[ca] Manises i Paterna són dues localitats amb llarga tradició terrissaire, iniciada molt abans de la reconquesta del Regne de València pel rei Jaume I d'Aragó l'any 1237. Un any després d'aquesta, Jaume I va ordenar la redacció notarial del "Llibre del Repartiment ", en què consignava l'alqueria de Manises i la de Paterna al noble aragonès Artal de Lluna. A partir d'aquest moment la producció ceràmica, d'aquestes dues poblacions, es desenvolupa paral · lelament, el que fa que en moltes ocasions sigui impossible distingir la procedència de les peces. Tant dels forns de Manises com dels de Paterna sortiran peces decorades en verd i morat, com en blau o en reflex metàl · lic. Els principals forns es trobaven en mans de mudèjars, ja que el mateix Jaume I va decretar la prohibició d'utilitzar els forns àrabs a jueus i cristians, i serà a partir del segle XV quan apareixen els terrissaires cristians. Per aquest motiu, el repertori ornamental, d'aquestes ceràmiques, és típicament mudèjar, ja que s'hi barregen influències musulmanes i cristianes. L'any 1309, Pere Boïl adquireix Manises potenciant la ceràmica que s'hi produeix, interessat per beneficiar-se del cobrament de delmes als terrissaires. L'època de màxima esplendor de la ceràmica de Manises i Paterna s'inicia durant el segle XIV i s'estendrà fins al segle XVI, però, el segle XV és conegut com el segle d'or,exportant per països de la Mediterrània. Els socarrats corresponen, en la seva gran majoria a segle XIV, sent el seu principal centre productor Paterna. Aquests socarrats adopten els motius iconogràfics reproduïts en la ceràmica utilitària i els de l'heràldica adaptant-los per incorporar al seu nou format

[es] Manises y Paterna son dos localidades con larga tradición alfarera, iniciada mucho antes de la reconquista del Reino de Valencia por el Rey Jaime I de Aragón en el año 1237. Un año después de esta, Jaime I ordenó la redacción notarial del "Llibre del Repartiment", en el que consignaba la alquería de Manises y la de Paterna al noble aragonés Artal de Luna. A partir de este momento la producción cerámica, de estas dos poblaciones, se desarrolla paralelamente, lo que hace que en muchas ocasiones sea imposible distinguir la procedencia de las piezas. Tanto de los hornos de Manises como de los de Paterna saldrán piezas decoradas en verde y morado, como en azul o en reflejo metálico. Los principales hornos se encontraban en manos de mudéjares, ya que el propio Jaime I decretó la prohibición de utilizar los hornos árabes a judíos y cristianos, y será a partir del siglo XV cuando aparecen los alfareros cristianos. Por este motivo, el repertorio ornamental, de estas cerámicas, es típicamente mudéjar, ya que en él se mezclan influencias musulmanas y cristianas.En el año 1309, Pere Boil adquiere Manises potenciando la cerámica que allí se produce, interesado por beneficiarse del cobro de diezmos a los alfareros.La época de máximo esplendor de la cerámica de Manises y Paterna se inicia durante el siglo XIV y se extenderá hasta el siglo XVI, no obstante, el siglo XV es conocido como el siglo de oro, exportándose por países del Mediterráneo. Los socarrats corresponden, en su gran mayoría al siglo XIV, siendo su principal centro productor Paterna. Estos socarrats adoptan los motivos iconográficos reproducidos en la cerámica utilitaria y los de la heráldica adaptándolos para incorporarlos a su nuevo formato