[ca] INTRODUCCIÓ En la cirurgia del càncer de còlon, els objectius fonamentals són aconseguir una resecció oncològica adequada i que es done d'alta el pacient sense complicacions immediates. No obstant això, no s'han d'obviar altres complicacions tardanes rellevants com l'hèrnia incisional o eventració. Aquesta complicació, malgrat no ser una patologia greu, condiciona amb escreix la qualitat de vida dels pacients, que poden presentar dolor o molèsties abdominals diàries que els impedeixen dur a terme les seues activitats habituals. Atés que hi ha molt poca literatura respecte la relació entre el tipus d'anastomosi, la incisió per a l'extracció de la peça quirúrgica i la formació de l'hèrnia incisional, aquest estudi pot contribuir en gran mesura a establir quin tipus d'incisió presenta una menor taxa d'eventracions, la qual cosa podria utilitzar-se per a estandarditzar un dels passos de la tècnica quirúrgica de l'hemicolectomia dreta laparoscòpica com és la realització de l'anastomosi intracorpòria. MATERIAL I MÈTODE Es tracta d'un estudi prospectiu, comparatiu, multicèntric i no aleatoritzat, en el qual es pretén avaluar la seguretat de la tècnica quirúrgica de l'anastomosi ileocòlica. El seguiment dels pacients es va realitzar des de la data de la cirurgia fins a 2 anys després de la intervenció quirúrgica. L'objectiu principal de l'estudi fou valorar si les anastomosis intracorpòries presenten una menor taxa d'eventracions que les extracorpòries després de la realització d'una hemicolectomia dreta laparoscòpica. Els objectius secundaris foren comparar la taxa de fuita anastomòtica, d'infeccions del lloc quirúrgic, d'íleus postoperatori, d'hemorràgia anastomòtica, de torsió del meso, el temps operatori, l'estada hospitalària i la morbimortalitat global entre aquestes dues tècniques de reconstrucció del trànsit després de l'hemicolectomia dreta laparoscòpica. RESULTATS Des de gener de 2018 fins a desembre de 2020, 228 pacients consecutius no seleccionats han sigut intervinguts realitzant-se una hemicolectomia dreta laparoscòpica per neoplàsia de còlon en tres hospitals representatius de la sanitat a Espanya. El temps mitjà de seguiment fou de 27 mesos, amb un mínim de 2 anys d'acord amb l'objectiu principal de l'estudi. A 147 pacients (64,5%) se'ls va practicar una anastomosi extracorpòria i a 81 pacients (35,5%) una anastomosi intracorpòria. L'única variable demogràfica que va presentar diferències significatives entre ambdós grups d'estudi fou l'edat (74,97 anys en el grup de les anastomosis extracorpòries enfront de 69 anys en el d'intracorpòries) (p = 0,004). La taxa d'eventracions, que era l'objectiu principal de l'estudi, va presentar diferències significatives entre ambdós grups, sent del 0% en les anastomosis intracorpòries i del 13,1% en les extracorpòries, després de l'exclusió dels pacients convertits i reintervinguts (p = 0,001). També es van evidenciar diferències significatives en comparar les taxes de fuita anastomòtica, sent del 0% en el grup d'anastomosis intracorpòries i del 6,8% en el d'anastomosis extracorpòries (p = 0,016). El temps quirúrgic fou significativament més prolongat en les anastomosis intracorpòries amb una mitjana de 184,60 minuts en comparació amb els 170,52 minuts de les anastomosis extracorpòries (p = 0,036). En comparar ambdós grups d'estudi, no es van trobar diferències significatives en la infecció del lloc quirúrgic (p = 0,116), en l'aparició d'íleus postoperatori (p = 0,586), en l'hemorràgia digestiva baixa postquirúrgica (p = 0,854), en la torsió del meso (p = 0,457), en l'estada hospitalària (p = 0,327), ni en la morbimortalitat global segons la classificació de Clavien-Dindo (p = 0,252). En l'anàlisi multivariant, excloent els pacients convertits i els reintervinguts, els factors que han demostrat ser un factor de risc independent per a l'eventració han sigut la minilaparotomia mitjana (periumbilical) OR 12 (IC 3,417 – 42,527), i l'íleus paralític postoperatori OR 7,796 (IC 1,807 – 33,634). CONCLUSIÓ Amb els resultats obtinguts, s'ha de considerar que l'anastomosi intracorpòria és una tècnica segura i hauria de ser l'opció d'elecció, ja que, presentant una taxa de complicacions menor que l'anastomosi extracorpòria, té l'avantatge de poder emprar la incisió de Pfannenstiel per a l'extracció de la peça quirúrgica, evitant l'hèrnia incisional en la totalitat dels pacients a qui es practica.

[es] INTRODUCCIÓN En la cirugía del cáncer de colon, los objetivos fundamentales son conseguir una resección oncológica adecuada y que el paciente sea dado de alta sin complicaciones inmediatas. Sin embargo, no deben obviarse otras complicaciones tardías relevantes como es la hernia incisional o eventración. Esta complicación, a pesar de no ser una patología grave, condiciona en gran medida la calidad de vida de los pacientes, que pueden presentar dolor o molestias abdominales diarias que les impiden llevar a cabo sus actividades habituales. Dado que hay muy poca literatura que versa sobre la relación entre el tipo de anastomosis, la incisión para la extracción de la pieza quirúrgica y la formación de la hernia incisional, este estudio puede contribuir en gran medida a establecer que tipo de incisión presenta menor tasa de eventraciones, lo que podría utilizarse para estandarizar uno de los pasos de la técnica quirúrgica de la hemicolectomía derecha laparoscópica como es la realización de la anastomosis intracorpórea. MATERIAL Y MÉTODO Se trata de un estudio prospectivo, comparativo, multicéntrico, no aleatorizado, en el que se pretende evaluar la seguridad de la técnica quirúrgica de la anastomosis ileocólica. El seguimiento de los pacientes se realizó a partir de la fecha de la cirugía hasta 2 años tras la intervención quirúrgica. El objetivo principal del estudio fue valorar si las anastomosis intracorpóreas presentan menor tasa de eventraciones que las extracorpóreas tras la realización de una hemicolectomía derecha laparoscópica. Los objetivos secundarios fueron comparar la tasa de fuga anastomótica, de infecciones del sitio quirúrgico, de íleo postoperatorio, de hemorragia anastomótica, de torsión del meso, el tiempo operatorio, la estancia hospitalaria y la morbimortalidad global entre estas dos técnicas de reconstrucción del tránsito tras la hemicolectomía derecha laparoscópica. RESULTADOS Desde enero de 2018 hasta diciembre de 2020, 228 pacientes consecutivos no seleccionados han sido intervenidos realizándose una hemicolectomía derecha laparoscópica por neoplasia de colon en tres hospitales representativos de la Sanidad en España. El tiempo medio de seguimiento fue de 27 meses, con un mínimo de 2 años de acuerdo con el objetivo principal del estudio. A 147 pacientes (64,5%) se les practicó una anastomosis extracorpórea y a 81 pacientes (35,5%) una anastomosis intracórporea. La única variable demográfica que presentó diferencias significativas entre ambos grupos de estudio fue la edad (74,97 años en el grupo de las anastomosis extracorpóreas versus 69 años en el de intracorpóreas) (p = 0,004). La tasa de eventraciones, que fue el objetivo principal del estudio, presentó diferencias significativas entre ambos grupos, siendo del 0% en las anastomosis intracorpóreas y del 13,1% en las extracorpóreas, tras la exclusión de los pacientes convertidos y reintervenidos (p = 0,001). También se evidenciaron diferencias significativas al comparar las tasas de fuga anastomótica, siendo del 0% en el grupo de anastomosis intracorpóreas y del 6,8% en el de anastomosis extracorpórea (p = 0.016). El tiempo quirúrgico fue significativamente más prolongado en las anastomosis intracorpóreas con una media de 184,60 minutos en comparación con los 170,52 minutos de las anastomosis extracorpóreas (p = 0,036). Al comparar ambos grupos de estudio, no se encontraron diferencias significativas en la infección de sitio (p = 0,116), en la aparición de íleo postoperatorio (p = 0,586), en la hemorragia digestiva baja postquirúrgica (p = 0,854), en la torsión del meso (p = 0,457), en la estancia hospitalaria (p = 0,327), ni en la morbimortalidad global función de la clasificación de Clavien-Dindo (p = 0,252). En el análisis multivariante, excluyendo los pacientes convertidos y los reintervenidos, los factores que han demostrado ser un factor de riesgo independiente para la eventración han sido la minilaparotomía media (periumbilical) OR 12 (IC 3,417 – 42,527), y el íleo paralítico postoperatorio OR 7,796 (IC 1,807 – 33,634). CONCLUSIÓN Con los resultados obtenidos, debe considerarse que la anastomosis intracorpórea es una técnica segura y debería ser de elección, ya que, presentando una tasa de complicaciones menores a la anastomosis extracorpórea, presenta la ventaja de poder emplear la incisión de Pfannenstiel para la extracción de la pieza quirúrgica, evitando la hernia incisional en la totalidad de los pacientes a los que se les practica.