[ca] Aquesta tesi doctoral té com a objectiu general comprendre i definir la mobilitat de les poblacions del nord-est de la Península Ibèrica des del Neolític Mitjà fins a l'Edat Mitjana, inferint patrons de mobilitat de forma diacrònica i coherent amb els models socioeconòmics d'aquestes poblacions. Per aconseguir aquest objectiu, s'han utilitzat tècniques d'arqueologia biomolecular, concretament una anàlisi multiproxy de les ràtios de 87Sr/86Sr i δ18O en restes humanes i animals. Amb la intenció de contextualitzar espacialment els resultats d'humans i individus, s'han recollit mostres modernes de sediment i vegetació al voltant dels jaciments estudiats per establir rangs referencials d'estronci biodisponible (BASr) i així poder discernir la mobilitat dels individus. La solidesa d'aquestes tècniques per inferir la mobilitat de les societats passades és àmpliament reconeguda, malgrat la seva aplicació relativament recent en la disciplina. Tot i que aquests estudis són comuns en altres regions, al nord-est de la Península Ibèrica encara són escassos. Aquesta tesi contribueix amb anàlisis sistemàtiques en restes humanes i animals de diversos jaciments i amb un mostreig sistemàtic de les àrees geològiques circumdants per establir rangs referencials locals de BASr, avançant cap a un mapeig isotòpic de la regió. Els jaciments estudiats inclouen poblacions del Neolític Mitjà (finals V mil·lenni – mitjans IV mil·lenni), el Bronze Inicial (inici - finals II mil·lenni), jaciments ibers del Ferro (segles VI-III/II ane) i de l'Edat Mitjana (segle XIV). Cada període planteja problemàtiques diferents, abordades mitjançant una revisió bibliogràfica exhaustiva i l'anàlisi comparativa de registres arqueològics amb la intenció de proporcionar una visió diacrònica dels patrons de mobilitat a cada període i associar-los amb els respectius models socio-econòmics. Finalment, es proposa una metodologia de mostreig estandarditzada amb l'ajuda de programari GIS, amb la intenció de facilitar la comparació i la interpretació dels resultats isotòpics en futurs estudis.

[en] The general aim of this PhD thesis is to understand and to define the human from the populations that inhabited the north-eastern Iberian peninsula from the Middle Neolithic to the Middle Ages. The objective is to infer mobility patterns within a diachronic perspective. To achieve this goal, biomolecular archaeological techniques were used, specifically a multiproxy analysis of 87Sr/86Sr and δ18O ratios in human and animal remains. In order to provide spatial analyses s, modern environmental samples were collected around the sites to establish reference ranges of bioavailable strontium (BASr). The reliability of these techniques to infer the mobility of past societies is widely recognised, despite their relatively recent application in the discipline. Although such studies are common in other regions, they are still scarce in the north-east of the Iberian Peninsula. This thesis contributes with systematic analyses on human and animal remains from several sites and with a systematic sampling of the surrounding geological areas to establish local BASr reference ranges, moving towards an isotopic mapping of the region. The sites include populations from the Middle Neolithic (late 5th millennium - mid 4th millennium), Early Bronze Age (early - late 2nd millennium), Iberian Iron Age (6th-3rd/early 2nd century BCE) and Middle Ages (14th century BCE). Each period poses different problems, addressed through an exhaustive bibliographical review and the comparative analysis of archaeological records with the aim of providing a diachronic view of the mobility patterns in each period and to associate them with their respective socio-economic models. Finally, a standardised sampling methodology is proposed with the aid of GIS software, aiming to facilitate the comparison and interpretation of isotopic results in future studies.