[ca] L'endeutament és un instrument jurídic, econòmic i social que permet accedir a béns i serveis l'adquisició dels quals, amb recursos propis, resultaria més difícil o fins i tot impossible. No obstant això, si assoleix nivells desmesurats es pot convertir en un perill, i derivar en sobreendeutament. Aquesta situació afecta, no només els particulars afectats, sinó la societat en general, ja que es pot posar en risc l'estabilitat financera. El nostre ordenament jurídic ha incorporat, a l'àmbit concursal, l'exoneració del passiu insatisfet com a solució al sobreendeutament de les persones físiques, i, en concret, dels consumidors. L'alliberament del deute pot tenir cert efecte preventiu del sobreendeutament, en fomentar un major grau de responsabilitat i prudència per als prestadors, a l'hora de concedir crèdit, ja que es fa partícip a l'entitat financera prestadora del risc de no cobrar el crèdit . Aquest fet hauria d'incentivar la concessió del préstec responsable. No obstant això, per potenciar aquest efecte, es conclou que es podrien depurar alguns defectes de tècnica legislativa en aquesta regulació. Per exemple, es podria articular un concepte valoratiu, en lloc del concepte normatiu, de la bona fe del deutor. D'aquesta manera es donaria accés a l'exoneració només al deutor honest però desafortunat. En la mesura que la Llei de contractes de crèdit al consum i de crèdit immobiliari, davant la infracció de les obligacions del préstec responsable (deure informació i avaluació de solvència del prestatari), preveu únicament sancions de caràcter administratiu, que no han demostrat ser suficientment dissuasòries de concessions irresponsables; es considera necessari introduir conseqüències en dret privat per al prestador incomplidor. Aquestes conseqüències poden consistir, en l'àmbit concursal, en una subordinació del deute nascut amb motiu d'aquesta concessió irresponsable i fins i tot en la possibilitat de la seva exoneració. Aquestes conseqüències concursals es podrien complementar amb la imposició de multes administratives, però també amb altres en l'àmbit de dret civil. Es proposa introduir en el nostre ordenament, davant d'incompliments de les obligacions derivades d'una concessió responsable, un cas específic de rescissió, que actuaria davant la infracció de l'obligació d'avaluar la solvència del prestatari, i es pot articular, com a conseqüència d'això, el manteniment de la validesa del contracte, però amb l'efecte de privar el prestador del cobrament dels interessos remuneratoris i moratoris, amb motiu del perjudici provocat, o fins i tot, en els casos més greus, amb la pèrdua de part de capital, com així passa en altres països del nostre entorn. Aquesta solució permetria evitar els indesitjables efectes, per al consumidor, de solucions com la nul·litat, anul·labilitat o resolució contractual, que ataquen la validesa del contracte i impliquen la restitució de prestacions. A l'efecte d'articular un sistema sancionador efectiu, cal proveir els prestadors d'eines per a la correcta i completa avaluació de solvència dels prestataris. Això requereix concretar els elements que s'han de ponderar en l'avaluació de solvència i el pes que cadascun ha de tenir per determinar un resultat positiu o negatiu d'aquesta avaluació, per actuar en conseqüència. Però també requereix aprofundir en les fonts d'informació de què disposen els prestadors. Quant a aquestes fonts, els fitxers de solvència positius són eines essencials per informar de la ràtio d'endeutament de deutors i proporcionar una imatge més completa de la situació, la capacitat i la voluntat de reemborsament del consumidor. En la mesura que suposen un incentiu al bon comportament del deutor, pel fet de ser el mirall de la seva reputació financera, són necessaris per a la concessió de finançament responsable. De la mateixa manera, l'educació financera des d'edats primerenques és necessària perquè el consumidor sàpiga els riscos a què s'exposa quan s'endeuta. La regulació dels fitxers de solvència incentivaria la necessitat d'aquesta educació financera per part del consumidor. Actualment predominen els fitxers de solvència negatius per als quals no cal el consentiment de l'afectat. L'escull a què s'al·ludeix per no regular els fitxers positius, és les possibles infraccions i ingerències a la privadesa i intimitat dels afectats que podrien produir-se, així com la normativa de protecció de dades que impedeix que flueixin aquestes dades de forma àgil per exigir el consentiment previ de l'afectat. És necessari introduir de forma expressa a la LOPDGG un títol legitimador per al tractament d'aquestes dades a fi de compatibilitzar la protecció privada del consumidor amb la necessària transparència al mercat de crèdit per aconseguir l'estabilitat del sistema financer. Aquest títol hauria de permetre l'accés als SIC privats amb fitxers de solvència positius, de la mateixa manera que es permet l'accés a la CIRBE, per aconseguir homogeneïtzar als Estats membres les bases de dades a les quals recórrer per avaluar la solvència i propiciar-ne un mercat creditici únic. A més, l'obligació de recórrer a aquests fitxers s'hauria d'estendre a qualsevol prestador i entitat que intermediï en finançament, incloses les FinTech i, en concret, les plataformes de finançament participatiu. L'entorn tecnològic en què vivim i la manca d'una regulació de fitxers positius contribueix a fer que prestadors de tota mena es nodreixin de dades alternatives per avaluar la solvència dels prestataris. Aquestes dades comporten riscos en el tractament derivats de l'ús de mecanismes d'intel·ligència artificial, per la qual cosa es requereix una regulació harmonitzada, des de la Unió Europea, per regular aquestes dades com a font d'informació i per regular el préstec responsable en tots els aspectes, a per tal d'uniformitzar la normativa existent que està dispersa i prevenir el sobreendeutament dels consumidors.

[es] El endeudamiento es un instrumento jurídico, económico y social que permite el acceso a bienes y servicios cuya adquisición, con recursos propios, resultaría más difícil o incluso imposible. Sin embargo, si alcanza niveles desmedidos puede convertirse en un peligro, y derivar en sobreendeudamiento. Esta situación afecta, no solo a los particulares afectados, sino a la sociedad en general, ya que puede ponerse en riesgo la estabilidad financiera. Nuestro ordenamiento jurídico ha incorporado, en el ámbito concursal, la exoneración del pasivo insatisfecho como solución al sobreendeudamiento de las personas físicas, y, en concreto, de los consumidores. La liberación de la deuda puede tener cierto efecto preventivo del sobreendeudamiento, al fomentar un mayor grado de responsabilidad y prudencia para los prestamistas, a la hora de conceder crédito, ya que se hace partícipe a la entidad financiera prestamista del riesgo de no cobrar su crédito. Este hecho debería incentivar la concesión del préstamo responsable. No obstante, para potenciar dicho efecto, se concluye que podrían depurarse algunos defectos de técnica legislativa en esta regulación. Por ejemplo, podría articularse un concepto valorativo, en lugar del concepto normativo, de la buena fe del deudor. De esta forma se daría acceso a la exoneración únicamente al deudor honesto pero desafortunado. En la medida en que la Ley de contratos de crédito al consumo y de crédito inmobiliario, ante la infracción de las obligaciones del préstamo responsable (deber de información y evaluación de solvencia del prestatario), prevé únicamente sanciones de carácter administrativo, que no han demostrado ser suficientemente disuasorias de concesiones irresponsables, se considera necesario introducir consecuencias en Derecho privado para el prestamista incumplidor. Tales consecuencias pueden consistir, en el ámbito concursal, en una subordinación de la deuda nacida con motivo de esa concesión irresponsable e incluso en la posibilidad de su exoneración. Estas consecuencias concursales podrían complementarse con la imposición de multas administrativas, pero también, con otras en el ámbito de derecho civil. Se propone introducir en nuestro ordenamiento, ante incumplimientos de las obligaciones derivadas de una concesión responsable, un caso específico de rescisión, que actuaría ante la infracción de la obligación de evaluar la solvencia del prestatario, pudiendo articularse, como consecuencia de ello, el mantenimiento de la validez del contrato, pero con el efecto de privar al prestamista del cobro de los intereses remuneratorios y moratorios, con motivo del perjuicio provocado, o incluso, en los casos más graves, con la pérdida de parte de capital, como así sucede en otros países de nuestro entorno. Esta solución permitiría evitar los indeseables efectos, para el consumidor, de soluciones como la nulidad, anulabilidad o resolución contractual, que atacan la validez del contrato e implican la restitución de prestaciones. A efectos de articular un sistema sancionador efectivo, se hace necesario proveer a los prestamistas de herramientas para la correcta y completa evaluación de solvencia de los prestatarios. Esto requiere concretar los elementos que deben ponderarse en la evaluación de solvencia y el peso que cada uno de ellos debe tener para determinar un resultado positivo o negativo de dicha evaluación, para actuar en consecuencia. Pero también requiere ahondar en las fuentes de información de las que disponen los prestamistas. Acerca de estas fuentes, los ficheros de solvencia positivos son herramientas esenciales para informar de la ratio de endeudamiento de deudores y proporcionar una imagen más completa de la situación, capacidad y voluntad de reembolso del consumidor. En la medida en que suponen un incentivo al buen comportamiento del deudor, por ser el espejo de su reputación financiera, son necesarios para la concesión de financiación responsable. Del mismo modo, la educación financiera desde edades tempranas resulta necesaria para que el consumidor sepa los riesgos a los que se expone cuándo se endeuda. La regulación de los ficheros de solvencia incentivaría la necesidad de esa educación financiera por parte del consumidor. Actualmente predominan los ficheros de solvencia negativos para los que no se requiere el consentimiento del afectado. El escollo al que se alude para no regular los ficheros positivos, es las posibles infracciones e injerencias a la privacidad e intimidad de los afectados que podrían producirse, así como la normativa de protección de datos que impide que fluyan estos datos de forma ágil por exigir el previo consentimiento del afectado. Resulta necesario introducir de forma expresa en la LOPDGG un título legitimador para el tratamiento de estos datos a fin de compatibilizar la protección privada del consumidor con la necesaria transparencia en el mercado de crédito para lograr la estabilidad del sistema financiero. Este título debería permitir el acceso a los SIC privados con ficheros de solvencia positivos, del mismo modo que se permite el acceso a la CIRBE, para lograr homogeneizar en los Estados miembros las bases de datos a las que recurrir para evaluar la solvencia y propiciar un mercado crediticio único. Además, la obligación de recurrir a estos ficheros debería extenderse a todo prestamista y entidad que intermedie en financiación, incluidas las FinTech y, en concreto, las plataformas de financiación participativa. El entorno tecnológico en el que vivimos y la falta de una regulación de ficheros positivos contribuye a que prestamistas de toda índole se nutran de datos alternativos para evaluar la solvencia de los prestatarios. Estos datos entrañan riesgos en su tratamiento derivados del uso de mecanismos de inteligencia artificial, por lo que se requiere una regulación armonizada, desde la Unión Europea, para regular estos datos como fuente de información y para regular el préstamo responsable en todos sus aspectos, a fin de uniformizar la normativa existente que se halla dispersa y prevenir el sobreendeudamiento de los consumidores.