[ca] Tant els pacients amb deficiència de GH com els pacients amb excés de GH (acromegàlia) presenten un risc cardiovascular elevat. OBJECTIUS: Estudiar: 1) L'efecte del tractament substitutiu amb GH sobre: paràmetres inflamatoris i altres marcadors de risc cardiovascular, homocisteïna, folat i hormones tiroides. 2) Efecte de la discontinuació del tractament substitutiu amb GH sobre: composició corporal, massa òssia i factors de risc cardiovascular. 3)Concentracions d'andrògens i de nous factors de risc cardiovascular en dones amb hipopituitarisme. 4)Concentracions de factors de risc cardiovascular en pacients amb acromegàlia activa i efectes del tractament amb l'antagonista del receptor de GH "Pegvisomant". METODOLOGIA: 1) Assaig clínic controlat amb placebo en una població d'homes amb defecte de GH d'inici en edat adulta, tractats durant 18 mesos amb GH o placebo. 2) Estudi longitudinal (18 mesos) dels pacients que han rebut tractament amb GH durant 18 mesos després de la retirada del tractament estudiant paràmetres clínics, analítics i de composició corporal, amb estudi de massa òssia i paràmetres de risc cardiovascular. 3) Estudi transversal en una població de dones amb hipopituitarisme, investigant: factors de risc cardiovascular, especialment paràmetres d'inflamació i concentracions d'andrògens. 4) Estudi transversal de pacients amb acromegàlia activa investigant factors de risc cardiovascular. 5) Assaig clínic controlat amb placebo (curt-termini: 3 mesos) de l'efecte de l'antagonista del receptor de GH (pergvisomant) sobre paràmetres de risc cardiovascular en una població de pacients amb acromegàlia activa. 6) Estudi longitudinal obert d'una cohort de pacients amb acromegàlia activa tractats amb l'antagonista del receptor de GH Pegvisomant. CONCLUSIONS: 1) La GH modula negativament les concentracions de CRP. Les concentracions de CRP són elevades en la deficiència de GH i baixes en l'acromegàlia. La CRP disminueix amb el tractament substitutiu amb GH i augmenta amb el tractament de l'acromegàlia amb Pegvisomant. No obstant, el significat d'aquest marcador en els estats patològics de l'eix GH-IGF-I encara es desconeix. 2) El tractament substitutiu amb GH en adults redueix el greix central, efecte aparentment beneficiós, però incrementa la insulín resistència, efecte potencialment perjudicial. 3) El tractament substitutiu amb GH disminueix els nivells plasmàtics d'homocisteïna. El mecanisme i el significat d'aquesta modulació es desconeixen pel moment però podria ésser mediat per l'efecte de la GH sobre el metabolisme d'hormones tiroidees. 4) La discontinuació del tractament substitutiu amb GH s'acompanya d'una reversió dels efectes beneficiosos de la GH sobre la composició corporal: augmenta la massa grassa i disminueix la massa magra. No obstant, l'efecte de la GH incrementant la massa òssia continua més enllà de la discontinuació del tractament. 5)La discontinuació del tractament substitutiu amb GH s'acompanya d'un increment en el greix central i d'un augment dels nivells de CRP i homocisteïna. No obstant, els nivells d'insulina i glucèmia així com la ratio insulina/glucèmia disminueixen. 6) La GH regula els nivells de lipoproteïna (a), aquesta augmenta amb el tractament susbtitutiu amb GH i disminueix en l'acromegàlia tractada amb Pegvisomant.

[en] "Physiopathology of growth hormone (GH) deficiency and GH excess clinical conditions. Exploring inflammatory markers and cardiovascular risk factors". SUBJECT: GH deficiency and GH excess clinical human models are associated with increased cardiovascular mortality AIMS: We aimed to study: 1) Effects of GH replacement on inflammatory and other cardiovascular risk markers, homocysteine, folate and thyroid hormones. 2) Effects of GH discontinuation on body composition, bone mineral density (BMD) and cardiovascular risk markers. 3) Androgen levels and cardiovascular risk markers in women with hypopituitarism. 4) Cardiovascular risk markers in patients with acromegaly before and after treatment with Pegvisomant. METHODS: 1) Randomized controlled trial -18 months duration- of GH vs placebo in men with adult onset GH deficiency (GHD). 2) Longitudinal study -18 months duration- after GH replacement withdrawal, of patients who had received GH replacement during 18 months, focusing on body composition, BMD and cardiovascular risk markers. 3) Observational study in women with hypopituitarism compared to controls focusing on androgen levels, inflammatory and other cardiovascular risk markers. 4) Observational study in patients with active acromegaly compared to controls analysing cardiovascular risk markers. 5) Randomized controlled trial of Pegvisomant treatment in acromegaly, focusing on cardiovascular risk markers. 6) Longitudinal open study of Pegvisomant treatment in acromegaly. CONCLUSIONS: 1) GH negatively modulates C-reactive protein (CRP) concentrations. CRP is high in GH deficiency and low in acromegaly. CRP decreases with GH replacement and increases with Pegvisomant treatment in acromegaly. 2) GH replacement decreases central fat but increases insulin-resistance. 3) GH replacement decreases homocysteine, a putative cardiovascular risk marker. The mechanism and significance of this is unknown but it could be mediated by the effect of GH on thyroid hormones. 4) GH discontinuation increases fat and decreases lean body mass. However, bone mineral density increases further. 5) GH discontinuation increases central fat, CRP and homocysteine levels. However it decreases glucose and insulin consistent with an improvement on insulin-resistance. 6) GH modulates lipoprotein (a) levels; they increase with GH replacement and decrease with Pegvisomant treatment of acromegaly. 7) The overall cardiovascular effect of GH replacement must be assessed in appropriate clinical studies.