[ca] En aquesta tesi s'exposa l'evolució de com ha estat vist l'ós al llarg de la història al continent europeu i s'analitzen les representacions festives tradicionals entorn la seva figura folklòrica més emblemàtiques dels Pirineus Orientals, Centrals i Occidentals: les Festes de l'Ós d'Arles de Tec, de Prats de Molló i de Sant Llorenç de Cerdans (Catalunya Nord), el Ball de l'Óssa d'Encamp (Andorra), el Carnaval de Bielsa (Aragó) i els Carnavals d'Ituren i Zubieta (País Basc). "Els balls de l'ós" són representacions de teatre popular de carrer que pertanyen als anomenats "balls parlats" profans, lúdics i burlescs ubicats al cicle festiu de les "mascarades hivernals". Són unes manifestacions festives típiques als Pirineus, als Alps, als Carpats i a altres poblacions de l'Europa rural. Els testimonis més representatius se celebren per Cap d'Any, la Candelera o la fi del Carnaval. Generalment es desenvolupen al llarg d'un passacarrer que acostuma a iniciar-se als afores de la població i clou a la plaça de la vila. Essencialment escenifiquen una lluita entre l'home i l'ós –imatge elaborada a partir del domador d'óssos zíngar– recolzada en arguments de temàtica heroica que narren la cacera de l'ós, i que sovint alimenten el mite del salvatge que ha de ser civilitzat. L'espectacularitat d'aquests balls és generada per diversos grups de mascarats que fan soroll i empaiten a l'audiència, principalment les noies. Resulten ser unes representacions del despertar i la mort de l'ós carregades de sentits rituals que els balls més

[es] En esta tesis se expone la evolución de como ha sido visto el oso a lo largo de la història en el continente europeo y se analizan las representaciones festivas tradicionales torno a su figura folclórica más emblemáticas de los Pirineos Orientales, Centrales y Occidentales: las Fiestas del Oso de Arles de Tec, de Prats de Molló y de San LLorenç de Cerdans (Cataluña Norte), el Baile de la Osa de Encamp (Andorra), el Carnaval de Bielsa (Aragón) y los Carnavales de Ituren y Zubieta (País Vasco). "Los bailes del oso" son representaciones de teatro popular de calle que pertenecen a los llamados "bailes hablados" profanos, lúdicos y burlescos ubicados en el ciclo festivo de las "mascaradas invernales". Son unas manifestaciones festivas típicas en los Pirineos, los Alpes, los Cárpatos y en otras poblaciones de la Europa rural. Los testimonios más representativos se celebran en Nochevieja, la Candelaria o el fin del Carnaval. Generalmente se desarrollan a lo largo de un pasacalle que suele iniciarse en las afueras de la población y cierra en la plaza de la villa. Esencialmente escenifican una lucha entre el hombre y el oso -imagen elaborada a partir del domador de osos zíngar- apoyada en argumentos de temática heroica que narran la caza del oso, y que a menudo alimentan el mito del salvaje que debe ser civilizado. La espectacularidad de estos bailes es generada por varios grupos de enmascarados que hacen ruido y persiguen a la audiencia, principalmente las chicas. Resultan ser unas representaciones del despertar y la muerte del oso cargadas de sentidos rituales que los bailes más hablados utilizan para hacer sátira de costumbres y un repaso