[ca] La tesi analitza els mecanismes de coordinació de les polítiques bilaterals de cooperació pel desenvolupament com instruments per aconseguir augmentar l'eficàcia de la ajuda en relació als objectius concertats per la Comunitat Internacional i explora com incrementar l'impacte de l'acció de la UE al si de la comunitat de donants. L'estudi cataloga les modalitats de coordinació entre donants en tres nivells: l'administració interna de cada país, les relacions bilaterals amb els receptors i la coordinació multilateral entre donants o de aquests amb els països receptors. Cada un d'aquests àmbits incorpora tres nivells interdependents: el polític, l'organizatiu i l'operatiu, tractant d'identificar els principals obstacles per a la coordinació en cada un d'ells. Entre aquests destaquen: - La influencia d'interessos polítics i econòmics aliens als objectius de desenvolupament es el més gran obstacle per perfeccionar la coordinació de donants. - L'aplicació de l'ajuda programa i la condicionalitat política i econòmica exacerba la necessitat d'un acord general sobre objectius i la concertació entre donants i receptors. - Els interessos dels donants dominen com més gran es la dependència de l'ajuda exterior pel país receptor i impedeix qualsevol intent de gestió global. - La heterogeneïtat de les polítiques i els procediments de gestió dels donants imposen una carrega burocràtica feixuga e impedeixen una administració eficaç de l'ajuda. - Existeixen fòrums de coordinació en diversos organismes (PNUD, OCDE, Banc Mundial, BID) amb una naturalesa diversa que determina postulats divergents. - Entre l'ONU i les institucions financeres hi ha una rivalitat subjacent sobre el lideratge en la conducció de les estratègies de desenvolupament La UE reuneix un conjunt de donants que representa més del 50 per cent de la Ajuda Oficial al Desenvolupament total, però no exerceix un paper determinant per la manca d'una posició comuna. En relació a Amèrica Llatina Espanya podria exercir un paper dinamitzador per augmentar la implicació europea, però serà necessari continuar amb les reformes que acaben de començar: - La aplicació del principi de coherència del Tractat de la Unió Europea situa la cooperació entre les relacions polítiques i econòmiques i incrementa la necessitat de concertació entre la CE i els Estats membres. - La CE y Espanya estan elaborant una primera programació estratègica global, que fa possible un model de complementarietat basat en els avantatges comparatius però no existeixen instruments per garantir la seva aplicació. - La falta d'un model de gestió uniforme pels diferents instruments dificulta la aplicació de les recomanacions del Consell sobre coordinació operativa. - Els programes pateixen una deficient identificació i gestió, manca d'estudis de viabilitat, amés d'escassa avaluació i documentació pública. - Es precisa més col·laboració en l'elaboració dels documents d'estratègia nacionals o sectorials i la valoració de les diverses iniciatives de coordinació existents. - La participació de la UE i España a les institucions internacionals hauria de ser més solida, afavorir els organismes regionals i reforçar el paper harmonitzador de la Organització de les Nacions Unides.

[en] The thesis analyses the coordination mechanisms of the bilateral development cooperation policies as instruments to achieve greater efficacy in aid given for targets set in the International Community and to explore ways of increasing the impact of action taken by the EU in the framework of donor community. The study catalogues the coordination modes between donors on three levels: the donor country's internal administration, bilateral relations with development countries and the multilateral coordination donors or them with recipient countries. Each sphere in turn includes three levels interdependent of each other: the political, the organisational and operational, the aim being to identify the main hindrances toward coordination in each one of them. Among the main obstacles identified, the following are worthy of mention: - The influence of political and economic interest falling outside the realm of the development objectives is the greatest obstacle to perfecting the coordination of donors. - The aplication of aid programs and the political and economic conditionality exacerbate the need for a global agreement on objectives between donor and recipient countries. - The interest of the donors dominate in those cases where the recipient country is dependent on external aid, this impeding any attempt at global management. - The heterogeneity of the politics and management processes of the donors impose a huge bureaucratic overhead and impede the efficient administration of the aid. - There are coordination forums in several diverse international institutions (UNDP, OECD, World Bank IDB) the different nature of which determines divergent postulates. - There is an underlying rivalry between the UN and financial institutions concerning the leadership in guiding and shaping development strategies. The EU as a group of donnors, represents more than 50 percent of the total Official Development Aid, but does not, however, exercise a determinant role owing to the lack of a common position. In Latin America, Spain could exercise a dynamising role leading to greater european involvement, but will need to go ahead with some reforms: - The application of the principle of policy coherence of European Union Treaty situates cooperation between political and economic dealings and increases the need for agreement between the European Community and its members States. - The EC and Spain are currently drawing up a global strategic program and this will make possible a complementary model based on comparative advantages. However there are not instruments presently in place to guarantee its application. - Both parties are lacking a uniform management model for the different instruments, thereby hindering the application of the European Council's recommendations on operational coordination. - The programmes suffer from deficient identification and flawed management, lack of feasibility studies, scant evaluation and a shortfall of public documentation. - Greater collaboration is needed on the documents of national or sectorial strategies and the evaluation of the diverse initiatives of coordination currently existing. - The participation of EU and Spain in international forums must be more solid, favouring the regional bodies and strengthening the harmonising role of the United Nations.