[ca] La repercussió de l'activitat agrària en vers de l'entorn natural i la creixent preocupació per la diversitat biològica, justifiquen la present investigació. El tàxon Rhopalocera, (Insecta: Lepidoptera), és el bioindicador adoptat, degut a què compleix les condicions necessàries i és un component del paisatge. Es tria la comarca del "Somontano de Barbastro" ja que compta amb una amplia representació de paisatges amb diferents intensitats de gestió agrària, que es constitueixen en una gradació que varia des d'illes de conreu tradicional, dins l'ecosistema natural, fins a monocultius de regadiu. Per altra banda, la comarca es troba immersa en un clima semiàrid i subhumit on s'assenta gran part de l'activitat agrària a nivell general. És remarcable també, la preséncia de serralades marginals del Prepirineu aragonés on es troben presents els dominis climàcics vegetals de la roureda de roure de fulla petita (Violo-Quercetum fagineae) i del carrascar (Quercetum rotundifoliae). Es determina l'efecte que diferents intensitats d'activitat antròpica, (preferentment agrària), exerceixen en vers comunitats de ropalòcers i la distribució comarcal de les espécies. Dins de cada domini vegetal, es consideren diferents formacions vegetals tot depenent del grau d'intervenció antròpica: bosc dens, bosc aclarit, brolla, illes de conreus, camps de conreus abandonats i conreus actuals. Pel que fa a la intensitat de gestió agrària, es diferencien: illes de conreus dins l'ecosistema natural, (pluriconreu i monoconreu), conreus de secà i conreus de regadiu, (pluriconreu, monoconreu herbaci i monoconreu arbori). S'ha emprat el transsecte en banda de 700 x 10 m, amb mostreig durant 40 minuts i a tres indrets, (repeticions), per paisatge i mes, dintre del perí­ode de temps comprés entre els dies 15-30 des del mes de març fins el mes d'octubre. S'analitzen les preferències ambientals a nivell familiar i especí­fic, la composició i l'estructura fauní­stica als diferents tipus de paisatge i es realitza una anàlisi biocenològica de similitud fauní­stica entre ells. Es correlaciona la diversitat biològica amb la presència de paràmetres derivats de l'activitat antròpica. S'han inventariat 138 espècies de ropalòcers, les quals constitueixen el 55 % del cens actual de la pení­nsula Ibérica, essent descrites llurs característiques ecològiques més importants, diagrames de vol i distribució corològica per espécie en quadrí­cules UTM de 5 km de costat. La riquesa més gran d'espècies es troba als paisatges amb presència d'ecosistema natural, així­ com als grans espais oberts amb brolles. Dintre del conjunt comarcal, la roureda de roure de fulla petita (amb 109 espècies) és més diversa que el carrascar (amb 101 espècies); i tots dos dominis són mès diversos que el agrosistema (amb 73 espècies). Dins l'ecosistema agrari, la riquesa més gran en espècies es produeix a les illes de pluricultiu tradicional, amb una diversitat similar a la del bosc aclarit. La mí­nima riquesa i diversitat es troba al monocultiu. El secà és més ric en espècies que el regadiu i dins d'aquest és fonamental la presència de lleguminoses i pratenses plurianuals. Pertorbacions antròpiques lleugeres a l'ecosistema natural mantenen la diversitat, si bé, aquesta decreix amb l'eliminació de la vegetació natural. La intensificació de l'agricultura produeix una disminució dràstica i una variació especí­fica a les poblacions de lepidòpters, disminuint els Satyridae i incrementant els Pieridae; l'abundància de marges és determinant pel manteniment de la diversitat de l'agrosistema. La diversitat biològica d'un paisatge és afavorida per la presència d'ecosistema natural, per una cobertura arbòria mitjana, una elevada cobertura arbustiva-herbàcia i un cert grau d'activitat agrària. Existeix alta similitud faunística entre la roureda de roure de fulla petita i el carrascar. Pieridae s'associa a l'agrosistema i a intensitats altes de gestió agrària, Satyridae, Nymphalidae i Lycaenidae a l'ecosistema natural poc intervingut. Per la seva composició faunística, els paisatges s'agrupen en funció de la presència de brolles, grau d'intervenció antròpica i presència de reg, arbrat i marges. S'estableixen espècies tolerants a una activitat forestal moderada i intolerants a l'activitat agrària, indicadores per tant de "salut" i "equilibri" ecològics. També es descriuen espécies tolerants a una activitat agrària moderada i d'altres espècies afavorides per aquesta activitat, essent en aquest cas, indicadores de paisatges amb una gestió agrària elevada i en conseqüència, una diversitat biològica baixa.

[es] La repercusión de la actividad agraria sobre el entomo natural y la preocupación creciente por la diversidad biológica justifican esta investigación. Se han elegido el taxon Rhopalocera (Insecta: Lepidoptera) como bioindicador por cumplir las caracterí­sticas adecuadas para ello y ser componente del paisaje y la comarca del Somontano de Barbastro por contar con una amplia representación de paisajes con distintas intensidades de gestión agraria, desde islas de cultivo tradicional entre el ecosistema natural a monocultivos de regadí­o y por estar enclavada en clima semiárido y subhúmedo, donde se asienta en general gran parte de la actividad agraria; situada en las sierras marginales del Prepirineo Aragonés, en ella tienen importancia los dominios vegetales de quejigar (Violo-Quercetum fagineae) y carrascal (Quercetum rotundifoliae). Se ha determinado el efecto que diferentes intensidades de actividad antrópica (preferentemente agraria) ejercen sobre las comunidades de Ropalóceros y la distribución comarcal de las especies. En cada dominio vegetal se han considerado distintas formaciones vegetales o paisajes según el grado de intervención antrópica, bosque denso, bosque claro, matorral, islas de cultivo, campos de cultivo abandonados y cultivos actuales; dentro de los cultivos, distintas intensidades de gestión agraria, islas de cultivo entre ecosistema natural (pluricultivo y monocultivo), cultivos de secano y cultivos de regadí­o (pluricultivo, monocultivo herbáceo y monocultivo arbóreo). Se ha utilizado el método de transecto en banda de 700 x 10 m, muestreando durante 40 minutos, en tres localidades (repeticiones) por formación vegetal y mes entre los dí­as 15-30 desde marzo a octubre. Se han analizado las preferencias ambientales entre familias y especies, la composición y estructura fauní­stica en las distintas formaciones vegetales, realizando un análisis biocenológico de similitud fauní­stica entre ellos y correlacionando la diversidad biológica con la presencia de parámetros derivados de la actividad antrópica. Se han inventariado 138 especies de ropalóceros, el 55 % del censo de la Pení­nsula Ibérica, describiendo sus caracterí­sticas ecológicas más sobresalientes, diagramas de vuelo y distribución corológica por especies en cuadrí­culas proyección UTM de 5 km de lado. La mayor riqueza en especies se encuentra en paisajes con presencia de ecosistema natural y grandes espacios abiertos con matorral autóctono. En el conjunto comarcal el dominio del quejigar con 109 especies es más diverso que el carrascal con 101 especies y ambos más que el agrosistema con 73 especies. En el ecosistema agrario la máxima riqueza en especies se produce en islas de pluricultivo tradicional con una diversidad similar a la del bosque claro; la mí­nima riqueza y diversidad en el monocultivo. El secano es más rico en especies que el regadío y en éste es fundamental la presencia de leguminosas y pratenses plurianuales. Perturbaciones antrópicas ligeras en el ecosistema natural mantienen la diversidad, la cual decrece con la eliminación de la vegetación natural. La intensificación de la agricultura produce un descenso drástico y una variación especí­fica en las poblaciones de lepidópteros, disminuyendo Satyridae e incrementándose Pieridae; la abundancia de márgenes es determinante en el mantenimiento de la diversidad del agrosistema. La diversidad biológica de un paisaje es favorecida por la presencia de ecosistema natural, por una cobertura arbórea media, una elevada cobertura arbustivo-herbácea y un cierto grado de actividad agraria. Existe alta similitud fauní­stica entre quejigar y carrascal. Pieridae va asociada al agrosistema y a intensidad alta de gestión agraria, Satyridae, Nymphalidae y Lycaenidae al ecosistema natural poco intervenido. Tomando como referencia la composición fauní­stica los paisajes se agrupan según presencia de matorral, grado de intervención antrópica y presencia de riego, arbolado y márgenes. Se citan especies tolerantes a una actividad forestal moderada e intolerantes a la actividad agraria, indicadoras de "salud" y "equilibrio" ecológicos; otras tolerantes a una actividad agraria moderada y otras favorecidas por tal actividad e indicadoras de paisajes con gestión agraria elevada y diversidad biológica baja.