[ca] El museu és un entorn educatiu excepcional per a l'experimentació de metodologies pedagògiques democràtiques, transformadores i competencials, així com per investigar l'impacte i les valoracions que aquestes generen en els seus usuaris i difondre els resultats a la societat. La present tesi neix de l'experiència professional de la investigadora com a educadora del Museu Picasso de Barcelona i dels interrogants que es planteja a partir de la implementació en les activitats escolars del museu de les Visual Thinking Strategies, un controvertit mètode educatiu que atorga tota la autoritat interpretativa de les obres d'art a l'alumnat. Davant de la insatisfacció detectada en alguns agents, es dissenya un estudi de cas que consulta a tots els col·lectius participants què debilitats, amenaces, fortaleses i oportunitats han apreciat en l'aplicació del mètode; se'ls interroga també sobre la seva preferència respecte a altres mètodes i sobre l'impacte percebut. L'objectiu principal és descriure i analitzar les percepcions de les educadores, l'alumnat, el professorat i els Serveis Educatiu sobre l'adaptació que el museu fa de les Visual Thinking Strategies, per així detectar possibles millores en la seva implementació i servir de referent a altres agents educatius de l'àmbit formal i no formal. Amb aquesta finalitat es dissenya una metodologia mixta amb un fort pes qualitatiu, en què es triangulen agents, fases i tècniques de recollida i anàlisi de la informació. Les publicacions del compendi recullen estudis singulars relatius a la perspectiva d'educadores, alumnat i professorat; en el capítol de discussions es aquestes amb el punt de vista de la persona responsable dels Serveis Educatius i de la investigadora. Els resultats permeten concloure que la percepció dels agents és majoritàriament positiva, encara que l'alumnat i les educadores del museu perceben una major riquesa de debilitats que la resta d'agents. Les possibles millores deuen tenir en compte que es detecten divergències significatives tant entre els col·lectius com dins de l'alumnat, les educadores i el professorat, amb aspectes propis del mètode o de l'adaptació del museu que generen gran controvèrsia. Tot i això, els quatre col·lectius mostren la seva preferència cap a mètodes com les Visual Thinking Strategies en comparació amb altres més discursius i menys centrats en els i les estudiants. L'ús del mètode analitzat genera un impacte en tots ells, d'aquesta manera més intensa a mesura que augmenta l'exposició a ell.

[es] El museo es un entorno educativo excepcional para la experimentación de metodologías pedagógicas democráticas, transformadoras y competenciales, así como para investigar el impacto y las valoraciones que estas generan en sus usuarios y difundir los resultados a la sociedad. La presente tesis nace de la experiencia profesional de la investigadora como educadora del Museo Picasso de Barcelona y de los interrogantes que se plantea a partir de la implementación en las actividades escolares del museo de las Visual Thinking Strategies, un controvertido método educativo que otorga toda la autoridad interpretativa de las obras de arte al alumnado. Frente a la insatisfacción detectada en algunos agentes, se diseña un estudio de caso que consulta a todos los colectivos participantes qué debilidades, amenazas, fortalezas y oportunidades han apreciado en la aplicación del método; se les interroga también sobre su preferencia respecto a otros métodos y sobre el impacto percibido. El objetivo principal es describir y analizar las percepciones de las educadoras, el alumnado, el profesorado y los Servicios Educativo sobre la adaptación que el museo hace de las Visual Thinking Strategies, para así detectar posibles mejoras en su implementación y servir de referente a otros agentes educativos del ámbito formal y no formal. Con este fin se diseña una metodología mixta con un fuerte peso cualitativo, en la que se triangulan agentes, fases y técnicas de recogida y análisis de la información. Las publicaciones del compendio recogen estudios singulares relativos a la perspectiva de educadoras, alumnado y profesorado, procediéndose a su triangulación con el punto de vista de la persona responsable de los Servicios Educativos y de la investigadora en el capítulo de discusiones. Los resultados permiten concluir que la percepción de los agentes es mayoritariamente positiva, aunque el alumnado y las educadoras del museo perciben una mayor riqueza de debilidades que el resto de agentes. Las posibles mejoras deben tener en cuenta que se detectan divergencias significativas tanto entre los cuatro colectivos como dentro del del alumnado, las educadoras y el profesorado, remarcándose aspectos propios del método o de su adaptación en el museo que generan una gran controversia. Aún así, los cuatro colectivos muestran su preferencia hacia métodos como las Visual Thinking Strategies en comparación con otros más discursivos y menos centrados en los y las estudiantes. El uso del método analizado genera un impacto en todos ellos, siendo este más intenso a medida que aumenta la exposición a él.