BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Aquest article dona a conèixer la relació artística de la cèlebre ballarina Tórtola Valencia amb l'escriptor simbolista Ramón Goy de Silva i la contextualitza en el marc de les imbricacions entre teatre i dansa a les albors del segle xx. Situa Goy al costat de Ramón del Valle-Inclán, Antonio de Hoyos y Vinent, José de Zamora o Ramón Gómez de la Serna. En concret, comento diversos documents que deixen entreveure el sentit d'aquesta col·laboració: tres cartes autògrafes de Tórtola Valencia, algunes cobertes de llibres, una pintura i diversos programes de mà. Gairebé tots els materials procedeixen de l'Arquivo Municipal de Ferrol (La Coruña). A més a més, es retorna un poema a Goy, ofrenat a la ballarina y de vegades atribuït a altres autors.

[es] Este artículo da a conocer la relación artística de la célebre bailarina Tórtola Valencia con el escritor simbolista Ramón Goy de Silva y la contextualiza en el marco de las imbricaciones entre teatro y danza en los albores del siglo xx. Sitúa a Goy junto a Ramón del Valle-Inclán, Antonio de Hoyos y Vinent, José de Zamora o Ramón Gómez de la Serna. En concreto, comento varios documentos que dejan entrever el sentido de esa colaboración: tres cartas autógrafas de Tórtola Valencia, algunas cubiertas de libros, una pintura y varios programas de mano. Casi todos los materiales proceden del Arquivo Municipal de Ferrol (La Coruña). Además, se devuelve a Goy un poema, ofrendado a la bailarina, a veces atribuido a otros autores.
[ca] Aquest article té com a objectiu la recapitulació i presentació de notícies històriques sobre Mencía de Velasco. Els documents conservats pel llinatge permeten de radiografiar el perfil d'una gran dama lletraferida de l'alta noblesa que va viure sense casar-se ni professar els vots eclesiàstics. Les seves últimes voluntats –fundacions d'hospitals i convent, testaments i inventaris post mortem– proporcionen una gran quantitat d'informació relativa als seus llibres i papers, a la seva&nbsp; biblioteca i al seu arxiu, dos espais inclosos al final de la seva vida en el monestir de santa Clara de Medina de Pomar i gestionats pel seu criat Diego de Isla.

[es] Este artículo tiene como objetivo la recapitulación y presentación de noticias históricas sobre Mencía de Velasco. Los documentos conservados por el linaje permiten radiografiar el perfil de una dueña letrada de la alta nobleza que vivió sin casarse ni profesar los votos eclesiásticos. Sus últimas disposiciones –fundaciones de hospitales y convento, testamentos e inventarios post mortem– proporcionan una gran cantidad de información relativa a sus libros y papeles, biblioteca y archivo, dos espacios incluidos al final de su vida en el monasterio de santa Clara de Medina de Pomar y gestionados por su criado Diego de Isla.
[ca] En el present article de reflexió es traça el camí recorregut per un docent fins a la seva participació a (Re)Produce, una comunitat de pràctica virtual per a professionals d'Educació Física en la que, durant tres cursos escolars, intercanvia experiències, opinions i coneixements amb diverses desenes de professors de les diferents etapes educatives i amb docents en formació inicial. Aquesta vivència permet a l'investigador conèixer una nova manera d'entendre l'Educació Física, desconeguda per a ell fins llavors. A través de fragments del diari personal i dels textos dels fils de discussió de la comunitat de pràctica virtual, d'on s'obtindran les dades mitjançant una anàlisi de contingut, es recorrerà el camí del docent fins a l'apropament al Tractament Pedagògic del Cos, visió educativa que deixa una marca indeleble en la seva identitat professional. El procés de familiarització amb aquesta visió serà progressiu i informal, i permetrà al docent introduir en la seva pràctica diària aspectes com la visió global del cos, la reflexió sobre la pràctica, la consciència sobre l'aprenentatge i el disseny curricular obert i canviant.

[es] En el presente artículo de reflexión se traza el camino recorrido por un docente hasta su participación en (Re)Produce, una comunidad de práctica virtual para profesionales de Educación Física en la que, durante tres cursos escolares, intercambia experiencias, opiniones y conocimientos con varias decenas de profesores de las diferentes etapas educativas y con docentes en formación inicial. Esta vivencia permite al investigador conocer una nueva manera de entender la Educación Física, desconocida para él hasta el momento. A través de fragmentos del diario personal y de los textos de los hilos de discusión de la comunidad de práctica virtual se recorrerá el camino del docente hasta el acercamiento al Tratamiento Pedagógico de lo Corporal, visión educativa que deja una huella indeleble en su identidad profesional.
[ca] El present text inclou l'anàlisi de treballs presentats en el XXX Congreso Latinoamericano de Sociología ALAS Costa Rica, celebrat el 2015, coordinat per l'Asociación Latinoamericana de Sociología (ALAS). Es prenen en consideració vuit treballs relacionats amb el procés d'ensenyament-aprenentatge de la recerca i es recuperen les principals aportacions que han fet sobre el tema. Es discuteix sobre com s'aborda el procés d'ensenyament-aprenentatge de la recerca en el context llatinoamericà. S'evidencia que, malgrat les diferències contextuals i institucionals, a Llatinoamèrica prevalen problemàtiques compartides sobre formació per a la recerca. Alguns dels principals aspectes que es posen de manifest estan relacionats amb la dificultat que tenen els formadors per desenvolupar el procés d'ensenyament-aprenentatge en el marc de les ciències socials i humanitats. Altres aspectes es vinculen amb l'experiència en recerca del formador mateix, amb l'estil que té per dur a terme la seva pròpia recerca i guiar tesis, i amb l'estil de docència que utilitza. També són un factor de rellevància els estils dels estudiants, així com les creences que tots dos actors tenen sobre la formació per a la recerca. Finalment, l'existència o no d'una cultura de recerca s'aprecia com una problemàtica que cal tenir en compte.

[es] El presente texto incluye el análisis de trabajos presentados en el XXX Congreso Latinoamericano de Sociología, ALAS Costa Rica 2015, coordinado por la Asociación Latinoamericana de Sociología (ALAS). En él se toman en cuenta ocho trabajos relacionados con el proceso enseñanza-aprendizaje de la investigación y se recuperan de ellos las principales aportaciones sobre la cuestión. A continuación, se reflexiona sobre cómo se aborda el proceso enseñanza-aprendizaje de la investigación en el contexto latinoamericano. Se evidencia que, a pesar de las diferencias contextuales e institucionales, en Latinoamérica prevalecen problemas compartidos sobre formación para la investigación. Algunos de los principales aspectos que se constatan están relacionados con la dificultad a la que se enfrenta el personal formador para desarrollar el proceso enseñanza-aprendizaje en el marco de las ciencias sociales y las humanidades. Otros están vinculados con la experiencia investigativa de la propia persona formadora, con el estilo que tiene para realizar su propia investigación y guiar tesis, además del estilo de docencia que utiliza. También es un factor de relevancia los estilos del propio alumnado, así como las creencias que ambos actores tienen sobre la formación para la investigación. Finalmente, se aprecia como un problema que hay que tener en cuenta la existencia o no de una cultura de investigación.
[ca] El text reflexiona sobre la concomitància entre revolució i dictadura al segle xix a través d'un cas puntual bolivià. Amb una anàlisi centrada en la creació d'opinió pública partidària, s'hi defensa que, després del triomf de la Revolució de 1847, l'administració de José Miguel de Velasco no fou només un estat d'excepció constitucionalment autoritzat, sinó també el resultat d'un poder cons tituent revolucionari. Les crítiques públiques rebudes no concernien a la legalitat i a la legitimitat d'aquella moralitat de govern, sinó a una interpretació partidista del seu ús, basada en ambicions polítiques, laborals, professionals i territorials.

[es] Este texto reflexiona sobre la concomitancia ente revolución y dictadura en el siglo xix a través de un caso puntual boliviano. Con un análisis centrado en la generación de opinión pública partidaria, se defenderá que, tras el triunfo de la Revolución de 1847, la administración de José Miguel de Velasco no fue solo un estado de excepción constitucionalmente autorizado, sino también el resultado de un poder constituyente revolucionario. Las críticas públicas recibidas no atañeron a la legalidad y a la legitimidad de esa modalidad de gobierno, sino a una interpretación partidista de su uso, basada en ambiciones políticas, laborales, profesionales y territoriales.
[ca] L'etnografia, com a observació directa de la vida social i de les pràctiques culturals dels grups humans, és un procediment científic desenvolupat a partir de la segona meitat del segle XIX, concomitantment a Europa ia les Amèriques. En aquest article, però, tractarem d'un jesuïta peruà d'altres temps: Antonio Ruiz de Montoya, que va ser missioner a Paraguai durant gairebé tres dècades, temps durant el qual es va fer "lingüista" de la llengua guaraní. Proposem aquí mostrar en quina mesura pot també ser considerat un "etnògraf" de la seva època. Tot i que el motiu més explícit de la seva obra lingüística va ser proveir als religiosos d'un instrument per a aprendre la llengua indígena, traduir en ella les "veritats" elementals del cristianisme i entendre el que els indígenes els confiaven en la confessió, els missioners no sempre van deixar de recollir els sentits més locals i quotidians de les veus dels seus interlocutors. Tractarem, doncs, de determinar com es va donar això, sobre tot, en el Tresor de la llengua guaraní de l'autor esmentat.

[es] La etnografía, como observación directa de la vida social y de las prácticas culturales de los grupos humanos, es un procedimiento científico desarrollado a partir de la segunda mitad del siglo xix, concomitantemente en Europa y en las Américas. En este artículo, sin embargo, trataremos de un jesuita peruano de otros tiempos: Antonio Ruiz de Montoya, que fue misionero en Paraguay durante casi tres décadas, tiempo durante el cual se hizo "lingüista" de la lengua guaraní. Proponemos aquí mostrar en qué medida puede también ser considerado un "etnógrafo" de su época. Aunque el motivo más explícito de su obra lingüística fue proveer a los religiosos de un instrumento para aprender la lengua indígena, traducir en ella las "verdades" elementales del cristianismo y entender lo que los indígenas les confiaban en la confesión, los misioneros no siempre dejaron de recoger los sentidos más locales y cotidianos de las voces de sus interlocutores. Trataremos, pues, de determinar cómo se dio eso, sobre todo, en el Tesoro de la lengua guaraní del autor mencionado.
[ca] En aquest llibre, Tomás Motos fa un estudi sobre el que coneixem com Teatre en l'Educació a Espanya des de 1970 a 2018. Aquest moviment i metodologia teatral els orígens del qual es remunten a alguns projectes de treball conjunt entre actors i professors duts a terme a Coventry (Regne Unit) el 1965, consisteix, en essència, en l'ús de les tècniques teatrals per a educar. El Teatre a l'Educació, amb el temps s'ha anat convertint en un termini paraigües que ha anat canviant de nom al llarg del període que abasta l'estudi d'aquest llibre. Així, han aparegut nomenclatures tals com expressió dinàmica, expressió dramàtica, taller de teatre, etc. La labor principal de l'autor, membre de l'Academia de Artes Escénicas de España i director del Máster en Teatro Aplicado (Universidad de Valencia) ha estat sistematitzar la pedagogia teatral, fixar las bases epistemològiques del teatre a l'educació i formar especialistes en teatre aplicat. I amb aquest llibre busca posar al servei dels especialistes i dels que s'inicien què s'ha fet a l'Espanya contemporània sobre Teatro a l'Educació.

[es] En este libro, Tomás Motos hace un estudio sobre lo que conocemos como Teatro en la Educación en España desde 1970 a 2018. Este movimiento y metodología teatral, cuyos orígenes se remontan a algunos proyectos de trabajo conjunto entre actores y profesores llevados a cabo en Coventry (Reino Unido) en 1965, consiste, en esencia, en el uso de las técnicas teatrales para educar. El Teatro en la educación, con el tiempo, se ha ido convirtiendo en un término paraguas que ha ido cambiando de nombre a lo largo del periodo que abarca el estudio de este libro. Así han aparecido nomenclaturas como expresión dinámica, expresión dramática, teatro infantil, teatro juvenil, dramatización, taller de teatro, etc. La labor principal del autor, miembro de la Academia de Artes Escénicas de España y director del Máster en Teatro Aplicado (Universidad de Valencia) ha sido sistematizar la pedagogía teatral, sentar las bases epistemológicas del teatro en la educación y formar especialistas en teatro aplicado. Y con este libro busca poner al servicio de los especialistas y de los que se inician qué se ha hecho en la España contemporánea sobre Teatro en la Educación.
[ca] Aquest article ofereix una descripció i anàlisi de les manifestacions existents de l'activisme antigrassofòbic a comptes d'Instagram d'Espanya i Amèrica Llatina. Per tal de contextualitzar el tema, definim els principals conceptes d'activisme antigrassofòbic, descrivim les formes d'opressió que pateix el col·lectiu i revisem la relació, no exempta de friccions, entre el feminisme i l'activisme antigrassofòbic. Després, oferim un estudi d'algunes publicacions i comptes d'Instagram que reflexen certs punts de debat essencials en el moviment avui: la lluita contra la invisibilització dels cossos grassos, l'empoderament del subjecte gras mitjançant l'apropiació d'insults, l'expressió pública de la ferida mitjançant la confessió personal i, en definitiva, la politització del concepte.

[es] Este trabajo ofrece una descripción y análisis de manifestaciones concretas del activismo gordo crítico en cuentas de Instagram de España y Latinoamérica. Para contextualizar el tema, definimos los principales conceptos del activismo gordo, describimos las formas de opresión que sufre el colectivo y revisamos la relación, no exenta de fricciones, entre feminismo y activismo gordo. Sigue el estudio de calas concretas en cuentas y publicaciones recientes de Instagram que reflejan los puntos de debate esenciales hoy en el movimiento: la lucha contra la invisibilización de la gordura, el empoderamiento del sujeto gordo mediante la apropiación de los insultos "gorda", "gordo" y "gorde", la expresión pública de la herida mediante la confesión personal y, en definitiva, la politización del concepto.
[ca] En aquest article ressenyem el recurs web d'Els sons del català (http://www.ub.edu/sonscatala/ca), un projecte iniciat l'any 2006 pels professors del Departament de Filologia Catalana de la Universitat de Barcelona Josefina Carrera, Clàudia Pons i Joan Solà amb la intenció de crear una eina telemàtica per a l'aprenentatge i la recerca en l'àmbit de la fonètica i la fonologia catalanes. Es tracta d'un recurs polivalent que aplega continguts textuals i multimèdia molt diversos, de consulta fàcil, i molt significatius per a l'aprenentatge en el camp de la fonètica i la fonologia catalanes. El web es manifesta, doncs, molt útil com a recurs per a l'aprenentatge autònom tant per part d'estudiants de graus o de matèries en què es tracta la fonètica i la fonologia del català com per part d'aprenents de català que tenen aquesta llengua com a L2 o com a LE. Alguns aspectes del web el fan apte, també, com a suport per a la recerca. El web presenta una estructura coherent i senzilla que permet mostrar la informació de manera ordenada. Entre les diverses seccions del web descrites en aquest article destaquen la secció en què es mostra un inventari complet dels sons de cinc dels principals dialectes del català, organitzada en dues interfícies principals, la secció del glossari i la secció dels exercicis autocorrectius. Una enquesta resposta per part d'usuaris universitaris del web mostra que l'alumnat en fa una valoració global clarament favorable.

[es] En este artículo reseñamos el recurso web de Els sons del català (http://www.ub.edu/sonscatala/ca), un proyecto iniciado en 2006 por los profesores del Departament de Filologia Catalana de la Universitat de Barcelona Josefina Carrera, Clàudia Pons y Joan Solà con la intención de crear una herramienta telemática para el aprendizaje y la investigación en el ámbito de la fonética y la fonología catalanas. Se trata de un recurso polivalente que reúne contenidos textuales y multimedia muy diversos, de fácil consulta, y muy significativos para el aprendizaje en el campo de la fonética y la fonología catalanas. La web se manifiesta, por tanto, muy útil como recurso para el aprendizaje autónomo tanto por parte de estudiantes de grados o de materias en los que intervienen la fonética y la fonología del catalán como por parte de aprendices de catalán que tienen dicha lengua como L2 o como LE. Algunos aspectos de la web la hacen apta, también, como soporte para la investigación. La web presenta una estructura coherente y sencilla que permite mostrar la información de forma ordenada. Entre las distintas secciones de la web descritas en este artículo destacan la sección en la que se muestra un inventario completo de los sonidos de cinco de los principales dialectos del catalán, organizada en dos interfaces principales, la sección del glosario y la sección de los ejercicios autocorrectivos. Una encuesta que han contestado usuarios universitarios de la web muestra que el alumnado la valora globalmente de forma claramente favorable.
[ca] Quin paper tenen els clubs socials en la promoció de les relacions de cooperació entre els agents econòmics? Mitjançant l'estudi de les xarxes històriques de banquers d'inversió als Estats Units abans de la Segona Guerra Mundial, proposem que els llaços en forma de pertinença compartida a un club social faciliten la creació estratègica de cohesió entre empreses i dins d'una mateixa empresa, la qual guia les transaccions econòmiques. El nostre treball se centra en l'empresa de Nova York J.P. Morgan &amp; Co., el principal banc d'inversió nord-americà abans de la Segona Guerra Mundial. A traves d'anàlisis estadístiques i qualitatives, demostrem que les relacions establertes en els clubs socials van influir en la propietat de l'empresa, la participació en sindicats i la composició dels consells d'administració. El nostre estudi avança en la literatura sobre les elits socials i en la identificació de la interacció estratègica entre l'arrelament social i l'acció econòmica a traves d'organitzacions socials, destacant el paper únic dels clubs socials com a llocs històrics de col·laboració econòmica durant l'era progressista als Estats Units.

[es] ¿Qué papel desempeñan los clubes sociales en la promoción de las relaciones de cooperación entre los agentes económicos? Mediante el estudio de las redes históricas de banqueros de inversión en Estados Unidos antes de la Segunda Guerra Mundial, proponemos que los lazos sociales en forma de pertenencia compartida a un club social facilitan la creación estratégica de cohesión entre empresas y dentro de una misma empresa, la cual guía las transacciones económicas. Nuestro trabajo se centra en la empresa neoyorquina J.P. Morgan &amp; Co, el principal banco de inversión estadounidense antes de la Segunda Guerra Mundial. A través de análisis estadísticos y cualitativos, demostramos que los lazos de los clubes sociales influyeron en la propiedad de la empresa, la participación en sindicatos y la composición de los consejos de administración. Nuestro estudio avanza en la bibliografía sobre las élites sociales al identificar la interacción estratégica entre el arraigo social y la acción económica a través de organizaciones sociales, destacando el papel único de los clubes sociales como lugares históricos de colaboración económica durante la era progresista en Estados Unidos.
[ca] L'article presenta l'obra de dues escriptores de llengua francesa, Kim Thúy i Laura Alcoba, que han sofert l'exili i que habiten en dos països d'asil diferents: Canadà i França. Les dues despleguen una narració que articula la ficció i la realitat de manera innovadora per a deixar constància d'una experiència de l'exili compartida amb altres persones; en bona part, la presa de la paraula pública amb les seves novel·les tracta de donar veu a aquestes vivències silenciades. La problemàtica de la identitat adquireix una dimensió essencial en la construcció de la qual l'element familiar s'instaura com a fonament essencial. L'assemblatge de la identitat de totes dues escriptores es construeix entre el present i el passat revisitat des de l'edat adulta. En les seues novel·les, les narradores de les seves històries reivindiquen la construcció identitària híbrida o transcultural, aquest tret caracteritza la seva personalitat literària. La singularitat que uneix a Alcoba i Thúy jeu en l'elecció d'una llengua altra que la materna que les dues coneixen àmpliament; no obstant això, el francès és triat per a donar testimoniatge del seu recorregut vital. Aquest estudi tracta de constatar el perquè d'aquesta elecció que els ha donat la llibertat íntima d'expressió per a explicar el seu exili i la seva integració.

[es] El artículo presenta la obra de dos escritoras de lengua francesa, Kim Thúy y Laura Alcoba, que han sufrido el exilio y que habitan en dos países de asilo distintos: Québec y Francia. Las dos despliegan una narración que articula la ficción y la realidad de forma innovadora para dejar constancia de una experiencia del exilio compartida con otras personas; en buena parte, la toma de la palabra pública con sus novelas trata de dar voz a estas vivencias silenciadas. La problemática de la identidad adquiere una dimensión esencial en cuya construcción el elemento familiar se instaura como fundamento esencial. El ensamblaje de la identidad de ambas escritoras se construye entre el presente y el pasado revisitado desde la edad adulta. En sus novelas, las narradoras de sus historias reivindican la construcción identitaria híbrida o transcultural, este rasgo caracteriza su personalidad literaria. La singularidad que une a Alcoba y Thúy yace en la elección de una lengua otra que la materna que las dos conocen sobradamente; sin embargo, el francés es elegido para dar testimonio de su recorrido vital. Este estudio trata de constatar el porqué de esa elección que les ha dado la libertad íntima de expresión para contar su exilio y su integración.