[ca] La causativitat, un concepte que es repeteix en diferents llengües, sempre ha estat un punt d'interès per a la lingüística generativa, que ha intentat analitzar la forma en què aquesta s'expressa en les diferents llengües. El present treball té com a objecte d'estudi els verbs causatius i les construccions causatives de l'espanyol i del xinès, amb la finalitat d'indagar en les seves distribucions i les seves propietats, així com de descriure i resumir els punts tant convergents com divergents entre les dues llengües, als quals intentem donar explicacions des del punt de vista de l'estructura argumental. Al mateix temps, també es fa una aproximació a les qüestions més discutides de la causativitat a la interfície lèxico-sintàctica. El treball es porta a terme des d'una perspectiva neoconstruccionista, amb el patró d'anàlisi basat en la teoria de l'estructura argumental de Hale i Keyser (1993) i Mateu (2002), la Morfologia Distribuïda proposta per Halle i Marantz (1993), el tractament de la v petita de Cuervo (2003), la Hipòtesi del nucli Veu de Kratzer (1996) i la teoria del nucli Aplicatiu de Pylkkänen (2002). Amb l'anàlisi que presentem, es conclou que les dues llengües tenen divergències importants en l'expressió de la causativitat. D'una banda, en la distribució, la manera més freqüent de l'espanyol correspon als verbs morfològics, mentre que en xinès els verbs compostos constitueixen la forma més recurrent. Això es deu a la diferència tipològica entre les dues llengües: l'espanyol, com a llengua flexiva, té la derivació com un procediment important en la formació de paraules; en canvi, el xinès, sent una llengua aïllant, es caracteritza per tenir nombroses paraules compostes. D'altra banda, en l'estructura, les construccions causatives de l'espanyol presenten més variants, mentre que l'ordre de paraules de les construccions causatives del xinès és més fix. La raó és que en el cas de l'espanyol el verb causatiu hacer i el verb en infinitiu poden formar un predicat complex, però en el cas del xinès el verb subordinat pertany a una predicació completa. O, millor dit, la mida de l'estructura del predicat subordinat difereix entre les dues llengües: el de l'espanyol és Sv i el de l'xinès és SComp. Això també confirma la natura sintètica de l'espanyol i la analiticitat del xinès, ja que una característica d'aquest darrer consisteix que els nuclis funcionals són massa febles com per desencadenar desplaçaments; per exemple, el verb causatiu shi no pot desencadenar el desplaçament del verb subordinat.

[en] The causation, a concept that is repeated in different languages, has always been a point of interest for generative linguistics, which has tried to analyze the way in which it is expressed in different languages. The object of this study is to analyze the causative verbs and the causative constructions of Spanish and Chinese, in order to investigate their distributions and properties, as well as to describe and summarize both the convergent and divergent points between the two languages, to which we try to give explanations from the point of view of the argument structure. At the same time, an approach is also made to the most controversial questions of causation at the lexical-syntactic interface. The work is carried out from a neoconstructionist perspective, with the analysis pattern based on the semantic-relational structure theory of Hale and Keyser (1993) and Mateu (2002), the Distributed Morphology proposed by Halle and Marantz (1993), the treatment of the little v of Cuervo (2003), the Kratzer's Voice Hypothesis (1996) and the theory of Applicative proposed by Pylkkänen (2002). With the analysis of the work we conclude that the two languages have important divergences in the expression of causation. On the one hand, in the distribution, the most abundant form of Spanish corresponds to morphological verbs, while in Chinese compound verbs are the most recurrent form. This is due to the typological difference between the two languages: Spanish, as an inflectional language, has derivation as an important procedure in word formation; instead, Chinese, being an isolating language, is characterized by having numerous compound words. On the other hand, in the structure, the causative constructions in Spanish present more variants, while the word order of the causative constructions in Chinese is more fixed. The reason is that in the case of Spanish the causative verb hacer and the infinitive verb can form a complex predicate, but in the case of Chinese the subordinate verb belongs to a complete predication. Or rather, the size of the subordinate predicate structure differs between the two languages, we consider that of Spanish is vP and that of Chinese is CP. This also confirms the syntheticity of Spanish and the analyticity of Chinese, since a characteristic of the latter is that the functional heads are not strong enough to trigger displacements, for example, the causative verb shi cannot trigger the displacement of the subordinate verb.