[ca] La taxa de supervivència a una parada cardiorespiratòria és cada vegada major, però sovint pot provocar lesió cerebral hipòxico-isquèmica. Els trastorns neurocognitius i els problemes emocionals són comuns en els pacients que sobreviuen i, malgrat que les eines de pronòstic han evolucionat molt, els estudis sobre la recuperació neurològica mostren un abast de la lesió amb molta variabilitat entre els pacients. És necessari el consens en les proves neuropsicològiques més útils per als supervivents, ja que l'avaluació basada en un simple cribatge, molt utilitzada actualment, ha evidenciat que els dèficits cognitius lleus poden passar desapercebuts. L'objectiu és proposar un protocol d'avaluació neuropsicològica que avaluï exhaustivament l'estat cognitiu dels pacients. Els estudis tradicionals han indicat l'hipocamp com la regió més vulnerable a la hipòxia per explicar les alteracions en la memòria. Els estudis recents mostren una afectació difusa a regions com els lòbuls frontals, les àrees neocorticals, l'amígdala i el còrtex visual, que mostren relació amb les alteracions atencionals, velocitat de processament, funcions pràxiques, llenguatge i funcions executives i amb la simptomatologia ansiosa i depressiva i l'apatia. El protocol dissenyat inclou 2 parts que es corresponen amb la recollida d'informació premòrbida i l'avaluació neuropsicològica. Es proposa: una mesura de l'estat cognitiu general amb el MoCA, i una bateria d'instruments específics aplicats en 4 mesures temporals: a la primera setmana, als 3, 6 i 12 mesos després de la parada cardíaca. El protocol resulta una aproximació cap a la sistematització del procés d'avaluació, proporciona la possibilitat de seguiment i evolució del pacient i pretén servir de base per l'establiment d'una línia de rehabilitació primerenca amb el fi de millorar la seva qualitat de vida.

[en] The survival rate of cardiorespiratory arrest is increasing but can often lead to hypoxic-ischemic brain damage. Neurocognitive disorders and emotional problems are common in patients who survive and, although prognostic tools have evolved considerably, studies on neurological recovery show a wide variability of injury among patients. It is necessary to focus on the most useful neuropsychological tests for survivors, since the evaluation based on a simple screening, which is currently widely used, has shown that mild cognitive deficits can go unnoticed. The aim is to propose a neuropsychological assessment protocol that comprehensively evaluates the cognitive status of patients. Traditional studies have indicated the hippocampus as the region most vulnerable to hypoxia to explain memory impairment. Recent studies show a diffuse involvement of regions such as the frontal lobes, neocortical areas, amygdala and visual cortex, which are related to attentional disturbances, processing speed, executive functions and language and executive functions and to anxious and depressive symptomatology and apathy. The protocol designed includes 2 parts that correspond to the collection of premorbid information and neuropsychological assessment. It proposes: a measurement of the general cognitive status with the MoCA, and a battery of specific instruments applied in 4 temporal measurements: in the first week, at 3, 6 and 12 months after cardiac arrest. The protocol is an approach to the systematization of the evaluation process, provides the possibility of patient follow-up and evolution, and is intended to serve as a basis for the establishment of a first line of rehabilitation with the aim of improving quality of life.