[ca] Aquest treball descriu i avalua diferents tècniques analítiques per a l'estudi tant de l'estat de conservació de la fusta de vaixells arqueològics com de la metodologia emprada per frenar-ne el deteriorament i la degradació. Les avaluacions es van fer principalment en fragments de fusta dels vaixells Sorres X, Cala Cativa i Cap de vol, pertanyents a la col·lecció del Museu Marítim de Barcelona i del Centre d'Arqueologia Subaquàtica de Catalunya. En primer lloc, es va posar a punt la metodologia de presa de mostra, que va consistir en el tall de làmines fines i homogènies. Les mostres es van analitzar mitjançant microscòpia òptica, microscòpia electrònica d'escombrada (SEM) i microespectroscòpia infraroja per transformada de Fourier (µ-FTIR) per tal de determinar el tipus i l'estructura interna de la fusta, identificar i determinar la distribució de sulfurs de ferro i, finalment, visualitzar els components de la fusta i la presència de l'agent de conservació polietilenglicol (PEG). Els resultats obtinguts van mostrar eflorescències de polietilenglicol i sulfurs de ferro hidratats, a més d'algunes sals i partícules de sorra. La quantitat de compostos va ser més gran a les mostres amb condicions específiques de corrosió i degradació. La presència d'articles d'acer en fustes i elevades concentracions d'oxigen accelera l'oxidació de compostos de sofre generant sulfurs de ferro i partícules d'òxid. Aquests sulfurs de ferro i partícules d'òxid provoquen danys a la fusta humida i al polietilenglicol, que és un agent de conservació que s'utilitza comunament als museus. Els espectres FTIR presentats concorden amb els espectres esperats per a fustes conservades amb PEG, i mostren que les exposicions als museus estan en constant deteriorament. La metodologia implementada ha ressaltat la importància de les condicions ambientals en què es conserven les fustes un cop extreta de l'aigua.

[es] Este trabajo describe y evalúa diferentes técnicas analíticas para el estudio tanto del estado de conservación de la madera de barcos arqueológicos, como de la metodología empleada para frenar su deterioro y degradación. Las evaluaciones se realizaron principalmente en fragmentos de madera de los barcos Sorres X, Cala Cativa y Cap de vol, pertenecientes a la colección del Museu Marítim de Barcelona y del Centre d'Arqueologia Subaquàtica de Catalunya. En primer lugar, se puso a punto la metodología de toma de muestra, que consistió en el corte de láminas finas y homogéneas. Las muestras se analizaron mediante microscopia óptica, microscopia electrónica de barrido (SEM) y microespectroscopía infrarroja por transformada de Fourier (µ-FTIR) con el fin de determinar el tipo y la estructura interna de la madera, identificar y determinar la distribución de sulfuros de hierro y, finalmente, visualizar los componentes de la madera y la presencia del agente de conservación polietilenglicol (PEG). Los resultados obtenidos mostraron eflorescencias de polietilenglicol y sulfuros de hierro hidratados, además de algunas sales y partículas de arena. La cantidad de compuestos fue mayor en las muestras con condiciones específicas de corrosión y degradación. La presencia de artículos de acero en maderas y concentraciones elevadas de oxígeno acelera la oxidación de compuestos de azufre generando sulfuros de hierro y partículas de óxido. Estos sulfuros de hierro y partículas de óxido provocan daños en la madera húmeda y en el polietilenglicol, que es un agente de conservación que se utiliza comúnmente en los museos. Los espectros FTIR presentados concuerdan con los espectros esperados para maderas conservadas con PEG, y muestran que las exposiciones en los museos están en constante deterioro. La metodología implementada ha resaltado la importancia de las condiciones ambientales en las que se conservan las maderas una vez es extraída del agua.