[ca] Els desafiaments ambientals que enfrontem avui realcen la necessitat d'identificar, valorar i protegir sistemes d'aprofitament de recursos naturals sostenibles a llarg termini; així com també conviden a repensar el nostre vincle amb actors més que humans de maneres que es distanciïn de lectures dicotòmiques del tipus naturalesa/cultura. De la mateixa manera, el pastoralisme és creixentment valorat pels seus demostrats serveis ecosistèmics i els valors socioculturals que encarna. Així, sistemes d'aprofitament comunal de pastures com els que es desenvolupen a les confrontants territoris de la serra de Castril (província de Granada) i Santiago de l'Espada i Pontones (Serra de Segura, província de Jaén), a Andalusia nord-oriental, cobren rellevància per la seva llarga història d'aprofitament comunal, i un complex assemblatge d'actors humans i actants més que humans, travessat per diverses formes de propietat i polítiques forestals, productivistes i conservacionistes, que han configurat el paisatge local per segles. Resultat d'un treball de camp etnogràfic de prop de 10 mesos a les serres abans esmentades, aquesta investigació efectua una caracterització i comparació entre els comunals pastorils de Castril, Santiago de l'Espada i Pontones, reconeixent similituds i diferències en les seves formes de governança de recursos, així com també en els factors que hi incideixen. A més, aborda els canvis que ha tingut el paisatge local en les darreres dècades, resultat de diverses dinàmiques d'origen local i extra-local-, juntament amb l'estret vincle que mantenen els habitants d'aquestes serres. El paisatge apareix així, als relats dels seus habitants, com un assemblatge en constant esdevenir, travessat avui per la presència de dos parcs naturals i els incentius introduïts per la Política Agrària Comunitària. Finalment, l'estudi fa una anàlisi d'una forma de patrimonialització biocultural potencialment aplicable a aquests casos d'estudi, les ICCA o territoris de vida, per proposar vies per donar suport i protegir aquests sistemes comunals de recursos.

[es] Los desafíos ambientales que enfrentamos hoy realzan la necesidad de identificar, valorar y proteger sistemas de aprovechamiento de recursos naturales que sean sostenibles en el largo plazo; así como también invitan a repensar nuestro vínculo con actores más-que-humanos de maneras que se distancien de lecturas dicotómicas del tipo naturaleza/cultura. Del mismo modo, el pastoralismo es crecientemente valorado por sus demostrados servicios ecosistémicos y los valores socioculturales que encarna. Así, sistemas de aprovechamiento comunal de pastos como los que se desarrollan en las colindantes territorios de la sierra de Castril (provincia de Granada) y Santiago de la Espada y Pontones (Sierra de Segura, provincia de Jaén), en Andalucía nororiental, cobran relevancia por su larga historia de aprovechamiento comunal, y un complejo ensamblaje de actores humanos y actantes más-que-humanos, atravesado por diversas formas de propiedad y políticas forestales, productivistas y conservacionistas, que han configurado el paisaje local por siglos. Resultado de un trabajo de campo etnográfico de cerca de 10 meses en las sierras antes mencionadas, la presente investigación efectúa una caracterización y comparación entre los comunales pastoriles de Castril, Santiago de la Espada y Pontones, reconociendo similitudes y diferencias en sus formas de gobernanza de recursos, así como también en los factores que inciden sobre las mismas. Además, aborda los cambios que ha tenido el paisaje local en las últimas décadas, resultado de diversas dinámicas de origen local y extra-local-, junto al estrecho vínculo que mantienen los habitantes de estas sierras. El paisaje aparece así, en los relatos de sus habitantes, como un ensamblaje en constante devenir, atravesado hoy por la presencia de dos parques naturales y los incentivos introducidos por la Política Agraria Comunitaria. Finalmente, el estudio efectúa un análisis de una forma de patrimonialización biocultural potencialmente aplicable a estos casos de estudio, las ICCAs o Territorios de Vida, para proponer vías para apoyar y proteger estos sistemas comunales de recursos.