[ca] Aquesta tesi planteja la definició dels espais militars romanorepublicans i la seva caracterització arqueològica, com a element clau i estructurador de la implantació romana en el territori i l'evolució d'aquesta dinàmica en el nord-est de la Citerior, des dels moments posteriors a la Segona Guerra Púnica i fins a l'època d'August. Així a partir de la realitat arqueològica de què es disposa a dia d'avui al nord-est, amb 62 jaciments estudiats, s'ha definit una jerarquització funcional que comporta en primer lloc una divisió entre espais pròpiament militars i espais logístics. En el primer apartat hi trobaríem els campaments, els castella i les torres, en el segon els vici militars i/o les officinae armorum, els espais d'administració, gestió o residències oficials i finalment els espais d'emmagatzematge, és a dir, camps de sitges i dolia. Els resultats obtinguts apunten a un predomini de castella com espais que aprofiten antics oppida del territori i amb una cronologia que se centra a grans trets entre el 150 i el 50 ane, amb perduracions mitjanes de no més de 50 a 100 anys. Aquestes dades convergeixen en la fase d'estrès bèl•lic 125-70 ane i 50-25 ane. Entre el 125-70 ane es consolida una estructura militar complexa, una xarxa real de castella a l'interior i una altra a la costa, tancant l'accés peninsular, conjuntament amb el control sobre els passos de l'Ebre. La complexitat i regularitat dels jaciments mostraria una realitat preconcebuda, dins un moment o moments d'estrès bèl•lic concrets, com el moment d'estrès bèl•lic de la fase (82-72 ane). Durant la Guerra de Sertori es podria confirmar la presència de diverses línies defensives, implementades pel general per frenar les tropes provinents del nord durant el 82 ane.

[en] This thesis aims at defining the Roman Republican military spaces and their archaeological characterisation as a key and structuring element of the Roman presence in the territory and the evolution of this scenario in the northeast of Hispania Citerior, from the period following the second Punic War and until the time of Augustus. From an archaeological reality that we have now pieced together in the northeast, with 62 sites studied, a functional classification has been defined that firstly involved the separation between inherent military spaces and logistical areas. The first section focuses on the camps, the castella, and the towers, and the second section focuses on the military vici and/or the officinae armorum, the administrative or management spaces, or official residences and finally the storage spaces, these being the fields of silos and dolia. The predominance of castella can be singled out as spaces that took advantage of ancient oppida within the territory and with a chronology that is generally focused on between 150 and 50 BCE, which persisted for no more than 50 to 100 years. For the most part, the data converges on the phase of military tension from 125-70 BCE and 50-25 BCE. During the period of 125-70 BCE, a complex military structure had consolidated, a real network of castella in the interior and another along the coast, closing off access to the Iberian Peninsula, while at the same time controlling passages over the Ebro. The complexity and regularity of the sites show a preconceived reality, for a specific time or times of military tensions. Specifically, during the phase of 82-72 BCE. During the Sertorian War, the presence of several defensive lines could be confirmed, being erected by the general to halt troops coming from the north in 82 BCE.