[ca] La comunicació família-escola, de qualitat, és essencial per establir bones sinergies entre els dos contextos educatius, ja que sense informació ni diàleg és molt difícil que la relació entre pares i personal docent avanci pel camí de l'enteniment, la confiança, el respecte i la cooperació. Així doncs, aquesta investigació pretén aprofundir en les dinàmiques comunicatives existents entre famílies i professionals de l'educació, detectar les seves debilitats i desafiaments, i proporcionar alguns consells i recomanacions per avançar en la millora de la comunicació família-escola. El mètode que s'ha utilitzat ha estat l'etnogràfic. Específicament, les dades s'han obtingut a partir d'entrevistes amb 200 famílies, docents i equips directius de 20 escoles d'educació primària situades en diferents comunitats autònomes d'Espanya, juntament amb observacions i anàlisi de documents, webs i blocs. Els resultats revelen l'existència d'un patró de comunicació àmpliament compartit per les escoles estudiades, el qual segueix arrelat en antigues dinàmiques i es caracteritza per l'escàs ús de mitjans digitals per a la comunicació bidireccional. Els resultats també mostren que la preeminència d'una comunicació unidireccional, el vincle que sovint s'estableix entre comunicació i missatges negatius, la ineficàcia de certs canals on els nens actuen com a intermediaris, la freqüència d'ús d'alguns mitjans i la dificultat de conciliar la vida familiar i laboral d'alguns progenitors són deficiències centrals de la comunicació actual. Així doncs, per superar aquestes i altres debilitats que emergeixen de l'estudi, s'ha dissenyat un conjunt de pautes i estratègies, les quals posen l'accent en el què, el quan i l'on comunicar. Aquesta investigació, a més, també té clares implicacions per a les polítiques públiques en considerar la formació docent com el primer pas necessari per millorar la comunicació entre la família i l'escola.

[es] La comunicación familia-escuela, de calidad, es esencial para establecer buenas sinergias entre ambos contextos educativos, ya que sin información ni diálogo es muy difícil que la relación entre padres y personal docente avance por el camino del entendimiento, la confianza, el respeto y la cooperación. Así pues, esta investigación pretende profundizar en las dinámicas comunicativas existentes entre familias y profesionales de la educación, detectar sus debilidades y desafíos, y proporcionar consejos y recomendaciones para avanzar en la mejora de la comunicación familia-escuela. Para ello, se ha utilizado el método etnográfico. Específicamente, los datos se obtuvieron a partir de entrevistas con 200 familias, docentes y equipos directivos de 20 escuelas de educación primaria situadas en diferentes comunidades autónomas de España, junto con observaciones y análisis de documentos, webs y blogs. Los resultados revelaron la existencia de un patrón de comunicación ampliamente compartido por las instituciones educativas estudiadas, el cual sigue enraizado en viejas dinámicas y se caracteriza por el escaso uso de medios digitales para la comunicación bidireccional. Los resultados también mostraron que la preeminencia de una comunicación unidireccional, el vínculo que a menudo se estable entre comunicación y mensajes negativos, la ineficacia de ciertos canales donde los niños actúan como intermediarios, la frecuencia de uso de algunos medios y la dificultad de conciliar la vida familiar y laboral de algunos padres son deficiencias centrales de la comunicación actual. Así pues, para superar estas y otras debilidades que emergen del estudio, se ha diseñado un conjunto de pautas y estrategias, las cuales ponen el acento en el qué, el cuándo y el dónde comunicar. Esta investigación, además, también tiene claras implicaciones para las políticas públicas al considerar la formación docente como el primer paso necesario para mejorar la comunicación entre la familia y la escuela.