[ca] Els mantells d'encavalcament i els mantells de plegament són estructures presents tant a les parts internes com externes dels orògens arreu del món, i després de més d'un centenar d'anys d'estudi es pot considerar que estan ben caracteritzats a nivell cinemàtic i geomètric. A nivell mecànic, però, les condicions que afavoreixen els uns vs. els altres romanen no del tot enteses degut a les incerteses lligades gran variabilitat de configuracions pre-contraccionals. El massís d'Eaux-Chaudes és un sistema de plecs i encavalcaments d'edat Alpina situat a la part oest de la Zona Axial (Pirineus Francesos) que afecta les roques Paleozoiques i els carbonats del Cretaci Superior. L'estructura consisteix en un plec recumbent de nucli Paleozoic (basament) amb un flanc invers que presenta deformació dúctil als carbonats del Cretaci Superior, i que cap a l'est del massís fa una transició lateral cap a un mantell d'encavalcaments imbricats, també deformat dúctilment. Prenent com a base l'exemple de camp del plec d'Eaux-Chaudes, aquesta tesi presenta un estudi sistemàtic mitjançant modelització numèrica de la variabilitat en les condicions inicials a nivell de mecànica, geometria i temperatura en el desenvolupament de mantells de plegament i la seva transició cap a mantells d'encavalcament. La presència d'aquesta singular estructura i la deformació dúctil associada fa necessària la seva datació i l'estudi de la seva evolució fins l'actualitat per a seguir avançant en el coneixement de la serralada dels Pirineus. Durant la constitució del massís, la deformació registrada per les roques del Cretaci Superior (foliació amb lineació d'estirament, plecs asimètrics intra-foliació i foliacions S-C) indiquen una forta vergència cap al sud. He estudiat també venes de calcita paral·leles (enregistrant el principal esdeveniment de deformació) i ortogonals (postdatant la deformació) a la foliació. Les relacions de tall entre aquestes han permès establir cronologies relatives que han estat datades mitjançant geocronologia d'U-Pb. Finalment, per conèixer l'evolució recent del massís s'ha realitzat un estudi sistemàtic de termocronologia de baixa temperatura (U-Th/He en zircons) combinat amb modelització tèrmica en les diferents unitats estructurals del massís d'Eaux-Chaudes i els seus voltants, i que aporta més informació sobre la història tectònica i d'exhumació de la zona.

[es] Los mantos de cabalgamiento y los mantos de plegamiento son estructuras presentes tanto en las partes internas como externas de los orógenos alrededor del mundo, y después de más de un centenar de años de estudio se puede considerar que están bien caracterizados a nivel cinemático y geométrico. No obstante, a nivel mecánico las condiciones que favorecen unos vs. los otros, aún no están del todo bien comprendidas debido a la incertidumbres ligadas a la gran variabilidad de configuraciones pre-contracción. El macizo de Eaux-Chaudes es un sistema de pliegues y cabalgamientos de edad Alpina situado en la parte oeste de la Zona Axial (Pirineos Franceses) que afecta a las rocas Paleozoicas y a los carbonatos del Cretácico Superior. La estructura consiste en un pliegue recumbente de núcleo Paleozoico (basamento) con un flanco invertido que presenta deformación dúctil en los carbonatos del Cretácico Superior, y que hacia el este del macizo hace una transición lateral hacia un manto de cabalgamientos imbricados, también deformado dúctilmente. Tomando como base el ejemplo del pliegue de Eaux-Chaudes, esta tesis presenta un estudio sistemático mediante modelización numérica de la variabilidad en las condiciones iniciales a nivel de mecánica, geometría y temperatura en el desarrollo de mantos de plegamiento y su transición hacia mantos de cabalgamiento. La presencia de esta singular estructura y la deformación dúctil asociada, hace necesaria su datación y el estudio de su evolución hasta la actualidad para seguir avanzando en el conocimiento de la cadena Pirenaica. Durante la constitución del macizo, la deformación registrada por las rocas del Cretácico Superior (foliación con lineación de estiramiento, pliegues asimétricos intra-foliación y foliaciones S-C) indican una fuerte vergencia hacia el sur. He estudiado también las venas de calcita paralelas (registrando el principal evento de deformación) y ortogonales (post-datando la deformación) a la foliación. Las relaciones de corte entre estas han permitido establecer cronologías relativas que han sido datadas mediante geocronología de U-Pb. Finalmente, para conocer la evolución reciente del macizo se ja realizado un estudio sistemático de termocronología de baja temperatura (U-Th/He en circones) combinado con modelización térmica en las diferentes unidades estructurales del macizo de Eaux-Chaudes y sus alrededores, que aporta más información sobre la historia tectónica y de exhumación de la zona.