[ca] La transició cap a un model de vida caracteritzat per l'adopció de les practiques agrícoles i ramaderes vinculades a la domesticació de plantes i animals iniciada a l'Holocè inicial al Sud-oest Asiàtic, va comportar una sèrie de transformacions que van repercutir directament en el mode de vida dels grups humans. Un dels canvis més transcendentals al llarg d'aquest procés de transformació tan divers repercuteix en el major grau de sedentarisme d'aquestes poblacions. Això va comportar un canvi en la concepció de l'espai, en la relació amb el medi natural i, en conseqüència, a l'organització de l'espai social. Amb la finalitat d'aprofundir en aquesta qüestió portem a terme un anàlisi des d'una perspectiva geoarqueològica a través de l'aplicació de la micromorfologia de sòls. Aquesta eina permet identificar microscòpicament residus d'artefactes o restes bioarqueològiques derivades de les pràctiques socials en el seu precís context (micro)estratigràfic, a més a més de caracteritzar els materials i les tècniques empleades en la construcció de sòls d'ocupació y altres estructures elaborades en terra. La capacitat de detectar esdeveniments deposicionals singulars és una altre del beneficis que proporciona aquesta tècnica analítica, permetent l'accés a l'organització espai-temporal de les superfícies d'ocupació a una escala de resolució òptima i, per tant, caracteritzar els modes i les dinàmiques d'ocupació dels espais socials. L'estudi s'ha realitzat sobre un total de 85 mostres obtingudes de 5 jacmients que comprenen diferents rangs cronològics: Jerf el Ahmar (9.500-8.700 cal ANE), Tell Halula (7.800-5.500 cal ANE), Qdeir (6.900-6.400 ANE), Akarçay Tepe (7.600-6.200 cal ANE) i Chagar Bazar (6.300-5.300 cal ANE). Els diferents casos d'estudi han proporcionat una visió global, tant diacrònica com sincrònica, de les maneres en que s'organitza i estructura l'espai, així com un apropament a l'ús de diferents materials i mètodes constructius dels sòls i altres estructures en terra, a més a més de les diferents estratègies en quant a la gestió i ús de recursos animals i vegetals. Els resultats de la present Tesis Doctoral posen de manifest la necessitat de portar a terme l'aplicació de mètodes analítics d'alta resolució, tals com la micromorfologia de sòls, per a una major comprensió de les dinàmiques d'ocupació i la gestió dels recursos naturals per part de les primeres comunitats agrícoles i ramaderes.

[en] The transition towards a way of life characterised by the adoption of social and economic practices related to the domestication of plants and animals that began in the early Holocene in Southwest Asia entailed a series of transformations that profoundly affected humankind. One of the most far-reaching changes throughout this highly diverse transformation process involved the development of early sedentism, which entailed a change in the concepts of space, human-environment interaction, and the organisation of social space. In order to address these issues, a geoarchaeological analysis has been conducted based on the study of micromorphological thin-sections. This tool allows the observation and identification of micro-residues derived from social practices in their precise (micro)stratigraphic context, characterisation of building materials and technical procedures involved in floor construction and other earthen features. The potential to detect single depositional events is another key aspect provided by soil micromorphology, enabling access to the spatio-temporal arrangement of the occupation surfaces and, consequently, characterising the occupation dynamics of social spaces. A total of 85 samples have been analysed, collected from five archaeological sites covering different chronological sequences: Jerf el Ahmar (9.500-8.700 cal BC), Tell Halula (7.800-5.500 cal BC), Qdeir (6.900-6.400 BC), Akarçay Tepe (7.600-6.200 cal BC) and Chagar Bazar (6.300-5.300 cal BC). Nevertheless, the most significant data volume is provided from Tell Halula, given the largest number of samples. The different study sites have contributed to obtaining a general vision, both diachronic and synchronous, and expanded our current knowledge of the structuring and organisation of space by Early Neolithic communities. Moreover, the results have provided new insights into the technological choices applied in floor construction and other earthen structures, in addition to the different strategies regarding the management and use of animal and plant resources. Finally, this research highlights the use of high-resolution techniques, such as soil micromorphology, to understand the occupation dynamics and ecological choices of early settled communities.