[ca] La COVID-19 ha desestabilitzat profundament l'espai públic i les infraestructures vitals de la ciutat obrint la possibilitat d'impulsar tendències disruptives amb la visió convencional d'aquesta. La densitat està associada a la noció d'intensitat. La intensitat de la interacció social estimula la innovació i la creació en les esferes econòmica, científica i cultural. Des del punt de vista ambiental la densitat és clau per reduir de la petjada urbana, el consum energètic i les emissions de carboni. Una de les més urgents qüestions que les ciutats han d'afrontar és resoldre la contradicció entre la densificació entesa com a limitació racional el consum de territori i la dispersió territorial, que en el context de la pandèmia sembla a associar-se millor al distanciament social. Les mesures de distanciament social durant l'emergència sanitària han enfortit la consciència de la valor dels vincles entre persones i grups diversos. Això ha evidenciat els avantatges dels llocs on la gent viu prou a prop per accedir als vianants als serveis que necessita i els beneficis col·laterals de la reducció de la mobilitat. D'altra banda, ha fet palès el conflicte entre un espai viari dissenyat a el servei de l'automòbil, les necessitats de la mobilitat de vianants i les demandes de les activitats econòmiques a peu de carrer. Els habitatges productives del confinament, en què han conviscut el treball i les cures, la connexió social i la intimitat personal, són l'avantguarda d'una transformació molt profunda de l'arquitectura residencial. Projectar la ciutat visible és una eina insuficient per gestionar la complexitat urbana contemporània, el canvi més profund s'ha d'operar en la renovació de la dialèctica entre les esferes del que és públic i el privat, incorporant la dimensió social i l'experiència temporal a el projecte espacial de la ciutat.

[es] La COVID-19 ha desestabilizado profundamente el espacio público y las infraestructuras vitales de la ciudad abriendo la posibilidad de impulsar tendencias disruptivas con la visión convencional de esta. La densidad está asociada a la noción de intensidad. Las ciudades deben afrontar la contradicción entre la densificación entendida como limitación racional del consumo de territorio y la dispersión territorial, que en el contexto de la pandemia parece a asociarse mejor al distanciamiento social. La intensidad de la interacción social estimula la innovación y la creación en las esferas económica, científica y cultural. Desde el punto de vista ambiental la densidad es clave para reducir de la huella urbana, el consumo energético y las emisiones de carbono. Las medidas de distanciamiento social durante la emergencia sanitaria han fortalecido la conciencia del valor de los vínculos entre personas y grupos diversos. Esto ha evidenciado las ventajas de los lugares donde la gente vive suficientemente cerca para acceder peatonalmente a los servicios que necesita y los beneficios colaterales de la reducción de la movilidad. Por otra parte, ha hecho patente el conflicto entre un espacio viario diseñado al servicio del automóvil, las necesidades de la movilidad peatonal y las demandas de las actividades económicas a pie de calle. Las viviendas productivas del confinamiento, en las que han convivido el trabajo y los cuidados, la conexión social y la intimidad personal, son la vanguardia de una transformación muy profunda de la arquitectura residencial. Proyectar la ciudad visible es una herramienta insuficiente para gestionar la complejidad urbana contemporánea, el cambio más profundo debe operarse en la renovación de la dialéctica entre las esferas de lo público y lo privado, incorporando la dimensión social y la experiencia temporal al proyecto espacial de la ciudad.