[ca] L'objectiu d'aquesta tesi doctoral va ser avaluar la utilitat de les subpoblacions limfocitàries en sang perifèrica i dels nivells sèrics de BAFF, IL-17, IL-18, IL-21, IL-22, CXCL13, TNF-R2 i PD-L2 com a biomarcadors diagnòstics i d'activitat a la síndrome de Sjögren primari (SSp). Per això es van realitzar dos estudis observacionals a l'Hospital Universitari Vall d'Hebron entre abril 2014 i setembre 2017. Tots els pacients amb SSp complien els criteris classificatoris de l'AECG del 2002. Al primer estudi es van incloure 68 pacients amb SSp, 26 pacients amb síndrome seca no-Sjögren i 23 voluntaris sans, i es va analitzar la distribució de les poblacions limfocitàries circulants mitjançant citometria de flux. Els pacients amb SSp presentaven menor proporció de limfòcits B de memòria i majors proporcions de limfòcits B naïve (BNA) i limfòcits T activats. La proporció de limfòcits B de memòria non-switched (BNSM) va resultar el millor paràmetre individual per diferenciar entre pacients amb SSp i pacients amb síndrome seca no-Sjögren (sensibilitat 72% i especificitat 76,6% per a un punt de tall <7,3%, AUC 0,795). El quocient BNA/BNSM va mostrar una sensibilitat del 76,6% i una especificitat del 72%, amb un punt de tall >9 (AUC 0,789). El millor paràmetre diagnòstic va ser el quocient entre el percentatge de limfòcits BNSM i el de limfòcits T CD4+ activats (CD4ACT), que amb un punt de tall <4,1 va mostrar una sensibilitat de 83,3% i una especificitat de 81,7% (AUC 0,840). Per discriminar entre SSp seronegatiu i síndrome seca no-Sjögren el millor paràmetre va ser el recompte absolut de limfòcits T CD4+ naïve, que va mostrar una sensibilitat de 76,9% i una especificitat de 88.9% per a un punt de tall <312 cèl·lules/µL (AUC 0,821). Al segon estudi es va analitzar l'associació entre les concentracions sèriques de BAFF, IL-17, IL-18, IL-21, IL-22, CXCL13, TNF-R2 i PD-L2, els paràmetres d'activitat de la malaltia (ESSDAI, β2MG i IgG) i la distribució de les subpoblacions limfocitàries circulants en pacients amb SSp, així com el rendiment diagnòstic d'aquestes citocines per discriminar entre pacients amb SSp i pacients amb síndrome seca no-Sjögren. Per això es van analitzar aquestes citocines al sèrum de 66 pacients amb SSp, 25 pacients amb síndrome seca no-Sjögren i 23 voluntaris sans. Els pacients amb SSp, comparats amb el grup control (format pels pacients amb síndrome seca no-Sjögren i els voluntaris sans), van mostrar nivells més elevats de BAFF (1982,6 vs. 1508,9 pg/mL; p=0,0037), CXCL13 (594,8 vs. 346,9 pg/mL; p=0,0002) i IL-21 (231,9 vs. 51,4 pg/mL; p=0,0011), i nivells més baixos de PD-L2 (2113,9 vs. 2843,6 pg/mL; p=0,0071). Els pacients amb SSp amb ESSDAI>0 van presentar concentracions sèriques més elevades de CXCL13 (696,9 vs. 359,8 pg/mL; p=0,0091), IL-21 (311,1 vs. 49,8 pg/mL ; p=0,0461), IL-22 (98,4 vs. 59,1 pg/mL; p=0,0464) i TNF-R2 (278,8 vs. 207,4 pg/mL; p=0,0164). Els nivells sèrics d'IgG es van correlacionar amb els nivells d'IL-21 (r=0,553; p<0,0001) i IL-22 (r=0,511; p<0,0001). La IL-21 va mostrar correlació negativa amb la proporció de limfòcits B de memòria (r=-0,344; p=0,0062) i positiva amb la proporció de limfòcits B naïve (r=0,379; p=0,0024). El percentatge de limfòcits T CD4+ activats es va correlacionar amb les concentracions sèriques d'IL-22 (r=0,331; p=0,0110) i TNF-R2 (r=0,349; p=0,0072). Per discriminar entre SSp i síndrome seca no-Sjögren, els nivells sèrics de CXCL13 van ser el millor paràmetre individual (sensibilitat 77,3%, especificitat 68% amb un punt de tall >240 pg/mL, AUC 0,799). El millor paràmetre diagnòstic va ser la fórmula [ln(CXCL13)+ln(BAFF)]/ln(PD-L2), que amb un punt de tall >1,7 va mostrar una sensibilitat de 77,2% i una especificitat de 86,4% (AUC 0,854).

[es] El objetivo de esta tesis doctoral fue evaluar la utilidad de las subpoblaciones linfocitarias en sangre periférica y de los niveles séricos de BAFF, IL-17, IL-18, IL-21, IL-22, CXCL13, TNF-R2 y PD-L2 como biomarcadores diagnósticos y de actividad en el síndrome de Sjögren primario (SSp). Para ello se realizaron dos estudios observacionales en el Hospital Universitari Vall d'Hebron entre abril 2014 y septiembre 2017. Todos los pacientes con SSp cumplían los criterios clasificatorios del AECG de 2002. En el primer estudio se incluyeron 68 pacientes con SSp, 26 pacientes con síndrome seco no-Sjögren y 23 voluntarios sanos, y se analizó la distribución de las poblaciones linfocitarias circulantes mediante citometría de flujo. Los pacientes con SSp presentaban menor proporción de linfocitos B de memoria y mayores proporciones de linfocitos B naïve (BNA) y linfocitos T activados. La proporción de linfocitos B de memoria non-switched (BNSM) resultó el mejor parámetro individual para diferenciar entre pacientes con SSp y pacientes con síndrome seco no-Sjögren (sensibilidad 72% y especificidad 76,6% para un punto de corte <7,3%, AUC 0,795). El cociente BNA/BNSM mostró una sensibilidad del 76,6% y una especificad del 72%, con un punto de corte >9 (AUC 0,789). El mejor parámetro diagnóstico fue el cociente entre el porcentaje de linfocitos BNSM y el de linfocitos T CD4+ activados (CD4ACT), que con un punto de corte <4,1 mostró una sensibilidad de 83,3% y una especificidad de 81,7% (AUC 0,840). Para discriminar entre SSp seronegativo y síndrome seco no-Sjögren el mejor parámetro fue el recuento absoluto de linfocitos T CD4+ naïve, que mostró una sensibilidad de 76,9% y una especificidad de 88.9% para un punto de corte <312 células/µL (AUC 0,821). En el segundo estudio se analizó la asociación entre las concentraciones séricas de BAFF, IL-17, IL-18, IL-21, IL-22, CXCL13, TNF-R2 y PD-L2, los parámetros de actividad de la enfermedad (ESSDAI, β2MG e IgG) y la distribución de las subpoblaciones linfocitarias circulantes en pacientes con SSp, así como el rendimiento diagnóstico de estas citoquinas para discriminar entre pacientes con SSp y pacientes con síndrome seco no-Sjögren. Para ello se analizaron estas citoquinas en el suero de 66 pacientes con SSp, 25 pacientes con síndrome seco no-Sjögren y 23 voluntarios sanos. Los pacientes con SSp, comparados con el grupo control (formado por los pacientes con síndrome seco no-Sjögren y los voluntarios sanos), mostraron niveles más elevados de BAFF (1982,6 vs. 1508,9 pg/mL; p=0,0037), CXCL13 (594,8 vs. 346,9 pg/mL; p=0,0002) e IL-21 (231,9 vs. 51,4 pg/mL; p=0,0011), y niveles más bajos de PD-L2 (2113,9 vs. 2843,6 pg/mL; p=0,0071). Los pacientes con SSp con ESSDAI>0 presentaron concentraciones séricas más elevadas de CXCL13 (696,9 vs. 359,8 pg/mL; p=0,0091), IL-21 (311,1 vs. 49,8 pg/mL; p=0,0461), IL-22 (98,4 vs. 59,1 pg/mL; p=0,0464) y TNF-R2 (278,8 vs. 207,4 pg/mL; p=0,0164). Los niveles séricos de IgG se correlacionaron con los niveles de IL-21 (r=0,553; p<0,0001) e IL-22 (r=0,511; p<0,0001). La IL-21 mostró correlación negativa con la proporción de linfocitos B de memoria (r=-0,344; p=0,0062) y positiva con la proporción de linfocitos B naïve (r=0,379; p=0,0024). El porcentaje de linfocitos T CD4+ activados se correlacionó con las concentraciones séricas de IL-22 (r=0,331; p=0,0110) y TNF-R2 (r=0,349; p=0,0072). Para discriminar entre SSp y síndrome seco no-Sjögren, los niveles séricos de CXCL13 fueron el mejor parámetro individual (sensibilidad 77,3%, especificidad 68% con un punto de corte >240 pg/mL, AUC 0,799). El mejor parámetro diagnóstico fue la fórmula [ln(CXCL13)+ln(BAFF)]/ln(PD-L2), que con un punto de corte >1,7 mostró una sensibilidad de 77,2% y una especificidad de 86,4% (AUC 0,854).