[ca] La Tafonomia permet entendre els processos que pateixen els cossos post mortem. L'objectiu de la present Tesi Doctoral és relacionar els efectes tafonòmics observats en diferents enterraments amb els possibles agents i processos tafonòmics que els van causar. Per a això, es van crear les instal·lacions Taphos-m amb 26 estructures funeràries de diferents característiques constructives (espai buit vs. espai colmatat) i reproduint enterraments amb calç i embalatge de tela. En elles van ser enterrats exemplars de Sus scrofa domestica de característiques biològiques conegudes. Es va realitzar un seguiment continuat de les instal·lacions i entre 3 i 6 anys després de l'inici del projecte es van analitzar els enterraments. El pas del temps va modificar de manera considerable l'estat de les instal·lacions: la vegetació va créixer de forma abundant cobrint completament les estructures funeràries; es van produir depressions del terreny de les fosses simples que es van mantenir en el temps; i el despreniment del turó pròxim a les instal·lacions va cobrir de sediment i danyar algunes estructures funeràries provocant la pèrdua de la hermeticitat de totes elles. A cada intervenció es va valorar l'estat cadavèric de les carcasses, la distribució espacial òssia, les modificacions en la superfície cortical dels ossos i la fragmentació òssia, i es van intentar relacionar amb els possibles agents i processos responsables, entre ells, la fauna cadavèrica i els fongs associats als enterraments. La tipologia de l'estructura funerària va determinar l'estat cadavèric de les carcasses i va donar lloc a diferents patrons de distribució espacial òssia, des de articulat estricte a desplaçat. Els canvis en la superfície cortical dels ossos (canvis de coloració, taques, perforacions, exfoliació, etc.) i la fragmentació òssia van ser ocasionades per diferents agents i processos tafonòmics, majoritàriament de naturalesa biològica. A més, es van identificar diferents grups d'insectes en els enterraments de Taphos-m: necròfags, necròfils, omnívors i espècies oportunistes que van colonitzar les carcasses pre- i post-deposició dels porcs en les estructures funeràries. La manca d'un protocol de treball estandarditzat per al mostreig i estudi de les colònies fúngiques associades als enterraments va suposar el disseny de diferents estratègies de treball per Taphos-m. El mostreig amb plaques de contacte RODAC amb un mitjà de cultiu amb antibiòtic va garantir el creixement i posterior estudi de les colònies al laboratori. Tot i que la majoria de colònies identificades ja havien estat relacionades amb cossos en descomposició, 14 gèneres no s'havien vinculat mai a aquest tipus de substrat. En conclusió, en les estructures d'espai buit es van conservar més els teixits tous i la tela de cotó, les carcasses es van desarticular, els ossos van presentar una coloració més fosca i amb taques pels líquids de la descomposició, hi va haver major accés de la fauna cadavèrica colonitzadora post-deposició i en els enterraments amb calç es va observar la crosta de calç envoltant la carcassa. En canvi, en les estructures colmatadas, les carcasses estaven esqueletizadas i, en general, van mantenir la distribució espacial òssia, la coloració dels ossos va ser més clara pel contacte prolongat i directe amb el sediment, l'accés de la fauna cadavèrica va estar limitat i només es van observar petits residus de calç.

[es] La Tafonomía permite entender los procesos que sufren los cuerpos post mortem. El objetivo de la presente Tesis Doctoral es relacionar los efectos tafonómicos observados en diferentes enterramientos con los posibles agentes y procesos tafonómicos que los causaron. Para ello, se crearon las instalaciones Taphos-m con 26 estructuras funerarias de distintas características constructivas (espacio vacío vs. espacio colmatado) y reproduciendo enterramientos con cal y envoltura de tela. En ellas fueron enterrados ejemplares de Sus scrofa domestica de características biológicas conocidas. Se realizó un seguimiento continuado de las instalaciones y entre 3 y 6 años después del inicio del proyecto se analizaron todos los enterramientos. El paso del tiempo modificó de manera considerable el estado de las instalaciones: la vegetación creció de forma abundante cubriendo por completo las estructuras funerarias; se produjeron depresiones del terreno de las fosas simples que se mantuvieron en el tiempo; y el desprendimiento del montículo próximo a las instalaciones colmató de sedimento y dañó algunas estructuras funerarias provocando la pérdida de la hermeticidad de todas ellas. En cada intervención se valoró el estado cadavérico de las carcasas, la distribución espacial ósea, las modificaciones en la superficie cortical de los huesos y la fragmentación ósea, y se intentaron relacionar con los posibles responsables, entre ellos, la fauna cadavérica y los hongos asociados a los enterramientos. La tipología de la estructura funeraria determinó el estado cadavérico de las carcasas y dio lugar a distintos patrones de distribución espacial ósea, desde articulado estricto a desplazado. Los cambios en la superficie cortical de los huesos (cambios de coloración, manchas, perforaciones, exfoliación, etc.) y la fragmentación ósea fueron ocasionadas por distintos agentes y procesos tafonómicos, en su mayoría de naturaleza biológica. Además, se identificaron diferentes grupos de insectos en los enterramientos de Taphos-m: necrófagos, necrófilos, omnívoros y especies oportunistas que colonizaron las carcasas pre- y post-deposición de los cerdos en las estructuras funerarias. La falta de un protocolo de trabajo estandarizado para el muestreo y estudio de las colonias fúngicas asociadas a los enterramientos supuso el diseño de distintas estrategias de trabajo para Taphos-m. El muestreo con placas de contacto RODAC con un medio de cultivo con antibiótico garantizó el crecimiento y posterior estudio de las colonias en el laboratorio. Aunque la mayoría de colonias identificadas ya habían sido relacionadas con cuerpos en descomposición, 14 géneros no se habían vinculado nunca a este tipo de substrato. En conclusión, en las estructuras de espacio vacío se conservaron más los tejidos blandos y la tela de algodón, las carcasas se desarticularon, los huesos presentaron una coloración más oscura y con manchas por los líquidos de la descomposición, hubo mayor acceso de la fauna cadavérica colonizadora post-deposición y en los enterramientos con cal se observó la costra de cal rodeando la carcasa. En cambio, en las estructuras colmatadas, las carcasas estaban esqueletizadas y, en general, mantuvieron la distribución espacial ósea, la coloración de los huesos fue más clara por el contacto prolongado con el sedimento, el acceso de la fauna cadavérica estuvo limitado y solo se observaron pequeños residuos de cal.