[ca] Presentem una descripció microscòpica del problema quàntic de pocs dipols bosònics amb confinament harmonic en dues dimensions. A causa de l'anisotropia de la interacció dipolar, el sistema presenta un comportament ric pel que fa a la formació d'estructures ordenades. Tenint en compte només els angles de polarització que no fan que el sistema col·lapsi, la competició entre l'anisotropia de la trampa confinant i la de la interacció dipolar produeix una varietat de configuracions de partícules, varietat que encara augmenta si considerem també la variació de la força de confinament de la trampa. Es preté caracteritzar aquestes estructures tant al cas quàntic com al clàssic, per tal de comparar ambdós casos. Presentem en primer lloc el formalisme teòric per resoldre el problema, el qual consisteix en trobar una funció d'ona de prova adequada, per continuar amb breus resums dels mètodes numèrics a fer servir: Variational Monte Carlo, Diffusion Monte Carlo i Simulated Annealing. Finalment, seran presentats els resultats, els quals consistiran en un nombre d'estructures formades pels dipols en funció de tres paràmetres clau: el grau de confinament de la trampa, l'angle de polarització dels dipols i l'anisotropia de la trampa. Es posarà èmfasi en la realització d'un diagrama estructural per a un grau de confinament donat, per tal d'aportar una descripció més detallada de les estructures formades en termes dels altres dos paràmetres clau. Mostratem que, encara que els sistemes clàssic i quàntic no presentin moltes diferències, existeixen regions on ambdós casos prediuen estructures diferents.

[es] Presentamos una descripción microscópica del problema cuántico de pocos dipolos bosónicos bajo confinamiento harmónico en dos dimensiones. Debido a la anisotropía de la interacción dipolar, el sistema presenta un comportamiento rico por lo que respecta a la formación de estructuras ordenadas. Teniendo en cuenta sólo los ángulos de polarización que no permiten que el sistema colapse, la competición entre la aniostropía de la trampa confinante y la anisotropía de la interacción dipolar una variedad de configuarciones de partículas, variedad que aumenta si consideramos la variación de la fuerza de confinamiento. Se pretende caracterizar estas estructuras tanto en el caso cuántico como en el clásico para poder comparar ambos. Presentamos en primer lugar el formalismo teórico para resolver el problema, consistente en la búsuqeda de una función de ona de prueba adecuada, para seguir con un pequeño resumen sobre los principales métodos numéricos a utilizar: los métodos de Monte Carlo y el método Simulated Annealing. Finalmente, se presentan los resultados, consistentes en un número de estructuras formadas por los dipolos en función de tres parámetros clave: el grado de confinamiento de la trampa, el ángulo de polarización de los dipolos y la anisotropía de la trampa. Se pondrá énfasis en la elaboración de un diagrama estructural para un grado de confinamiento dado, por tal de proporcionar una descripción más detallada de las estructuras formadas en términos de los otros dos parámetros clave. Mostraremos que, a pesar de que los sistemas clásico y cuántico no difieren en exceso, existen regiones en los diagramas en las cuales ambos difieren en la estructura que predicen.