[ca] Aquesta tesi doctoral se centra en els pintors francesos, neerlandesos i alemanys actius als territoris ibèrics de l'antiga Corona d'Aragó entre el regnat de Joan I i el de Ferran el Catòlic, és a dir, entre el 1387 i el 1516. El seu principal objectiu és aprofundir en el coneixement d'aquests artistes analitzant-ne el possible impacte en la producció local. En termes més generals això ha permès reconsiderar la qüestió dels intercanvis culturals a través dels viatges d'artistes. Els resultats de la investigació s'articulen en dues grans parts, cadascuna dividida en quatre capítols. En primer lloc, s'aborda la dimensió social d'aquests moviments de persones, amb un primer capítol dedicat a la qüestió de les circulacions –en què es recalca la importància del flux migratori Nord-Sud– i un segon capítol sobre la integració d'aquests estrangers al territori de la Corona d'Aragó. El tercer i quart capítol aborden les qüestions del gust de l'època, subratllant el notable interès per les arts septentrionals i les destreses associades, que va crear un ambient favorable a l'arribada d'artistes forans. L'estudi d'aquests pintors posa en relleu la seva polivalència, ja que unien competències de mestres vidriers, il·luminadors i, de vegades, dissenyadors de models per a brodats i teixits. La segona part de la tesi se centra en la producció d'aquests pintors, així com en la de determinats pintors ibèrics de formació nòrdica, per tal de precisar les novetats que van poder aportar a la producció local. El cinquè capítol s'ha consagrat al període del gòtic internacional, mentre que el sisè i el setè analitzen l'arribada del nou realisme flamenc, l'ars nova, abastant respectivament els períodes del 1420 al 1450 i del 1460 al 1490. En darrer lloc, el capítol vuitè examina les aportacions del Renaixement italià al trànsit al segle XVI, sovint per mitjà d'artistes nòrdics i de la difusió de models gravats germànics. La tesi es recolza en un ric estudi documental que es presenta al volum annex. Aquest comprèn una anàlisi prosopogràfica dels cinquanta pintors septentrionals identificats que inclou, per a cadascun, una biografia, una bibliografia sumària, un llistat d'obres (conservades i perdudes) i un resum del conjunt de documents relacionats. A això se suma la transcripció dels documents clau, com ara els contractes i els testaments d'artistes, així com un glossari. D'aquesta manera, el treball combina aspectes relatius a la història social de l'art i la història de l'art pròpiament dita. A més, posa en relleu els pintors septentrionals i el seu paper en la difusió de noves tècniques i llenguatges ; pintors que fins ara havien estat estudiats indistintament amb els artistes autòctons. En conseqüència, l"estudi d'aquests artistes a la Corona d'Aragó proposa una visió inèdita de les dinàmiques culturals presents a Europa a finals de l'Edat Mitjana.

[es] Esta tesis doctoral se centra en los pintores franceses, neerlandeses y alemanes activos en los territorios ibéricos de la antigua Corona de Aragón entre el reinado de Juan I y el de Fernando el Católico, es decir, entre 1387 y 1516. Su principal objetivo es profundizar en el conocimiento de estos artistas analizando su posible impacto en la producción local. En términos más generales, esto ha permitido reconsiderar la cuestión de los intercambios culturales a través de los viajes de artistas. Los resultados de la investigación se articulan en dos grandes partes, cada una de ellas dividida en cuatro capítulos. En primer lugar se aborda la dimensión social de estos movimientos de personas, con un primer capítulo dedicado a la cuestión de las circulaciones –en el que se recalca la importancia del flujo migratorio Norte-Sur – y un segundo capítulo acerca de la integración de estos extranjeros en el territorio de la Corona de Aragón. El tercer y cuarto capítulo abordan las cuestiones del gusto de la época, subrayando el notable interés por las artes septentrionales y las destrezas a ellas asociadas, que creó un ambiente favorable a la llegada de artistas foráneos. El estudio de estos pintores pone de relieve su polivalencia, pues aunaban competencias de maestros vidrieros, iluminadores y, en ocasiones, diseñadores de modelos para bordados y tejidos. La segunda parte de la tesis se centra en la producción de estos pintores, así como en la de determinados pintores ibéricos de formación nórdica, con el fin de precisar las novedades que pudieron aportar a la producción local. El quinto capítulo se ha consagrado al periodo del gótico internacional, mientras que el sexto y el séptimo analizan la llegada del nuevo realismo flamenco, el ars nova, abarcando respectivamente los periodos de 1420 a 1450 y de 1460 a 1490. En último lugar, el capítulo octavo examina las aportaciones del Renacimiento italiano en el tránsito al siglo XVI, a menudo por medio de artistas nórdicos y de la difusión de modelos grabados germanos. La tesis se apoya en un rico estudio documental que se presenta en el volumen anexo. Este comprende un análisis prosopográfico de los cincuenta pintores septentrionales identificados que incluye, para cada uno de ellos, una biografía, una bibliografía sumaria, un listado de obras (conservadas y perdidas) y un resumen del conjunto de documentos relacionados. A ello se suma la transcripción de los documentos clave, como los contratos y los testamentos de artistas, así como un glosario. De este modo, el presente trabajo de tesis combina aspectos relativos a la historia social del arte y a la historia del arte propiamente dicha. Además, pone de relieve a los pintores septentrionales y su papel en la difusión de nuevas técnicas y lenguajes; pintores que hasta la fecha habían sido estudiados indistintamente con los artistas autóctonos. En consecuencia, el estudio de estos artistas en la Corona de Aragón propone una visión inédita de las dinámicas culturales presentes en Europa a finales de la Edad Media.