[ca] El canvi climàtic, produït per l'increment de la concentració de gasos d'efecte hivernacle a l'atmosfera, amenaça la integritat del nostre planeta. En aquestes circumstàncies el biochar, material obtingut a partir de biomassa pirolitzada, s'ha proposat com a una possible mesura per augmentar el segrest de carboni en sòls. L'aplicació de biochar en sòls pot servir com a magatzem de carboni a llarg termini compensant les emissions de CO2. No obstant, l'eficàcia del biochar depèn del tipus de biochar i sòl utilitzats. L'objectiu principal d'aquesta tesi és avaluar els efectes de l'aplicació de biochars de pi (PB) i de blat de moro (ZB) a una dosi de 6.5 g kg-1 en un sòl franco-arenós amb pH neutre i baix contingut de carboni orgànic (CO) en condicions de camp durant dos anys. Els objectius específics són els efectes de l'aplicació de biochar en : 1) la resistència termoquímica del CO del sòl (Capítol 1 i Capítol 2); 2) la disponibilitat del CO pels microorganismes (Capítol 3); 3) la protecció física del CO per oclusió en els agregats (Capítol 4). Els mètodes utilitzats per estudiar els efectes del biochar sobre la resistència del CO van ser: pèrdua de pes per ignició (LOI), combustió-seca (TOC), oxidació forta (sO) i feble (mO) amb dicromat-potàssic, hidròlisis-àcida (AH), oxidació amb peròxid d'hidrogen (PO) i anàlisis-isotòpic. A més, el CO-resistent del sòl i del biochar es va estimar mitjançant un balanç de masses. També, es van dur a terme dos mostrejos de sòl a curt i llarg termini (2 i 26 mesos), i es van incubar durant 250 dies. El dia 30 i 250 d'incubació va ser determinada la quantitat i la senyal isotòpica del CO2-C respirat. Addicionalment, es va mesurar el CO-dissolt en les mostres de sòl mitjançant el mètode d'extracció amb aigua-calenta. Les propietats físiques van ser avaluades quantificant el pes dels agregats estables amb aigua destil·lada i de la fracció en partícules amb hexametafosfat (per la disgregació dels agregats) utilitzant el wet-sieving apparatus. A més, el CO procedent del sòl natiu i del biochar dins i fora dels agregats es va estimar mitjançant un balanç de masses utilitzant el mO i el TOC. També es va estimar la contribució de CO del sòl i del biochar en els sòls esmenats amb ZB utilitzant el anàlisis-isotòpic. Es van trobar quantitats de ROC similars en els sòls controls estimats mitjançant mO i AH (5 g CO kg-1), mentre que més contingut de ROC es va observar en els sòls esmenats (6-12 g CO kg-1). La presencia de biochar es va detectar en els sòls esmenats mitjançant la comparació del δ13C en sòls esmenats i no-esmenats, independentment de l'origen del biochar. D'altra banda, el 35% del CO del biochar de ZB dels sòls esmenats es va perdre en dos anys com a resultat de la dissolució del biochar en el sòl. A curt termini, es va observar un priming-negatiu en sòls esmenats amb PB i el contrari en sòls esmenats amb ZB, en resposta al major contingut de CO-làbil del ZB. No obstant, un lleuger priming negatiu es va observar en els dos sòls esmenats a mig termini ja que augmenta la protecció física del CO. Mentre el PB tendeix a ser incorporat en els agregats, el ZB promou l'oclusió del CO natiu del sòl. Al esgotar-se el CO-làbil, el CO queda protegit dins dels agregats. Per tant, l'aplicació del biochar en sòls agrícoles mediterranis augmenta la persistència del CO en el sòl com a resultat de la resistència innata del CO del biochar i la protecció física augmentant el contingut de CO dins dels agregats.

[es] El incremento de gases de efecto invernadero en la atmosfera puede tener consecuencias severas para nuestro planeta. El uso de biochar como enmienda, material obtenido a partir de biomasa pirolizada, se ha propuesto como estrategia para el secuestro de carbono en el suelo. Sin embargo, la efectividad del biochar varía mucho dependiendo del biochar y el tipo de suelo. El objetivo principal de esta tesis es evaluar los efectos de dos biochares, de restos de pino (PB) y mazorca de maíz (ZB), incorporados a una dosis de 6.5 g kg-1 en un suelo de viña franco-arenosa con pH neutro y bajo contenido de carbono orgánico (CO), en condiciones de campo durante dos años. Los objetivos específicos fueron la evaluación de: 1) la resistencia del CO en el suelo a los procesos termoquímicos (Capítulo 1 y Capítulo 2); 2) la disponibilidad de CO a ser mineralizada por microorganismos del suelo (Capítulo 3); y 3) protección física de CO por aumento de agregados (Capítulo 4). Los métodos analíticos utilizados para evaluar los efectos del biochar en el CO resistente del suelo fueron: pérdida de peso por ignición (LOI), combustión-seca (TOC), oxidación fuerte (sO) y suave (mO) con dicromato potásico, hidrólisis-ácida (AH), oxidación con peróxido de hidrogeno (PO) y análisis isotópico. Además, se estimó el CO-resistente del suelo y del biochar a través de un balance de masas. Por otro lado, el suelo se muestreó a corto y medio plazo (2 y 26 meses) y las muestras se incubaron en el laboratorio durante 250 días. Se determinó el CO2-C liberado durante la respiración del suelo y la señal isotópica del día 30 y 250 de incubación. Además, se cuantificó el CO disuelto mediante un extracto con agua caliente. Para evaluar las propiedades físicas, se determinaron los agregados estables en agua destilada y el peso de la fracción particulada con hexametafosfato para la disrupción de los agregados usando el wet-sieving apparatus. El CO oxidable del suelo nativo y del biochar dentro y fuera de los agregados se estimó a través de un balance de masas usando mO y TOC. Por otro lado, mediante el análisis isotópico se estimó la contribución de CO del suelo nativo y del biochar en suelos enmendados con ZB. Se cuantificaron valores similares de ROC en los suelos control mediante AH y mO (5 g C kg-1), mientras que se obtuvieron valores de ROC más altos en los suelos enmendados con biochar (6-12 g C kg-1). Además, la detección cualitativa de biochar se logró comparando δ13C en suelos enmendados y controles, independientemente del origen del biochar. Sin embargo, el 35% de ZB-CO se perdió durante los dos años de experimento por dilución del biochar en el suelo. A corto plazo se observó un priming-negativo en suelos enmendados con PB y al contrario en los suelos con ZB debido al mayor contenido de CO-lábil en ZB comparado con PB. Sin embargo, se encontró un priming ligeramente negativo a medio plazo en ambos suelos enmendados con biochar, como consecuencia de una mayor protección física del CO. Mayores cantidades de TOC y BOC se encontraron en los agregados de los suelos enmendados aunque tuvieron lugar dos procesos diferentes, mientras el PB tiende a incorporarse en agregados el ZB promueve la oclusión del CO del suelo nativo. Al agotarse el CO-lábil, el CO-ocluido queda protegido previniendo las pérdidas adicionales por degradación. Por lo tanto, la aplicación de biochar a un suelo agrícola mediterráneo aumenta la persistencia del CO del suelo debido a la resistencia innata al biochar-CO y la protección física del CO, que previene la degradación biótica o abiótica del CO.