[ca] Des dels anys vuitanta, els especialistes en traducció s'ocupen cada vegada més de les "diferències" i no de les similituds entre l'original i la traducció. Més important que la mera existència d'aquestes diferències és el fet que el lector les experimenta. Podríem dir que llegir una traducció és una "experiència de frontera", en la qual el lector es mou endavant i endarrere entre dos camps semiòtics, un de familiar i un altre d'estrany. L'article pren com a punt de partida les nombroses referències a "els ulls xinesos" en l'obra mestra de Virginia Woolf, Al Far, del seu personatge central, Lily Briscoe. Que el lector xinès de la traducció s'hauria de sentir incòmode perquè es diu que "els ulls xinesos" de Lily són l'obstacle principal perquè no trobi marit, és simptomàtic d'un problema més general pel que fa a la recepció dels lectors de ficció realista traduïda. Com a mètode literari, el realisme es pot entendre com un esforç tímid per fer que la literatura sembli que descriu directament no una altra llengua, sinó la realitat mateixa. Malauradament, per la seva mateixa naturalesa, les traduccions criden l'atenció sobre la llengua de destinació, a més de descriure una realitat. En el cas de la referència esbiaixada de Woolf a "ulls xinesos", tenim un exemple interessant de com es pot, de cop i volta, destruir la identificació del lector amb els personatges (fomentat per la llengua utilitzada -el xinès, en aquest cas) quan es crida la seva atenció sobre un tret desagradable que té, com a xinesa. El cor del problema rau en el fet que en les traduccions es fa servir una llengua per a captar la realitat normalment expressada per una altra. Hi ha realitat més enllà de la llengua? Pot la realitat existir fora de la llengua?

[en] Since the eighties, translation scholars have increasingly turned to "differences" rather than similarities between the original and the translation. More important than the mere existence of these differences is the fact that they are experienced by the reader. Reading a translation can be characterized as a "border-crossing experience" in that the reader moves back and forth between two semiotic realms, one familiar, the other strange. My paper will take as its starting point the repeated references in Virginia Woolf's masterpiece To the Lighthouse to its central character Lily Briscoe's "Chinese eyes". That the Chinese reader of the translation should feel uncomfortable because Lily's "Chinese eyes" are said to be the main obstacle to her finding a husband is symptomatic of a more general problem concerning readers' reception of translated realist fiction. As a literary method, realism can be understood as a self-conscious effort to make literature appear to be describing directly not some other language but reality itself. Unfortunately, by their very nature, translations call attention to the target language in addition to describing a reality. In the case of Woolf's biased reference to "Chinese eyes", we have an interesting instance of how the reader's sympathetic identification with the characters (encouraged by the language used -Chinese in this case) can be suddenly shattered when his attention is drawn to an unpleasant feature he, as a Chinese person, possesses. The crux of the problem lies in the fact that in translations, one language is used to capture the reality normally expressed by another. Is there reality beyond language? Can reality exist outside of language?