[ca] La completa i adequada execució de les missions de pau de la Unió Europea (UE) en el territori dels Estats receptors, -fora de les fronteres de la Unió-, també requereix la posterior celebració de diferents acords internacionals d'execució amb tercers estats (participants o receptors de la missió) u altres organitzacions internacionals. L'anàlisi d'aquests acords mostra l'inici d'una pràctica de la UE respecte a la celebració i execució d'aquests, que s'ha consolidat amb els nous articles del TUE i del TFUE, dotant de major seguretat jurídica i transparència al procés de celebració i aplicació posterior dels acords, si bé la intervenció del Parlament Europeu en aquest procés continua sent testimonial. L'entrada en vigor del Tractat de Lisboa i el reconeixement de la personalitat jurídica internacional de la Unió i la seva capacitat per celebrar acords internacionals sobre matèries de la Política Comuna de Seguretat i Defensa (PCSD) no ha limitat les competències dels Estats membres , ja que estem davant acords qualificats majoritàriament per la doctrina com a mestissos, encara que donades les seves característiques específiques i la indefinició del tipus de competència que representen, podrien ser considerats ara com a acords en els quals els Estats membres exerceixen una concurrència competencial complementària. Així mateix, la pràctica de la UE (abans i després de Lisboa) mostra que la Unió i els seus Estats membres invocen les clàusules d'aplicació provisional previstes en alguns d'aquests acords en els casos en què les exigències internes de ratificació podrien paralitzar la plena execució d'aquests tractats.

[es] La completa y adecuada ejecución de las misiones de paz de la Unión Europea (UE) en el territorio de los Estados receptores,-fuera de las fronteras de la Unión-, requiere también de la posterior celebración de diferentes acuerdos internacionales de ejecución con terceros Estados (participantes o receptores de la misión) u otras Organizaciones internacionales. El análisis de estos Acuerdos muestra el inicio de una práctica de la UE respecto a la celebración y ejecución de estos Acuerdos, que se ha consolidado con los nuevos artículos del TUE y del TFUE, dotando de mayor seguridad jurídica y transparencia al proceso de celebración y aplicación posterior de los Acuerdos, si bien la intervención del Parlamento Europeo en este proceso sigue siendo testimonial. La entrada en vigor del Tratado de Lisboa y el reconocimiento de la personalidad jurídica internacional de la Unión y de su capacidad para celebrar Acuerdos internacionales sobre materias de la Política Común de Seguridad y Defensa (PCSD), no ha limitado las competencias de los Estados miembros, puesto que estamos ante Acuerdos calificados mayoritariamente por la doctrina como mixtos, aunque dadas sus características específicas y la indefinición del tipo de competencia que representan, podrían ser considerados ahora como Acuerdos en los que los Estados miembros ejercen una competencia concurrente complementaria. Asimismo, la práctica de la UE (antes y después de Lisboa) muestra que la Unión y sus Estados miembros invocan las cláusulas de aplicación provisional previstas en algunos de estos Acuerdos en los casos en los que las exigencias internas de ratificación podrían paralizar la plena ejecución de estos tratados.