[ca] La violència política associada al conflicte armat a Colòmbia és, tal vegada, el més important i permanent objecte de representació per a les ciències socials, l'art i la literatura. La longevitat, permanència i crueltat d'un context bèl·lic que, en l'actualitat, no sembla diluir-se o, almenys, mitigar-se, sempre ha estat acompanyada de les representacions que han definit i dirigit el que s'ha dit i pensat sobre el fenomen de la violència. La hipòtesi d'aquesta tesi doctoral sosté que per a dilucidar alternatives a l'estat de guerra permanent és necessari indagar sobre els discursos que han forjat la(es) identitat(s) de la violència política. En suma, aquí sostenim la idea que per a "confrontar" el context bèl·lic és necessari proposar un altre tipus de representacions, això és, altres llenguatges que alterin els significats i sentits sedimentats. En aquesta recerca, les representacions són compreses com a pràctiques discursives que configuren, dissenyen i modelen els règims de veritat de l'objecte representat que, en aquest cas, és la violència política. Les pràctiques representacionals més que descriure, configuren l'estatut ontològic del fenomen de la violència. Des de les aportacions teòriques i metodològiques de la filosofia política contemporània, els estudis culturals, la literatura comparada i els estudis decolonials, a més d'un corpus provinent de la literatura i la cultura que ha representat la violència política, aquesta tesi identifica tres trames representacionals de la violència política a Colòmbia: la representació il·lustrada, la representació est/ètica i la representació genealògica. En termes temporals, les tres esferes de representació són abordades al llarg de la recerca per mitjà de textos que abasten el període 1998-2018. Aquest interès manifest pel present ens situa en el lloc d'una ontologia crítica que es pregunta pels modes de subjetivació que ens han constituït. Concloem que aquestes representacions es caracteritzen per mobilitzar pràctiques emancipatòries afectives i corporals que esquerden i suspenen la solidesa dels discursos hegemònics sobre la violència a Colòmbia.

[en] The political violence associated with the armed conflict in Colombia is, perhaps, the most important and permanent object of representation for the social sciences, art, and literature. The longevity, permanence, and cruelty of a war context that, at present, does not seem to be diluted or, at least, mitigated, has always been accompanied by representations that have defined and directed what has been said and thought about the phenomenon of violence. The hypothesis of this doctoral thesis holds that in order to elucidate alternatives to the permanent state of war, it is necessary to inquire into the discourses that have forged the identity(ies) of political violence. In sum, here we sustain the idea that in order to "confront" the war context it is necessary to propose other types of representations, that is, other languages that alter the sedimented meanings and senses. In this research, representations are understood as discursive practices that configure, design, and shape the regimes of truth of the represented object which, in this case, is political violence. Rather than describing, representational practices configure the ontological status of the phenomenon of violence. From the theoretical and methodological contributions of contemporary political philosophy, cultural studies, comparative literature and decolonial studies, in addition to a corpus of literature and culture that has represented political violence, this thesis identifies three representational plots of political violence in Colombia: the enlightened representation, the aesthetic/ethical representation, and the genealogical representation. In temporal terms, the three spheres of representation are addressed throughout the research by means of texts spanning the period from 1998 to 2018. This manifest interest in the present situates us in the position of a critical ontology that questions the modes of subjectification that have constituted us. We conclude that these representations are characterized by mobilizing affective and bodily emancipatory practices that crack and suspend the solidity of hegemonic discourses on violence in Colombia.