[ca] Aquesta tesi doctoral analitza les representacions de (post)humanitat i alteritat en diversos textos recents de ciència-ficció dels autors anglòfons Nnedi Okorafor i Mike Carey. El corpus d'aquest treball inclou deu textos: Lagoon (2014), LaGuardia (2019) i la trilogia Binti (2015-2018), totes obres de Nnedi Okorafor, i The Girl with All the Gifts (2014), The Boy on the Bridge (2017) i la trilogia Rampart (2020-21), escrites per Mike Carey sota el pseudònim M. R. Carey. La meva tesi explora com ambdos autors aporten noves perspectives en torn al concepte de (post)humanitat en un moment de desenvolupament tecnològic i crisi mediambiental com és la segona dècada del segle XXI, en el qual la literatura – entre moltes altres disciplines artístiques i no artístiques – mostra gran interés per les relacions que s'estableixen entre el (post)humà i el no-humà – sigui aquest últim animal, ciborg o alienígena – i la relació d'aquests amb l'entorn. Les perspectives oferides per Okorafor i Carey en les obres analitzades relacionen els distints problemes ecològics actuals amb els canvis en la identitat humana que es reflecteixen als seus textos i que parteixen de la responsabilitat humana per la crisi mediambiental i l'extinció masiva d'espècies. És per això que el concepte d'alteritat és central en aquesta tesi, ja que les narratives seleccionades qüestionen l'antropocentrisme i plantegen un model planetari basat en la cooperació i la celebració de la diversitat d'identitats. Aquesta tesi contextualitza inicialment la ciència-ficció com a gènere literari al llarg de la història i l'associa a la disciplina ecocrítica, centrant-se en els conceptes filosòfics d'humanitat i no-humanitat, així com de cultura i naturalesa, que constitueixen l'aparell teòric que articula aquesta investigació. Mitjançant una lectura exhaustiva dels textos seleccionats, aquesta tesi explora com la (post)humanitat es relaciona amb la (post)naturalesa i com les transformacions identitàries dels personatges que aquests retraten plantegen qüestions ètiques sobre el tractament (post)humà de l'alteritat. Les conclusions a les quals s'arriba en aquesta recerca posen èmfasi en el caràcter esperançador de les narratives analitzades, que plantegen de forma poc habitual en el gènere de ciència-ficció la possibilitat d'un futur on el (post)humà pot coexistir amb l'Altre en un context (post)natural a partir de la inclusió i la cooperació. Malgrat les diferències existents entre els textos de tots dos autors, aquests mostren connexions en la seva representació de la tecnologia com a potencial vehicle per a la (re)construcció de futurs sostenibles entre el (post)humà i el seu entorn, malgrat que el món (post)natural es representi com un lloc de conflicte i de difícil adaptació i que manté latent un rerefons antropocèntric. Així i tot, els textos analitzats semblen mostrar interés per descentralitzar la figura de l'humà i reflectir la importància de donar veu a altres realitats i identitats. Una de les conclusions aconseguides en aquest treball té a veure amb la important contribució de la ciència-ficció, un gènere tradicionalment percebut com escapista i purament dedicat a l'entreteniment, a l'obertura de noves vies de debat, no sols des del camp de l'ecocrítica, sinó també en la societat del segle XXI i en plena crisi ecològica, ja que ofereix futurs potencials en els quals l'ésser humà pot aconseguir un equilibri planetari a través de projectes socials cooperatius que evitin la centralitat de l' experiència humana.

[es] Esta tesis doctoral analiza las representaciones de (post)humanidad y alteridad en varios textos recientes de ciencia ficción de los autores anglófonos Nnedi Okorafor y Mike Carey. El corpus de este trabajo incluye diez textos: Lagoon (2014), LaGuardia (2019) y la trilogía Binti (2015-2018), todas obras de Nnedi Okorafor, y The Girl with All the Gifts (2014), The Boy on the Bridge (2017) y la trilogía Rampart (2020-21), escritas por Mike Carey bajo el seudónimo M. R. Carey. Mi tesis explora cómo ambos autores aportan nuevas perspectivas en torno al concepto de (post)humanidad en un momento de desarrollo tecnológico y crisis medioambiental como es la segunda década del siglo XXI, en el que la literatura – entre otras muchas disciplinas artísticas y no artísticas – muestra gran interés por las relaciones que se establecen entre el (post)humano y el no-humano – sea este último animal, cíborg o alienígena – y la relación de ambos con el entorno. Las perspectivas ofrecidas por Okorafor y Carey en las obras analizadas relacionan los distintos problemas ecológicos actuales con los cambios en la identidad humana que se reflejan en sus textos y que parten de la responsabilidad humana por la crisis medioambiental y la extinción masiva de especies. Es por esto que el concepto de alteridad es central en esta tesis, ya que las narrativas seleccionadas cuestionan el antropocentrismo y plantean un modelo planetario basado en la cooperación y la celebración de la diversidad de identidades. Esta tesis contextualiza inicialmente la ciencia ficción como género literario a lo largo de la historia y la asocia a la disciplina ecocrítica, centrándose en los conceptos filosóficos de humanidad y no-humanidad, así como de cultura y naturaleza, que constituyen el aparato teórico que articula esta investigación. Mediante una lectura exhaustiva de los textos seleccionados, esta tesis explora cómo la (post)humanidad se relaciona con la (post)naturaleza y cómo las transformaciones identitarias de los personajes que estos retratan plantean cuestiones éticas sobre el tratamiento (post)humano de la alteridad. Las conclusiones a las que se llega en esta investigación ponen énfasis en el carácter esperanzador de las narrativas analizadas, que plantean de forma poco habitual en el género de ciencia ficción la posibilidad de un futuro donde el (post)humano puede coexistir con el Otro en un contexto (post)natural a partir de la inclusión y la cooperación. A pesar de las diferencias existentes entre los textos de ambos autores, estos muestran conexiones en su representación de la tecnología como potencial vehículo para la (re)construcción de futuros sostenibles entre el (post)humano y su entorno, a pesar de que el mundo (post)natural se represente como un lugar de conflicto y de difícil adaptación y que mantenga latente un trasfondo antropocéntrico. Aun así, los textos analizados parecen mostrar interés por descentralizar la figura del humano y reflejar la importancia de dar voz a otras realidades e identidades. Una de las conclusiones alcanzadas en este trabajo tiene que ver con la importante contribución de la ciencia ficción, un género tradicionalmente percibido como escapista y puramente dedicado al entretenimiento, a la apertura de nuevas vías de debate, no solo desde el campo de la ecocrítica, sino también en la sociedad del siglo XXI y en plena crisis ecológica, ya que ofrece futuros potenciales en los que el ser humano puede lograr un equilibrio planetario a través de proyectos sociales cooperativos que eviten la centralidad de su propia experiencia.