BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La reparació de les injustícies del passat és un tema d'actualitat directament relacionat amb el gran moviment de reconquesta, alliberament o descolonització de les memòries que es va accelerar arran de l'assassinat de George Floyd el 2020 per un policia blanc. Fins ara, la dimensió geogràfica del problema ha estat rarament tractada, com si aquesta temàtica no formés part del camp polític i acadèmic de la justícia espacial, excepte sota la forma d'uns quants llocs destacats de la memòria col·lectiva en els quals s'expressen els valors de comunitats oprimides. En centrar-nos més particularment en la comunitat indígena de Sutiaba (León, Nicaragua) examinarem com i per què el que es considera una "injustícia històrica" és un element tant físic com simbòlic de la justícia espacial i pot servir per dissenyar i estructurar un territori basat en una identitat compartida i en una memòria a vegades instrumentalitzada.

[en] The reparation of the injustices of the past is a topical issue directly related to the great movement of reconquest, liberation or decolonization of memories that accelerated in the aftermath of the murder of George Floyd in 2020 by a white policeman. Until now, the geographic dimension of the problem has rarely been treated as if this issue were not part of the political and academic field of spatial justice, except in the form of a few highlighted sites of collective memory in which the values of oppressed communities are expressed. By focusing more particularly on the indigenous community of Sutiaba (León, Nicaragua) we will examine how and why what is considered a "historical injustice" is both a physic and symbolic element of spatial justice and can serve to design and structure a territory based on a shared identity and a sometimes instrumentalized memory.
[ca] El present article intenta evidenciar punts de convergència i divergència entre la representació dels nens en l'art africà i en la producció cinematogràfica de ficció del realitzador de Guinea Bissau Flora Gomes. En primer lloc, de manera molt sintètica, s'exposen aquelles tipologies plàstiques on apareix el nen (figuretes com a part de rituals iniciàtics, representació de les maternitats i parelles de bessons). A continuació, s'identifica on apareixen aquestes temàtiques, i com són abordades als films.

[en] This article intends to show points of convergence and divergence between children representation in African art and fiction feature film by Flora Gomes, filmmaker from Guinea Bissau. First, are displayed in general lines those African art typologies in which children are represented (some figurine used in initiation rituals, motherhood representation and couple of twins). Later are identified these topics in those films and how they are treated by the filmmaker.
[ca] Aquest article tracta el procés de contesa política que es va generar ala província de Manabí, Equador, durant els darrers anys de la dècada de 1970 entre la Unió Provincial d'Organitzacions Camperoles de Manabí (UPOCAM) i el Fons de Desenvolupament Rural Marginal (FODERUMA). La hipòtesi de la investigació, que utilitza el concepte de contesa política per explicar el fenomen social en qüestió, és que després del canvi de model d'Estat ocorregut a l'Equador entre el 1976 i el 1979, la relació orgànica que mantenia la UPOCAM amb el FODERUMA es trenca, de manera que es va generar un procés de disputa entre aquestes dues organitzacions.

[en] This article deals with the process of political conflict that was generated in the province of Manabí, Ecuador, during the final years of the 1970s between the Provincial Union of Peasant Organizations of Manabí (UPOCAM) and the Marginal Rural Development Fund (FODERUMA). The hypothesis of the research, which uses the concept of political conflict to explain the social phenomenon in question, is that after the change in the state model that occurred in Ecuador between 1976 and 1979, the organic relationship that UPOCAM had with FODERUMA broke, thus generating a dispute process between these two organizations.
[ca] INTRODUCCIÓ: Aquesta recerca pretén demostrar el valor i la capacitat pedagògica d'actituds artístiques audiovisuals contemporànies dins del paradigma de l'educació artística. Dins del nostre estudi, utilitzem el videoassaig com a vehicle per a la construcció i cerca d'identitats en el període de l'ensenyament secundari. MÈTODE: En aquesta indagació s'utilitza una combinació de la metodologia qualitativa i la metodologia artística basada en l'observació i la interpretació de les experiències artístiques acompanyades per les narratives desenvolupades per l'alumnat implicat. Encara que s'han seleccionat tres experiències, la participació ha estat de vint-i-dos estudiants. RESULTATS: Les experiències artístiques generades a partir del videoassaig ens permeten noves produccions audiovisuals on l'alumnat indaga sobre la seva identitat personal de la mateixa manera que vincula art contemporani i mitjà audiovisual. L'alumnat aconsegueix realitzar discursos audiovisuals a través del vídeo i la seva pròpia reflexió personal. DISCUSSIÓ: El videoassaig es confirma com a recurs pedagògic amb gran capacitat expressiva i reflexiva en la cerca i construcció d'identitats en l'etapa adolescent.

[en] INTRODUCTION: This research aims to demonstrate the value of contemporary audiovisual art within the paradigm of art education. Our study uses the video-essay as a vehicle for secondary education students to explore and construct a sense of personal identities. METHOD: In this inquiry, which combined qualitative methodology and artistic methodology, we observed and interpreted the artistic experiences narrated by the students involved, focusing on three experiences from a total of twenty-two students. RESULTS: The artistic experiences generated by the video-essay were framed in audiovisual productions where the students explored their personal identity in a way that linked contemporary art and audiovisual media. The students were able to produce an audiovisual discourse through the use of video and personal reflection. DISCUSSION: The researchers propose that the video-essay can offer adolescent students the opportunity to improve their powers of expression and critical thinking skills when they use this medium to explore and construct a sense of personal identity.
[ca] Les dictadures del Con Sud d'Amèrica Llatina van ser de caràcter repressiu, però no es resumeixen a això, ja que també van tenir intencions refundacionals. Impactar considerablement en les polítiques econòmiques, que van sortir de l'àmbit partidari tradicional per allotjar-se en centres d'estudis patrocinats per interessos privats. Sota la seva ègida, les idees econòmiques dominants van transformar la seva naturalesa: les posicions heterodoxes van perdre espai en detriment de les posicions ortodoxes, i aquestes últimes es van consolidar com hegemòniques després de la tornada democràtic. Per això, aquest article pretén analitzar l'efecte dels règims dictatorials en el gir que van tenir les idees econòmiques.

[en] The dictatorships of the Southern Cone of Latin America were of a repressive nature, but were not strictly limited as such, since they also had refoundational intentions. They impacted significantly on economic policies, transferring them from traditional party areas to centers of study sponsored by private interests. The dominant economic ideas moved away from heterodox positions to the detriment of the orthodox notions, and the latter were consolidated as predominant after the return of democracy. This article aims to analyze the impact of dictatorial regimes on the changes in economic ideas.
[ca] En aquest article s'analitza la novel·la de Pedro Lemebel Tengo miedo torero, entenent-la com una crítica a la transició xilena a la democràcia. Per a això, es llegeix el text des dels postulats neobarrocs del cubà Severo Sarduy, que permeten pensar la subversió del llenguatge com una forma de reivindicació política. En el cas de la novel·la, aquesta crítica suposa demostrar que la societat encara parla els mateixos llenguatges de la dictadura, i per a l'alliberament tant sexual com polític, és necessari posar les paraules en crisis. Des del personatge de la Loca, es pensa l'homosexualitat des d'una diferència que no cap en els discursos que el llenguatge de la dictadura ha llegat a la democràcia, i així es desmantella a poc a poc el discurs d'unitat i optimisme d'aquests anys.

[en] This article analyzes the novel Tengo miedo torero by Pedro Lemebel understanding it as a criticism of the Chilean transition to democracy. With this aim, the text is read through the neo-baroque postulates of the Cuban writer and critic Severo Sarduy, which allow us to think of criticism of language as a form of political demand. In the case of the novel, this criticism is articulated through the demonstration that society still speaks the same languages of the dictatorship, and in order to achieve sexual and political liberation, it is necessary to put words themselves in crisis. Through the character of "la Loca", homosexuality is thought as a difference that exceeds the discourses that the language of dictatorship has bequeathed to democracy, and the prevailing discourse of unity and optimism of those years is gradually dismantled.
[ca] Aquest article té com a objectiu investigar la possibilitat crítica d'una obra teatral utilitzant els instruments antropològics i qüestionar alguns conceptes de l'antropologia de la performance mitjançant el treball de camp dins d'un procés d'assaig. L'article es divideix en dues parts: a la primera discuteixo críticament alguns conceptes del treball de Victor Turner i presento la crítica fonamental de Renato Rosaldo que duu l'anàlisi a posar en qüestió aquests conceptes. La segona part és una etnografia d'un procés de creació teatral d'una companyia de teatre a Roma (Itàlia). A partir del treball de Rosaldo i de l'anàlisi del procés d'assaig qüestiono el concepte de "drama social" de Victor Turner.

[en] This article aims to inquire about the critical potential of a theatre play through the uses of anthropological tools and question some concepts from the anthropology of performance through fieldwork within a rehearsal process. The article is divided in two parts: in the first I discuss critically some concepts of the work of Victor Turner and present a critic by Renato Rosaldo, which will lead to the questioning of some of these concepts. The second part is an ethnography of a rehearsal process of a theatre company in Rome (Italy). Departing from Rosaldo's work and based on the analysis of the rehearsal process I conclude with questioning Victor Turner's concept of "social drama".
[ca] Ens proposem conèixer els factors motivacionals que influeixen en adolescents que fan activitat física esportiva extraescolar, analitzant com aquests factors es comporten com a predictors. Es tracta d'un estudi no experimental, de tipus descriptiu i tall transversal. Hi van participar 307 adolescents entre 12 i 18 anys. Es va administrar un qüestionari ad hoc per recollir informació bàsica sociodemogràfica (sexe, curs escolar, característiques de l'esport practicat) i l'Escala de Mesura dels Motius per a l'Activitat Física-Revisada. Els resultats mostren que els adolescents que practicaven esports col·lectius estaven més motivats en tots els factors que els que practicaven esports individuals. Els que practicaven més hores van destacar per una motivació més centrada en la competència, tot i que també ho feren respecte al factor gaudi, concretant així la seva tendència cap a la motivació intrínseca. La competició va promoure més motivació en tots els seus factors a diferència dels esports no competitius. L'aparença i el gaudi es van comportar mútuament com a predictors motivacionals negatius, potser per la dependència extrínseca de l'aparença. Destaquem que la principal motivació dels esportistes en general cap a la pràctica d'activitat física esportiva és el gaudi, seguit dels motius per competència, social, fitness i, finalment, l'aparença.

[en] The aim of the study was to determine the motivational factors that influence adolescents who engage in extracurricular physical activity, analyzing the extent to which motivational factors behaved as predictors of each other. This was a non-experimental, descriptive, cross-sectional study. A total of 307 adolescents between 12 and 18 years of age participated. An ad hoc questionnaire was administered to collect basic sociodemographic information (age, sex and school year) and the Motives for Physical Activity Measurement Scale-Revised (MAPM-R). The adolescents who practiced collective sports were found to be more motivated in all factors than those who practiced individual sports. Those who practiced a greater number of hours stood out for a motivation more focused on competition, although they also did so regarding the enjoyment factor, thus concretizing their tendency towards intrinsic motivation. Competition promoted greater motivation in all its factors in contrast to non-competitive sports. Appearance and enjoyment behaved mutually as negative motivational predictors and may be due to the extrinsic dependence of the appearance. In conclusion, the main motivation of athletes in general towards the practice of extracurricular physical activity was enjoyment, followed by competition, social, fitness and, finally, appearance.
[ca] En aquest text em proposo explorar la connexió entre els discursos que estructuren la diferència femenina i la diferència animal trobant tres punts principals de convergència: la denegació de l'ús de la raó, la denegació de l'ús del llenguatge, i l'afirmació que tant els cossos femenins com els cossos animals són inherentment salvatges, originadors de la diferència.

[en] In the present paper I aim to explore the connections between the discourses that structure female difference and those that structure animal difference by documenting three major convergence points: denial of reason, denial of language, and the insistence that both female and animal bodies are inherently wild, the origin of their difference.
[ca] Aquest article descriu els processos de gentrificació a la Ciutat de Buenos Aires (Argentina) durant els darrers 40 anys. Actualment, en el marc de processos més amplis de gentrificació, es produeix un fenomen recent que mai abans no s'havia observat a la ciutat: l'impuls de la gentrificació en alguns barris marginals (villas) ubicats en zones cèntriques. És clar que aquest tipus d'iniciatives no són noves a l'Amèrica Llatina. No obstant això, en el cas de Buenos Aires, la despulla dels residents a les viles havia estat un mecanisme fundacional de la gentrificació. Va començar a funcionar a les albors de la dècada de 1980 i encara avui segueix canviant la fesomia de Buenos Aires. La diferència entre processos inicials i actuals rau en els mecanismes de despossessió. En el context de la dictadura, l'eradicació de les viles va ser un dels elements que va donar lloc a les condicions per al desenvolupament del procés de gentrificació, per exemple, al barri de Palerm, el primer dels barris de Buenos Aires a gentrificar-se. Avui, aquest fenomen descansa fonamentalment a la urbanització dels barris marginals.

[en] This article describes the gentrification processes in the City of Buenos Aires (Argentina) during the last 40 years. It focuses on a recent phenomenon that has never been occurred before: the impulse of gentrification in some slums located in central areas. These types of initiatives are not new in Latin America. However, in Buenos Aires, the slum residents' dispossession has been a founding mechanism of gentrification. It began to function at the dawn of the 1980s and even continues to change the appearance of Buenos Aires. The difference between initial and current processes lies in the mechanisms of dispossession. In the context of the dictatorship, the eradication of the slums was one of the elements that gave rise to the conditions for the development of the gentrification process, for example, in the Palermo neighborhood, the first Buenos Aires neighborhoods to become gentrified. Today, this phenomenon rests fundamentally on the urbanization of shantytowns.
[ca] Des de fa dècades són freqüents les investigacions científiques amb poblacions indígenes en diversos camps del coneixement: qüestions genètiques, lingüístiques, jurídiques, etnogràfiques, investigacions sobre plantes medicinals, els seus rituals i tradicions, entre d'altres. És important no només obrir espais de discussió i anàlisi a fi de conèixer aspectes reguladors i ètics per a la seva protecció, sinó que cal, a més, plantejar aquestes investigacions des de les cosmovisions i epistemologies pròpies d'aquestes poblacions. Aquestes cosmovisions i epistemologies són, en essència, relacionals, i inclouen valors com ara la pluralitat, diversitat, reciprocitat, complementarietat i compartició. Tots aquests valors s'inclouen en el principi de comunalitat, que posa de relleu la defensa dels drets col·lectius de les poblacions indígenes, més enllà de la vivència individual dels Drets Humans. Aquesta mirada diferent en l'àmbit de l'ètica de la investigació és l'objectiu d'aquests article.

[en] In the last few decades, scientific research with indigenous population has been more frequent in different fields: genetics, linguistics, legal, and ethnographic studies, research related to medicinal plants, their rites, and traditions, among others. For this reason it is important to know regulatory and ethical aspects for their protection, but also to assume these research from their world view and epistemologies. These are essentially relational, with values such as plurality, diversity, reciprocity, complementarity and sharing ("compartencia"). All of these values are part of the commonality principle (comunalidad), which reaffirms the commitment to the collective rights of indigenous population, beyond the individual experiences of Human Rights. This different approach to research ethics is the objective of this article, as a field yet to explore.
[ca] L'article s'inicia dins d'un context històric, descriu la creació i convivència del model anomenat "un país dos sistemes" i la seva entrada en crisi. Posteriorment es centra en els fets, l'articulació dels diferents moviments populars davant aquesta situació de crisi, i els actors que intervenen fins la declaració de la fi de la situació de desobediència civil, el 26 de desembre de 2014.

[en] The article starts in a historic context, describes the establishment and coexistence of "one country two systems" model and the drop into crisis. Subsequently, the article focuses on facts, the emergence and spread of different popular movements facing this crisis situation, and the actors who are involved until the statement of the end of civil disobedience on December the 26th 2014.
[ca] Aquest text té com a objectiu explorar l'arxiu com una força poderosa que dóna forma a la vida. En conseqüència, busca desenvolupar un marc ètic per a l'arxiu des d'una perspectiva feminista. La de-extinció pot vincular-se a l'arxiu com un aparell estabilitzador i un escenari de responsabilitat (Wolfe, 2018) que implica el nostre compromís ètic de reconèixer la radical passivitat d'aquells que ja no existeixen en aquest món, tant com a individus com a espècies. Aquest escenari de responsabilitat està entremesclat amb l'agència de l'arxiu. En altres paraules, l'arxiu actua com un aparell creador de vida en donar forma a les condicions per a la lectura, el futur i, en certa mesura, la realitat mateixa. En establir els fonaments per a una ètica de l'arxiu com una pràctica que crea vida, aquest text té com a objectiu reformular el discurs entorn de l'extinció i la de-extinció. &nbsp;

[en] This text aims to explore the archive as a powerful force that shapes life. Consequently, it seeks to develop an ethical framework for the archive from a feminist perspective. De-extinction can be linked to the archive as a stabilizing apparatus and a scene of responsibility (Wolfe 2018) that entails our ethical commitment to acknowledge the radical passivity of those who no longer exist in this world, both as individuals and species. This scene of responsibility is intertwined with the agency of the archive. In other words, the archive acts as a life-creating apparatus by shaping the conditions for reading, the future, and, to some extent, reality itself. By establishing the foundations for an ethics of the archive as a practice that creates life, this text aims to reframe the discourse surrounding extinction and de-extinction. &nbsp;
[ca] Els missioners anglicans que van evangelitzar als wichís del Chaco argentí van produir bones descripcions lingüístiques i un corpus abundant de traduccions bíbliques. En canvi, les seves descripcions etnogràfiques són mínimes i estan disseminades en les notes que publicaven a la revista de la seva propia Societat Missionera. Aquestes notes permeten argumentar que va existir però una etnografia missionera aplicada, que conjugada amb una lingüística semblant forjar una mena de " etnolingüística oculta " dels wichís. Després de descriure els mètodes d'aquesta etnolingüística, es presenten els seus èxits i limitacions en la comprensió de l'escenari interètnic, la religió, l'organització social i el xamanisme .

[en] The Anglican missionaries that worked with the Wichí of the Argentinian Chaco produced good linguistic descriptions and a rich corpus of Bible translations. On the other hand, their ethnographic descriptions are minimal, scattered in notes published in their own journal. However, these fragmentary notes allow us to argue that there was indeed an applied ethnography by the Anglican missionaries. Combined with their linguistic knowledge, this implicit ethnography allowed the Anglicans to build a sort of "hidden ethnolinguistics" of the Wichí world. This piece describes the missionaries' ethnolinguistic methods and considers the achievements and limitations of their understanding of native religion, social organization, shamanism and interethnic relations.
[ca] L'escriptor paraguaià més reconegut, Augusto Roa Bastos, coincideix amb l'autor de la seva obra preferida —Moby-Dick— Herman Melville en assenyalar que la (sobre)exposició a allò ininterpretable de la naturalesa resulta en el rebuig a la pròpia vida i a l'excedència del jo a través del rebuig a al paternitat. Tan en Moby-Dick com en Hijo de hombre els personatges masculins alienats per la seva exposició a la indiferència d'una naturalesa ininterpretable materialitzen la seva alineació en l'exercici de cancel·lació de la seva relació paternofilial. En ambdues obres, l'esperança radica en apartar la mirada d'una naturalesa indiferent al sofriment humà i llençar-la sobre un ésser humà llegible que sí ofereixi claus interpretatives obertes a una existència pluralista.

[en] The most renowned Paraguayan writer, Augusto Roa Bastos, agrees with the author of his favorite literary masterpiece—Moby-Dick—Herman Melville in pointing out that (over)exposure to the uninterpretable in nature results in the rejection of both one's own life and and of the excess of the self through the rejection of fatherhood. In both Moby-Dick and Hijo de hombre, the male characters, alienated by their exposure to the indifference of an uninterpretable nature, materialize their alienation in the exercise of canceling their father-son relationship. In both works, hope lies in turning our gaze away from a nature indifferent to human suffering, and pouring it instead over a legible human being who does offer interpretive keys open to a pluralistic existence.