodes donen resultats similars quant als límits d'acompliment. En murs controlats per tallant, els resultats difereixen i la capacitat de deformació no sol descriure's amb exactitud. També es va fer un estudi paramètric per identificar la sensibilitat dels procediments no lineals a variacions en paràmetres característics d'un mur d'HA. Els resultats van mostrar que algunes definicions en els mètodes davaluació poden conduir a resultats contraintuïtius.

[en] Reinforced concrete (RC) structural walls are a common lateral force resisting system for buildings in regions of high seismic hazard. A significant fraction of these buildings was designed prior to the implementation of modern seismic codes and/or have already endured a strong earthquake and their performance in a future seismic event might be affected. In that context, performance‑based evaluation methods for buildings have been developed and included in widely‑used standards such as the ASCE/SEI 41-17 and the EN 1998-3. The nonlinear procedures for RC walls from both standards have an similar approach. They classify walls in flexure-controlled or shear-controlled, depending on the expected failure mechanism. Compliance with performance objectives is then evaluated by defined deformation limits, computed in terms of hinge rotation, lateral drift or chord rotation. However, formulations for the acceptance limits differ significantly. The present work consists on a comparative study of the nonlinear seismic evaluation methods for RC walls in ASCE/SEI 41-17 and EN 1998-3. Cantilever walls that were tested under cycling lateral loading were selected from the literature and evaluated using both procedures. Results obtained —namely, backbone curves and deformation limits— were compared between each other and with the response of the walls according to the experimental data. For flexure-controlled walls, both methods yield similar results in terms of performance limits. For walls with shear-governing behavior, outcomes differ and deformation capacity is often not accurately described. A parametric study was carried out as well to identify the sensitivity of the nonlinear procedures to variations in characteristic parameters of a RC wall. Results showed that some definitions within the evaluation methods can lead to counterintuitive outcomes. The ASCE/SEI 41‑17 method turned out to be slightly more sensitive to the selected parameters' variability.