[ca] Per diferents motius, siguin conceptuals, formals, funcionals o materials -planxa i paper-, la partició compositiva ha estat freqüent en els gravats de gran format, en allò que anomenem gravat o estampa mural. No obstant això, aquí es tracta de casos singulars de partició de gravats de mida mitjana o petita, gravats de paisatge de Canaletto, Goya i Hokusai, la composició dels quals s'ha partit per la meitat. Una composició dividida simètricament pel que fa a l'espai mesurat i que condueix a analogies formals, simbòliques i iconogràfiques amb un altre tipus d'obres i diferents contextos des de la tradició fins a la modernitat.D'acord amb això es reflexiona sobre les interrelacions entre autors i vincles en les maneres d'observar una estampa i, especialment, pel que fa a la continuïtat fragmentada de la mirada, donat que una lectura ordenada i convencional de la composició total d'un gravat porta implícita la sensació d'avenç entre els traços negres i els espais blancs del paper entre textures, tant òptiques com tàctils, de gran proximitat i impacte sensorial. Una sensació que, de cop i volta, es veu truncada per un buit, una fractura, una esquerda o un plec segons sigui l'amplada de la vertical divisòria i segons el mitjà tècnic del gravat. I com que la reimpressió de les dues meitats de les planxes mitges, tant a Canaletto com a Goya, al·ludeix a la resistència de l'espectador a la partició, al desig per veure el conjunt primigeni, de reunir una vegada més el paisatge que abans havia estat una unitat, com una voluntat oposada a la fragmentació i tendent a allò 'un', a allò que es considera el complet, fins i tot per sobre de la voluntat de l'autor.

[en] For different reasons, whether conceptual, formal, functional or material -plate and paper-, compositional partitioning has been frequent in large-format prints, in what we call prints or mural prints. However, here we are dealing with singular cases of partitioning of medium or small size prints, landscape prints by Canaletto, Goya and Hokusai whose composition has been divide in two. A composition divided symmetrically in terms of the measured space and that leads to formal, symbolic and iconographic analogies with other types of works and to different contexts from tradition to modernity.Based on this, we think about on the interrelationships between authors and links in the ways of observing a print and, especially, in what the fragmented continuity of the gaze implies, since an orderly and conventional reading of the total composition of a print implies the sensation of progress between the black strokes and the white spaces of the paper between textures, both optical and tactile, of great proximity and sensory impact. A sensation that, suddenly, is truncated by a void, a fracture, a crack or a fold depending on the width of the dividing vertical and depending on the technical medium of the print. And like the reprinting of the two halves of the plates divided in two, both in Canaletto and in Goya, it alludes to the viewer's resistance to partition, to the desire to see the original set, to reunite once again the landscape that had previously been a unity, as a will opposed to fragmentation and tending to the 'one', to what is considered complete, even above the will of the author.