[ca] L'augment del transport per carretera degut a l'evolució de la globalització, ha produït un increment de l'ús de les infraestructures del transport rodat, el que per algunes vies, ha resultat en un ús superior per sobre de les seves capacitats de dimensionament inicial. Aquest ús exesiu de les carreteres, ha produït un deteriorament gradual significatiu d'aquestes vies, el que ha resultat en diverses patologies en els paviments de les xarxes, com són esquerdes i deformacions. Aquesta degradació és deguda a diferents mecanismes, entre ells, l'envelliment. L'objectiu principal del present treball consisteix en avaluar l'efecte de l'envelliment en la fissuració de les mescles bituminoses en termes d'energia de fractura i tenacitat, en funció de dos tipus de betum: un de consistència tova 70/100, i un altre de consistència dura 15/25. A partir de les corbes tensió-deformació obtingudes a partir de l'assaig Fènix per cada probeta, es poden obtenir una sèrie de paràmetres que permeten analitzar la resposta de la mescla bituminosa respecte la fissuració un cop les mescles han envellit. En el present treball, l'envelliment es dur a terme mitjançant el Protocol RILEM TG5. En els resultats obtinguts, es mostra com amb l'envelliment, els betums més tous presenten energies de fractura i índexs de tenacitat superiors que els betums més durs tant en mostres envellides com sense envellir. Quan es produeix l'envelliment accelerat, aquests valors disminueixen i es manté el mateix patró. Tanmateix, l'envelliment produeix disminució en la càrrega màxima, degut a que els betums es tornen més rígids.

[es] El aumento del transporte por carretera debido a la evolución de la globalización ha producido un incremento en el uso de las infraestructuras del transporte rodado, lo que, en algunas vías, ha resultado en un uso superior a sus capacidades de dimensionamiento inicial. Este uso excesivo de las carreteras ha generado un deterioro gradual y significativo de estas vías, lo que ha provocado diversas patologías en los pavimentos de las redes, como grietas y deformaciones. Esta degradación se debe a diferentes mecanismos, entre ellos, el envejecimiento. El objetivo principal del presente trabajo consiste en evaluar el efecto del envejecimiento en la fisuración de las mezclas bituminosas en términos de energía de fractura y tenacidad, en función de dos tipos de betún: uno de consistencia blanda 70/100, y otro de consistencia dura 15/25. A partir de las curvas tensión-deformación obtenidas en el ensayo Fénix para cada probeta, se pueden obtener una serie de parámetros que permiten analizar la respuesta de la mezcla bituminosa respecto a la fisuración una vez las mezclas han envejecido.En el presente trabajo, el envejecimiento se lleva a cabo mediante el Protocolo RILEM TG5. En los resultados obtenidos, se muestra cómo con el envejecimiento, los betunes más blandos presentan energías de fractura e índices de tenacidad superiores a los betunes más duros tanto en muestras envejecidas como no envejecidas. Cuando se produce el envejecimiento acelerado, estos valores disminuyen y se mantiene el mismo patrón. No obstante, el envejecimiento produce una disminución en la carga máxima, debido a que los betunes se vuelven más rígidos.