[ca] S'argumenta que, en barris periurbans de producció estatal, les propietats espacials de l'entorn construït i la forma física de l'edificat no són suficients per comprendre la complexitat de la concentració de delictes i la formació de barris segurs. Quan es tracta de barris de producció estatal localitzats en àrees desproveïdes de serveis i equipaments, l'escala d'anàlisi de l'espai i la formació de centralitat té una importància vital. En termes de seguretat, la investigació sobre el traçat de la trama urbana i espais públics en àrees residencials són esporàdics i no concloents (Hillier &amp; Sahbaz, 2008). En aquest mateix àmbit s'ha prioritzat la idea d'apropiació defensiva de l'espai, per sobre de la necessitat de construir barris segurs (Greene i Mora, 2018), donant més atenció al rol de l'espai públic i privat, en termes de seguretat i ocurrència de delictes . Davant d'aquesta necessitat, aquesta investigació té com a objectiu identificar i comprendre les propietats espacials de l'entorn construït que intervenen en la formació de barris segurs, problematitzant l'ocurrència de delictes a l'espai públic i privat, així donar llums sobre el potencial de l'entorn construït per afavorir -o no- la formació de barris segurs. La investigació aborda dos barris localitzats al periurbà de la comuna de Sant Pere de la Pau, regió del Bío-Bío, Xile: Boca Sud Nou i Sant Pere de la Costa, sectors contigus però originats per l'Estat en períodes històrics diferents.L'estudi utilitza una metodologia quantitativa, per una banda, per a l'anàlisi espacial, s'implementa l'enfocament de Sintaxi Espacial desenvolupat per Hillier i Hanson (1984). La sintaxi espacial es basa en la teoria de grafs de la matemàtica discreta per al càlcul de les relacions espacials configuratives entre els carrers de la ciutat (Yamu, 2021). Aquest enfocament es complementa amb la metodologia de Solá Morales (1997) a partir dels preceptes d'urbanització, parcel·lació i edificació. Així, l'espai s'observa com un aspecte intrínsec de les activitats que fan les persones, referint-se no només a les qualitats dels espais individuals, sinó també a les interrelacions entre els espais que componen la disposició espacial i la manera com les persones utilitzen i es mouen per les ciutats. D'altra banda, es realitza una anàlisi socio-espacial quantitativa de la concentració de delictes a l'espai, les dades són extretes del Sistema Estadístic Delictual (SIED) en la seva versió de dades territorials per a l'any 2019. A l'anàlisi es van considerar delictes de més connotació social (DMCS), referits a aquells "delictes de caràcter violent i que afecten la propietat, la vida i béns de les persones, generant amb això un impacte públic" (AMUCH, 2018). Les dades de delictes van ser complementades amb variables espacials del cas d'estudi. Els resultats mostren que l'enfocament de Sintaxi Espacial. juntament amb l'enfocament morfològic de Solá Morales, permeten identificar les propietats espacials que són decisives a l'hora de millorar entorns urbans a nivell barrial i comunal en termes de barris segurs, aprofundint els modes d'urbanització dels Estats Neoliberals que influeixen en la percepció de la seguretat.

[es] Se argumenta que, en barrios periurbanos de producción Estatal, las propiedades espaciales del entorno construido y la forma física de lo edificado, no son suficientes para comprender la complejidad de la concentración de delitos y la formación de barrios seguros. Cuando se trata de barrios de producción estatal localizados en áreas desprovistas de servicios y equipamientos, la escala de análisis del espacio y la formación de centralidad cobra vital importancia. En términos de seguridad, la investigación sobre el trazado de la trama urbana y espacios públicos en áreas residenciales son esporádicos e inconcluyentes (Hillier &amp; Sahbaz, 2008). En este mismo ámbito se ha priorizado la idea de apropiación defensiva del espacio, por sobre la necesidad de construir barrios seguros (Greene y Mora, 2018), dando menor atención al rol del espacio público y privado, en términos de seguridad y ocurrencia de delitos. Ante esta necesidad, esta investigación tiene como objetivo identificar y comprender las propiedades espaciales del entorno construido que intervienen en la formación de barrios seguros, problematizando la ocurrencia de delitos en el espacio público y privado, de esta forma dar luces sobre el potencial del entorno construido para favorecer -o no- la formación de barrios seguros. La investigación aborda dos barrios localizados en el periurbano de la comuna de San Pedro de la Paz, región del Bío-Bío, Chile: Boca Sur Nuevo y San Pedro de la Costa, sectores contiguos pero originados por el Estado en períodos históricos diferentes. El estudio utiliza una metodología cuantitativa, por un lado, para el análisis espacial, se implementa el enfoque de Sintaxis Espacial desarrollado por Hillier y Hanson (1984). La sintaxis espacial se basa en la teoría de grafos de la matemática discreta para el cálculo de las relaciones espaciales configurativas entre las calles de la ciudad (Yamu, 2021). Este enfoque se complementa con la metodología de Solá Morales (1997) a partir de los preceptos de urbanización, parcelación y edificación. Así, el espacio se observa como un aspecto intrínseco de las actividades que realizan las personas, refiriéndose no solo a las cualidades de los espacios individuales, sino también a las interrelaciones entre los espacios que componen la disposición espacial y el modo en que las personas utilizan y se mueven por las ciudades. Por otro lado, se realiza un análisis socioespacial cuantitativo de la concentración de delitos en el espacio, los datos son extraídos del Sistema Estadístico Delictual (SIED) en su versión de datos territoriales para el año 2019. En el análisis se consideraron delitos de mayor connotación social (DMCS), referidos a aquellos "delitos de carácter violento y que afectan la propiedad, la vida y bienes de las personas, generando con ello un impacto público" (AMUCH, 2018). Los datos delictuales fueron complementados con variables espaciales del caso de estudio. Los resultados muestran que el enfoque de Sintaxis Espacial. junto al enfoque morfológico de Solá Morales, permiten identificar las propiedades espaciales que son decisivas a la hora de mejorar entornos urbanos a nivel barrial y a nivel comunal en términos de barrios seguros, profundizando los modos de urbanización de los Estados Neoliberales que influyen en la percepción de la seguridad.