BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] L'Aprenentatge Servei (ApS) s'ha convertit en una valuosa alternativa per a promoure una formació universitària vinculada a valors de participació activa i responsabilitat social, però resulta essencial que la seva aportació no deixi de banda les entitats. Els efectes, beneficis i impacte que tenen els projectes no sempre es tenen en compte al mateix nivell que el de l'alumnat que desenvolupa el servei en aquestes. Aquesta deficiència es constata a l'estudi desenvolupat en el marc del projecte de recerca I+D+i "Aprenentatge-Servei Universitari en Activitat Física i Esport. Oportunitat per a la Inclusió Social (activat@s)" (PID2019-105916RB-I00 EDU), en el que s'intenta donar resposta a aquesta inquietud, tractant d'escoltar les entitats per conèixer de primera mà el seu punt de vista i aconseguir que tinguin una major presència als projectes. En aquest article, després de mostrar la importància d'enfortir la relació activa amb les entitats per aconseguir una transformació social coherent en la que tots els agents puguin implicar-se al mateix nivell en l'ApS de l'àmbit universitari, s'explica el procés que porta a dissenyar un instrument de recerca que permeti indagar en com veuen les entitats els projectes d'ApS universitaris.

[es] El Aprendizaje Servicio (ApS) se ha convertido en una valiosa alternativa para promover una formación universitaria vinculada a valores de participación activa y responsabilidad social, pero resulta esencial que su aportación no deje de lado a las entidades. Los efectos, beneficios e impacto que tienen los proyectos no siempre se tienen en cuenta al mismo nivel que el del alumnado que desarrolla los servicios en ellas. Esta carencia se constata en el estudio desarrollado desde el proyecto de investigación I+D+i "AprendizajeServicio Universitario en Actividad Física y Deporte. Oportunidad para la Inclusión Social (activat@s)" (PID2019-105916RB-I00 EDU), en el que se intentará dar respuesta a dicha inquietud, tratando de escuchar a las entidades para conocer de primera mano su punto de vista y conseguir que tengan una mayor presencia en los proyectos. En el presente artículo, tras mostrar la importancia de fortalecer la relación activa con las entidades para lograr una transformación social coherente en la que todos los agentes puedan implicarse al mismo nivel en el ApS del ámbito universitario, se explica el proceso que lleva a diseñar un instrumento de investigación que permita indagar en cómo ven las entidades los proyectos ApS universitarios.
[ca] En el món actual de transformació i diversitat, els conceptes d'inclusió i cultura inclusiva adquireixen una importància especial. Neix del fet que una cultura inclusiva assegura no només la igualtat d'oportunitats sinó que també permet que cada persona se senti plenament integrada i respectada en la societat. Al mateix temps, la naturalesa transformadora de la pandèmia requereix una comprensió i anàlisi més profunda de les dinàmiques culturals que afecten les formes canviants d'educació. Les qüestions concretes destaquen el problema de definir el conjunt de factors que influeixen en l'estudi de la cultura inclusiva en el món real i virtual. Per tant, aquest article pretenia examinar el concepte de cultura inclusiva en el context de la comunicació educativa tant en entorns reals com virtuals. Determina la importància de la inclusió i la cultura inclusiva en la realitat sociocultural existent, transformadora, alhora que aclareix el contingut de la cultura de la inclusió i demostra la lògica de la seva assimilació en el "mecanisme" de transició dels estereotips i la consciència d'estereotips a l'afirmació del valor de (qualsevol) humà. Es van analitzar i identificar els mecanismes que ens impedeixen realitzar estereotips i ampliar la nostra comprensió i acceptació dels altres, independentment de les seves diferències. La investigació també assenyala la importància de popularitzar la cultura tant en la comunicació habitual com educativa i suggereix estratègies per millorar les actituds cap a la cultura inclusiva.

[es] En el mundo actual de transformación y diversidad, los conceptos de inclusión y cultura inclusiva adquieren especial importancia. Surge del hecho de que una cultura inclusiva garantiza no sólo la igualdad de oportunidades, sino que también permite que cada persona se sienta plenamente integrada y respetada en la sociedad. Al mismo tiempo, la naturaleza transformadora de la pandemia requiere una comprensión y un análisis más profundos de las dinámicas culturales que afectan las formas cambiantes de educación. Las cuestiones específicas resaltan el problema de definir el conjunto de factores que influyen en el estudio de la cultura inclusiva en el mundo real y virtual. Por lo tanto, este artículo tuvo como objetivo examinar el concepto de cultura inclusiva en el contexto de la comunicación educativa tanto en entornos reales como virtuales. Determina la importancia de la inclusión y la cultura inclusiva en la realidad sociocultural existente – transformadora – al tiempo que aclara el contenido de la cultura de la inclusión y demuestra la lógica de su asimilación en el "mecanismo" de la transición de los estereotipos y la conciencia de los estereotipos a la afirmación del valor de (cualquier) ser humano. Se analizaron e identificaron los mecanismos que nos impiden darnos cuenta de los estereotipos y ampliar nuestra comprensión y aceptación de los demás, independientemente de sus diferencias. La investigación también señala la importancia de popularizar la cultura en la comunicación tanto habitual como educativa y sugiere estrategias para mejorar las actitudes hacia la cultura inclusiva.
[ca] En l'imaginari literari de Martha Luisa Hernández Cadenas (La Habana, 1991) apareixen insectes per diferents llocs. A Días de hormigas, el rastre de les formigues indica una direcció de vida i llibertat enmig del paisatge de devastació, paisatge que torna també a Extintos. Aquí no vuelan mariposas (2018), mentre que a La puta y el hurón (2020) els mosquits formulen una resistència a l'ordre violent i patriarcal. En aquest article estudiaré el paper d'aquests en l'obra d'aquesta jove escriptora i performer cubana. Argumento que, malgrat els escenaris d'esllavissaments i ruïnes, l'escriptora construeix també una idea de futur i de comunitat. Amb l'ajuda de Rosi Braidotti, proposo que l'esdevenir insecte i l'esdevenir dona es creuen en allò abjecte, allò liminar i un ser fora del temps que permet articular aquesta resiliència. Mitjançant aliances entre els "infra-éssers", en el tornar-se molècula i fer-se imperceptible, sostinc que l'esdevenir insecte funciona com una manera de resistir i dissentir.&nbsp;

[es] En el imaginario literario de Martha Luisa Hernández Cadenas (La Habana, 1991) aparecen insectos por varios lugares. En Días de hormigas el rastro de las hormigas indica una dirección de vida y libertad en medio de un paisaje de devastación, paisaje que vuelve también en Extintos. Aquí no vuelan mariposas (2018), mientras que en La puta y el hurón (2020) los mosquitos formulan una resistencia al orden violento y patriarcal. En este artículo estudiaré el papel de los insectos en la obra de esta joven escritora y performer cubana. Argumento que, a pesar de los escenarios de derrumbes y ruinas, construye también una idea de futuro y de comunidad. Con la ayuda de Rosi Braidotti, propongo que en el devenir insecto y en el devenir mujer se entrelazan lo abyecto, lo liminal y un estar fuera del tiempo que permite articular formas de resiliencia. Mediante las alianzas entre los "infraseres", en el volverse molécula y en el hacerse imperceptible, sostengo que el devenir insecto funciona como un modo de resistir y disentir.
[ca] La incorporació de la tutoria a les institucions d'educació superior és un tema que ha adquirit gran rellevància però, també ha implicat una redefinició del paper que té el docent i la seva interacció amb l'estudiant. La finalitat d'aquesta investigació va ser indagar la manera en com els docents-tutors construeixen i operen les concepcions sobre la tutoria, així com els condicionants que es presenten en el dispositiu de formació. La recerca que es va realitzar va ser de tall qualitatiu i el disseny va correspondre a un estudi en cas, per al qual es va utilitzar una universitat pública estatal de la regió centre-sud del país. Es conclou que la tutoria en l'educació superior, restringida a l'orientació i seguiment escolar, és molt limitada ja que, la societat del coneixement demana una nova concepció de tutoria que sigui un espai per a l'adquisició de coneixement i desenvolupament de competències per a l'autoformació.

[es] La incorporación de la tutoría a las instituciones de educación superior es un tema que ha adquirido gran relevancia, pero también ha implicado una redefinición del papel que tiene el docente y de su interacción con el estudiante. La finalidad de esta investigación fue indagar de qué modo los docentes-tutores construyen y operan las concepciones sobre la tutoría, así como los condicionantes que se presentan en el dispositivo de formación. La investigación que se realizó fue de corte cualitativo y el diseño correspondió a un estudio en caso, para el cual se utilizó una universidad pública estatal de la región centro-sur del país. Se concluye que la tutoría en la educación superior, restringida a la orientación y seguimiento escolar, es muy limitada, ya que la sociedad del conocimiento demanda una nueva concepción de la tutoría para que sea un espacio para la adquisición de conocimiento y desarrollo de competencias para la autoformación.
[ca] La sociodicea, la versió mundana de la teodicea, és l'explicació i la justificació socials del mal. Com a element integrant de tota ideologia, la sociodicea identifica culpables o atribueix causes a mals i danys socialment causats, alhora que legitima un determinat ordre social. En aquest assaig s'aprofundeix en aquest concepte i la seva dimensió moral, i s'examinen nombrosos exemples de sociodicea, des de la marxista i la parsoniana fins a aquelles relacionades amb el terrorisme, el catolicisme, el neoliberalisme, els totalitarismes, les xarxes socials i els moviments anticapitalistes, entre d'altres. Per l'autor, la tradició filosòfica i sociològica que es va forjar en l'estudi de la ideologia i la cartografia del mal s'hauria d'enriquir amb una consideració rigorosa i sistemàtica del que significa la sociodicea per a la cultura humana.

[es] La sociodicea, la versión mundana de la teodicea, es la explicación y la justificación sociales del mal. Como elemento integrante de toda ideología, la sociodicea identifica culpables o atribuye causas a males y daños socialmente causados, a la vez que legitima un determinado orden social. En este ensayo se profundiza en este concepto y su dimensión moral, y se examinan numerosos ejemplos de sociodicea, desde la marxista y la parsoniana hasta aquellas relacionadas con el terrorismo, el catolicismo, el neoliberalismo, los totalitarismos, las redes sociales y los movimientos anticapitalistas, entre otras. Para el autor, la tradición filosófica y sociológica que se forjó en el estudio de la ideología y la cartografía del mal se debería enriquecer con una consideración rigurosa y sistemática de lo que significa la sociodicea para la cultura humana.
[ca] A Xile els processos de memòria històrica han estat relacionats a les pràctiques d'art públic i de fer ciutat des dels seus orígens fins al dia d'avui, distingint tres grans formes, lligades cadascuna directament als processos històrics, polítics i socials que va viure el país . Així en un començament podem apreciar l'estatuària Commemorativa, amb la qual es construeixen els ideals morals i històrics d'aquesta nova república en pro dels seus pròcers immortalitzats en bronze a idealitzacions republicanes que generen primàries memòries històriques d'orientacions europeistes, política i estèticament parlant. En segon lloc i gairebé un segle després, podem reconèixer la clara i forta influència que va tenir el muralisme mexicà, com a nova forma d'art públic on la mirada encara pedagògica es va posar al continent i el seu poble, transmetent una memòria de tall popular amb difusió d'ideals latinoamericanistes i locals. Per finalitzar, amb una tercera forma de memòria històrica lligada ja directament al concepte de "reparació simbòlica" propi dels governs democràtics existents després de la dictadura militar, els quals utilitzen l'espai públic com un dels suports per al desenvolupament de la post memòria. Portada a terme mitjançant el desenvolupament del monument memorial en l'entramat urbà, per mitjà d'estos projectes dotar la comunitat de fites físics i palpables que simbolitzin aquesta nova societat democràtica, igualitària i basada en el respecte als drets humans.

[es] En Chile los procesos de memoria histórica han estado relacionados a las prácticas de arte público y de hacer ciudad desde sus orígenes hasta el día de hoy, distinguiéndose tres grandes formas, ligadas cada una directamente a los procesos históricos, políticos y sociales que vivió el país. Así en un comienzo podemos apreciar la estatuaria Conmemorativa, con la cual se construyen los ideales morales e históricos de esta nueva república en pro de sus próceres inmortalizados en bronce a. idealizaciones republicanas que generan primarias memorias históricas de orientaciones europeístas, política y estéticamente hablando. En segundo lugar y casi un siglo después, podemos reconocer la clara y fuerte influencia que tuvo el muralismo mexicano, como nueva forma de arte público donde la mirada aún pedagógica se puso en el continente y su pueblo, transmitiendo una memoria de corte popular con difusión de ideales latinoamericanistas y locales. Para finalizar, con una tercera forma de memoria histórica ligada ya directamente al concepto de "reparación simbólica" propio de los gobiernos democráticos existentes tras la dictadura militar, los cuales utilizan el espacio público como uno de los soportes para el desarrollo de la post memoria. Llevada a cabo mediante el desarrollo del monumento memorial en el entramado urbano, para mediante estos proyectos dotar a la comunidad de hitos físicos y palpables que simbolicen esta nueva sociedad democrática, igualitaria y basada en el respeto a los derechos humanos.
[ca] L'article analitzarà l'estratègia de legitimació cinematogràfica dels nous populismes sud-americans del segle XXI o "marea rosada" focalitzant-se en l'anàlisi de la pel·lícula Eva de la Argentina de María Seoane (2010). Sostindrem que el cinema és una eina crucial de la "marea rosada" per a crear, augmentar i/o sostenir la seva popularitat que, quan narra la història d'herois nacionals, mostra el present lideratge com el retorn d'una figura històrica i de la seva agenda política. Això conforma una articulació populista teo-carno-política. La pel·lícula de Seoane ho fa utilitzant Eva Perón i les mateixes tècniques cinematogràfiques de la propaganda peronista de meitat del segle XX per tal de legitimar l'aparició messiànica de la nova líder o "model de l'arribada", que reprèn una teleologia interrompuda.

[es] El artículo analizará la estrategia de legitimación cinematográfica de los nuevos populismos sudamericanos del siglo XXI o "marea rosada" focalizándose en el análisis en la película Eva de la Argentina de María Seoane (2010). Sostendremos que el cine es una herramienta crucial de la "marea rosada" para crear, aumentar y/o sostener su popularidad que, al narrar la historia de héroes nacionales, muestra al presente liderazgo como el retorno de una figura histórica y de su agenda política. Esto conforma una articulación populista teo-carno-política. La película de Seoane hace esto utilizando a Eva Perón y las mismas técnicas cinematográficas de la propaganda peronista de mitad de siglo XX, para legitimar la aparición mesiánica de la nueva líder o "modelo de la llegada" que retoma una teleología interrumpida.
[ca] Des de principis del segle xxi, una nova fornada d'estudis sobre la història del cooperativisme s'ha interessat per la influència d'aquest moviment d'emancipació en la configuració dels barris populars. Des d'una perspectiva urbana i microhistò- rica, la recerca sobre cooperatives i cooperativistes ha nodrit l'anàlisi de les relacions entre cooperativisme, obrerisme i associacionisme popular. L'estudi de la trajectòria de Celestí Ventura Raballí (1892-1969) en el sindicalisme i el cooperativisme, i la seva dedicació a la cooperativa La Fraternitat de la Barceloneta (Barcelona) per- met aprofundir en aquestes relacions de dues maneres. En primer lloc, examinant el rol de les cooperatives com a rereguarda del moviment obrer i, de forma més general, les mútues influències entre lluites obreres i expansió del cooperativisme. En segon lloc, i atenent a la participació de Ventura en les estructures sindicalistes, cooperativistes i mutualistes, explorant la multiplicitat de funcions que caracteritzà l'associacionisme obrerista a Catalunya durant bona part del segle xx.

[es] Desde principios del siglo xxi, una nueva hornada de estudios sobre la histo- ria del cooperativismo se ha interesado por la influencia de este movimiento de emancipación en la configuración de los barrios populares. Desde una perspectiva urbana y microhistórica, la investigación sobre cooperativas y cooperativistas ha alimentado el análisis de las relaciones entre cooperativismo, obrerismo y asociacio- nismo popular. El estudio de la trayectoria de Celestí Ventura Raballí (1892-1969) en el sindicalismo y el cooperativismo, y su dedicación a la cooperativa La Frater- nidad de la Barceloneta (Barcelona), permite profundizar en estas relaciones de dos maneras. En primer lugar, examinando el rol de las cooperativas como retaguardia del movimiento obrero y, de forma más general, las mutuas influencias entre luchas obreras y expansión del cooperativismo. En segundo lugar, y atendiendo a la parti- cipación deVentura en las estructuras sindicalistas, cooperativistas y mutualistas, ex- plorando la multiplicidad de funciones que caracterizó al asociacionismo obrerista en Cataluña durante buena parte del siglo xx.
[ca] Aquesta investigació intenta esbrinar la correlació entre la forma prosòdica i la funció pragmàtica dels enunciats interrogatius absoluts del Carib, específicament de la República Dominicana i Puerto Rico, que es van recollir a través de converses telefòniques col·loquials. L'objectiu general és descriure l'entonació d'enunciats interrogatius absoluts de les varietats de l'espanyol dominicà i porto-riqueny. Metodològicament, han estat seleccionades dues converses telefòniques, una de la varietat dominicana i l'altra de la varietat de Puerto Rico, amb durada de 15 minuts cadascuna i un total de 53 enunciats. Per a l'anàlisi pragmàtica, es van utilitzar les categories d'anàlisi de Gabriel (2018); per a l'anàlisi acústica, el programari d'anàlisi de la parla Praat (Boersma y Weenink, 1992-2022); i per a l'anàlisi fonològica, el model Sp_ToBI (Prieto y Roseano, 2018). Pel que fa als resultats, el moviment descendent, H+L*L% ha estat el majoritari en la varietat dominicana, i el circumflex, L+H*L%, ha estat el més freqüent en la varietat de Puerto Rico, dades que confirmen les descrites per a altres tipus de mostres orals (Armstrong, 2010; Willis, 2010). Es conclou assenyalant la importància de portar a terme estudis fonològics entonatius d'ambdues varietats.

[es] Esta investigación averigua la correlación entre forma prosódica y función pragmática de enunciados interrogativos absolutos caribeños de la República Dominicana y Puerto Rico, realizados a través de conversaciones telefónicas coloquiales. El objetivo general es describir la entonación de los enunciados interrogativos absolutos de las variedades dominicana y puertorriqueña. Metodológicamente, se han seleccionado dos conversaciones telefónicas, una dominicana y otra puertorriqueña, de 15 minutos cada una, y se han obtenido 53 enunciados. Pragmáticamente, se utilizaron las categorías de análisis de Gabriel (2018); acústicamente, se manejó el software de análisis del habla Praat (Boersma y Weenink, 1992-2022); y fonológicamente, se utilizó el modelo Sp_ToBI (Prieto y Roseano, 2018). En los resultados, el movimiento descendente, H+L*L%, fue mayoritario en República Dominicana, y el circunflejo, L+H*L%, fue más frecuente en Puerto Rico, confirmando los datos descritos para otros tipos de muestras orales (Armstrong, 2010; Willis, 2010). Se concluye señalando la importancia de realizar estudios fonológicos entonativos para ambas variedades.
[ca] El treball de les dones dins els gremis demostra que les necessitats socials i econòmiques s'havien avançat a les lleis, fet que va permetre que la integració de la dona fos possible i necessària, com una activitat important dels gremis tèxtils, com un complement de la feina del marit i com una mà d'obra essencial per a assegurar la continuïtat de l'ofici al llarg dels anys. Les ordinacions d'alguns gremis seders demostren que la vida corporativa havia previst aquesta integració de la dona i contribuïa a la cohesió de la feina i de la societat. Les lleis també concretaven la situació de les dones del gremi, i d'aquelles que, segons les resolucions municipals, podien treballar lliurement, però amb les limitacions que marcaven els privilegis gremials. Es tractava d'una cooperació necessària, només tallada quan apareixien abusos, i llavors, els mecanismes de defensa dels gremis, a través del seu govern, el Consell, pressionaven amb sancions els incomplidors. L'import de les sancions s'aplicava en gran parta ajudar els malalts i els desvalguts de cada gremi i de la ciutat.

[es] El trabajo femenino en los gremios demuestra que las necesidades sociales y económicas se adelantaron a las leyes y permitieron que la integración de la mujer no solo fuera posible, sino que se demostró necesaria, con una actividad importante en los gremios textiles, como complemento del trabajo del marido o formando parte de una mano de obra esencial para mantener la continuidad del oficio a lo largo de los siglos. Las ordenanzas de algunos gremios sederos demuestran que la vida corporativa había previsto esa integración de la mujer, que contribuía a la cohesión social y a la unidad del oficio. Las leyes también concretaban la situación de las mujeres agremiadas y de aquellas que, cumpliendo las resoluciones municipales, podían trabajar por su cuenta en ciertos oficios, pero con las limitaciones que marcaban los privilegios gremiales. Se trataba de una cooperación necesaria, solo interrumpida cuando aparecían abusos, y entonces los mecanismos de defensa de los gremios, a través de su órgano de gobierno, el Consejo, presionaban con sanciones a los incumplidores. El importe de las sanciones se destinaba en gran parte para ayudar a los enfermos y desvalidos de los gremios y de la ciudad.