[ca] Aquest projecte aborda la caracterització d'un interferòmetre utilitzat per a la determinació de l'òrbita d'un satèl·lit. S'inclou en el context del muntatge d'un Radar d'Obertura Sintètica Geoestacionari (GeoSAR) per tècniques d'imatge de la Terra i l'atmosfera. Per a això, es proporcionen breus explicacions del projecte GeoSAR i del mètode de la interferometria. Com a primera part, s'estudia la relació entre l'error orbital i l'àrea màxima d'una escena en un cas bidimensional molt simplificat. Els resultats mostren que si els errors orbitals es consideren en la direcció x, la dimensió més afectada de l'escena és també la direcció x. Per errors orbitals de 500 m en la direcció x es dóna una escena màxima d'enfocament de coordinada x al voltant dels 100 m, mentre que per a errors orbitals de 25 m la coordinada x pot mesurar fins a 3000 m. La segona part del projecte té l'objectiu de determinar la posició de la tercera antena de l'interferòmetre donada la posició de les altres dues. Es demostra que la configuració amb la línia base més efectiva és l'òptima i que, per tant, la tercera antena s'ha de col·locar a l'edifici Omega del Campus Nord. L'última part del projecte té com a objectiu trobar els valors òptims dels diferents components de l'interferòmetre. Els resultats mostren que s'ha de considerar un guany de prop de 30 dB per als amplificadors i que el guany de l'antena no ha de ser menor que els 42 dB inicials sinó que, si pot ser, més gran. També es demostra que la figura de soroll dels amplificadors ha de ser el més petita possible i que els repetidors actius funcionen molt millor que els passius.

[en] This project addresses the characterization of an interferometer used for satellite orbit determination. It is included in the context of the assemblage of a Geostationary Synthetic Aperture Radar (GeoSAR) for Earth and atmosphere imagine techniques. For that, brief explanations of the GeoSAR project and the interferometry method are provided. As a first part, the relation between orbital error and the maximum area of a scene in a very simplified two dimensional case is found. Results show that if orbital errors are considered in the x-direction, the most affected dimension of the scene is also the x-direction. For orbital errors of 500 m in the x-direction a maximum focusing scene of x side of around 100 m is given while for orbital errors of 25 m the x side can measure up to 3000 m. The second part of the project has the goal of determining the position of the third antenna of the interferometer given the position of the other two. It is shown that the configuration with the greater effective baseline is the optimum and that, therefore, the third antenna should be placed in building Omega in Campus Nord. The last part of the project aims to find the optimum values of the different components of the interferometer. Results show that a gain of around 30 dB should be considered for the amplifiers and that antenna gain should not be smaller than the initial 42 dB but, when possible, greater. It is also found that the noise figure of the amplifiers should be as small as possible and that active repeaters work much better than passive ones.