[ca] La recerca en tecnologies fotovoltaiques s'ha basat majoritàriament en la teoria de la unió PN però, gràcies a la interpretació mitjançant potencials electroquímics més que camps elèctrics, la visió d'una cèl·lula solar com a un absorbidor més dos filtres ha guanyat pes en els últims anys. Per aquest motiu, la investigació en nous contactes selectius és, actualment, de gran rellevància. Sobretot per aquells que no incorporen processos a altes temperatures, ni materials crítics o tòxics. En el treball que es presenta a continuació s'ha pogut constatar els beneficis d'utilitzar una unió "Metall-Dipol-Semiconductor" amb Polietilenimina (PEI) com a contacte selectiu d'electrons. Per tal de caracteritzar la qualitat del contacte s'han realitzat diferents mesures elèctriques i òptiques, amb els resultats de les quals s'ha elaborat un model teòric explicant el comportament darrera el contacte de PEI. A més, s'han fabricat diferents cèl·lules solars a partir de diversos absorbidors, trobant un contacte lliure de materials crítics i de processos altament costosos amb el qual s'han obtingut resultats força prometedors. Actualment, les cèl·lules fotovoltaiques basades en silici cristal·lí (c-Si) dominen àmpliament el mercat gràcies a les seves eficiències comercials superiors al 15%. Però, degut a que la majoria d'aquests dispositius utilitzen interfícies dopades i contactes metàl·lics directament dipositats, el cost energètic vinculat a la seva fabricació és molt elevat. Dipositant fàcilment una fina capa de PEI entre el semiconductor i el metall mitjançant la tècnica de "spin-coating", som capaços de fabricar un contacte de gran eficiència sense necessitat de dopar per difusió tèrmica la interfície de l'absorbidor. A més, al estudiar aquest contacte orgànic sobre diferents absorbidors de capa fina, on l'ús de materials crítics i tòxics és un dels seus màxims inconvenients, hem pogut presentar un contacte amb unes prestacions molt similars a les del contacte d'electrons clàssic de CdS, però sense involucrar aquest.

[es] La investigación en tecnologías fotovoltaicas se ha basado mayoritariamente en la teoría de la unión PN pero, gracias a la interpretación mediante potenciales electroquímicos más que campos eléctricos, la visión de una célula solar como un absorbedor más dos filtros ha ganado peso en los últimos años. Por este motivo, la investigación en nuevos contactos selectivos es, actualmente, de gran relevancia. Sobre todo para aquellos que no incorporan procesos a altas temperaturas, ni materiales críticos o tóxicos. En el trabajo que se presenta a continuación se ha podido constatar los beneficios de utilizar una unión "Metal-Dipolo-Semiconductor" con Polietilenimina (PEI) como contacto selectivo de electrones. Con el fin de caracterizar la calidad del contacto se han realizado diferentes medidas eléctricas y ópticas, con los resultados de las cuales se ha elaborado un modelo teórico que explica el comportamiento detrás del contacto de PEI. Además, se han fabricado diferentes células solares a partir de varios absorbedores, encontrando un contacto libre de materiales críticos y de procesos altamente costosos con el que se han obtenido resultados bastante prometedores. Actualmente, las células fotovoltaicas basadas en silicio cristalino (c-Si) dominan ampliamente el mercado gracias a sus eficiencias comerciales superiores al 15%. Pero, debido a que la mayoría de estos dispositivos utilizan interficies dopadas y contactos metálicos directamente depositados, el coste energético vinculado a su fabricación es muy elevado. Depositando fácilmente una fina capa de PEI entre el semiconductor y el metal mediante la técnica de "spin-coating", somos capaces de fabricar un contacto de gran eficiencia sin necesidad de dopar por difusión térmica la interfície del absorbedor. Además, al estudiar este contacto orgánico sobre diferentes absorbedores de capa fina, donde el uso de materiales críticos y tóxicos es uno de sus máximos inconvenientes, hemos podido presentar un contacto con unas prestaciones muy similares a las del contacto de electrones clásico de CdS, pero sin involucrar a este.