[ca] Els ports històricament han estat espais crucials en el sosteniment de l'economia, primer com a punts neuràlgics dins de les ciutats i després a les cadenes logístiques globals. Com señalara Braudel (1987), han estat un sistema dens i sobre tot complex, inseparable de la geografía desigual capitalista. Tal com sugiere aquests rasgos, quiens operan aquestes infraestructuras, el col·lectiu d'estimadors, han debido emplear diferents estratègies per mantenir el seu ofici i els seus llocs de treball. La present tesi té com a objectiu explicar els factors que possibiliten que, en certs contextos, aquest col·lectiu no té només avantatges per negociar el canvi tecnològic, sinó que puguin implementar una estratègia exitosa. Per llevar a cabo un cometido, optamos por una estrategia metodológica de comparación de casos opuestos (cross case): los sindicatos de los puertos de Barcelona, España, y San Antonio, Chile, con el fin de analizar sus contrastes y evaluar las condiciones de negociació. Escogim un enfocament qualitatiu en tots els aspectes metodològics de la investigació amb l'objectiu d'aprofundir en la complexitat de la construcció de les estratègies sindicals. Aquesta investigació s'insereix en el debat teòric sobre el treball organitzat i el canvi tecnològic, que si bé és abordat per diferents disciplines, revela que existeixen propostes que centren la seva atenció en la capacitat de les persones i els treballadors d'elaborar estratègies en el context de transformacions. tecnològiques. La noció de determinisme tecnològic que definen Howcroft y Taylor (2014), que no existeix força capaç de contrarrestar aquest procés, no s'ha dut a terme una prova com a proposta de la utilitat teòrica de l'enfocament dels recursos de poder sindical (RPS) per a acostar-nos. a l'estudi de la construcció d'estratègies sindicals. Els resultats de la investigació plantan que, els sindicats de San Antonio, debilitats per un entorn institucional hostil i sotmès a un sector altament desregulat, no han estat capaços de generar estratègies clares davant del canvi tecnològic. Esta estrategia global la hemos denominado "percepción de cambio incierto", que va acompanyada d'accions que evidencian una "passivitat davant del canvi". El cas de Barcelona representa la situació opuesta: enfrontats a un canvi radical del procés de treball durant 2012, el sindicat fou capaç de desarollar diferents accions, les que li permetien negociar amb el nou empleador el disseny i posterior implementació del canvi tecnològic. Aquesta estratègia global la hem definit com a "automatisme consensuat". En conclusió, a pesar de ser sindicats amb una tradició forta als dos països i situats en una posició estratègica en les seves respectives economies, certs elements dels marcs de les relacions laborals- tipus d'organització de la contractació, nivell de la negociació col·lectiva i constitució. i representació sindical- son factors que condicionan la movilització de recursos de poder que explicarien la configuració de diferents respostes sindicals: que en el cas espanyol, podríem definir de proactivas, mentre que en el cas xilè, de reactivacions.

[en] Ports have historically been crucial spaces in sustaining the economy, first as neuralgic points within cities and then in global logistic chains. As Braudel (1987) pointed out, they have been a dense and above all complex system, inseparable from unequal capitalist geography. As these features suggest, those who operate these infrastructures, the dockworkers, have had to employ different strategies to maintain their trade and their jobs. This thesis aims to explain the factors that make it possible that, in certain contexts, this collective not only has advantages in negotiating technological change but can implement a successful strategy. To carry out this task, we opted for a methodological strategy of comparing opposing cases (cross case): the unions of the ports of Barcelona, Spain, and San Antonio, Chile, to analyze their contrasts and evaluate the conditions of negotiation. We chose a qualitative approach in all methodological aspects of the research to delve into the complexity of the construction of union strategies. This research is part of the theoretical debate on organized labor and technological change, which although addressed by different disciplines, reveals that there are few proposals that focus on the ability of workers to develop strategies in the context of technological transformations. The notion of technological determinism defined by Howcroft and Taylor (2014), that there is no force capable of counteracting this process, has led us to test as a proposal the theoretical usefulness of the union power resources approach (RPS) to approach the study of the construction of union strategies. The results of the research suggest that the unions in San Antonio, weakened by a hostile institutional environment and subjected to a highly deregulated sector, have not been able to generate clear strategies in the face of technological change. We have called this global strategy "perception of uncertain change", which is accompanied by actions that show "passivity in the face of change". The case of Barcelona represents the opposite situation: faced with a radical change in the work process during 2012, the union was able to develop different actions, which allowed it to negotiate with the new employer the design and subsequent implementation of technological change. We have defined this global strategy as "consensual automatism". In conclusion, despite being unions with a strong tradition in both countries and located in a strategic position in their respective economies, certain elements of the labor relations frameworks - type of contracting organization, level of collective bargaining and union constitution and representation - are factors that condition the mobilization of power resources that would explain the configuration of different union responses: in the Spanish case, we could define them as proactive, while in the Chilean case, as reactive.