[ca] La visió estereoscòpica és una de les característiques essencials del sistema visual; necessària principalment per calcular i estimar les distàncies de l'entorn. L'estudi intenta analitzar la influència dels factors més rellevants involucrats en la visió de pel·lícules 3D. Els factors han estat classificats segons fan referència a: l'estímul projectat, la posició de visualització i les característiques visuals de l'observador. Per la realització de l'estudi, s'han utilitzat estímuls anàglifs amb disparitats binoculars horitzontals compreses entre 12 i 3900"arc presentats a una mostra de 16 observadors, als quals s'ha fet un examen optomètric força exhaustiu. S'ha utilitzat el nombre d'encerts com indicador de la capacitat dels observadors de visualització 3D simulada. S'ha analitzat el nombre total d'encerts per cadascun dels observadors i el nombre d'encerts segons estímuls de percepció paral·lela o creuada, aquests resultats mostren que pel test utilitzat és més fàcil diferenciar les percepcions paral·leles. També s'ha analitzat la relació entre el nombre d'encerts i cada una de les variables optomètriques i no s'ha trobat cap tendència general. Finalment s'han determinat les zones de confort dels observadors segons diferents criteris per veure si els estímuls utilitzats hi eren o no inclosos, on es veu que en 6 dels observadors l'estímul es troba fora d'aquesta zona. Admetent la representativitat de la mostra, el test utilitzat en aquest treball seria visualitzat confortablement per la majoria de la població amb la AV = 1 (corregida) i AVE inferior a 120"arc.

[es] La visión estereoscópica es una de las características esenciales del sistema visual; necesaria principalmente para calcular y estimar las distancias del entorno. El estudio intenta analizar la influencia de los factores más relevantes involucrados en la visión de películas 3D. Los factores han sido clasificados según hacen referencia a: el estímulo proyectado, la posición de visualización y las características visuales del observador. Para la realización del estudio, se han utilizado estímulos anaglíficos con disparidades binoculares horizontales comprendidas entre 12 y 3900"arco presentadas a una muestra de 16 observadores, a los que se ha hecho un examen optométrico bastante exhaustivo. Se ha utilizado el número de aciertos como indicador de la capacidad de los observadores de visualización 3D simulada. Se ha analizado el número total de aciertos para cada uno de los observadores y el número de aciertos según estímulos de percepción paralela o cruzada, estos resultados muestran que el test utilizado es más fácil diferenciar las percepciones paralelas. También se ha analizado la relación entre el número de aciertos y cada una de las variables optométricas y no se ha encontrado ninguna tendencia general. Finalmente se han determinado las zonas de confort de los observadores según diferentes criterios para ver si los estímulos utilizados estaban o no incluidos, donde se ve que en 6 de los observadores el estímulo se encuentra fuera de esta zona. Admitiendo la representatividad de la muestra, el test utilizado en este trabajo sería visualizado confortablemente por la mayoría de la población con la AV = 1 (corregida) y AVE inferior a 120"arco.