BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La primera mineria de la revolució industrial va estar caracteritzada per la utilització d'un volum elevat de mà d'obra i per fer bona part de les tasques de manera subterrània. Això feia que calgués comptar amb una part considerable de treballadors especialitzats en activitats relacionades amb el propi treball d'extracció i que estiguessin acostumats a treballar a les profunditats de la terra. La dependència d'aquesta mà d'obra i la necessitat del manteniment dels assentaments miners van fer que es desenvolupessin estratègies patronals que es van anar orientant cap al paternalisme industrial a la segona meitat del segle XIX i principis del XX.En aquest article s'analitza el cas de l'empresa Rio Tinto Co Ltd, que pot servir de model de les formes d'organització minera. Per això comptem amb una documentació empresarial excepcional i amb l'estudi dels registres locals.

[en] The first mining of the industrial revolution was characterised using a high volume of labour and the fact that a large part of the work was carried out underground. This made it necessary to have a considerable proportion of workers specialised in activities related to the mining work itself and who were accustomed to working deep underground. The dependence on this labour force and the need to maintain the mining settlements led to the development of employer strategies that were oriented towards industrial paternalism in the second half of the 19th century and the beginning of the 20th century. This article analyses the case of Rio Tinto Co Ltd, which can serve as a model for the forms of mining organisation. For this purpose, we rely on exceptional company documentation and the study of local records.
[ca] A principis de novembre del 1936 les tropes del general Franco s'havien plantat davant Madrid. L'assalt a la capital s'endevinava imminent i inevitable. El dia 6 de novembre, en un context de caos, el govern de la República va marxar cap a València. Una Junta de Defensa impulsada pel general Miaja es va fer càrrec dels poder militars i civil. El buit de poder va ser audaçment cobert pel PCE que va aconseguir càrrecs estratègics amb competències en defensa i ordre públic. La Consejería de Orden Público de la Junta de Defensa va anar a raure a mans de Santiago Carrillo, que en poques hores va prendre mesures per reprimir la Cinquena Columna i reordenar les forces repressives. Un dels problemes candents que van trobar les noves autoritats fàctiques va ser l'elevat nombre de presos, simpatitzants dels sollevats, que havia a les presons de Madrid que, cas de ser alliberats, podien passar a enfortir el bàndol facciós. En principi els interns havien de ser evacuats, a la practica però molts d'ells, pel capbaix uns 2500, van ser assassinats prop Madrid, principalment en el poblet de Paracuellos del Jarama. Aquestes matances van erosionar de manera determinant la imatge internacional de la República. Els fets més greus es van donar els dies 7 i 8 de novembre, però les atrocitats van continuar fins a principis del mes de desembre. La responsabilitats dels fets, compartida per diferents persones i instancies, continua essent un tema de debat.

[en] In early November 1936, the troops of General Franco were near Madrid. The capital's assault seemed imminent and inevitable. On the 6th of November, in a context of chaos, the government of the Spanish Republic was evacuated to Valencia. A Defense Committee driven by General Miaja took over the military and civilian functions. The initial power vacuum was boldly covered by PCE (Spanish Communist Party): its leadership posts got strategic positions with competences in defense and public order. The Defense Committee's Public Order Ministry fell in Santiago Carrillo's hands, who took decisions in a few hours to curb the Fifth Column, suppress its actions and reorganize the repressive forces. One of the most problematic matters that Defense Committee had to assume was the high number of jailed rebel's supporters in Madrid; if they had been released, they would have strengthened Francoist side. Initially, the inmates had to been evacuated, but actually many of them –at least 2.500– were executed near Madrid, mainly in the village of Paracuellos del Jarama. These killings damaged decisively the international image of the Spanish Republic. Most of them occurred on the 7th and the 8th of November, but this kind of atrocities continued until early December. Responsibilities on the facts are shared by different people and instances, but it is still a subject of debate.
[ca] L'estudi se centra en una de les figures menys analitzades de La desheredada, Juan Bou; un personatge que sempre s'ha considerat secundari, l'únic propòsit del qual és el de ser el màxim representant de la classe obrera en aquesta novel·la de Pérez Galdós. Tot i això, realitzant una anàlisi detallada del personatge, dut a terme també mitjançant la comparació amb Isidora Rufete, la gran protagonista de la novel·la, es pretén posar en qüestió aquesta consideració. I és que, malgrat aparèixer de forma completa únicament a la Segona Part de La desheretada, no només s'aprecia una complexa psicologia i profunditat moral, sinó que es mostrarà com arriba a ser una baula fonamental a la segona secció d'obra, fins i tot sent el seu coprotagonista. De veritat Pérez Galdós acaba condemnant els dos personatges, tal com asseguren crítics com Sotelo Vázquez?

[en] This study focuses on one of the least analysed figures in La desheredada, Juan Bou, a character who has always been considered secondary, whose sole purpose is to be the maximum representative of the working class in this novel by Pérez Galdós. However, a detailed analysis of the character, also carried out by means of a comparison with Isidora Rufete, the main protagonist of the novel, is intended to question this consideration. And the fact is that, despite appearing in full only in the Second Part of La desheredada, not only does he reveal a complex psychology and moral depth, but it will also be shown how he becomes a fundamental link in the second section of the work, even being its co-protagonist. Does Pérez Galdós really end up condemning the two characters, as critics such as Sotelo Vázquez claim?
[ca] Darrerament, els processos de transformació que el món ha experimentat en les últimes dècades han fet que moltes pensadores reflexionin sobre el concepte "Viure-Junts". Una d'elles ha estat Judith Butler, que ha definit la vulnerabilitat com a condició ontològica de la humanitat. A més, segons la filòsofa, una de les circumstàncies vitals que més confirma el caràcter relacional de la nostra existència són els moments de dol i pèrdua. Certament, la crisi sanitària actual provocada per la pandèmia ens ha situat com a comunitat en aquesta conjuntura de màxima vulnerabilitat. En aquest sentit, l'article es proposaabordar aquesta qüestió des de les arts performatives, ja que, segons les teories d'Erika Fischer-Lichte i Jill Dolan, poden esdevenir un espai de trobada on la interdependència humana es posa en joc. Per argumentar-ho, l'article esmenta el cas de la peça teatral Noli me tangere (no em toquis) (2020), una obra que empra les possibilitats de les arts vives per desplaçar la vetlla a la sala de teatre. Paraules clau: vulnerabilitat, Viure-Junts, arts performatives, dol, interdependència.

[en] The transformation processes that the world has been through in recent decades have triggered many theories related to the concept of "togetherness". One philosopher who has thought about this is Judith Butler, and she has defined vulnerability as the ontological condition of humanity. Moreover, according to this author, one of the circumstances that most exposes the relationality of our existence is the process of loss and mourning. These pages aim to address this matter through the performing arts, given that, as Erika Fischer-Lichte and Jill Dolan state, they can be a meeting place where human interdependence is brought to light. Thus, this article introduces the theatre play Noli me tangere (no em toquis) (2020), which uses the possibilities of live performance to enact the task of mourning in the theatre. Keywords: vulnerability, togetherness, performing arts, mourning, interdependence.
[ca] El treball que presentem és una reflexió sobre les relacions i la importància de l'empatia en la construcció del vincle educatiu. Una via de reconeixement que es produeix per mitjà de l'espai més íntim de la pedagogia, les relacions interpersonals. Una via microscòpica de reconeixement que es concreta en l'empatia, la cura i la confiança. A través de l'experiència i les veus d'educadores i treballadores socials que treballen amb dones que exerceixen la prostitució ens endinsarem en quatre aspectes de la intervenció social que impliquen el riure i el somriure en la intervenció educativa: la proximitat professional, l'acollida, la recerca de punts de trobada i la invitació a realitzar un procés educatiu.

[en] The work we present is a reflection on relationships and empathy in the processes of social accompaniment. A dynamism of recognition that occurs in the most intimate space of pedagogy, interpersonal relationships. A microscopic proposal of recognition that takes shape in the relationships of empathy, care and trust. Through the experience and voices of educators and social workers who work with women who prostitute, we will present four aspects of social intervention that involve a smile in educational intervention: professional closeness, welcoming, research meeting points and the invitation to carry out an educational process.
[ca] La Voz de la Bureba va ser un setmanari independent, defensor de l'agricultura i dels interessos de la comarca de la Bureba, que es va publicar a la ciutat de Briviesca (Burgos) entre abril de 1934 i juliol de 1936. En la redacció d'aquest diari escrivien amb regularitat dos mestres, un socialista i un altre falangista.Però qui eren aquests dos mestres que van coincidir durant uns quants anys a la ciutat de Briviesca? I quina responsabilitat va tenir un a la desaparició de l'altre?S'ha parlat molt dels mestres de la Segona República però poc d'aquells altres mestres que estaven contra ella. Aquest treball treu a la llum una història no explicada, també, posa cara a cara aquests dos models d'entendre l'educació i com també, hi va haver docents, com el nostre protagonista que va treballar per acabar amb el model pedagògic defensat pels "Mestres de la República".

[en] La voz de la Bureba was an independent weekly, defender of agriculture and the interests of the region of La Bureba, which was published in the city of Briviesca (Burgos) between April 1934 and July 1936. In writing this The newspaper was regularly written by two teachers, one a socialist and the other a Falangist.But who were these two teachers who met for a few years in the city of Briviesca? And what responsibility did one have in the disappearance of the other?Much has been said about the teachers of the 2nd Republic, but little about those other teachers who were against it. This work brings to light an untold story, it also brings these two models of understanding education face to face and, likewise, there were teachers, like our protagonist who worked to put an end to the pedagogical model defended by the "Teachers of the Republic".
[ca] Les excavacions de les termes centrals de l'antiga ciutat romana d'Aquinum[1] han portat a la llum una sèrie de fragments de marbre identificats com a pertanyents a objectes decoratius i funcionals que formaven part del mobiliari escultòric d'aquesta important&nbsp;estructura. Fins ara els treballs arqueològics s'han concentrat en l'estudi sistemàtic dels murs, la identificació de l'ús dels ambients i la delimitació del complex, a més, ha interessat la recerca dels accessos a les termes. El complex termal, dividit entre àrea masculina i àrea femenina, representa un dels majors al territori italià i compta fins avui amb una àrea de més de 9000m2.[2] El treball realitzat sobre el mobiliari marmori[3] s'ha concentrat en la cerca, la identificació i l'estudi del mobiliari recuperat als estrats d'abandonament de les termes. D'aquest primer estudi l'objectiu principal és comprendre i completar, en la mesura que sigui possible, quina era la disposició aproximada del mobiliari estudiat i de quina manera els visitants han pogut interactuar amb aquests objectes. A partir d'aquesta primera anàlisi hem pogut identificar diferents banyeres o alvei, canelobres monumentals i una gran quantitat d'objectes de petit format. Cadascun d'aquests objectes es presenta en un primer catàleg que dóna protagonisme finalment a aquesta tipologia de troballes a les termes centrals d'Aquinum. Paraules clau: Aquinum, termes centrals, mobiliari marmori, escultura.

[en] The excavations of the central baths of the ancient Roman city of Aquinum have brought to light a series of marble fragments identified as pertinent to decorative and functional objects forming part of the sculptural furniture of the environments of this mighty structure. Up to now, the excavation has focused on the systematic study of the walls, the identification of the use of the rooms and the delimitation of the complex as well as on the search for entrances to the baths. The baths complex, divided between male and female areas, is one of the largest in Italy and currently has over 9000m2. The work on the marble material focused on research, identification and study of the surviving marble furnishings recovered in the abandoned layers of the baths. From this first study, the main objective is to understand and complete, as far as possible, what was the approximate arrangement of the furniture object of study and how visitors were able to interact with these objects. From this first study several supports, tubs or riverbeds, monumental candelabra and a large number of small-format objects. Each of these objects is presented in a first catalog that finally gives protagonism to this type of findings for the central baths of Aquinum. Keywords: Aquinum, central baths, marble furnishing, sculpture.
[ca] INTRODUCCIÓ. Aquest article dona compte d'una recerca acció duta a terme en un taller de teatre social amb joventut migrada a Barcelona. Es presenta el col·lectiu en qüestió, així com la situació d'exclusió social en la qual es troben, i se situa el context de la intervenció, el problema de recerca i els objectius. MÈTODE. La recerca és de caràcter inductiu i la metodologia triada és una fusió de recerca avaluativa amb un enfocament participatiu i una recerca acció. El disseny de la recerca es presenta en tres fases: diagnòstic, acció i valoració. RESULTATS. S'expliquen les necessitats d'inclusió social del grup de joves, es proposa un disseny de taller de teatre social adaptat a aquesta realitat i es valora la pertinència de la mediació artística com a eina d'inclusió social. CONCLUSIONS. Es reflexiona sobre els límits i la possibilitat de la mediació artística; sobre les condicions necessàries per dur a terme un taller artístic en aquest context particular i es recopilen algunes claus metodològiques per orientar altres professionals amb interès per la tasca socioeducativa a través de l'art.

[en] INTRODUCTION. This article describes an action research programme carried out in a social theatre workshop with young immigrants in Barcelona. We describe the group itself and the situation of social exclusion in which they find themselves, and outline the context of the intervention and the nature and the objectives of the research METHOD. In this inductive study, the methodology chosen is a fusion of evaluative research, a participatory approach, and action research. The study has three phases: diagnosis, action and assessment. RESULTS. This study highlights the need for social inclusion among young immigrants, proposes a design of social theatre workshop adapted to this situation, and assesses the relevance of artistic mediation as a tool for social inclusion. CONCLUSIONS. The author reflects on the limits and possibility of artistic mediation, discusses the conditions needed to run an artistic workshop in this particular context, and offers some methodological guidelines for other professionals interested in the application of art in socio-educational contexts.
[ca] L'objectiu d'aquest treball és realitzar un estudi crític de l'educació artística postmoderna i de la metodologia Art Thinking desenvolupada per María Acaso. El mètode emprat és l'anàlisi i la contra-argumentació a partir de la revisió de la seva obra teòrica i pràctica. Amb la seva metodologia, aquesta autora pretén transformar l'educació a través de l'art i l'art a través de l'educació. La seva revolució educativa conté una clara base romàntica i postmoderna perquè l'art apareix com a model per a l'educació i l'artista com a model de professor creatiu i dionisíac. El professor concep l'ensenyament com un acte creatiu que no està coaccionat pels marcs de la raó. Com intentem demostrar i concloure, en l'Art Thinking l'estètica i la subjectivitat han reemplaçat a l'art i al coneixement, i l'element crític és una qualitat per a valorar un model d'educació artística kitsch.

[en] The aim of this work is to make a critical study of post-modern art education and the Art Thinking methodology developed by María Acaso. The method used is the analysis and counter-argumentation from the review of her theoretical and practical work. With her methodology, this author aims to transform education through art and art through education. Her educational revolution has a clear romantic and post-modern basis because art appears as a model for education and the artist as a model of the creative and Dionysian teacher. The teacher conceives teaching as a creative act that is not coerced by the paralyzing frameworks of reason. As we try to demonstrate and conclude, in Art Thinking aesthetics and subjectivity have replaced art and knowledge, and the critical element is a quality to valorize a model of kitsch art education.
[ca] El gaúcho ha estat promogut com a icona estatal, i apareix associat a l'Estat de Rio Grande do Sul, Brasil. El gaúcho icònic, mitològic, es va inspirar -vagament- en els peons gaúchos de la Campanha Gaúcha propera a la frontera brasilera amb les pampes argentines i uruguaianes. Paralelament, el projecte de dominació a llarg termini promogut per les elits regionals va aconseguir que els gaúchos en depenguessin. En el marc de les discussions sobre les identitats nacionals i regionals al Brasil, així com de les consideracions més àmplies sobre identitat i construcció de la tradició, aquest article analitza les dinàmiques de la ideologia d'elit en el context de complexos processos de dominació en diferents nivells. Participa en les discussions sobre l'articulació entre l'Estat, diferents elits regionals i diversos estrats de la població del Sud del Brasil.

[en] The gaúcho was made into a state icon, and appears associated to everything related to the state of Rio Grande do Sul, Brazil. The iconic, mythological gaúcho was inspired – loosely, it can be argued – in the gaúcho riders and ranch hands of the Campanha Gaúcha grasslands close to the Brazilian borders with Uruguay and Argentina. At the same time, the long-term project of domination promoted by the regional elite efficiently managed to make these gaúchos dependent on them. Participating on the discussion on national and regional identities in Brazil, and also on the wider discussion about identities and the construction of traditions, this article aims to analyse the dynamics of elite ideology in the context of complex processes of domination on different levels. It engages in the discussion on the articulation among the State, different regional elites and distinct strata of the regional population in the South of Brazil.
[ca] Aquest treball investiga la forma com la màquina literària de l'escriptor Mario Bellatin gira al voltant de la possibilitat d'habitar la pròpia ficció. Aquí, el problema es proposa a partir de la lectura de tres escenes construïdes per Bellatin en les quals hi ha una dislocació del problema de l'autoria en favor d'un problema comunitari que estableix una tensió, en el si de l'univers ficcional bellatinià, entre la potència imaginativa de construcció d'altres mons possibles i la proliferació d'espais abjectes i totalitaris a la seva obra. Es suggereix, finalment, que l'articulació d'aquests dos pols en un mateix gest sembla construir-se en termes d'una estratègia ficcional per la producció d'un enfora en el món contemporani.

[en] This article examines the way in which Mario Bellatin's literary project revolves around the possibility of inhabiting one's own fiction. It lays out the question through the analysis of three scenes by Bellatin in which the problem is displaced from individual authorship to a communal problem, thus establishing a tension that sits at the core of his fictional universe, one that straddles between the imaginative power of constructing other possible worlds and the proliferation of abject and totalitarian spaces. Finally, it suggests that the articulation of these two poles in a single gesture appears to constitute a fictional strategy for producing the contemporary out-of-this-world.
[ca] El treball fora de l'aula presenta un elevat interès didàctic. Això és degut, principalment, a la seva vàlua a l'hora de reforçar continguts i fixar coneixements. Existeixen diferents tipologies de treball fora de l'aula; per a treure el màxim partit d'aquest recurs didàctic, es presenta una sistematització i una tipificació de les principals modalitats de treball.

[en] Work which takes place outside the classroom has a remarkable pedagogic interest. This is mainly due to its efficiency at underpinning knowledge and skills. There are several kinds of this type of work, and, in order to take full advantage of this teaching tool, different practical aspects must be considered.
[ca] Aquest article presenta la paradoxa que es dona a Colòmbia entre la intensa dinàmica de la protesta (portada a terme per treballadores, treballadors i sindicalistes) i l'absència de garanties per exercir aquest dret a Colòmbia. Aquest és un dels reptes importants que cal resoldre després de la implementació dels acords de pau signats entre les FARC-EP i el Govern. Aquí presentem, en primer lloc, un apropament al context de la protesta laboral i sindical durant 2015 y 2016, on mostrem que l'activisme de la població obrera s'ha mantingut. En segon lloc, s'hi analitzen les garanties requerides per transformar el tractament que es fa al país de la protesta social i la situació de criminalització de l'acció i la protesta sindical. Per últim, s'hi proposa una lectura de les possibilitats que obra la implementació de l'acordo final de pau per als moviments i les organitzacions socials, especialment per al moviment sindical.

[en] This article presents the paradoxical situation of having an intense dynamics of protest (carried out by workers and union members) combined with the absence of any guarantees for the exercise of such a right in Colombia. This is one of the relevant challenges to be resolved after the implementation of the peace treaty signed between FARC-EP and the government. Firstly, we describe the context in which labour and trade union protests took place in 2015 and 2016, showing that working class activism has remained at its previous levels. Secondly, we analyse the guarantees which are required to transform the usual treatment of social protest in Colombia, and the criminalisation of trade union protests and actions. Lastly, we propose a reading of the possibilities which are opened up for social movements and organisations, and especially for trade unions, by the implementation of the peace agreement.