[ca] El dret a la salut és un concepte emergent que ha rebut molta atenció en les últimes dècades per la concatenació de diferents fenòmens d'impacte sobre la salut individual i col·lectiva (globalització, crisi econòmica, pandèmia de COVID- 19). Si bé la majoria de les justificacions teòriques del dret a la salut s'havien realitzat a partir de l'ètica i l'individu, en aquest treball es tracta d'abordar aquest dret des de la justícia social i d'una manera complexa, mitjançant la unió d'un dret individual vinculat al dret a l'assistència sanitària, i un dret col·lectiu relacionat amb el dret a la salut pública. Per a això, s'analitza la teorització de Nancy Fraser del concepte de justícia social, a partir de les diferents dimensions de la injustícia que Fraser descriu (econòmica o derivada d'una mala distribució, cultural o deguda mancant reconeixement i política o creada per una representació fallida o absent), així com les interaccions entre elles. Des d'aquesta perspectiva, el dret a la salut hauria d'incloure aquelles condicions que capacitessin a l'individu i les comunitats a desenvolupar la seva salut, lliures de l'opressió, i no sols ho serveis i prestacions relacionades amb els aspectes més pròxims al sistema sanitari. A més, en l'anàlisi del qui en el dret a la salut, es plantegen diferents qüestions com la necessitat d'utilitzar criteris de demarcació que no siguin simplement el geogràfic, així com la necessitat d'ampliar, delimitar i reemmarcar la consideració en termes de justícia en salut del rol atorgat a la naturalesa i als animals no humans. Finalment, s'incideix en l'establiment de mecanismes de participació en salut que facilitin la resolució d'injustícies polítiques, especialment rellevants en contextos socials i polítics de qüestionament de drets individuals i de problemes globals de governança en els aspectes col·lectius del dret a la salut.

[es] El derecho a la salud es un concepto emergente que ha recibido mucha atención en las últimas décadas por la concatenación de diferentes fenómenos de impacto sobre la salud individual y colectiva (globalización, crisis económica, pandemia de COVID- 19). Si bien la mayoría de las justificaciones teóricas del derecho a la salud se habían realizado a partir de la ética y el individuo, en este trabajo se trata de abordar este derecho desde la justicia social y de una manera compleja, mediante la unión de un derecho individual vinculado al derecho a la asistencia sanitaria, y un derecho colectivo relacionado con el derecho a la salud pública. Para ello, se analiza la teorización de Nancy Fraser del concepto de justicia social, a partir de las diferentes dimensiones de la injusticia que Fraser describe (económica o derivada de una mala distribución, cultural o debida a falta de reconocimiento y política o creada por una representación fallida o ausente), así como las interacciones entre ellas. Desde esta perspectiva, el derecho a la salud debería incluir aquellas condiciones que capacitaran al individuo y las comunidades a desarrollar su salud, libres de la opresión, y no solo lo servicios y prestaciones relacionadas con los aspectos más cercanos al sistema sanitario. Además, en el análisis del quién en el derecho a la salud, se plantean diferentes cuestiones como la necesidad de utilizar criterios de demarcación que no sean simplemente el geográfico, así como la necesidad de ampliar, delimitar y reenmarcar la consideración en términos de justicia en salud del rol otorgado a la naturaleza y a los animales no humanos. Por último, se incide en el establecimiento de mecanismos de participación en salud que faciliten la resolución de injusticias políticas, especialmente relevantes en contextos sociales y políticos de cuestionamiento de derechos individuales y de problemas globales de gobernanza en los aspectos colectivos del derecho a la salud.