[ca] Resum L'erosió de sòls és un dels problemes ambientals rellevants a escala global. En zones de gran pendent i amb sòl argilenc es generen formes del terreny singulars, els xaragalls, on la degradació d'argiles per la meteorització i la seva erosió posterior es produeix a un ritme molt ràpid, superant localment els 5 cm a l'any. En zones de muntanya de clima prou humit, a la degradació de l'argila pels cicles d'humidificació i dessecació cal sumar-li la deguda als cicles de gel i desglaç, que té una major influència en la taxa de meteorització. El material objecte d'aquesta recerca són les argiles garumnianes d'un lloc experimental localitzat en la conca Vallcebre (Prepirineu). En aquesta conca, l'argila està sotmesa a canvis d'humitat que abasten tot el rang i es congela regularment a l'hivern. La densitat seca del material varia també molt amb la profunditat. L'objectiu del present treball és caracteritzar les propietats de l'argila garumniana del lloc experimental. Més concretament, analitzar la resposta enfront dels canvis d'humitat i enfront de la congelació de l'argila i que és mesura en el camp amb sensors de contingut volumètric d'aigua (CVA) i de calor específica, variables que teòricament depenen de la porositat del sòl. El sensor de CVA mesura indirectament aquesta variable a partir de la permitivitat dielèctrica del sòl. S'han realitzats cinc sèries d'assajos de congelació - descongelació de l'argila, imposant quatre nivells de densitat seca inicial (d'1.3, 1.4, 1.5 i 1.6 g/cm3) i, per a una mateixa densitat, s'ha variat el grau de saturació inicial en graons de10, 30, 60 i 90%. En cada assaig, la permitivitat dielèctrica i la calor específica de la mostra s'ha mesurat de manera contínua utilitzant el mateix tipus de sensors que els instal·lats en el lloc experimental de camp. Amb les dades obtingudes dels assajos previs a la congelació de les mostres, s'ha calibrat el sensor de CVA, amb el propòsit d'obtenir un calibratge adaptat específicament a les p

[es] Resumen La erosión de suelos es uno de los problemas ambientales relevantes a escala global. En zonas de gran pendiente y con suelo arcilloso se generan formas del terreno singulares, las cárcavas, donde la degradación de arcillas por la meteorización y su erosión posterior se produce a un ritmo muy rápido, superando localmente los 5 cm al año. En zonas de montaña de clima suficientemente húmedo, a la degradación de la arcilla por los ciclos de humidificación y desecación hay que sumarle la debida a los ciclos de hielo y deshielo, que tiene una mayor influencia en la tasa de meteorización. El material objeto de esta investigación son las arcillas garumnienses de un sitio experimental localizado en la cuenca Vallcebre (Prepirineo). En dicha cuenca, la arcilla está sometida cambios de humedad que abarcan todo el rango y se congela regularmente en invierno. La densidad seca del material varía también mucho con la profundidad. El objetivo del presente trabajo es caracterizar las propiedades de la arcilla garumniense del sitio experimental. Más concretamente, analizar la respuesta frente a los cambios de humedad y frente a la congelación de la arcilla y que es medida en el campo con sensores de contenido volumétrico de agua (CVA) y de calor específico, variables que teóricamente dependen de la porosidad del suelo. El sensor de CVA mide indirectamente esta variable a partir de la permitividad dieléctrica del suelo. Se han realizados cinco series de ensayos de congelación - descongelación de la arcilla, imponiendo cuatro niveles de densidad seca inicial (de 1.3, 1.4, 1.5 y 1.6 g/cm3) y, para una misma densidad, se ha variado el grado de saturación inicial en escalones de10, 30, 60 y 90%. En cada ensayo, la permitividad dieléctrica y el calor específico de la muestra se ha medido de forma continua utilizando el mismo tipo de sensores que los instalados en el sitio experimental de campo. Con los datos obtenidos de los ensayos previos a la congelación de las muestras, se ha