[ca] Els canvis socioeconòmics que s'han desenvolupat a Catalunya en les darreres dècades, han modelat un paisatge molt vulnerable davant de grans incendis forestal en el que s'hi han sumat nous factors de canvi climàtic. Davant aquesta problemàtica, les decisions polítiques s'han centrat en l'extinció dels incendis, invertint milers de recursos per evitar un fenomen inevitable. I és que l'extinció de petits incendis porta al desenvolupament de grans incendis, fet que es coneix com la paradoxa de l'extinció. Aquest treball proposa revertir la paradoxa, és a dir, implementar l'ús del foc com a eina de gestió en aquells espais on sigui viable per tal de reduir la seva vulnerabilitat. És a dir, planificar petits incendis per evitar grans incendis. A diferència del que gran part de la població pensa, el paper del foc dins els climes mediterranis, ha estat clau pel desenvolupament d'una ecologia lligada a uns règims de foc determinats. I és que el nostre paisatge ha cremat, crema i continuarà cremant i, per tant, tenim la responsabilitat d'integrar-lo de nou dins els nostres processos socials i ecològics amb l'objectiu d'acabar convivint amb ell. Tot i això, hem de tenir present que no sempre tenen un paper beneficiós i ser conscients que la dinàmica dels nostres ecosistemes ve determinada segons el règim d'incendis i la seva recurrència. Amb l'objectiu de proposar futures línies de projecte per la integració del foc en la planificació territorial, s'ha generat una metodologia per tal d'analitzar i diagnosticar l'àmbit d'estudi corresponent a la Zona Homogènia de Règim 67. Finalment i com a conclusió, s'han creat unes noves unitats de paisatge lligades als grans incendis forestals generant una sèrie d'hipòtesis d'integració en cadascuna de les casuístiques.

[en] The socioeconomic changes that have developed in Catalonia in recent decades have shaped a landscape very vulnerable to large forest fires, to which new factors of climate change have been added. In the face of this problem, political decisions have focused on extinguishing fires, investing thousands of resources to prevent an inevitable phenomenon. The extinction of small fires leads to the development of large fires, a phenomenon known as the extinction paradox. This work proposes to reverse the paradox, that is, to implement the use of fire as a management tool in those areas where it is viable to reduce their vulnerability. In other words, planning small fires to prevent large fires. Contrary to what much of the population thinks, the role of fire in Mediterranean climates has been key to the development of an ecology linked to specific fire regimes. Our landscape has burned, burns, and will continue to burn, and therefore, we have the responsibility to integrate it again into our social and ecological processes with the aim of eventually living with it. However, we must keep in mind that fires do not always have a beneficial role and be aware that the dynamics of our ecosystems are determined by the fire regime and its recurrence. With the aim of proposing future project lines for the integration of fire in territorial planning, a methodology has been generated to analyze and diagnose the study area corresponding to the Homogeneous Regime Zone 67. Finally, as a conclusion, new landscape units linked to large forest fires have been created, generating a series of integration hypotheses for each of the cases.