[ca] El reconeixement automàtic del locutor és la utilització d'una màquina per identificar un individu a partir de d'un missatge parlat. Recentment, aquesta tecnologia ha experimentat un increment en l'ús de diverses aplicacions com el control d'accés, l'autenticació de transaccions, la cooperació amb la justícia, l'analítica forense o la personalització de serveis, entre d'altres. Una de les qüestions centrals que es tracten en aquest camp és el fet de saber quina part del senyal de veu conté informació del locutor. Tradicionalment, els sistemes de reconeixement automàtic del locutor s'han basat principalment en característiques relacionades amb l'espectre de la veu. No obstant, els humans utilitzen altres fonts d'informació per reconèixer locutors, de manera que hi ha motius per pensar que aquestes fonts poden tenir un paper important en la tasca de reconeixement automàtic del locutor, aportar coneixement complementari als sistemes de tradicionals basats en l'espectre de la veu i millorar-ne la precisió. L'objectiu principal d'aquesta tesi és incorporar informació prosòdica a un sistema espectral tradicional per tal de millorar-ne el funcionament. Amb aquesta finalitat, diverses característiques relacionades amb la prosòdia – constituïda per elements d'entonació, ritme i accent – es seleccionen i es combinen amb les característiques espectrals existents. A més a més, la tesi també es centra en la utilització de característiques acústiques addicionals – a saber, jitter i shimmer – per millorar el funcionament del sistema de verificació espectral-prosòdic proposat. Totes dues característiques estan relacionades amb la forma i dimensió del tracte vocal, i s'han utilitzat en gran part per detectar patologies de la veu. La majoria d'aplicacions que s'han esmentat abans es poden utilitzar en un entorn multimodal; per aquest motiu, les característiques de veu utilitzades en el sistema de reconeixement del locutor també es combinen amb altres identificadors biomètrics – concretament, la cara – per tal de millorar el funcionament global del sistema. Amb aquest objectiu, s'utilitzen diverses tècniques de normalització i de fusió, i els resultats de la fusió final es milloren aplicant diferents estratègies de fusió basades en seqüències de passos. A més a més, la fusió multimodal també es millora aplicant una equalització d'histogrames com a tècnica de normalització a les distribucions de puntuacions unimodals. Per altra banda, és sabut que els humans poden identificar els altres a partir de la veu fins i tot quan aquestes veus estan alterades d'alguna manera. La qüestió rau en quina mesura els sistemes automàtics de reconeixement del locutor són vulnerables a les diferents alteracions de la veu, com ara la imitació humana o la conversió artificial. L'última part de la tesi consisteix en una anàlisi de la robustesa d'aquests sistemes a les imitacions de veu humanes i a les veus convertides sintèticament, i de la influència dels accents estrangers – com a tipus d'imitació – en el reconeixement auditiu del locutor.

[en] Automatic speaker recognition is the use of a machine to identify an individual from a spoken sentence. Recently, this technology has been undergone an increasing use in applications such as access control, transaction authentication, law enforcement, forensics, and system customisation, among others. One of the central questions addressed by this field is what is it in the speech signal that conveys speaker identity. Traditionally, automatic speaker recognition systems have relied mostly on short-term features related to the spectrum of the voice. However, human speaker recognition relies on other sources of information; therefore, there is reason to believe that these sources can play also an important role in the automatic speaker recognition task, adding complementary knowledge to the traditional spectrum-based recognition systems and thus improving their accuracy. The main objective of this thesis is to add prosodic information to a traditional spectral system in order to improve its performance. To this end, several characteristics related to human speech prosody – which is conveyed through intonation, rhythm and stress – are selected and combined them with the existing spectral features. Furthermore, this thesis also focuses on the use of additional acoustic features – namely jitter and shimmer – to improve the performance of the proposed spectral-prosodic verification system. Both features are related to the shape and dimension of the vocal tract, and they have been largely used to detect voice pathologies. Since almost all the above-mentioned applications can be used in a multimodal environment, this thesis also aims to combine the voice features used in the speaker recognition system together with other biometric identifiers – face – in order to improve the global performance. To this end, several normalisation and fusion techniques are used, and the final fusion results are improved by applying different fusion strategies based on sequences of several steps. Furthermore, multimodal fusion is also improved by applying a histogram equalisation to the unimodal score distributions as a normalisation technique. On the other hand, it is well know that humans are able to identify others from voice even when their voices are disguised. The question arises as to how vulnerable automatic speaker recognition systems are against different voice disguises, such as human imitation or artificial voice conversion, which are potential threats to security systems that rely on automatic speaker recognition. The last part of this thesis finishes with an analysis of the robustness of such systems against human voice imitations and synthetic converted voices, and the influence of foreign accents and dialects – as a sort of imitation – in auditory speaker recognition.