BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Antonio Negri, filòsof i activista italià, és una figura clau del pensament polític contemporani, conegut per la seva reinterpretació de Marx i Spinoza. En la seva obra, Negri subratlla com Spinoza trenca amb el paradigma polític liberal del segle XVII en proposar un ordre democràtic radical. El concepte d'"imanència productiva", que Negri pren de Spinoza, sosté que el poder no ha de ser transferit a una figura sobirana, sinó que ha de sorgir directament de la multitud. Negri estableix una distinció crucial entre el "poder constituent" i el "poder constituït". Mentre que el poder constituït es formalitza en les institucions de l'estat i busca estabilitzar l'ordre, el poder constituent és una força creativa i expansiva que es manifesta a través de la cooperació de la multitud. Aquesta força col·lectiva no pot ser continguda per les institucions i actua com el motor de la revolució, creant noves formes de vida i organització política. Per a Negri, el desig no és una passió privada, sinó una energia col·lectiva que impulsa la multitud a resistir el poder constituït i a crear noves realitats. Aquesta capacitat defineix la "democràcia absoluta", on el poder s'exerceix sense mediació institucional. Negri proposa una "desutopia constitutiva", en la qual la política no persegueix un final utòpic, sinó que es basa en la creació contínua de noves formes de vida, desbordant les estructures del poder modern i generant una democràcia radical i imanent.

[pt] Antonio Negri, filósofo e ativista italiano, é uma figura central no pensamento político contemporâneo, conhecido por sua releitura de Marx e Spinoza. Em seu trabalho, Negri destaca como Spinoza rompe com o paradigma político liberal do século XVII ao propor uma ordem democrática radical. O conceito de "imanência produtiva", que Negri extrai de Spinoza, argumenta que o poder não deve ser transferido para uma figura soberana, mas deve emergir diretamente da multidão. Negri faz uma distinção importante entre "poder constituinte" e "poder constituído". Enquanto o poder constituído é formalizado nas instituições do Estado e busca estabilizar a ordem, o poder constituinte é uma força criativa e expansiva que se manifesta por meio da cooperação da multidão. Esse poder coletivo não pode ser contido pelas instituições e atua como um motor de revolução, criando novas formas de vida e organização política. O desejo, para Negri, não é uma paixão privada, mas uma energia coletiva que leva a multidão a resistir ao poder constituído e a criar novas realidades. Essa capacidade define a "democracia absoluta", em que o poder é exercido sem mediação institucional. Negri propõe uma "desutopia constitutiva", na qual a política não busca um fim utópico, mas se baseia na criação contínua de novas formas de vida, transbordando as estruturas do poder moderno e gerando uma democracia radical e imanente.
[ca] Aquest treball investiga la forma com la màquina literària de l'escriptor Mario Bellatin gira al voltant de la possibilitat d'habitar la pròpia ficció. Aquí, el problema es proposa a partir de la lectura de tres escenes construïdes per Bellatin en les quals hi ha una dislocació del problema de l'autoria en favor d'un problema comunitari que estableix una tensió, en el si de l'univers ficcional bellatinià, entre la potència imaginativa de construcció d'altres mons possibles i la proliferació d'espais abjectes i totalitaris a la seva obra. Es suggereix, finalment, que l'articulació d'aquests dos pols en un mateix gest sembla construir-se en termes d'una estratègia ficcional per la producció d'un enfora en el món contemporani.

[pt] O presente trabalho investiga o modo pelo qual a máquina literária do escritor Mario Bellatin gira em torno da possibilidade de habitar a própria ficção. Aqui, o problema é proposto a partir da leitura de três cenas construídas por Bellatin nas quais o deslocamento do problema da autoria para um problema comunitário estabelece uma tensão, no seio do universo ficcional bellatiniano, entre a potência imaginativa de construção de outros mundos possíveis e a proliferação de espaços abjetos e totalitários na sua obra. Sugere-se, por fim, que a articulação desses dois pólos em um mesmo gesto parece se constituir em termos de uma estratégia ficcional para a produção do fora no mundo contemporâneo.
[ca] Aquest article té com a objectiu discutir com s'ha entès i abordat el concepte de neuroètica en diferents àrees del coneixement. Es va dur a terme una revisió integradora de la literatura amb la finalitat d'identificar els conceptes de neuroètica més utilitzats en la literatura sobre el tema. El període analitzat va ser de 2002 a 2023, la qual cosa va resultar en 283 articles seleccionats en la revisió per parells, d'acord amb els criteris establerts. Es van utilitzar sis etapes metodològiques prèviament definides. La definició de neuroètica es va produir en 2002 en l'esdeveniment "Neuroètica: mapejant el Camp". Es va identificar que no existeix una definició única establerta per al que és la neuroètica, ni per al seu enfocament i la seva relació amb la bioètica. Si s'entén com l'ètica de la neurociència, llavors no hi ha un suport evident perquè la neuroètica sigui classificada de manera independent de la bioètica, existint, per tant, una congruència teòrica i pràctica entre ambdues. No obstant això, si es classifica com la neurociència de l'ètica, es distancia de la bioètica, sent necessari analitzar-la i discutir-la acuradament, ja que representa un aspecte amb barreres ètiques significatives en relació amb els fonaments de la bioètica.

[pt] Este artigo tem como objetivo discutir como o conceito de neuroética tem sido compreendido e abordado em diferentes áreas do conhecimento. Foi realizada uma revisão integrativa da literatura com o objetivo de identificar os conceitos da neuroética mais utilizados na literatura sobre o tema. O período analisado foi de 2002 a 2023, resultando em 283 artigos, selecionados na revisão em pares, conforme critérios estabelecidos. Foram utilizadas seis etapas metodológicas previamente definidas. A definição da neuroética ocorreu em 2002 no evento Neuroética: Mapeando o Campo (Neuroethics: Mapping the Field). Identificou-se que não há uma definição única estabelecida para o que é neuroética, bem como sua abordagem e distância da bioética. Se entendida como ética da neurociência, então não há um suporte óbvio para que a neuroética seja classificada de forma independente da bioética, havendo, portanto, congruência teórica e prática entre ambas. No entanto, se for classificada como a neurociência da ética, ela se distancia da bioética, sendo necessário analisá-la e discuti-la cuidadosamente, pois representa um aspecto com barreiras éticas significativas em relação aos fundamentos da bioética.
[ca] Els autors revisen la seva relació amb el fet històric que, 50 anys enrere, va marcar les seves vides degut al canvi radical de la situació política a Portugal. La fi de la dictadura sincronitza el país amb el ritme dels temps, obrint la porta a les llibertats, la superació de les idees colonialistes i els drets de les dones i de les minories. Les noves generacions fan una revisió de la consciència històrica rebuda a través de testimonis indirectes o experiències de la primera infància a causa dels canvis en la vida familiar, mentre des d'Espanya es rememora l'alegria compartida en l'entorn universitari per la llibertat que s'estava conquistant al país veí.

[pt] Os autores revisam a sua relação com o facto histórico que, 50 anos atrás, marcou as suas vidas pela mudança radical da situação política em Portugal. O fim da ditadura sincroniza o país com o ritmo dos tempos, abrindo a porta às liberdades, à superação das ideias colonialistas e aos direitos das mulheres e das minorias. As novas gerações fazem uma revisão da consciência histórica recolhida a través de testemunhas indiretas ou experiências de primeira infância pelas mudanças na vida familiar, enquanto desde Espanha se lembra a alegria partilhada em meio universitário pela liberdade conquistada no país vizinho.
[ca] Les línies que segueixen es guien per un diàleg imaginari entre la dimensió teòrica de la idea d'identitat nacional proposada per la reflexió de José Saramago després de l'entrada de Portugal a la Comunitat Econòmica Europea i la reflexió de l'escriptor i antropòleg Ruy Duarte de Carvalho desenvolupada en les obres que tenen com a centre l'univers cultural del món kuvale del sud d'Angola, les quals van ser escrites en bona part durant els anys de la guerra civil que va tenir lloc després de la independència nacional del país. In- terrogant-se, repensant i provant de reequilibrar la relació entre els centres i els marges del que seria la idea d'un àmbit comú, tots dos autors cerquen un camí per imaginar una nova autocol·locació, capaç de ressignificar la idea de fracàs de la relació imperial d'una banda i, de l'altra, la fallida d'una idea de nació macrocèfala que sembla desconèixer les parts que componen el propi cos nacional. Amb aquesta base intento reflexionar sobre els termes de la proposta transiberista de Saramago tot establint un (impossible) diàleg amb la idea de continentalitat com a superació de la narrativa colonial i dels sabers produïts per aquesta idea en l'escriptura de Ruy Duarte.

[pt] As linhas que se seguem se guiam por um imaginário diálogo entre a dimensão teórica da ideia de identidade nacional proposta pela reflexão de José Saramago depois da entrada de Portugal na Comunidade Econômica Europeia e a reflexão do escritor e antro- pólogo Ruy Duarte de Carvalho apresentada nas obras que têm como centro o universo cultural do mundo kuvale do Sul de Angola, escritas em boa parte nos anos da guerra civil ocorrida depois da independência nacional do país. Interrogando-se, repensando e tentan- do reequilibrar a relação entre centros e margens de uma ideia de comum, ambos os auto- res procuram um caminho para imaginar uma nova auto-colocação, capaz de re-significar a ideia de fracasso da relação imperial por um lado e por outro o falhanço de uma ideia de Nação macrocéfala que parece desconhecer as partes que compõem o próprio corpo nacional. É nesta base que pretendo refletir sobre os termos da proposta transiberista de Saramago criando um (impossível) diálogo com a ideia de continentalidade enquanto superação da narrativa colonial e dos saberes por ela produzidos na escrita de Ruy Duarte.
[ca] Durant dècades, Jorge Amado es va convertir més que en un escriptor, en una mena d'icona del Brasil introduint en les seves obres espais i personatges identificats amb els marges i ressaltant les marques africanes de la nostra cultura. Aquest Brasil, esborrat en el propi territori, va conquistar lectors en molts països. A les antigues colònies portugueses a l'Àfrica, aquesta interlocució tan viva, a més d'atreure lectors, va motivar l'exercici de l'escriptura i va interferir intensament en la formació d'autors decisius en la vida literària delsnous països.

[pt] &nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp; Durante décadas Jorge Amado, mais que um escritor, Jorge Amado converteu-se em uma espécie de ícone do Brasil, trazendo para suas obras espaços e personagens identificados com as margens e ressaltando as marcas africanas de nossa cultura. Esse Brasil apagado no próprio território conquistou leitores em muitos países. Nas antigas colônias portuguesas na África, a interlocução tão viva, além de leitores, motivou o exercício da escrita e interferiu intensamente na formação de autores decisivos na vida literária dos novos países.
[ca] Les ciutats intermèdies del nord xilè que atrauen població migrant/immigrant, experimenten un explosiu augment d'assentaments informals precaris a la perifèria, els quals són una resposta a amplis processos d'especulació immobiliària, augment del valor del lloguer i sublloguer, desplaçament davant d'un mercat de l'habitatge i del terra que és abusiu, desregulat i fins i tot racista. Davant aquestes condicions, aquest article analitza la relació entre gentrificació i immigració, considerant la crisi migratòria i habitacional que enfronta el país almenys de fa tres anys. La discussió comprèn 84 entrevistes en profunditat a les ciutats intermèdies d'Iquique i Antofagasta, així com també entrevistes a actors clau. La relació entre gentrificació i immigració revela la bretxa de política associada almenys a quatre dimensions interrelacionades (i) restricció, negació o limitació daccés a lhabitatge en àrees centrals; (ii) urbanització pirata i mercat de l'habitatge eclusionari; (iii) construcció de programes i/o polítiques habitacionals que disminueixen l'agència política dels més vulnerables; i, (iv) consolidació d'assentaments precaris autoconstruïts com a estratègia de supervivència, racisme, resistència, espara i/o canvi

[pt] Cidades intermediárias do norte do Chile que atraem população migrante/imigrante, experimentam um aumento explosivo de assentamentos informais precários na periferia que são uma resposta a amplos processos de especulação imobiliária, aumento dos valores de aluguel e sublocação, deslocamento diante de um mercado imobiliário e da terra abusiva, desregulada e até racista. Diante dessas condições, este artigo analisa a relação entre gentrificação e imigração, considerando a crise imigratória e habitacional que o país enfrenta há pelo menos três anos. A discussão inclui 84 ​​entrevistas em profundidade nas cidades intermediárias de Iquique e Antofagasta, bem como entrevistas com as principais partes interessadas. A relação entre gentrificação e imigração revela a lacuna política associada a pelo menos quatro dimensões inter-relacionadas (i) restrição, negação ou limitação de acesso à habitação em áreas centrais; (ii) a urbanização pirata e o indescritível mercado imobiliário; (iii) construção de programas e/ou políticas habitacionais que diminuam a agência política dos mais vulneráveis; e, (iv) consolidação de assentamentos precários autoconstruídos como estratégia de sobrevivência, racismo, resistência, espera e/ou mudança. &nbsp;
[ca] En aquest article es confronten posicions al voltant de l'iberisme partint de Miguel Torga i dels seus Poemas Ibéricos (1965). El punt d'arribada d'aquest trajecte és la novel·la A Jangada de Pedra (1986), de José Saramago. Es transita, així, de la noció d'iberisme cap al concepte de transiberisme, en el context d'un enfocament que s'assumeix com a parcial i que té en compte transformacions històriques i polítiques que, al final del segle xx, van més enllà de l'escenari viscut per Torga. Emergeix en José Saramago, per tant, una progressiva preocupació per l'iberisme, traduïda en diversos textos d'assaig que sorgeixen després de la novel·la A Jangada de Pedra, els quals expliciten i aprofundeixen els grans sentits que s'hi representen. Així, tal com el va elaborar Saramago, el projecte transiberista es relaciona amb una realitat geoestratègica futura, motivada per allò que l'escriptor va anomenar la "vocació del Sud" de les nacions ibèriques.

[pt] Neste artigo procede-se a um confronto de posições acerca do iberismo, partindo-se de Miguel Torga e dos seus Poemas Ibéricos (1965). O ponto de chegada deste trajeto é o romance A Jangada de Pedra (1986), de José Saramago. Transita-se, assim, da noção de iberismo para o conceito de transiberismo, no quadro de uma abordagem assumidamente parcelar; tal abordagem tem em conta transformações históricas e políticas que, no final do século xx, vão além do cenário vivido por Torga. Emerge, então, em José Saramago, uma progressiva preocupação com o iberismo, traduzida em diversos textos ensaísticos que se sucedem ao romance A Jangada de Pedra, como que explicitando e aprofundando os grandes sentidos que nele são representados. Assim, tal como foi sendo elaborado por Sarama- go, o projeto transiberista reporta-se a uma realidade geoestratégica a vir, motivada por aquilo a que o romancista chamou a "vocação do Sul" das nações ibéricas.
[ca] A la col·lecció del poeta al Museu Murilo Mendes, a la Universitat Federal de Jutge de Fora (UFJF), es conserven 50 documents, entre els quals 39 cartes, tres telegrames, quatre entrades i tres targetes postals escrites per Murilo Mendes per Alceu Amoroso Lima, entre 1930 i 1974. La correspondència es caracteritza per dos aspectes principals entrellaçats entre si: la complexa religiositat de l'autor i l'enviament de poemes per part de Murilo per a aquell que, al mateix temps que va ser el primer a escriure oficialment sobre la seva obra, era també considerat el major crític literari d'aquell moment.

[pt] &nbsp; No acervo do poeta no Museu Murilo Mendes, na Universidade Federal de Juiz de Fora (UFJF), estão preservados 50 documentos, entre os quais, 39 cartas, 3 telegramas, 4&nbsp; bilhetes e&nbsp; 3 cartões postais escritos por Murilo Mendes para Alceu Amoroso Lima, entre 1930 e 1974. A correspondência se caracteriza por dois aspectos principais entrelaçados entre si: a complexa religiosidade do autor e o envio de poemas por parte de Murilo para aquele que, ao mesmo tempo em que foi o primeiro a escrever oficialmente sobre a sua obra, era também considerado o maior crítico literário daquele momento
[ca] El llibre Socialist States and the Environment de Salvatore Engel-Di Mauro és una invitació a reavaluar les pràctiques i polítiques ambientals del socialisme d'estat, a valorar, en la seva dimensió justa, els beneficis que van aconseguir en matèria mediambiental. D'origen italià aquest doctor en geografia especialista en edafologia radicat a Nova York, mitjançant un enfocament comparatiu i multiescalar, Engel-Di Mauro revisa les diverses experiències ambientals del socialisme d'estat, tant de l'URSS com de la Xina i Cuba, la seva crítica és puntillosa sobre el que va funcionar i el que no va funcionar en matèria ambiental dins d'aquests i altres països etiquetats com a socialistes.

[pt] O livro Estados Socialistas e Meio Ambiente de Salvatore Engel-Di Mauro é um convite a reavaliar as práticas e políticas ambientais do socialismo de Estado, para valorizar, em sua justa dimensão, os benefícios que alcançaram em matéria ambiental. De origem italiana, este doutor em geografia, especialista em ciências do solo radicado em Nova York, por meio de uma abordagem comparativa e multiescalar, Engel-Di Mauro revisa as diversas experiências ambientais do socialismo de Estado, tanto na URSS, como em China e Cuba, sua crítica é criteriosa sobre o que funcionou e o que não funcionou em questões ambientais dentro desses e de outros países rotulados como socialistas.
[ca] La intervenció mural de l'entorn urbà a Xile presenta una àmplia tradició històrica. En l'àmbit comunitari constitueix una eina de mediació per a la transformació material i l'apropiació simbòlica d'espais públics que promou la recuperació d'àrees degradades i l'apoderament de les comunitats. L'article presenta una iniciativa de rehabilitació d'un espai públic a la comuna de Huechuraba mitjançant una intervenció mural de l'entorn i té com a principals objectius donar compte de la metodologia de treball utilitzada i els principals elements gràfics que donen forma a l'mural, articulant en una experiència transformadora art, memòria i territori. &nbsp;La metodologia es va recolzar en un enfocament participatiu que integra processos de diàleg entre actors del territori, la reconstrucció de la seva història recent, el co-disseny d'una proposta gràfic-pictòrica i la coproducció d'un mural comunitari. La iniciativa va contribuir a generar instàncies de trobada, diàleg i reflexió entre diversos actors, transformant la cara d'un sector estratègic de casc històric de la comuna i promovent l'empoderament de les comunitats, el patrimoni cultural i la identitat de barri.

[pt] A intervenção mural do meio urbano no Chile tem uma longa tradição histórica. Ao nível da comunidade, constitui um instrumento de mediação para a transformação material e apropriação simbólica dos espaços públicos que promove a recuperação de áreas degradadas e o empoderamento das comunidades. O artigo apresenta uma iniciativa de reabilitação de um espaço público da comuna de Huechuraba através de uma intervenção mural no meio ambiente e tem como principais objetivos dar conta da metodologia de trabalho utilizada e dos principais elementos gráficos que configuram o mural, articulando-se numa experiência arte transformadora, memória e território. &nbsp;A metodologia apoiou-se numa abordagem participativa que integra processos de diálogo entre os actores do território, a reconstrução da sua história recente, o co-design de uma proposta gráfico-pictórica e a co-produção de um mural comunitário. A iniciativa contribuiu para gerar instâncias de encontro, diálogo e reflexão entre diversos atores, transformando a cara de um setor estratégico do centro histórico da comuna e promovendo o empoderamento das comunidades, do património cultural e da identidade do bairro.
[ca] Aquest article té com a objectiu analitzar el discurs d'odi i la dinàmica algorítmica de les xarxes socials a la llum de l'anàlisi de Foucault sobre el poder disciplinari. Per a això s'utilitzen en particular les obres de Foucault de la primera meitat dels anys 1970. Les idees de Foucault, malgrat ser anteriors a la massificació de l'accés a Internet, són capaces d'aportar llum sobre l'era digital, on les xarxes socials s'utilitzen com una forma de control. S'abordarà inicialment l'anàlisi del poder que fa Foucault. Posteriorment, es presentaran consideracions sobre el paper d'internet en l'escenari polític actual i com les cookies es relacionen amb aquest fenomen. Per últim, s'examinarà la difusió del discurs d'odi en les xarxes socials i la seva influència en l'entorn polític a través de la clau analítica del poder disciplinari.

[pt] Este artigo tem como objetivo analisar os discursos de ódio e a dinâmica algorítmica das redes sociais à luz da analítica do poder disciplinar de Foucault. Para tanto, utiliza-se, especialmente, as obras foucaultianas da primeira metade da década de 70. As ideias de Foucault, apesar de serem anteriores à massificação do acesso à internet, são capazes de jogar luz à era digital, onde as redes sociais são utilizadas como forma de controle. Com isso, será apresentada, inicialmente, a analítica foucaultiana de poder; após, serão apresentadas considerações sobre o papel da internet no cenário político atual e como os cookies estão relacionados a esse fenômeno; ainda, será examinada a disseminação dos discursos de ódio nas redes sociais e sua influência no meio político através da chave analítica do poder disciplinar.
[ca] L'actual article exposa una visió general de la Presa de Decisions Compartides (PDC), cada vegada més considerada com la millor manera d'involucrar els pacients en el procés de decisió sobre la seva cura sanitària. No obstant això, malgrat el reconeixement internacional ampli, la PDC encara no està àmpliament implementada en la pràctica clínica brasilera, essent el consentiment informat el model de presa de decisions més comunament adoptat pels professionals de la salut. Així, aquest treball, després de clarificar les definicions al voltant de la PDC, presenta instruments per a la seva aplicació i les raons per les quals aquesta nova forma de prendre decisions ha de ser preferible al consentiment informat.

[pt] O presente artigo expõe um panorama geral da Tomada de Decisão Compartilhada (TDC), considerada cada vez mais como a melhor forma para envolver os pacientes no processo de decisão sobre seus cuidados em saúde. Contudo, a despeito do amplo reconhecimento internacional, a TDC ainda não se encontra amplamente implementada na prática clínica brasileira, sendo o consentimento informado o modelo de tomada de decisão mais comumente adotado pelos profissionais de saúde. Assim, este trabalho, após esclarecer as definições em torno da TDC, apresenta instrumentos para sua aplicação e as razões pelas quais essa nova forma de tomar decisões deve ser preferível ao consentimento informado.