[ca] Davant les pèrdues de la producció agrícola global a causa de l'acció de les plagues, incrementades encara més per l'escalfament global, el control biològic per conservació (CBC) és una alternativa sostenible per mitigar aquestes pèrdues, en particular mitjançant poblacions naturals d'agents de control biològic (ACBs). L'estudi del paper que juguen els diferents hàbitats que componen el paisatge en el manteniment d'aquests ACBs en els cultius és necessari, i per a això també conèixer el moviment dels ACBs entre conreus i altres hàbitats del paisatge. L'objectiu general d'aquesta Tesi Doctoral és l'estudi del moviment d'artròpodes depredadors polífags entre elements del paisatge (cultius i àrees no conreades) a través de mètodes moleculars, per a una futura millora dels programes de CBC en els cultius d'alfals i préssec de la conca de l'Ebre. Per això, en primer lloc, es va dur a terme l'optimització d'una tècnica de marcatge tòpic amb un ADN no present en l'agroecosistema d'estudi (el crustaci Artemia spp.) i la seva amplificació per PCR convencional. Els resultats van demostrar el moviment des de l'alfals al préssec per part d'artròpodes depredadors d'interès pel control biològic (CB) de les plagues del préssec, com alguns coccinèl·lids, antocòrids del gènere Orius, mírids i crisopes (Capítol 1). Posteriorment, es va dur a terme la posta a punt d'un mètode d'anàlisi metagenòmic mitjançant un anàlisi multi-primer HTS (Capítol 2), per detectar els artròpodes i les plantes consumides pels principals artròpodes depredadors recol·lectats en dues parcel·les contigües de préssec i d'alfals a l'àrea d'estudi, amb la finalitat d'estudiar el seu moviment entre elements del paisatge. Per a això, es van determinar els paràmetres òptims per a la utilització d'aquesta metodologia de seqüenciació massiva mitjançant l'agrupació dels insectes en pools. També es va demostrar la necessitat de rentar els insectes més grans i amb major pilositat de manera prèvia a l'anàlisi metagenòmica, per la seva major capacitat de retenir el pol·len sobre la cutícula, i poder així detectar exclusivament el pol·len ingerit. En total, es van analitzar 13 taxons depredadors pertanyents a les famílies Cantharidae, Anthocoridae, Coccinellidae, MIridae i Lygaeidae, arribant a detectar 69 i 65 interaccions tròfiques artròpode-artròpode i artròpode-planta, respectivament (Capítols 2, 3 i 4). Aquestes van ser, des de relacions tròfiques ja conegudes sobre importants plagues d'alfals i préssec, com Aphis craccivora, Therioaphis trifolii, Liriomyza sp., Hypera sp. i Frankliniella occidentalis, que van confirmar el paper depredador d'espècies com Orius laevigatus, Orius niger, Nabis i Hippodamia variegata; fins interaccions tròfiques desconegudes fins al moment i d'importància per al control de plagues en préssec, com Grapholita molesta, Myzus persicae i Thrips fuscipennis, per part de Anthocoris nemoralis. Les plantes detectades, majoritàriament asteràcies, poàcies i solanàcies, van ser consumides per la majoria dels depredadors analitzats, posant així de manifestant la seva importància per a conservar els depredadors analitzats a prop dels cultius. Es va poder demostrar el moviment de depredadors des dels marges als cultius i entre cultius, ja fos a través de la detecció de preses, com Diaphorina lycii, insecte oligòfag de l'arbust Lycium europaeum, que va ser consumit per Anthocoris nemoralis i per Adelphocoris lineolatus; o mitjançant la ingestió directa de teixits vegetals, com Prunus persica consumit per Orius niger capturats en alfals. També es va detectar depredació intragremial entre el complexe de depredadors analitzats, així com amb altres enemics naturals presents en l'agroecosistema, com entre espècies del gènere Orius; o relacions depredador-parasitoide com Dinocampus coccinellae parasitant Coccinella septempunctata, o Leucostoma sp. parasitant Nabis sp. Aquesta metodologia ha permès també demostrar la omnivoria de la majoria espècies depredadores analitzades, fins i tot en aquells tàxons amb un conegut caràcter fitòfag, com Adelphocoris lineolatus, Nysius i Lygus. Fins i tot també detectar la ingestió per part d'Orius niger de tàxons d'insectes vectors de malalties que afecten el préssec, com la família Cicadellidae; o fins i tot de malalties que afecten animals, com la família Ceratopogonidae o Aedes caspius, suggerint un potencial efecte d'aquest depredador per minimitzar la transmissió d'aquestes malalties, a tenir en compte en un futur. Finalment, aquesta metodologia també ha permès detectar la presència d'espècies de difícil identificació morfològica com Nysius cymoides i Nysius graminicola. Nysius graminicola, plaga del préssec, va ser la presa consumida en un major nombre espècies depredadores. Tots aquests resultats han demostrat el gran potencial de la metodologia HTS utilitzada en aquesta Tesi Doctoral per a l'estudi de les interaccions tròfiques, així com del moviment en agroecosistemes d'insectes de diversa morfologia, informació necessària per posar a punt futurs programes de CB en préssec i en alfals.

[en] Faced with global agricultural production losses due to pests' action, further increased by global warming, conservation biological control (CBC) is a sustainable alternative to mitigate these losses, mainly through natural populations of biological control agents (BCAs). The study of the role that the different habitats that compound the landscape play in the maintenance of the BCAs in crops is necessary, and for this reason, to know the movement of BCAs between crops and other habitats in the landscape is essential. The general objective of this Doctoral Thesis is to study the movement of polyphagous predatory arthropods among landscape elements (crops and non-cultivated areas) through molecular methods, for a future improvement of CBC programs in alfalfa and peach crops in the Ebro basin. To do this, firstly were performed the optimization of a topical marking technique with a DNA non present in the study agroecosystem (the crustacean Artemia spp.) and its amplification by conventional PCR. Results demonstrated the movement from alfalfa to peach by predatory arthropods of interest for the biological control (BC) of peach pests, such as some coccinellids, anthocorids of the genus Orius, mirids and chrysopids (Chapter 1). Subsequently, the development of a metagenomic analysis method was carried out through a multi-primer HTS approach (Chapter 2) to detect the main arthropod and plant consumed resources by the predatory arthropods collected in two contiguous plots of peach and alfalfa in the study area, in order to demonstrate its movement between elements of the landscape. To achieve this objective, the optimal parameters for using this massive sequencing methodology were determined by grouping insects by pools. The need to wash larger insects with greater hairiness before metagenomic analysis was also demonstrated, due to their remarkable ability to retain pollen on the cuticle, and thus be able to detect ingested pollen exclusively. In total, 13 predatory taxa belonging to the Cantharidae, Aanthocoridae, Coccinellidae, Miyridae and Lygaeidae families were analysed, detecting 69 and 65 arthropod-arthropod and arthropod-plant trophic interactions, respectively (Chapters 2, 3 and 4). These were trophic relationships already known on important pests of alfalfa and peach, such as Aphis craccivora, Therioaphis trifolii, Liriomyza sp., Hypera sp. and Frankliniella occidentalis, which confirmed the predatory role of species such as Orius laevigatus, Orius niger, Nabis and Hippodamia variegata; or other trophic interactions unknown until now on important pests in peaches, such as Grapholita molesta, Myzus persicae and Thrips fuscipennis consumed by Anthocoris nemoralis. The plants detected, mainly Asteraceae, Poaceae and Solanaceae, were consumed by most of the analysed predators, thus demonstrating their importance to conserve those predators near the crops. The movement of predators from the margins to the crops, and between crops, could be demonstrated, either through the detection of ingested prey, such as Diaphorina lycii, an oligophagous insect of the Lycium europaeum shrub, which was consumed by Anthocoris nemoralis and Adelphocoris lineolatus; or through the direct ingestion of plant tissues, such as Prunus persica consumed by Orius niger captured in alfalfa. Intra-guild predation was also detected among the complex of analysed predators and other natural enemies present in the agroecosystem, such as among species of the genus Orius; or predator-parasitoid relationships such as Dinocampus coccinellae parasitizing Coccinella septempunctata, or Leucostoma sp. parasitizing Nabis sp. This methodology has also made possible to demonstrate the omnivory of the majority of the predatory species analysed, even in those taxa with a known phytophagous character, such as Adelphocoris lineolatus, Nysius and Lygus. Even also allowed the detection of the ingestion by Orius niger of insect taxa vectors of diseases that affect peaches, such as the Cicadellidae family; or even diseases that affect animals, such as the family Ceratopogonidae or Aedes caspius, suggesting a potential effect of this predator to minimize the transmission of these diseases, to be considered in the future. Finally, this methodology has also made possible to detect species of difficult morphological identification such as Nysius cymoides and Nysius graminícola. Nysius graminícola, a peach pest, was the prey consumed in a higher number of predatory species. All these results have demonstrated the great potential of the HTS methodology used in this Doctoral Thesis to study trophic interactions and movement in agroecosystems with insects of diverse morphology, information necessary to fine-tune future CB programs in peach and in alfalfa.