[ca] Cada vegada som més conscients del destriament existent entre l'ésser humà i la naturalesa. La reducció d'aquesta a un trivial objecte ha generat, en els últims temps, una constatació inexorable: l'existència de la humanitat està nítidament amenaçada. Schelling, en la flor de la seva joventut i fa més de dos segles, va ser, sens dubte, el pensador modern que va detectar el conflicte existent entre un estil de filosofia capaç d'erigir la subjectivitat humana al nivell més elevat de l'activitat del pensar, reduint la naturalesa a puro i inert objecte. El present treball de recerca té com a objectiu fonamental recórrer l'itinerari de la producció filosòfica schellinguiana en allò que nomenarem gènesi de la seva pròpia filosofia: la Filosofia de la Naturalesa. La intrèpida pretensió de Schelling de concebre la Naturalesa com a Subjecte va possibilitar, en definitiva, una nova lectura del "ésser-del-món" i la seva real situació com "l'ésser-al-món". Tal perspicàcia marcaria la trajectòria d'aquest jove filòsof en el desenvolupament de la seva Filosofia com a Sistema. L'anàlisi de la filosofia de la naturalesa constitueix, així, una via de cabdal importància per percebre els aspectes de la continuïtat d'aquest estil de pensar en vista d'allò que cridarem Filosofia de la Unitat. Així que –i després d'una anàlisi acurada sobre els principis que constitueixen la realitat de la naturalesa en els seus fonaments–, Schelling proposa una nova concepció de la naturalesa, en la qual la idea d'Organisme emergeix com una condició necessària per sostenir l'activitat permanent, creativa i totalment lliure d'ella mateixa, és a dir, el procés de la productivitat de la naturalesa. Consisteix a contraposar –a través del mètode especulatiu– aquesta dinamicitat present en la naturalesa a la noció predominant de la seva època, és a dir, la visió mecanicista de la naturalesa. Al final d'aquesta recerca, ens vam adonar que l'esforç de la tasca filosòfica schellinguiana pel que fa a la filosofia de la naturalesa ofereix, en última instància, un altre concepte de la realitat factual i, necessàriament, ens porta a una nova hermenèutica, la notorietat de la qual està marcada per la composició naturalesa-ètica.

[pt] Cada vez somos mais conscientes da cisão existente entre o ser humano e a natureza. A redução desta a um trivial objeto gerou, nos últimos tempos, uma constatação inexorável: a existência da humanidade está nitidamente ameaçada. Schelling, em plena juventude e há mais de dois séculos foi, sem dúvida, o pensador moderno que detectou o conflito existente entre um estilo de filosofia capaz de erigir a subjetividade humana ao nível mais elevado da atividade pensante, reduzindo a natureza a puro e inerte objeto. Esse trabalho de investigação tem como objetivo fundamental recorrer o itinerário da produção filosófica schellinguiana naquilo que denominaremos de gênese de sua própria filosofia: a Filosofia da Natureza. A ousada pretensão de Schelling de conceber a Natureza como Sujeito possibilitou, definitivamente, uma nova leitura do "ser- do-mundo" e sua real situação como "ser-no-mundo". Tal perspicácia marcaria a trajetória desse jovem filósofo na elaboração de sua Filosofia como Sistema. A análise da filosofia da natureza constitui, desse modo, uma via de singular importância para perceber os aspectos da continuidade desse estilo de pensar em vista daquilo que denominaremos de Filosofia da Unidade. Para isso – e após uma análise séria dos principais elementos que constituem a realidade da natureza em seus fundamentos –, Schelling propõe uma nova concepção de natureza, na qual a ideia de Organismo emerge como critério necessário para sustentar a atividade permanente, criativa e totalmente livre da mesma, ou seja, o processo de produtividade da natureza. Consiste em contrapor – através do método especulativo – essa dinamicidade presente na natureza à noção predominante de sua época, ou seja, a visão mecanicista da natureza. Ao final dessa investigação, demo-nos conta que o esforço da tarefa filosófica schellinguina naquilo que concerne à filosofia da natureza proporciona, em última instância, outro conceito da realidade factual e, necessariamente, nos encaminha a uma nova hermenêutica, notoriamente marcada pela composição natureza-ética.