[ca] La present recerca se centra en els assassinats i les desaparicions de persones comeses per les forces de seguretat, detentores del monopoli de la violència legítima a l'Argentina, durant l'últim període democràtic iniciat en 1983. Si bé en aquest país la pena de mort està prohibida constitucionalment, entre 1983 i el 2019, més de set mil persones van morir o van desaparèixer a les mans d'agents de Policies, Serveis Penitenciaris, Gendarmeria i altres forces armades. Així, tota una dimensió del desplegament punitiu s'executa al marge de la legalitat. Es busca analitzar la construcció de les memòries sobre aquest tema en dues facetes, d'una banda, les respostes estatals i processos judicials que han tingut lloc en relació a aquests delictes; i d'altra banda, revisar els contra-relats produïts en aquest àmbit agonístic del debat judicial. Aquests assassinats poden llegir-se com a penes de mort que es despleguen sense un suport legal, en el marc d'una intervenció estatal. No obstant això, sovint aquests fets resulten llegits com a anomalies o excessos individuals, tot i que aquest debat ha tingut grans avanços respecte a l'anàlisi de la sistematicitat de la violència exercida per l'estat en altres moments de la nostra història recent. Per a aquesta anàlisi es parteix d'un recorregut històric de com s'han executat els assassinats comesos des d'aquestes forces armades, per a després donar compte de les construccions de sentit que s'han format entorn d'elles. Per al seu estudi s'analitzaran tres fets concrets: Omar, víctima de gallet fàcil; Federico, assassinat d'un tir a l'interior d'una unitat penitenciària; i Luciano, desaparegut per més de cinc anys. Per a aquesta lectura es realitza prèviament una caracterització de dos conceptes teòrics centrals durant el procés: l'estat i la memòria. Els debats entorn de tots dos resulten ineludibles en l'abordatge de la responsabilitat respecte d'aquests delictes i de les construccions de sentit que es van realitzar a posteriori. El treball s'organitza en dos moments. En primer terme, una anàlisi històrica, contextual, partint d'una mirada des de l'economia política del càstig, de les xifres existents, produïdes majoritàriament per sectors de la societat civil, però també en alguna mesura pel propi estat, en el qual es proposa analitzar la pena de mort extrajudicial com un desenvolupament més de l'aparell punitiu per fora de la legalitat; però que es desplega respecte dels mateixos sectors de la societat i que apunta també a la sustentació del status quo. En una segona instància es desenvolupen els tres casos puntuals, que en absolut podrien tenir una pretensió de representativitat respecte de la generalitat, però en relació als quals resulta interessant reprendre una construcció de memòria i de relat en termes de disputa. Finalment, a partir d'aquestes anàlisis concretes, es reflexiona sobre la possibilitat dels judicis penals que reprodueixen el desenvolupament del poder punitiu estatal, però que alhora resulten una construcció de sentit privilegiada. En cadascun dels casos s'analitzen les tensions entre les construccions de memòria que es donen en termes de resistència i aquelles altres que es produeixen des dels poders judicials o que, en tot cas, es judicialitzen.

[en] This research focuses on the murders and disappearances of people perpetrated by the Argentinian security forces, holders of the monopoly on the legitimate violence in the country, during the last democratic phase started in 1983. Although in this country the death penalty is constitutionally prohibited, between 1983 and 2019 more than seven thousand people died or disappeared at the hands of Police agents, Penitentiary Service officers, gendarmes, and officers from other armed corps. Therefore, a significant volume of punitive deployment is carried out beyond official legality. The aim is then to analyse the construction of two-sided memories: on the one hand, the state responses and trials that have taken place in relation to these crimes; and on the other hand, to review the counter-narratives emerged in the agonistic field of judicial debates. These murders can be construed as death sentences meted out without legal ground, but yet in the framework of state agency. However, these facts are frequently interpreted as anomalies or individual excesses, even when the debate has made significant advances in highlighting the systematic character of this state-inflicted violence in our recent history. The starting point for this analysis is a historical journey of how the murders committed by those armed forces have been carried out, while after that, an account of the processes of meaning construction arising around them is given. For this purpose, three specific cases will be scrutinised: Omar, a victim of an easy trigger; Federico, shot to death inside a penitentiary unit; and Luciano, disappeared for more than five years. In order to assist the reader, two central theoretical axes, State and Memory, are preliminarily defined and characterised, as the debates surrounding them are inescapable if one intends to approach state responsibility for these crimes and the meaning construction concerning them. The work is organised in two moments. First, a historical, contextual analysis, based on a political economy of punishment and its statistics, these being mainly produced by civil society organisations, but also by the state. Here the purpose is to analyse 'extrajudicial death penalty' as a further development of the punitive apparatus beyond state legality; however, at the same time, it targets the same sectors of society, while sustaining the status quo. Second, the development of the three case studies, which by no means can be given universal representativeness, but still prove relevant to represent processes of memory and narrative construction in terms of dispute. Finally, based on these specific cases, I dwell on the possibility of criminal trials that reproduce the development of state punitive power but, at the same time, result in a privileged construction of meaning. In each of them, I analyse the tensions between the processes of memory construction emerging from resistance practices and those produced within the judicial powers or, in any case, from judicialization experiences.