[ca] Segons la Convenció Marc de les Nacions Unides sobre el Canvi Climàtic (CMNUCC), les emissions de gasos d'efecte hivernacle (GEH), tant naturals com antropogèniques, han de ser quantificades i reportades per cada país. La precisió de les seves estimacions és crucial per aplicar i avaluar estratègies de reducció. El present treball analitza la variabilitat espacial i temporal de les concentracions de metà, el segon GEH més important, al Parc Regional de la Serra de Gredos i la Reserva Natural de la Vall d'Iruelas basant-se en dades experimentals recopilades durant campanyes mòbils realitzades al novembre de 2015 i en dades obtingudes amb el model meteorològic WRF per al mateix període. L'objectiu principal d'aquest treball és identificar patrons d'emissió de metà, la seva relació amb factors meteorològics i l'ús del sòl a la zona d'estudi. Les dades experimentals, recollides en el marc del projecte nacional MIP (Intercanvi de Metà a la Península Ibèrica), van ser analitzades aquí mitjançant codis Python i el programa QGIS. Es van realitzar anàlisis temporals i espacials, amb una resolució d'1 km2, permetent identificar les àrees de major emissió i els factors meteorològics/atmosfèrics més influents. Els resultats d'aquest estudi van mostrar que les concentracions de metà eren més altes als matins, quan la capa de barreja és més baixa, amb un pic de 1.96 ppm el 24 de novembre a les cel·les 367 i 489. Factors com la velocitat del vent i l'alçada de la capa límit van mostrar una correlació negativa amb les concentracions (r=-0.28 i r=-0.21, respectivament), atès que són variables que afavoreixen la dispersió i la dilució de les concentracions de metà a la baixa atmosfera. Els resultats obtinguts en aquest treball permeten identificar com a principals fonts d'emissió les explotacions ramaderes, les zones de nuclis urbans, les EDAR i els rius.

[es] Según la Convención Marco de las Naciones Unidas sobre el Cambio Climático (CMNUCC), las emisiones de gases de efecto invernadero (GEI), tanto naturales como antropogénicas, deben ser cuantificadas y reportadas por cada país. La precisión de sus estimaciones es crucial para aplicar y evaluar estrategias de reducción. El presente trabajo analiza la variabilidad espacial y temporal de las concentraciones de metano, el segundo GEI más importante, en el Parque Regional de la Sierra de Gredos y la Reserva Natural del Valle de Iruelas basándose en datos experimentales recopilados durante campañas móviles realizadas en noviembre de 2015 y en datos obtenidos con el modelo meteorológico WRF para el mismo periodo. El objetivo principal de este trabajo es identificar patrones de emisión de metano, su relación con factores meteorológicos y el uso del suelo en la zona de estudio. Los datos experimentales, recogidos en el marco del proyecto nacional MIP (Intercambio de Metano en la Península Ibérica), fueron analizados aquí mediante códigos Python y el programa QGIS. Se llevaron a cabo análisis temporales y espaciales, con una resolución de 1 km2, permitiendo identificar las áreas de mayor emisión y los factores meteorológicos/atmosféricos más influyentes. Los resultados de este estudio mostraron que las concentraciones de metano eran más altas por las mañanas, cuando la capa de mezcla es más baja, con un pico de 1.96 ppm el 24 de noviembre en la celdas 367 y 489. Factores como la velocidad del viento y la altura de la capa límite mostraron una correlación negativa con las concentraciones (r=-0.28 y r=-0.21, respectivamente), dado que son variables que favorecen la dispersión y la dilución de las concentraciones de metano en la baja atmósfera. Los resultados obtenidos en este trabajo permiten identificar como principales fuentes de emisión las explotaciones ganaderas, las zonas de núcleos urbanos, las depuradoras y los ríos.