[ca] El present treball aborda la relació entre els desastres naturals i els drets humans a partir d'un cas pràctic, el terratrèmol de 2016 a l'Equador. S'aproxima en primer lloc als principals conceptes de la gestió del risc de desastres, per a explicar la innegable vinculació entre les activitats humanes i les condicions preexistents amb l'impacte que generen els fenòmens naturals. Així, s'argumenta que existeixen certes dimensions que determinen la vulnerabilitat dels grups humans i s'aprofundeix sobre les tres que considerem més importants: gènere, edat i pobresa. La protecció dels grups especialment vulnerables passa indefectiblement per la integració de l'enfocament de drets humans en els instruments normatius en matèria de desastres. Després d'analitzar amb detall el dispers i caòtic dret internacional relatiu als desastres, es defensa la necessitat de construir un instrument internacional vinculant valent, que integri adequadament l'enfocament de drets i que sigui capaç d'alçar-se com el paraigua baix el que els Estats construeixin legislacions internes garantistas. Després d'aquesta anàlisi teòrica, s'aborda en profunditat la forma en què el terratrèmol de l'Equador va impactar sobre els drets i s'identifiquen a través dels escassos reportis i de les veus de persones afectades, funcionaris de l'Estat i treballadors d'organitzacions humanitàries, diverses violacions de drets humans comeses en el context del terratrèmol. Es conclou assenyalant algunes de les possibles mesures a implementar per a millorar unes condicions preexistents que, al nostre judici, són les que van determinar el desastre.

[es] El presente trabajo aborda la relación entre los desastres naturales y los derechos humanos a partir de un caso práctico, el terremoto de 2016 en Ecuador. Se aproxima en primer lugar a los principales conceptos de la gestión del riesgo de desastres, para explicar la innegable vinculación entre las actividades humanas y las condiciones preexistentes con el impacto que generan los fenómenos naturales. Así, se argumenta que existen ciertas dimensiones que determinan la vulnerabilidad de los grupos humanos y se profundiza sobre las tres que consideramos más importantes: género, edad y pobreza. La protección de los grupos especialmente vulnerables pasa indefectiblemente por la integración del enfoque de derechos humanos en los instrumentos normativos en materia de desastres. Tras analizar con detalle el disperso y caótico derecho internacional relativo a los desastres, se defiende la necesidad de construir un instrumento internacional vinculante valiente, que integre adecuadamente el enfoque de derechos y que sea capaz de alzarse como el paraguas bajo el que los Estados construyan legislaciones internas garantistas. Tras este análisis teórico, se aborda en profundidad la forma en que el terremoto de Ecuador impactó sobre los derechos y se identifican ¿a través de los escasos reportes y de las voces de personas afectadas, funcionarios del Estado y trabajadores de organizaciones humanitarias¿, diversas violaciones de derechos humanos cometidas en el contexto del terremoto. Se concluye señalando algunas de las posibles medidas a implementar para mejorar unas condiciones preexistentes que, a nuestro juicio, son las que determinaron el desastre.