[ca] Les disputes violentes per l'accés i control de la terra i els recursos naturals associats a ella, com l'aigua, els boscos i els minerals, han alimentat els cicles històrics de violència relacionats amb el desenvolupament de l'conflicte armat intern (CAI) colombià. Per tant, aquesta dissertació busca comprendre com els patrons històrics d'accés i control de la terra, i els recursos naturals associats a ella, han influenciat el desenvolupament de cadascuna de les etapes de l'CAI colombià, i com durant el desenvolupament de l'CAI es han modelat els processos d'accés i control de la terra. En aquest sentit, aquesta dissertació ha abastat disciplines com l'ecologia política, els estudis agraris i els estudis de conflicte i pau, per analitzar les relacions entre el CAI colombià i l'acaparament de terres, la reforma agrària i la gestió dels conflictes. La dissertació comença explorant els vincles entre la reforma agrària i el conflicte armat intern en quatre països que van travessar un procés similar a l'colombià, és a dir, El Salvador, Guatemala, Nicaragua i Sud-àfrica. Els resultats revelen que la tipologia de la reforma agrària, la relació de poder entre les elits i la desigualtat socioeconòmica són els factors més influents en el post-conflicte colombià. Amb base en aquestes troballes, suggereixo que la nova reforma agrària a Colòmbia no compleix amb les condicions per a la construcció de la pau basada en l'accés i repartiment just de la terra. Després, s'analitzen els processos històrics d'acaparament de terres per identificar els actors, motivacions i principals mecanismes subjacents a aquests processos, així com els seus vincles amb la violència en cadascuna de les etapes de l'CAI. Els resultats obtinguts revelen que fenomen d'acaparament de terres és un procés atemporal i permanent que segueix provocant disputes violentes per l'accés i control de la terra, transgredint d'aquesta forma els propòsits dirigits a la construcció de pau. La dissertació avança explorant les associacions entre les diferents formes de violència associades a l'conflicte armat i la variació de l'àrea collida dels principals cultius agrícoles, entre 1987 i 2015, per a cada un dels departaments que conformen el territori colombià. Les troballes d'aquesta anàlisi suggereixen, d'una banda, que l'expansió de l'cultiu de coca no està vinculada amb el desplaçament massiu de la població rural, per contra, involucren altres formes de violència com els homicidis, les desaparicions forçades i el confinament, que sovint són perpetrades pels actors armats i narcotraficants per obligar la població rural a canviar l'ús tradicional dels seus sòls, de l'altra, que la intensificació dels cultius agro-industrials involucra altres formes de violència que solen ser menys visibles que els desplaçaments forçats, mateixos que sovint envolten "accions legítimes" per apropiar-se de la terra com ara la compra-venda, els arrendaments i aliances empresarials entre la població rural i empresaris agrícoles, en condicions de desigualtat. Finalment, la dissertació culmina amb el capítol de conclusions que ofereix algunes contribucions conceptuals i metodològiques als estudis interdisciplinaris que tracten d'explorar la relació entre recursos naturals i conflictes armats interns.

[es] Las disputas violentas por el acceso y control de la tierra y los recursos naturales asociados a ella, como el agua, los bosques y los minerales, han alimentado los ciclos históricos de violencia relacionados con el desarrollo del conflicto armado interno (CAI) colombiano. Por lo tanto, esta disertación busca comprender cómo los patrones históricos de acceso y control de la tierra, y los recursos naturales asociados a ella, han influenciado el desarrollo de cada una de las etapas del CAI colombiano, y cómo durante el desarrollo del CAI se han moldeado los procesos de acceso y control de la tierra. En este sentido, esta disertación ha abarcado disciplinas como la ecología política, los estudios agrarios y los estudios de conflicto y paz, para analizar las relaciones entre el CAI colombiano y el acaparamiento de tierras, la reforma agraria y la gestión de los conflictos. La disertación comienza explorando los vínculos entre la reforma agraria y el conflicto armado interno en cuatro países que atravesaron un proceso similar al colombiano, a saber, El Salvador, Guatemala, Nicaragua y Sudáfrica. Los resultados revelan que la tipología de la reforma agraria, la relación de poder entre las élites y la desigualdad socioeconómica son los factores más influyentes en el post-conflicto colombiano. Con base en estos hallazgos, sugiero que la nueva reforma agraria en Colombia no cumple con las condiciones para la construcción de la paz basada en el acceso y reparto justo de la tierra. Luego, se analizan los procesos históricos de acaparamiento de tierras para identificar los actores, motivaciones y principales mecanismos que subyacen en tales procesos, así como sus vínculos con la violencia en cada una de las etapas del CAI. Los resultados obtenidos revelan que fenómeno de acaparamiento de tierras es un proceso atemporal y permanente que sigue provocando disputas violentas por el acceso y control de la tierra, transgrediendo de esta forma los propósitos dirigidos a la construcción de paz. La disertación avanza explorando las asociaciones entre las diferentes formas de violencia asociadas al conflicto armado y la variación del área cosechada de los principales cultivos agrícolas, entre 1987 y 2015, para cada uno de los departamentos que conforman el territorio colombiano. Los hallazgos de este análisis sugieren, por un lado, que la expansión del cultivo de coca no está vinculada con el desplazamiento masivo de la población rural, por el contrario, involucran otras formas de violencia como los homicidios, las desapariciones forzadas y el confinamiento, que a menudo son perpetradas por los actores armados y narcotraficantes para obligar a la población rural a cambiar el uso tradicional de sus suelos, por el otro, que la intensificación de los cultivos agroindustriales involucra otras formas de violencia que suelen ser menos visibles que los desplazamientos forzados, mismos que a menudo envuelven &#8220;acciones legítimas&#8221; para apropiarse de la tierra tales como la compra-venta, los arrendamientos y alianzas empresariales entre la población rural y empresarios agrícolas, en condiciones de desigualdad. Finalmente, la disertación culmina con el capítulo de conclusiones que ofrece algunas contribuciones conceptuales y metodológicas a los estudios interdisciplinares que tratan de explorar la relación entre recursos naturales y conflictos armados internos.