[ca] Aquest assaig busca ressaltar els efectes que té la pandèmia sobre la forma en què habitem i construïm les ciutats. Entenem que abans de l'esclat de la crisi social-sanitària de la COVID-19, com en molts llocs de Llatinoamèrica, Panamà es trobava en un moment en què el seu model urbà, social i econòmic havia entrat en una fase d'esgotament i ara es escala a un nivell encara més gran. Amb la pandèmia s'han revelat els efectes negatius de la dispersió urbana, segregació dels habitatges i desaparició de l'espai públic que ara es converteixen en un obstacle per controlar la propagació de virus.En primer lloc, analitzem la relació entre la pandèmia i l'urbà; és a dir, el vincle entre la vida urbana, principalment la dels grups més afectats en perifèries de la ciutat, amb les noves dinàmiques de la quotidianitat enmig de l'complicat panorama que ara enfrontem. A això sumem unes reflexions sobre l'efecte dels l'excessiva centralització en la forma de govern que ha deixat amb poca capacitat de resposta a moltes ciutat de l'món, inclosa la ciutat de Panamà.Addicionalment, entenem que, en una societat que necessita mantenir la distància física al carrer, l'àrea metropolitana de la ciutat de Panamà no està preparada per complir amb aquesta tasca després de dècades de polítiques urbanes orientades a el vehicle privat. Les actuacions d'emergència en l'espai públic per part de les oficines municipals i juntes comunals panamenyes han estat escazas o inexistents. Tot i això, han sorgit algunes iniciatives d'urbanisme tàctic tractant de respondre a la pandèmia, i les comparem amb altres intervencions anteriors per entendre si s'han portat com un procés on el benefici és realment de les comunitats.A més, a causa de notícies recents en contra en alguns mitjans internacionals, abordem la polèmica de la densitat de les ciutats des d'una perspectiva teòrica i amb dades actuals per entendre la seva relació amb la propagació de virus a Panamà. El resultat de la investigació suggereix que el problema no rau en l'alta densitat, sinó en l'amuntegament dels habitatges i en la manca d'accessibilitat urbana als barris més apartats. Tot això neix de la construcció d'una ciutat en on primen la segregació i les desigualtats territorials.Així, la consolidació de l'espai públic i l'accés a millors habitatges juntament amb el replantejament de la ciutat actual són objectius que haurien servit per afrontar una pandèmia que arriba sense previ avís.

[es] El siguiente ensayo busca resaltar los efectos que tiene la pandemia sobre la forma en la que habitamos y construimos las ciudades. Entendemos que antes del estallido de la crisis social-sanitaria de la COVID-19, como en muchos lugares de Latinoamérica, Panamá se encontraba en un momento en el que su modelo urbano, social y económico había entrado en una fase de agotamiento y ahora se escala a un nivel aúnmayor. Con la pandemia se han revelado los efectos negativos de la dispersión urbana, segregación de las viviendas y desaparición del espacio público que ahora se convierten en un obstáculo para controlar lapropagación del virus.En primer lugar, analizamos la relación entre la pandemia y lo urbano; es decir, el vínculo entre la vida urbana, principalmente la de los grupos más afectados en periferias de la ciudad, con las nuevas dinámicas de la cotidaneidad en medio del complicado panorama que ahora enfrentamos. A esto sumamos unas reflexiones sobre el efecto de los la excesiva centralización en la forma de gobierno que ha dejado con poca capacidad de respuesta a muchas ciudad del mundo, incluida la ciudad de Panamá.Adicionalmente, entendemos que, en una sociedad que necesita mantener la distancia física en la calle, el área metropolitana de la ciudad de Panamá no está preparada para cumplir con esta tarea luego de décadas de políticas urbanas orientadas al vehículo privado. Las actuaciones de emergencia en el espacio público por parte de las oficinas municipales y juntas comunales panameñas han sido escazas o inexistentes.A pesar de esto, han surgido algunas iniciativas de urbanismo táctico tratando de responder a la pandemia, y las comparamos con otras intervenciones anteriores para entender si se han llevado como un proceso en donde el beneficio es realmente de las comunidades.Además, debido a noticias recientes en su contra en algunos medios internacionales, abordamos la polémica de la densidad de las ciudades desde una perspectiva teórica y con datos actuales para entender su relación con la propagación del virus en Panamá. El resultado de la investigación sugiere que el problema no yace en la alta densidad, sino en el hacinamiento de las viviendas y en la falta de accesibilidad urbana en los barrios más apartados. Todo esto nace de la construcción de una ciudad en donde priman la segregación y las desigualdades territoriales. Así, la consolidación del espacio público y el acceso a mejores viviendas junto con el replanteamiento de la ciudad actual son objetivos que habrían servido para afrontar una pandemia que llega sin previo aviso.