[ca] S'analitza la participació de les dones en els moviments socials durant la Transició Democràtica valenciana: el moviment veïnal, els feminismes i l'àmbit sindical de CCOO. Per a això es parteix de fonts orals, de testimoniatges de dones que van formar part d'aquests moviments socials. Entre elles, principalment militants del Moviment Democràtic de Dones. L'estudi sobre la inserció de les dones en els moviments socials comporta observar com el gènere transversalment condicionava les formes, àmbits i espais d'actuació política femenina/feminista. A més, l'anàlisi d'aquestes qüestions ens permet incorporar a les dones a l'explicació i la reflexió històrica sobre l'antifranquisme, ateses les identitats i les relacions de gènere. Igualment, ens permet qüestionar la subalteridad en la qual tradicionalment s'ha situat la participació femenina. La història social i la història de les dones i del gènere han estudiat la complexitat de la construcció social de la protesta, la importància de les pràctiques culturals, l'experiència de vida i les xarxes socials per a l'actuació dels subjectes històrics. Així, la cultura juga un paper decisiu. En els moviments socials dels anys setanta trobem el pes de les cultures polítiques de l'esquerra, la cultura obrera, el cristianisme de base i la formulació d'una cultura feminista i ciutadana. D'això vímets "culturals" es van alimentar identitats col·lectives i moviments socials de la Transició democràtica, un teixit social submergit que es va anar configurant durant el tardofranquisme i va fer eclosió a la mort del dictador.

[es] Se analiza la participación de las mujeres en los movimientos sociales durante la Transición democrática valenciana: el movimiento vecinal, los feminismos y el ámbito sindical de CCOO. Para ello se parte de fuentes orales, de testimonios de mujeres que formaron parte de estos movimientos sociales. Entre ellas, principalmente militantes del Movimiento Democrático de Mujeres. El estudio sobre la inserción de las mujeres en los movimientos sociales conlleva observar cómo el género condicionaba transversalmente las formas, ámbitos y espacios de actuación política femenina/feminista. Además, el análisis de estas cuestiones nos permite incorporar a las mujeres a la explicación y reflexión históricas sobre el antifranquismo, atendiendo a las identidades y las relaciones de género. Igualmente, nos permite cuestionar la subalternidad en la que tradicionalmente se ha situado la participación femenina. La historia social y la historia de las mujeres y del género han estudiado la complejidad de la construcción social de la protesta, la importancia de las prácticas culturales, la experiencia de vida y las redes sociales para la actuación de los sujetos históricos. Así, la cultura desempeña un papel decisivo. En los movimientos sociales de los años setenta encontramos el peso de las culturas políticas de la izquierda, la cultura obrera, el cristianismo de base y la formulación de una cultura feminista y ciudadana. De estos mimbres "culturales" se alimentaron identidades colectivas y movimientos sociales de la Transición democrática, un tejido social sumergido que se fue configurando durante el tardofranquismo y que eclosionó a la muerte del dictador.