[ca] En aquesta tesi doctoral vam estudiar els factors de risc que condicionaven l'aparició d'una fístula faringocutània (FFC) en el postoperatori d'una laringectomia total (LT). Per fer-ho, vam proposar una classificació de les fístules basada en la severitat clínica, segons la qual les fístules major eren aquelles que persistien 4 setmanes o més, requerien tractament quirúrgic, o s'associava a la mort perioperatòria del pacient. Vam revisar de forma retrospectiva tots els pacients operats de LT al nostre centre entre el 2000 i el 2019 (n=434). Per estudiar els factors de risc vam tenir en compte variables relacionades amb el pacient, el tumor i la cirurgia realitzada, aprofundint en l'anàlisi del tipus de sutura utilitzat i l'estudi de la sarcopènia. La sarcopènia es va avaluar a partir d'imatges de tomografia computeritzada, en les quals vam seleccionar l'àrea de secció muscular (ASM) en un tall axial a nivell de la vèrtebra C3, variable que vam definir com a sarcopènia directa. També vam calcular l'índex de massa muscular esquelètic (IMME) de l'estimació de l'àrea a L3, variable que vam definir com a sarcopènia estàndard. Mitjançant un anàlisi de partició recursiva vam obtenir els punts de tall en funció de l'aparició de FFC per les dues variables. Un 22,8% dels pacients va presentar una FFC. Els factors de risc independents que es van associar de forma significativa amb l'aparició d'una FFC van ser l'extensió de la cirurgia i el valor d'hemoglobina postoperatòria. En comparació als pacients amb una LT simple, els pacients tractats amb una LT amb faringectomia parcial que no van requerir una reconstrucció amb penjall van tenir un risc 4,0 vegades superior de presentar una FFC, i els pacients amb una laringofaringectomia que van requerir l'ús de penjalls, un risc 5,2 vegades superior. Els pacients amb nivells d'hemoglobina postoperatòria <99 g/L van mostrar un augment significatiu del risc d'aparició de FFC. Cal destacar que la radioteràpia prèvia i el tipus de sutura manual o mecànica no es van relacionar de forma significativa amb la freqüència d'aparició de FFC. D'acord amb la classificació segons la severitat clínica, un 74,7% dels pacients amb FFC complien els criteris de fístula major. De nou, els factors que es van relacionar amb el risc d'aparició d'una fístula major van ser l'extensió de la cirurgia i l'hemoglobina postoperatòria. Segons els punts de tall en funció de l'aparició de FFC, un 48,6% dels pacients va presentar sarcopènia directa i un 53,3% sarcopènia estàndard. Els pacients amb sarcopènia directa van mostrar un risc 4,0 vegades superior de presentar una FFC i els pacients amb sarcopènia estàndard, un risc 3,0 veces superior. A l'incloure la mesura de la sarcopènia en l'estudi multivariant dels factors de risc de FFC, aquesta variable va aparèixer com a únic factor de risc independent.

[es] En esta tesis doctoral estudiamos los factores de riesgo que condicionaban la aparición de una fístula faringocutánea (FFC) en el postoperatorio de una laringectomía total (LT). Para ello propusimos una clasificación de las fístulas basada en su severidad clínica, según la cual las fístulas major fueron aquellas que persistieron 4 semanas o más, requirieron tratamiento quirúrgico, o se asociaron a la muerte perioperatoria del paciente. Revisamos de forma retrospectiva todos los pacientes operados de LT en nuestro centro entre el 2000 y 2019 (n=434). Para estudiar los factores de riesgo tuvimos en cuenta variables relacionadas con el paciente, el tumor y la cirugía realizada, profundizando en el análisis del tipo de sutura utilizado y el estudio de la sarcopenia. La sarcopenia se evaluó a partir de imágenes de tomografía computarizada, en las que seleccionamos el área de sección muscular (ASM) en un corte axial a nivel de la vértebra C3, variable que definimos como sarcopenia directa. También calculamos el índice de masa muscular esquelético (IMME) de la estimación del área en L3, lo que definimos como sarcopenia estándar. Mediante un análisis de partición recursiva obtuvimos los puntos de corte en función de la aparición de FFC para las dos variables. Un 22,8% de los pacientes presentó una FFC. Los factores de riesgo independientes que se asociaron de forma significativa a la aparición de una FFC fueron la extensión de la cirugía y el valor de hemoglobina postoperatoria. En relación a los pacientes con una LT simple, los pacientes tratados con una LT con faringectomía parcial que no requirieron una reconstrucción con colgajo tuvieron un riesgo 4,0 veces superior de presentar una FFC, y los pacientes con una laringofaringectomía que requirieron el uso de colgajos, un riesgo 5,2 veces superior. Los pacientes con niveles de hemoglobina postoperatoria <99 g/L mostraron un aumento significativo del riesgo de aparición de FFC. Cabe destacar que la radioterapia previa y el tipo de sutura manual o mecánica no se relacionaron de forma significativa con la frecuencia de aparición de FFC. De acuerdo con la clasificación según la severidad clínica, un 74,7% de los pacientes con FFC cumplieron los criterios de fístula major. De nuevo, los factores que se relacionaron con el riesgo de fístula major fueron la extensión de la cirugía y la hemoglobina postoperatoria. Según los puntos de corte en función de la aparición de FFC, un 48,6% de los pacientes presentó sarcopenia directa y un 53,3% sarcopenia estándar. Los pacientes con sarcopenia directa mostraron un riesgo 4,0 veces mayor de presentar una FFC y los pacientes con sarcopenia estándar, un riesgo 3,0 veces mayor. Al incluir la medición de la sarcopenia en el estudio multivariante de los factores de riesgo de FFC, esta variable apareció como el único factor de riesgo independiente.