[ca] Aquesta tesi cerca comprendre els canvis en l'economia política de les poblacions del Colesuyu generats per la seva integració al Tawantinsuyu. Es discuteixen les estratègies de control incaiques i l'ús de les infraestructures locals al servei dels interessos de l'Estat a partir de l'anàlisi de la producció i les interaccions. En aquest context, s'analitza la gestió de l'excedent agrícola mitjançant l'estudi de les infraestructures d'emmagatzematge, així com els fluxos de moviment de persones, productes i idees mitjançant l'estudi del palimpsest viari. Es planteja una aproximació metodològica que combina la modelització de dades espacials i cronològiques amb la fotointerpretació d'imatges aèries, la prospecció pedestre intensiva i l'anàlisi arquitectònica, estratigràfica i cronològica aplicades a camins (trajectòries lineals) i magatzems (arquitectures fixes). Durant la segona meitat del període Intermedi Tardí, a partir del 1300 dC, l'emmagatzematge comunitari de blat de moro es va incrementar de forma sostinguda al mateix temps que el continu creixement de la producció agrícola a les valls de Lluta i Azapa. L'organització espacial dels sistemes d'emmagatzematge suggereix una centralització parcial i una gestió local sostinguda per col·lectius diferenciats a l'interior dels assentaments. Paral·lelament, les xarxes viàries van articular el sistema d'assentaments de les Valls Occidentals, identificant-se fluxos de moviment regulars tant transversals (entre pisos ecològics) com longitudinals (entre conques en un mateix pis), reflectint interaccions complexes i multidireccionals al llarg d'eixos vials diversos. Durant el període Tardí, a conseqüència de la integració del Colesuyu a l'imperi incaic, es va incrementar la producció agrícola excedentària com a part d'un procés d'especialització productiva de blat de moro. Així mateix, les infraestructures d'emmagatzematge van assolir la seva grandària i concentració, fet que suggereix una centralització més gran en la gestió de l'excedent al si de les poblacions assentades a les valls. Mentre que a la precordillera es va instaurar infraestructura d'emmagatzematge estatal destinada a capturar part de la producció local. El control viari es manifesta a través de la concentració dels fluxos en dos eixos vials principals que acaben formant part del Qhapaq Ñan, el camí Precordillerano i el camí Lluta, i l'establiment d'arquitectures i materials incaics als dos eixos.En síntesi, es planteja la implantació d'un ordenament incaic al Colesuyu fortament basat en les configuracions locals. La planificació del control estatal va afavorir l'adaptació i l'enfortiment de les infraestructures i dinàmiques locals preexistents en paral·lel a una baixa inversió en infraestructures incaiques, les quals van acabar orientant-se a ampliar i controlar la base productiva i la interacció regional mitjançant la centralització dels fluxos de moviments així com del control de la producció excedentària.

[es] Esta tesis busca comprender los cambios en la economía política de las poblaciones del Colesuyu generados por su integración al Tawantinsuyu. Se discuten las estrategias de control incaicas y el uso de las infraestructuras locales al servicio de los intereses del Estado a partir del análisis de la producción y las interacciones. En este contexto, se analiza la gestión del excedente agrícola mediante el estudio de las infraestructuras de almacenamiento, así como los flujos de movimiento de personas productos e ideas mediante el estudio del palimpsesto vial. Se plantea una aproximación metodológica que combina el modelamiento de datos espaciales y cronológicos con la fotointerpretación de imágenes aéreas, la prospección pedestre intensiva y el análisis arquitectónico, estratigráfico y cronológico aplicados a caminos (trayectorias lineales) y almacenes (arquitecturas fijas). Durante la segunda mitad del período Intermedio Tardío, a partir del 1300 d.C., el almacenamiento comunitario de maíz se incrementó de forma sostenida a la par del continuo crecimiento de la producción agrícola en los valles de Lluta y Azapa. La organización espacial de los sistemas de almacenamiento sugiere una centralización parcial y una gestión local que fue sostenida por colectivos diferenciados al interior de los asentamientos. Paralelamente, las redes viales articularon al sistema de asentamientos de los Valles Occidentales, identificándose flujos de movimiento regulares tanto transversales (entre pisos ecológicos) como longitudinales (entre cuencas en un mismo piso), reflejando interacciones complejas y multidireccionales a lo largo de ejes viales diversos. Durante el período Tardío, a consecuencia de la integración del Colesuyu al imperio incaico se incrementó la producción agrícola excedentaria como parte de un proceso de especialización maicera. Asimismo, las infraestructuras de almacenamiento alcanzaron su mayor tamaño y concentración, lo que sugiere una mayor centralización en la gestión del excedente en el seno de las poblaciones asentadas en los valles. Mientras que en la precordillera se instauró infraestructura de almacenaje estatal destinada a capturar parte de la producción local. El control vial se manifiesta a través de la concentración de los flujos en dos ejes viales principales que formaron parte del Qhapaq Ñan, el camino Precordillerano y el camino Lluta, y el establecimiento de arquitecturas y materiales incaicos en ambos ejes. En síntesis, en esta tesis propongo que la implementación del sistema Inca en el Colesuyu estuvo fuertemente basada en configuraciones locales. La planificación del control estatal favoreció la adaptación y fortalecimiento de las infraestructuras y dinámicas locales preexistentes en paralelo a una baja inversión en infraestructuras incaicas, las que se orientaron a ampliar y controlar la base productiva y la interacción regional mediante la centralización de los flujos de movimientos como del control de la producción excedentaria.