[ca] La coherència quàntica, o la propietat dels sistemes que es troben enuna superposició d'estats capaç de donar lloc a patrons d'interferència en elsexperiments adequats, és el segell distintiu de la mecànica quàntica. Més enllàde les seves fascinants implicacions epistemològiques, la coherència quànticaresulta també un recurs valuós a l'hora de dur a terme diferents tasquesquàntic-informacionals i ha estat fins i tot emprada en la descripció de certsprocessos biològics. Per aquest motiu s'ha fet necessari el desenvolupamentd'una teoria de recursos que formalitzi rigorosament la noció de coherència, ique permeti així quantificar la coherència present en els sistemes físics, aixícom estudiar la seva manipulació amb vista a un millor aprofitament d'aquestrecurs. Aquesta tesi doctoral pretén contribuir a la teoria de la coherència dela següent manera.En primer lloc, demostrem que la coherència, tal com la teoria la formalitza,està sòlidament ancorada en la física dels interferòmetres ­-almenys en elcontext de les Operacions Estrictament Incoherents-, i encarna, per tant, elseu propi principi operacional.En segon lloc, després de fer notar que els estats poden ser entesos com acanals de "output" constant, emprenem la generalització de la teoria de lacoherència dels estats a la teoria dels canals. En concret, proposem diversesmaneres de mesurar el contingut en coherència d'un canal quàntic i el calculemconsiderant dues classes diferents d'operacions del tipus "free": OperacionsIncoherents i Operacions Màximament Incoherents.Finalment, investiguem si la coherència pot ser també testimoni d'algunamanifestació de no classicitat diferent dels propis efectes interferomètrics.En particular, analitzem la connexió de la coherència amb la no classicitatdels processos estocàstics quàntics, tant en el règim markovià com en el nomarkovià.

[es] La coherencia cuántica, o la propiedad de los sistemas que se encuentran en una superposición de estados capaz de dar lugar a patrones de interferencia en los experimentos adecuados, es el sello distintivo de la mecánica cuántica. Más allá de sus fascinantes implicaciones epistemológicas, la coherencia cuántica resulta también un recurso valioso a la hora de llevar a cabo diferentes tareas cuántico-informacionales y ha sido incluso empleada en la descripción de ciertos procesos biológicos. Por este motivo se ha hecho necesario el desarrollo de una teoría de recursos que formalice rigurosamente la noción de coherencia, y que permita así cuantificar la coherencia presente en los sistemas físicos, así como estudiar su manipulación con vistas a un mejor aprovechamiento de este recurso. Esta tesis doctoral pretende contribuir a la teoría de la coherencia del siguiente modo. En primer lugar, demostramos que la coherencia, tal y como la teoría la formaliza, está sólidamente anclada en la física de los interferómetros &#8212;al menos en el contexto de las Operaciones Estrictamente Incoherentes&#8212;, con lo que encarna su propio principio operacional. En segundo lugar, tras hacer notar que los estados pueden ser entendidos como canales de "output" constante, emprendemos la generalización de la teoría de la coherencia de los estados a la teoría de los canales. En concreto, proponemos diversas maneras de medir el contenido en coherencia de un canal cuántico y lo calculamos considerando dos clases diferentes de opera- ciones de tipo "free": Operaciones Incoherentes y Operaciones Máximamente Incoherentes. Finalmente, investigamos si la coherencia puede ser también testigo de alguna manifestación de no clasicidad distinta de los propios efectos inter- ferométricos. En particular, analizamos la conexión de la coherencia con la no clasicidad de los procesos estocásticos cuánticos, tanto en el régimen markoviano como en el no markoviano.