[ca] Jo estudio la connexió entre la corrupció i les característiques estructurals dels parlaments: nombre de seients, el nombre de partits representats, i regles de decisió adoptades. Amb l'aplicació d'enfocaments analítics i computacionals, a més de simulacions, mostro que el nombre mitjà de diputats que han de ser subornats disminueix a mesura que el nombre de partits augmenta, de manera que el suborn se sent encoratjat per un nombre cada vegada més gran de parts. També investigo dues formes en que pot afectar el temps a la presa de decisions. En primer lloc, suggereixo un procediment de votació iteratiu en el que el retard en prendre una decisió és costós. Amb dos electors, dues opcions i un ordre de votació fix, demostro que en l'únic equilibri perfecte en subjocs, l'elector que vota primer, obté la seva opció preferida a l'inici del procediment. Si l'ordre s'inverteix en algun moment, identifico la condició sota la qual el votant que vota segon pot obtenir la seva opció preferida al principi. En segon lloc, proposo un altre procediment de votació iterativa, permetent que els votants canvien els seus vots, però ara amb una data límit: una etapa que, si no s'ha pres una decisió, els resultats de la votació són pitjors. Mostro que (i) si hi ha temps suficient perquè tots els votants canviïn el seu vot, es prendrà una decisió, i (ii) si hi ha una alternativa preferida per la majoria dels votants, aquesta alternativa serà finalment triada. Afegeixo un estudi experimental que indica que fins i tot amb menys temps del necessari per a què cada votant pugui canviar el seu vot, els electors estaran d'acord amb una decisió de totes maneres.

[en] I study the connection between corruption and structural characteristics of parliaments: number of seats, the number of parties represented, and decision rules adopted. Applying analytical and computational approaches, and running simulations, I show that the average number of deputies needed to be bribed decreases as the number of parties increases, so bribery is encouraged by a growing number of parties. I also investigate two ways in which time may affect decision-making. First, I suggest an iterative voting procedure in which delay to reach a decision is costly. For two voters and two options, with a fixed voting order, I prove that in the unique subgame perfect equilibrium the voter who votes first obtains his most preferred option at the beginning of the procedure. If the fixed order is reversed once at some stage, I identify the condition under which the voter initially voting the second obtains this most preferred option, also at the beginning. Second, I propose another iterative voting procedure, allowing voters to change their votes, but now with a deadline: a stage such that, if no decision has been taken by then, the worst outcome results. I show that (i) if there is enough time for all the voters to change their vote, a decision will be taken, and (ii) if there is an alternative preferred by a majority of the voters, this alternative will be finally chosen. I add an experimental study indicating that even with less time necessary for every voter to change his vote, the voters will agree with a decision anyway.