[ca] Davant el context d'emergència climàtica, el sector de l'edificació hauria de treballar conjuntament amb altres disciplines per tal d'aplicar mesures de mitigació i adaptació al canvi climàtic en l'entorn construït. Aquestes mesures, han d'aconseguir una habitabilitat adequada sense superar el límit de recursos disponibles que el planeta és capaç de regenerar. Tot i que ja existeixen i s'apliquen esforços en aquesta direcció, encara no sembla que siguin suficients. El present treball es centra en tractar els vectors metabòlics de l'energia associada a l'ús i als materials de construcció, concretament en la rehabilitació energètica dels edificis existents. Actualment, a l'hora de buscar la reducció d'emissions associades al sector de l'edificació, l'atenció està molt posada en la reducció de l'energia operacional dels edificis poc eficients i en poques ocasions es té en compte l'impacte ambiental dels materials de la construcció. Rehabilitar el parc edificat és clau per amortitzar l'impacte ambiental associat als materials de construcció que ja s'ha produït per construir l'edifici. De totes maneres, té sentit plantejar una rehabilitació energètica que consumeixi més recursos energètics pels materials utilitzats en la intervenció, dels que pot "estalviar" a nivell operacional, durant la vida útil de l'edifici? Existeix una rehabilitació energètica òptima per un edifici en concret, que redueixi al màxim l'energia operacional i utilitzi el mínim d'energia embeguda en els materials de la pròpia intervenció? El treball tracta de trobar i definir l'òptim ambiental en la intervenció d'edificis existents per a un nombre limitat d'opcions de rehabilitació. S'aplica una metodologia en cinc edificis plurifamiliars de diferents tipologies i en dos climes de Catalunya determinats pel CTE (C2 i D1). Mitjançant l'eina d'optimització del programa Design Builder (Energy Plus), es determinen les combinacions d'intervenció que resulten millors d'entre les opcions introduïdes.

[es] Ante el contexto de emergencia climática, el sector de la edificación debería trabajar conjuntamente con otras disciplinas para aplicar medidas de mitigación y adaptación al cambio climático en el entorno construido. Estas medidas deben conseguir una habitabilidad adecuada sin superar el límite de recursos disponibles que el planeta es capaz de regenerar. Aunque ya existen y se aplican esfuerzos en esta dirección, todavía no parecen ser suficientes. El presente trabajo se centra en tratar los vectores metabólicos de la energía asociada al uso y a los materiales de construcción, concretamente en la rehabilitación energética de los edificios existentes. Actualmente, cuando se busca la reducción de emisiones asociadas al sector de la edificación, la atención está puesta en la reducción de la energía operacional de los edificios poco eficientes y en pocas ocasiones se considera el impacto ambiental de los materiales de construcción. Rehabilitar el parque edificado es clave para amortizar el impacto ambiental que ya se ha producido para construir el edificio. De todas formas, ¿tiene sentido plantear una rehabilitación energética que consuma más recursos energéticos con los materiales utilizados en la intervención, de los que puede "ahorrar" a nivel operacional, durante la vida útil del edificio? ¿Existe una rehabilitación energética óptima para un edificio concreto, que reduzca al máximo la energía operacional y utilice el mínimo de energía embebida en los materiales de la intervención? El trabajo trata de encontrar y definir el óptimo ambiental en la intervención de edificios existentes para un número limitado de opciones de rehabilitación. Se aplica una metodología en cinco edificios plurifamiliares de diferentes tipologías y en dos climas de Cataluña determinados por el CTE (C2 y D1). Mediante la herramienta de optimización del programa Design Builder (Energy Plus), se determinan las combinaciones de intervención que resultan mejores entre las opciones introducidas.