BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] En aquest article, realitzem un estudi comparatiu sobre la necessitat de la democràcia tal com es presenta a "Les lleis de la reflexió: Nelson Mandela en admiració" (1986) de Jacques Derrida, El Petit Príncep (1943) dAntoine de Saint-Exupéry i El Peceto Negro (1967) de Samad Behrangi. Tot i les seves diferències, aquestes obres comparteixen un objectiu comú de ressaltar la importància dun intel·lecte democràtic com a enfocament central. El propòsit daquest estudi, per tant, és examinar les similituds i les diferències dels dos personatges principals ficticis, per molt fantàstics i no realistes que puguin semblar, amb la representació de Derrida del personatge de Nelson Mandela. Les nostres troballes revelen que els tres autors transmeten eficaçment la dicotomia entre individualitat i idolatria mentre il·lustren com els personatges principals fan servir el seu pensament crític per analitzar la injustícia i la necessitat de democràcia i llibertat.

[en] In this article, we undertake a comparative study of the need for democracy as presented in Jacques Derridas The Laws of Reflection: Nelson Mandela in Admiration (1986), Antoine de Saint-Exupérys The Little Prince (1943), and Samad Behrangis The Little Black Fish (1967). Despite their differences, these works share a common objective of highlighting the significance of a democratic intellect as their central focus. The purpose of this study, therefore, is to examine the similarities and differences of the two main fictional characters, however fantastic and non-realistic they might look, with/from Derridas portrayal of the character of Nelson Mandela. Our findings reveal that all three authors effectively convey the dichotomy between individuality and idolatry while illustrating how the main characters employ their critical thinking to scrutinize injustice and the need for democracy and freedom.
[ca] Una metàfora pot combinar-se amb una altra metàfora, de la mateixa forma que una metonímia pot combinar-se amb una altra metonímia per formar una unitat de significat, donant lloc a amalgames metafòriques o metonímiques. La combinació entre metàfora i metonímia (Goossens 1990, Ruiz de Mendoza & Díez 2002) dóna lloc a la "metaftonímia". Amalgames i metaftonimias són casos de complexos conceptuals. Alguns d'aquests complexos han estat identificats en estudis previs (Ruiz de Mendoza & Díez 2002, Ruiz de Mendoza & Mairal 2011). Aquest article ofereix una revisió d'aquests treballs, i proposa les cadenes metafòriques com un nou cas de complex metafòric que sorgeix de l'anàlisi semàntic de verbs frasals. Les cadenes metafòriques, a diferència de les amalgames (Ruiz de Mendoza & Mairal 2011), no comporten la integració de les estructures conceptuals de les metàfores participants en la interacció, sinó una seqüència en què el domini meta del primer mapatge metafòric constitueix el domini font d?una metàfora posterior.

[en] A metaphor can combine with another metaphor, or a metonymy with another metonymy, into a single meaning unit, thus giving rise to either a metaphorical or a metonymic amalgam. The combination of a metaphor and a metonymy, as discussed in Goossens (1990) and Ruiz de Mendoza & Díez (2002), gives rise to so-called "metaphtonymy". Amalgams and metaphtonymy are cases of conceptual complexes. Several such complexes have been identified in previous studies (e.g. Ruiz de Mendoza & Díez, 2002; Ruiz de Mendoza & Mairal, 2011). Here we revisit such studies and postulate the existence of metaphoric chains as an additional case of metaphoric complex in connection to the semantic analysis of phrasal verbs. Metaphoric chains, unlike amalgams (Ruiz de Mendoza & Mairal 2011), do not involve integrating the conceptual structure of the combined metaphors. Instead, metaphoric chains involve a mapping sequence in which the target domain of a first metaphoric mapping constitutes the source domain of a subsequent metaphor.
[ca] El present treball aborda un cas destudi que permet documentar la integració de la música operística italiana en Las Palmas de Gran Canaria a través de lactivitat laboral duta a terme per Benito Lentini (1793-1846), músic sicilià vinculat a la catedral de la ciutat com a organista i mestre de capella des del 1815 fins a la seua mort. Mitjançant lanàlisi contextual i musical comparativa de huit fonts vinculades amb el dit músic, datades entre 1839 i 1846, en el present text es plantegen els dos objectius següents: duna banda, identificar els passatges operístics reutilitzats per Lentini en les seues pròpies composicions i, daltra banda, detallar les funcions que va complir aquesta música en el moment de la seua recepció. Daquesta manera, és possible afirmar el paper actiu que va jugar aquest mestre, donat que no es va limitar a copiar els fragments operístics, sinó que els adaptà per a fer possible la seua interpretació en els contextos locals on desenvolupà la seua trajectòria professional.

[en] This paper addresses a case study that documents the integration of Italian operatic music in Las Palmas de Gran Canaria through the work carried out by Benito Lentini (1793-1846), a Sicilian musician linked to the cathedral of this city as an organist and chapel master from 1815 until his death. By means of the contextual and musical analysis of eight sources tie in with this musician, dated between 1839 and 1846, in this article I propose the following two objectives: on the one hand, to identify the operatic passages reused by Lentini in his own compositions and, on the other, to detail the functions that this music fulfilled in its place of reception. In this way, it is possible to affirm the active role played by this musician, since he did not limit himself to copying the operatic numbers, but rather arranged them to enable their interpretation in the local contexts where he developed his professional career.
[ca] Les formes no personals del verb han rebut, des de l'àmbit historiogràfic, poca atenció. De totes maneres, estudis generals sobre el verb o sobre autors específics han posat de manifest que les que actualment es consideren com a formes no personals dels verbs no han estat sempre enteses com a tals, ni tampoc amb el mateix grau d'aparent unanimitat teòrica. Aquest article analitza la categoria gerundi des de dos eixos metodològics: conceptualització i el procés de gramatització de la unitat durant la història. Tanmateix, estudiem amb detall (durant l'època preacadèmica, 1492-1771, tenint en compte el context sociocultural i teòric) qüestions relatives a: morfologia del gerundi, aspectes semàntico-funcionals, trets de caracterització, transferències interlingüístiques, així com l'anàlisi del procés de categorització del gerundi dins la historia del pensament lingüístic espanyol entre els segles XV i XVIII.

[en] Non-personal forms of the verb have received, from a historiographical point of view, little attention. However, studies on the verb or on specific authors are emphasizing that "non-personal forms" of the verbs are not always well understood neither explained. This article discusses the category "gerund" according to two methodological aspects: conceptualisation and the gramatisation process of this topic throughout history. We also study in detail (during the pre-academic period, from 1492 to 1771, and taking into account the socio-cultural and theoretical context) the following issues: morphology of the gerund, semantic-functional aspects, features of characterization, inter and intralinguistic transfers and the analysis of gerund categorisation process in the history of Spanish linguistic thought from 15th to 18th century
[ca] L'objectiu d'aquest treball és caracteritzar la perífrasi <venir + gerundi> de l'espanyol i <venire + gerundi> de l'italià des del punt de vista de l'aspecte gramatical i de l'aspecte lèxic o Aktionsart. Desenvoluparem aquesta caracterització en el marc d'altres perífrasis verbals de gerundi amb auxiliar de moviment en les dues llengües, concretament, , i . Com demostrarem, totes aquestes perífrasis manifesten una gran proximitat tant aspectual com accional. Quant a l'aspecte lèxic, desenvoluparem una descripció de les perífrasis en trets accionals. Demostrarem que <venire + gerundi> manté major proximitat respecte a la perífrasi de la que manté respecte al seu equivalent formal <venir + gerundi>, tot i que l'auxiliar té el mateix origen.

[en] The aim of this work is to characterize the Spanish verbal periphrasis <venir + gerund> and the Italian <venire + gerund> from the point of view of both grammatical and lexical aspect, or Aktionsart. We will develop this characterization in the context of other verbal gerund periphrases with a motion auxiliary in both languages, namely: , and . These periphrases show the same kind of aspectual and actional behavior. Regarding lexical aspect, we will develop a description of the periphrases in actional features. We will show that <venire + gerund> is closer to than to its formal equivalent <venir + gerund>, despite the same origin of the auxiliary.
[ca] Les teories terminològiques modernes es basen en la hipòtesi que existeix un grau d'especialització textual, que depèn de factors diversos, tant lingüístics com extralingüístics. Aquest article té per objectiu mesurar la utilitat dels algoritmes d'aprenentatge automàtic no supervisat (en concret, l'algorisme simple k-mitjans) per classificar textos segons el grau d'especialització. Per això, s'usa com a font una base de dades amb informació intra i extratextual i es comparen els resultats amb les etiquetes de classe assignades prèviament mitjançant un mètode numèric de classificació. Els resultats obtinguts suggereixen l'existència del grau i demostren la presència de patrons particulars que se situen en els límits entre classes, la qual cosa revela l'existència de límits difusos i problemes en el mètode plantejat.

[en] Modern terminology theories are based on the hypothesis of the existence of a text specialization degree that depends on different elements, both linguistic and extralinguistic. This article aims to test how useful unsupervised machine learning algorithms (specifically simple k-means algorithm) are to classify texts according to its specialization degree. To that end, a database with intra and extra textual information is used as a source tool. Results are compared with the class tags previously assigned by means of a numerical classification method. The obtained results suggest the existence of the degree and prove the presence of particular texts that are placed in limits between classes. This fact reveals the existence of vague limits and problems in the proposed method.
[ca] En aquest treball es presenta l'edició inèdita del fragment dedicat als dotze signes del zodíac de la traducció catalana medieval de l'obra didàctico- enciclopèdica Breviari d'amor de Matfre Ermengaud.

[en] This article presents the unpublished edition of the section devoted to the twelve signs of the Zodiac in the Catalan medieval translation of the didactic and encyclopaedic work Breviari d'amor of Matfre Ermengaud.
[ca] Anàlisi dels diversos factors que justifiquen l'absència gairebé total de Joan Roís de Corella del panorama imprès a partir de c. 1530. A partir d'aquest fet, es demana sobre la possibilitat d'un estudi de la posterioritat de l'autor a partir de l'aprofitament implícit o explícit d'obra seua, és a dir, de les intertextualitats corellanes en les composicions de la generació de les acaballes del segle XV. La pregunta es contesta amb la detecció d'un més que probable eco de la Tragèdia de Caldesa en Miquel Péreç.

[en] Analysis of the several factors that justify the almost total absence of Joan Roís de Corella of the panorama printed after 1530. Considering this fact as a starting point, the possibility of a study of the posteriority of the author by the implicit or explicit exploitation of his work arises. Thus, the Corellian intertextualities in the compositions of the final stages of the 15th century are therefore analysed. The question is answered with the detection of one more than probable echo of the Tragedia de Caldesa in Miquel Péreç' works.
[ca] La implementació de la Convenció dels Drets de les Persones amb Discapacitat obliga als Estats Parts a realitzar reformes legals que afecten les normes que regulen la participació de les persones amb discapacitat en la investigació biomèdica clínica, especialment en els assaigs clínics amb medicaments. A Espanya, s'ha hagut de reformar el Codi Civil i la Llei General de Drets de les Persones amb Discapacitat per adequar l'exercici de la capacitat jurídica i garantir l'accessibilitat cognitiva. Aquestes reformes podrien servir com a model per a les reformes que han d'implementar-se en altres països.

[en] The implementation of the Convention on the Rights of Persons with Disabilities obliges the States Parties to carry out legal reforms that affect the norms that regulate the participation of persons with disabilities in clinical biomedical research, especially in clinical trials with drugs. In Spain, the Civil Code and the General Act on the Rights of Persons with Disabilities have had to be reformed to adapt the exercise of legal capacity and to guarantee cognitive accessibility. These reforms could serve as a model for reforms to be implemented in other countries.
[ca] Amb aquest article pretenem mostrar la importància del context i de les emocions per tal de descodificar el significat de frases fetes construïdes principalment mitjançant metàfores centrades en parts del cos humà. A partir de la teoria de la Integració Conceptual de Fauconnier i Turner mostrarem com podem explicar que en determinades situacions activem el sentit literal originari de la frase feta descodificant cada una de les seves unitats per separat en comptes de, com succeeix normalment, tractar-la en bloc per accedir al seu significat metafòric o figurat.

[en] With this article we try to show the importance of the context and the emotions to decode the meaning of idioms principally constructed by means of metaphors centred on parts of the human body. From the theory of Conceptual Integration by Fauconnier and Turner we will show that we can explain that in certain situations we activate the literal original sense of the idiom decoding each of its units separately instead of, as it happens normally, treating it in a block to accede to its metaphorical or figurative meaning.
[ca] Assumint un proverbi de Sèneca —mentre ensenyem, aprenem— hem d'entendre l'ofici de l'historiador com una professió en contínua renovació, nodrint-nos de nous aspectes que millorin la metodologia i les tècniques de la ciència, descartant aquells que queden obsolets. Des de fa tres dècades, l'aportació de metodologies provinents d'altres disciplines, com ara la informàtica i els estudis d'Humanitats, han anat convergint en la disciplina coneguda com a Humanitats Digitals. Tot i que aquestes tècniques computacionals han introduït nous mètodes per a la identificació de patrons a les dades i prometen accelerar els processos d'anàlisi de la creixent massa de dades, divergeixen de la narrativa tradicional i els seus mètodes. En aquest sentit, experiències recents permeten discutir els beneficis i els límits de l'enllaç entre mètodes i tècniques tradicionals, d'una banda, aquelles que són computacionals, de l'altra, a l'hora de preparar resultats científics. Així, creiem que sense perdre de vista l'essència bàsica de l'historiador de submergir-se contínuament en la lectura i l'anàlisi de les fonts, els canvis de paradigma de la ciència es poden assumir adoptant aquesta nova tècnica. Ara, amb perspectiva, mirem els límits que la pròpia convergència ofereix i aquí presentem la nostra experiència més recent per millorar-ne l'exercici.

[en] Assuming one of Seneca's proverbs — while we teach, we learn — we must understand the historian's trade as a profession in continuous renewal, nurturing ourselves with new aspects that improve the methodology and techniques of science, while discarding those that become obsolete. For three decades, the provision of methodologies originating from other disciplines, such as computer science and Humanities studies, have been converging into the discipline known as Digital Humanities. Although these computational techniques have introduced new methods for the identification of patterns in data and promise to accelerate the processes of analysing the growing mass of data, they diverge from the traditional narrative and its methods. In this sense, recent experiences allow us to discuss the benefits and limits of the link between traditional methods and techniques on the one hand, and those that are computational on the other, when preparing scientific results. Thus, we believe that without losing sight of the historian's basic essence of continually immersing themselves in the reading and analysis of sources, the paradigm shifts of science can be assumed adopting this new technique.
[ca] En búlgar, les oracions subordinades completives són introduïdes generalment amb els connectors če, "da". Ambdós comparteixen el camp distribucional de la conjunció romànica "que", però no són equivalents: el primer enllaça oracions sense denotar cap altre carácter, el segon és polifuncional i amb aquesta funció sol aportar matisos modals. Analitzem amb múltiples exemples la distribució i particularitats d'aquests connectors, que en principi ens pot dur a pensar en la dicotomía modal indicatiu / subjuntiu de l'oració subordinada catalana, però hem de concloure que no es pot extrapolar perquè el paral·lelisme no és ni sistemàtic ni homogeni.

[en] In Bulgarian, the completive subordinate clauses are usually introduced with če / "da" connectors. Both share the distributional field of our conjunction "que", but are not equivalent: the first join clauses without denoting any other character, the second is multifunctional and with this feature usually provide modal nuances. We analyze with multiple examples the distribution and characteristics of these connectors, which in principle could lead us to think about the dichotomy modal indicative / subjunctive in catalan subordinate clause, but conclude that you can not extrapolate it because the parallelism is neither systematic nor homogeneous.
[ca] L'objectiu d'aquest article és demostrar que els verbs deadjectivals com engordar(<en+adjectiu+ar>, 'fatten'), agrandar( , 'enlarge') i ampliar( , 'widen'), comparteixen algunes propietats crucials amb els predicats secundaris resultatius (Mary pounded the metal flat).Aquestes semblances ens permeten proposar que els verbs deadjectivals i els predicats secundaris resultatius comparteixen una mateixa estructura. L'estructura que proposem per a aquestes construccions és la suggerida per Hale & Keyser per als verbs locatius denominals (bottle, can)i per Hale & Keyser (1991, 1992) i Romero (1997), entre d'altres, per a les construccions datives ditransitives bàsiques. Aquesta hipòtesi ens permet explicar algunes restriccions de coaparició, per exemple la impossibilitat de tenir predicats secundaris resultatius i arguments meta amb verbs denominals i verbs deadjectivals.

[en] The major aim of this paper consists in showing that de-adjectival verbs like engordar (<en+adjective+ar>, 'fatten'), agrandar ( , 'enlarge') and ampliar (<null affix+adjective+ar>, 'widen'), share some crucial properties with resultative secondary predicates (Mary pounded the metal flat). A detailed analysis of these constructions seems to indicate that de-adjectival verbs and resultative secondary predicates share a common structure. The structure that we propose for de-adjectival verbs and constructions with resultative secondary predicates is the one suggested by Hale and Keyser for denominal location verbs (bottle, can) and by Hale and Keyser (1991, 1992) and Romero (1997), among others, for basic ditransitive constructions (John gave the book to Mary). This hypothesis allows us to explain some co-occurrence restrictions, for example the impossibility of having resultative secondary predicates and Goal arguments with denominal and de-adjectival verbs.
[ca] La utilització d'informació geogràfica i sistemes d'informació geogràfica (SIG) per part de les ONG encara és minoritària. Aquestes eines poden contribuir a millorar les activitats més quotidianes d'aquest tipus d'organitzacions i planificar, gestionar i avaluar els nombrosos projectes que desenvolupen. En aquest article, s'hi analitzen alguns dels avantatges, sobretot per a les ONG que es dediquen a l'ajut i la cooperació del Tercer Món, que poden aportar els SIG., així com les possibilitats que actualment ofereix Internet per adquirir informació geogràfica, de vegades sense cap cost. Tot això s'il·lustra amb una senzilla proposta metodològica per a la realització de cartografia sobre riscos naturals a l'Amèrica Central, creant una base de dades amb informació gratuïta extreta d'Internet i fent ús de les eines que els SIG ofereixen.

[en] The use of geographic data and geographical information systems (GIS) by NGOs is also minority. Those tools can improve the most daily activities developed by NGOs like planning, management and evaluation projects. In this paper, we try to analyse some advantages, focused on NGOs that act in developing countries, witch GIS tools, as well as the possibilities that of Internet offers to get geographical information, often freely. Its illustrated by simple methodological proposal to do Central America's natural risks mapping, creating a free database extracted from Internet and using GIS tools.