[ca] Aquesta tesi té com a objectiu principal l'estudi de la transformació urbana i arquitectònica de la ciutat marroquí de Tànger durant el Període Diplomàtic (1777-1912). En aquest marc temporal, la ciutat es convertí en la capital diplomàtica de l'Imperi marroquí, la presència dels representants estrangers (cònsols) n'afavorí la seva apertura a Europa fet que provocà, a diferència dels altres centres urbans del país, una prematura occidentalització de les seves estructures socioeconòmiques. Aquest procés quedà palesat en el vessant material a través d'importants alteracions en l'espai urbà i en la arquitectura produïda. La realització d'aquesta tesi ha permès identificar els principals agents d'aquesta transformació i exposar de forma concreta les seves aportacions en l'àmbit urbà. L'estudi de l'urbanisme ha revelat les principals característiques de la seva evolució, així com l'origen i el desenvolupament dels diferents barris durant aquest període. Tanmateix, s'ha posat de manifest la importància que ha tingut l'estructura urbana heretada de temps pretèrits i els factors de tipus geogràfic que participaren en la seva configuració. En el vessant arquitectònic, s'han identificat les principals tipologies i característiques de l'arquitectura autòctona i la seva evolució. També, s'ha estudiat la arquitectura de tipus europeu promoguda pels estrangers o marroquins, que buscaven imitar els models i les comoditats del continent veí. Això ha permès identificar els principals estils emprats, els responsables de bona part d'aquesta nova arquitectura, les principals tipologies i el paper que jugaren els materials de construcció moderns. En conjunt, aquesta tesi suposa un treball monogràfic sobre una etapa de Tànger que es trobava pràcticament orfe en l'àmbit d'estudis urbans i arquitectònics.

[es] Esta tesis tiene como objetivo principal el estudio de la transformación urbana i arquitectónica de la ciudad marroquí de Tánger durante el Periodo Diplomático (1777-1912). En este marco temporal, la ciudad se convirtió en la capital diplomática del Imperio marroquí, la presencia de los representantes extranjeros (cónsules) favoreció su apertura a Europa hecho que provocó, a diferencia de los otros centros urbanos del país, una prematura occidentalización de sus estructuras socioeconómicas. Este proceso de occidentalización quedó plasmado en la vertiente material en importantes alteraciones en el espacio urbano y en la arquitectura producida. La realización de esta tesis ha permitido identificar los principales agentes de esta transformación y exponer de forma concreta sus aportaciones en el ámbito urbano. El estudio del urbanismo ha revelado las principales características de su evolución, así como el origen y el desarrollo de los distintos barrios durante este periodo. Asimismo, se ha puesto de manifiesto la importancia que tuvo la estructura urbana pretérita y los factores de tipo geográfico que participaron en su configuración. En la vertiente arquitectónica, se han identificado las principales tipologías y características de la arquitectura vernácula y su evolución. También, se ha estudiado la arquitectura de tipo europeo promovida por extranjeros o marroquíes, que buscaban recrear los modelos y comodidades del viejo continente. Esto ha permitido identificar los principales estilos utilizados, los responsables de buena parte de esta nueva arquitectura, las principales tipologías y el papel que jugaron los materiales de construcción modernos. En conjunto, esta tesis supone un trabajo monográfico sobre una etapa de Tánger que se hallaba prácticamente huérfana en el ámbito de estudios urbanos y arquitectónicos.