[ca] Els materials bauxítics procedents d'afloraments, runams i estèrils solen contenir elevades quantitats de caolinita susceptibles de ser explotades. Aquest estudi proporciona una caracterització de materials procedents d'afloraments, estèrils i runams de dues mines de bauxita abandonades situades prop de Sant Joan de Mediona i Peramola, Catalunya, Espanya. La mineralogia es va determinar mitjançant difracció de raigs X (DRX) i espectroscòpia infraroja per transformada de Fourier (FTIR). Les propietats tèrmiques es van mesurar mitjançant anàlisi tèrmic diferencial i termogravimètric (ATD-TG), i dilatometria. Les fases cristal·lines són 25-68% en massa de caolinita, 15-54% en massa de boehmita, 10-15% en massa, hematites i quantitats menors de anatasa. La caolinita té una cristal·lització mitjana-alta, amb un índex de Hinckley de 0,51-1,39. El ATD mostra dos pics endotèrmics produïts per la deshidroxilació dels minerals; el primer pic, a 527-538 oC, pertany a la boehmita i el segon, a 564-570 oC, correspon a la caolinita. Un pic exotèrmic, a 950-978 oC, està associat a la cristal·lització de la mullita. Les corbes TG mostren una pèrdua de massa total del 10 al 13% en massa. Els espectres FTIR mostren els pics característics de la caolinita i la boehmita. Els anàlisis dilatomètrics mostren una contracció a 530-550 oC, que es produeix per la pèrdua de grups OH-, a 550-580 oC es registra la transformació de α a β-quars, a 875 oC es produeix la transformació en estructura espinela, i al voltant de 1010 oC es forma mullita. El coeficient tèrmic de dilatació oscil·la entre 3,8·10-6 i 7,3 ·10-6 oC-1. La viabilitat d'aquests materials com a matèries primeres per a ceràmiques és limitada a causa de les baixes quantitats de fil·losilicats, la baixa plasticitat i les altes temperatures de treball. Tot i això, el seu ús com a matèries primeres de substituts del ciment Portland és possible, encara que ha d'estudiar-se en posteriors recerques.

[es] Los materiales bauxíticos procedentes de afloramientos, escombreras y estériles suelen contener elevadas cantidades de caolinita susceptibles de ser explotadas. Este estudio proporciona una caracterización de materiales procedentes de afloramientos, estériles y escombreras de dos minas de bauxita abandonadas situadas cerca de Sant Joan de Mediona y Peramola, Cataluña, España. La mineralogía se determinó mediante difracción de rayos X (DRX) y espectroscopia infrarroja por transformada de Fourier (FTIR). Las propiedades térmicas se midieron mediante análisis térmico diferencial y termogravimétrico (ATD-TG), y dilatometría. Las fases cristalinas son 25-68% en masa de caolinita, 15-54% en masa de boehmita, 10-15% en masa, hematites y cantidades menores de anatasa. La caolinita tiene una cristalinidad media-alta, con un índice de Hinckley de 0,51-1,39. El ATD muestra dos picos endotérmicos producidos por la deshidroxilación de los minerales; el primer pico, a 527-538 oC, pertenece a la boehmita y el segundo, a 564-570 oC, corresponde a la caolinita. Un pico exotérmico, a 950-978 oC, está asociado a la cristalización de la mullita. Las curvas TG muestran una pérdida de masa total del 10 al 13% en masa. Los espectros FTIR muestran los picos característicos de la caolinita y la bohemita. Los análisis dilatométricos muestran una contracción a 530-550 oC, que se produce por la pérdida de grupos OH-, a 550-580 oC se registra la transformación de α a β-cuarzo, a 875 oC se produce la transformación en estructura espinela, y alrededor de 1010 oC se forma mullita. El coeficiente térmico de dilatación oscila entre 3,8·10-6 y 7,3 ·10-6 oC-1. La viabilidad de estos materiales como materias primas cerámicas es limitada debido a las bajas cantidades de filosilicatos, la baja plasticidad y las altas temperaturas de trabajo. Aun así, su uso como materias primas de sustitutos del cemento Portland es posible, aunque debe estudiarse en investigaciones posteriores.