[ca] L'espanyol com a llengua natural posseeix unes regles de sil·labificació que s'ajusten a uns universals fonològics compartits per totes les llengües del món (cf. Anderson, Ewen, [1987] 2010 ; van der Hulst, 2020); aquestes regles són uns codis de configuració fonètica de la parla de cada llengua, tant en producció com en percepció (Liberman, Mattingly, 1985). Per això, hem volgut investigar els processos de reestructuració sil·làbica que presenta l'espanyol, observant-ne els elements en els límits de la parla contínua i analitzar quan són funcionals en la ressil·labificació, principalment l'assimilació i l'elisió. Per això, hem adoptat el mètode de contrast entre els nivells fonètic i fonològic amb l'anàlisi acústica aplicada a 17.991 mostres d'unitats sil·làbiques en un contínuum sonor natural, val a dir, dins els límits reals de la parla natural (cf. Cutugno, Origlia, Schettino, 2018). Tot i que no es presentaran els resultats estadístics de tota la mostra, sí es donaran a conèixer 3 casos que contenen reestructuracions sil·làbiques amb contracció, que es consideren qualitativament representatives dins la mostra, atès que aquest fenomen apareix de manera recurrent i constant. Abans es presentarà un marc teòric que explica com existeixen unes regles universals de reestructuració sil·làbica en les llengües naturals, dintre de les seves possibilitats fonològiques, mitjançant processos naturals d'adaptació fonètico-fonològica a l'hora d'emetre de manera efectiva en una situació i un context específics i que aquests processos els reconeixen els oients per a entendre un flux sonor amb significat discursiu complet.

[es] El español como lengua natural posee unas reglas de silabificación que se ajustan a unos universales fonológicos compartidos por todas las lenguas del mundo (Cf. Anderson, Ewen, [1987] 2010; van der Hulst, 2020), siendo estas reglas unos códigos de configuración fonética del habla de cada lengua, tanto desde su producción como desde su percepción (Liberman, Matingly, 1985). Por esto, se ha querido investigar los procesos de reestructuración silábica que presenta el español, observar sus elementos en los límites del habla continua y analizar cuándo estos son funcionales a la resilabificación, principalmente, la asimilación y la elisión. Para esto, se ha trabajado con el método de contraste entre los niveles fonético y fonológico mediante el desarrollo de un análisis acústico aplicado a 17.991 muestras de unidades silábicas en un continuo sonoro natural, vale decir, dentro de los límites reales del habla natural (cf. Cutugno, Origlia, Schettino, 2018). Aunque aquí no se presentarán los resultados estadísticos de toda la muestra, se darán a conocer 3 casos que contienen reestructuraciones silábicas con contracción, las que se consideran cualitativamente representativas dentro de la muestra, pues este comportamiento aparece de manera recurrente y constante. Antes se pasará revista a un marco teórico que explica cómo existen unas reglas universales de reestructuración silábica en las lenguas naturales, dentro de sus posibilidades fonológicas, por medio de procesos naturales de adaptación fonético-fonológica a la hora de emitir habla de manera efectiva en una situación y contexto específicos y que, a su vez, estos procesos son reconocibles por los oyentes al momento de comprender un todo sonoro con significado discursivo completo.