[ca] Aquest treball estudia el peritatge de metges i apotecaris en un seguit de processos judicials ocorreguts a la segona meitat del segle XVII, de primer a la Corona de Castella (Sevilla, 1659; Burgos, 1666) i després al regne d'Aragó (Saragossa, 1698-1701). Les acusacions s'adreçaven contra els fabricants de tabac, per suposada adulteració del tabac en pols i, en un cas, contra la pretensió d'instal·lar un molí al centre de Saragossa. Tot indica que aquests judicis utilitzaren de forma inusualment intensa el peritatge de les professions de la salut, i ho feren en àrees on tampoc era gaire freqüent, ja que la qualitat de les mercaderies i la neteja urbana eren gestionades tradicionalment dintre les atribucions de la policia de mercat, per càrrecs i treballadors municipals. El desplaçament de l'expertesa cap a les professions de la medicina hauria estat facilitat en aquest cas per les característiques especials que la mesura mercantilista de l'estanc havia donat al negoci del tabac, en termes de magnitud de l'empresa, règim d'explotació, i rellevància fiscal per a la Corona. A l'anterior caldria afegir la natura suposadament medicinal d'un producte colonial sense tradició local, la vàlua medicinal del qual havia estat construïda al llarg dels cent anys precedents per les mateixes professions a les quals ara es consultava sobre la conveniència de barrejar molsa amb el tabac, o la presència de pols de vidre en un tabac sospitós. El règim d'explotació de l'estanc com a arrendament inestable a particulars estimulava en aquests la possibilitat del frau. Els contractes a la Corona de Castella no contenien clàusules relatives a la qualitat del producte, mentre que els de l'Aragó sí que preveien penes per a la manca de qualitat, però enlloc s'especificava en què consistia aquesta. Aquesta situació abocava, en cas de conflicte, a decidir els estàndards del producte a posteriori, en judicis on els perits deposen sobre una qüestió absolutament clau per a la resolució d'aquest. Potencialment, per tant, la cessió de funció judicial en el perit és molt gran. En els processos judicials de la Corona de Castella, l'atribució d'expertesa recau gairebé de forma exclusiva en els practicants de la medicina més legitimats per les autoritats: físics, apotecaris i cirurgians, amb una particular preeminència dels primers. No consta que es recorri a altres figures, com podrien ser de forma raonable p. ex. els mercaders de tabac, o consumidors de la planta. En contrast, en el cas de l'adulteració a Saragossa l'atribució d'expertesa pateix un canvi entre el principi i la fi del procés. Inicialment es manifesten els "vells" procediments locals i forals associats a la policia de mercat, els quals apliquen al cas del tabac el marc conceptual del "frau en la mercaderia". La investigació, per altra banda, és duta a terme per perits mal descrits però aparentment sense formació erudita, lligats a les institucions locals. L'evolució del procés els desacredita com a perits, tot donant preferència a la doctrina sobre l'adulteració continguda en un imprès mèdic per establir un criteri sobre la qualitat del tabac. De fet, el mateix imprès s'utilitza també per justificar la innocuïtat de la fàbrica de tabac citada al principi. Sembla tanmateix que la utilització de l'expertesa mèdica en aquesta àrea tingué poca continuïtat a causa del canvi en el règim d'explotació de l'estanc, el qual passà a estar directament gestionat per la Corona que en garantia la qualitat mitjançant el control burocràtic del procés de fabricació. La consideració d'aquest cas convida a la reflexió sobre les causes que estimulen el recurs a l'expertesa mèdica i per extensió el procés de medicalització.

[en] This work studies medical and farmacist expertise in a set of lawsuits that occurred in the second half of the seventeenth century, first in the Crown of Castile (Seville, 1659; Burgos, 1666) and later in the kingdom of Aragon (Zaragoza, 1698 -1701). The accusations were directed against the tobacco manufacturers, for alleged adulteration of the tobacco snuff and, in one case, against the projected construction of a mill in the center of Zaragoza. Everything suggests that these trials used the expertise of the health professions in an unusually intense way, and they did so in areas where it was not very frequent, since the quality of goods and urban environment were traditionally managed by the municipalities. The shift of expertise to the medical professions would have been facilitated in this case by the special characteristics that the tobacco tax monopoly had given to the tobacco business, in terms of the size of the company, exploitation regime, and fiscal relevance for the crown. To this should be added the presumed medical value of a colonial plant without local tradition, whose value had been built throughout the preceding century by the same professions that were now consulted about the convenience of mixing moss with snuff, or the suspected presence of ground glass in the snuff. The regime of exploitation of the tobacconist as an unstable lease to individuals encouraged in them the temptation to cheat. Contracts in the Crown of Castile did not contain clauses relating to product quality, while those of Aragon did provide penalties for poor quality, but nowhere was it specified what this consisted of. This situation led, in case of conflict, to deciding the standards of the product a posteriori, in lawsuits where the experts testified on an absolutely key issue for their resolution. Potentially, therefore, the transfer of judicial function to the expert was very large. In the processes of the Crown of Castile, the attribution of expertise falls almost exclusively on the practitioners of medicine most legitimized by the authorities: physicists, apothecaries and surgeons, with a particular preeminence of the former. There is no evidence that other figures such as tobacco mercants or tobacconists were consulted. In contrast, in the case of adulteration in Zaragoza, the attribution of expertise changes throughout the process. Initially, local officials intervene, applying the conceptual framework of "commodity fraud" to the tobacco case. The evolution of the process discredits them as experts, the authorities giving preference to the doctrine on tobacco adulteration contained in a medical brochure, which is used to establish a criterion on the quality of tobacco. In fact, the same brochure is also used to justify the harmlessness of the tobacco factory mentioned above. In any case, it seems that the use of medical expertise in this area had little continuity due to the change in the exploitation regime of the tobacco tax monopoly, which began to be directly managed by the Crown. Consideration of these trials points to the causes stimulate the use of medical expertise, and by extension the process of medicalization.