[ca] Diferents autors destaquen la importància d'una pràctica assistencial sense prejudicis al atendre a pares amb trastorn mental i a les seves famílies. L'objectiu de la recerca és conèixer les perspectives i les pràctiques de les infermeres de salut mental en la seva atenció i cura, centrant-nos en les infermeres de dispositius d'atenció especialitzada a la salut mental d'adults de Catalunya (hospitalaris i comunitaris). L'enfocament metodològic és qualitatiu i de tipus fenomenològic. Les tècniques de recollida de dades foren: l'entrevista en profunditat semi-estructurada, el diari de camp i un qüestionari. Es va seguir el model de Colaizzi per a l'anàlisi de dades. A més, d'aplicar la definició de cuidar de Tronto per analitzar les seves experiències. Els estereotips socials respecte a les persones amb trastorn mental es poden traslladar al seu "rol de pares" produint patiment. "L'acompanyament" emergeix com a element clau per definir les pràctiques de cuidar de les infermeres: conèixer i registrar la "història de la persona", informar i realitzar psicoeducació a la persona i a les famílies, empoderar el rol de pare, i treballar la culpa i altres emocions. La confiança s'identifica no només com a element clau de la relació terapèutica, sinó necessària per poder parlar sobre la paternitat, valorar les necessitats relacionades i poder intervenir. Durant els ingressos hospitalaris, es considera d'importància fomentar el contacte entre pares-fills-família, es suggereixen canvis pel que fa als espais destinats a tal fi. Tot i que diferents professionals van valorar de forma positiva poder disposar de protocols d'intervenció per unificar criteris en l'atenció, es va considerar que poden conduir a formes d'actuació rígides. La formació dels professionals i unes guies d'actuació que contemplin la individualitat de cada cas, es destaquen com a elements clau a treballar a futur, aportant recomanacions al respecte.

[es] Diferentes autores destacan la importancia de una práctica asistencial sin prejuicios al atender a padres con trastorno mental y a sus familias. El objetivo de la investigación es conocer las perspectivas y las prácticas de las enfermeras de salud mental en su atención y cuidado, centrándonos en las enfermeras de dispositivos de atención especializada a la salud mental de adultos de Cataluña (hospitalarios y comunitarios). El enfoque metodológico es cualitativo y de tipo fenomenológico. Las técnicas de recogida de datos fueron: la entrevista en profundidad semi-estructurada, el diario de campo y un cuestionario. Se siguió el modelo de Colaizzi para el análisis. Además, de aplicar la definición de cuidado de Tronto para analizar sus experiencias. Los estereotipos sociales respecto a las personas con trastorno mental se pueden trasladar a su "rol de padres" produciendo sufrimiento. "El acompañamiento" emerge como el elemento para definir las prácticas de cuidado de las enfermeras: conocer y registrar la "historia de la persona", informar y realizar psicoeducació a la persona y a las familias, empoderar el rol de padre, y trabajar la culpa y otras emociones. La confianza se identifica no solo como elemento clave de la relación terapéutica, sino necesaria para poder hablar sobre la paternidad, valorar las necesidades relacionadas y poder intervenir. Durante los ingresos hospitalarios, se considera de importancia fomentar el contacto entre padres-hijos-familia, se sugieren cambios en cuanto a los espacios destinados a tal fin. A pesar de que diferentes profesionales valoraron de forma positiva disponer de protocolos de intervención para unificar criterios en la atención, se consideró que pueden conducir a formas de actuación rígidas. La formación de los profesionales y unas guías de actuación que contemplen la individualidad de cada caso, se destacan como elementos clave a trabajar en un futuro, aportando recomendaciones al respecto.