BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] En el marc d'un programa doctoral, s'ha realitzat una recerca-acció participativa amb la finalitat d'explorar les possibilitats que ofereix la noció de Quàntum Satis de la farmacologia i seguretat alimentària per a conrear una ciu-tadania sostenible. Durant dos anys, alumnat, docents, col·lectius no docents i famílies d'una escola d'infantil i primària dels Pirineus andorrans, van col·labo-rar en la coproducció de significats que permeten formular un marc conceptual i operatiu per a l'aprenentatge de l'autoregulació sostenible del consum. Aquest article se centra en resultats parcials de l'estudi i mostra que la recerca realitzada problematitza el valor de la cura i contribueix al coneixement descrivint una escala de significats per a aquest valor. En un extrem d'aquesta escala es troba el valor de la cura sistèmica que enllaça el compte amb el caràcter eco i interde-pendent de la vida. En l'altre extrem es troba el valor de la cura hedonista, que perpètua els models de producció i consum depredadors. Al mig, la tensió entre un significat correctiu i un proactiu de la cura. La clau per a conrear una ciutada-nia sostenible és redefinir l'escola com a comunitat de pràctica on les persones aprenguen a cuidar-se cuidant l'espai soci-ecològic del qual formen part.

[en] As part of a doctoral programme, participatory action research was undertaken to explore the possibilities offered by the notion of quantum satis used in pharmacology and food safety to cultivate sustainable citizenship. Over two years, pupils, teachers, non-teaching groups and families from a nursery and primary school in the Andorran Pyrenees worked together to co-produce meanings that would enable the formulation of a conceptual and operational framework for learning to self-regulate consumption sustainably. This article presents partial results from the study, showing that the research problemati-ses the value of care and contributes to the literature by describing a scale of meanings for this value. At one end of this scale is the value of systemic care that links care to the ecological and interdependent nature of life. At the other end is the value of hedonistic care, which perpetuates predatory production and consumption patterns. In the middle lies the tension between a corrective and a proactive meaning of care. The key to cultivating sustainable citizenship is to redefine the school as a com-munity of practice where people learn to care for themselves by caring for the socio-ecological space of which they form part.
[ca] Al migdia del 31 de juliol de 1928, un nodrit grup de membres de Lo Rat Penat, encapçalats per la Reial Senyera, isqué de la seu d'aquella entitat per a dirigir-se als Jardins de Vivers, on, amb una destacada representació de l'Ajuntament de València, inclòs l'alcalde, el marqués de Sotelo, s'havia d'inaugurar un monument en memòria de Constantí Llombart, en ocasió del cinquanta aniversari de la societat, creada per iniciativa de l'escriptor en 1878. Segons el diari Las Provincias (3), es tractava d'un bust que havia fet un dels seus deixebles, l'escultor i poeta Ramon Andrés Cabrelles, sobre una rata penada amb un escut quadribarrat i la inscripció "'Tot s'ho mereix Valencia. Per a Valencia tot' fon són lema. Fundador de Lo Rat Penat l'any 1878." Aquell mateix dia Miquel Duran (5) publicà en el mateix periòdic, que llavors dirigia el fill de l'altra gran figura de la Renaixença valenciana, Teodor Llorente, una semblança biogràfica de Llombart com un de "los primeros valencianistas." Hi destacava que "la revolución de 1868 lanzó a Llombart a la vida política, y formó parte de la Juventud Republicana, sociedad formada por estudiantes, la mayoría jóvenes inteligentes y de relieve.

[en] On the 31 st of July 1928, at noon, a large group of members of the cultural association Lo Rat Penat headed towards Jardins de Vivers Garden accompanied by the Valencian flag. They were to attend the inauguration of a monument erected in memory of Constantí Llombart, the founder of their association, fifty years after it was created back in 1878. The mayor of the city, together with other members of the local government, was also present. The newspaper Las Provincias (3), at the time run by the son of Teodoro Llorente, another great historical figure in the Renaixença Valenciana period, reported that the monument, a bust of the writer, had been made by one of his disciples, the poet and sculptor Ramon Andrés Cabrelles. The bust was placed on top of a bat, the emblem of the city, and its coat of arms. The following inscription was added: "Tot s'ho mereix Valencia. Per a Valencia tot' fon són lema. Fundador de Lo Rat Penat l'any 1878". On that very same day, Miquel Duran (5) wrote, also in Las Provincias, that Llombart had been "one of the first valencianistes [Valencian nationalists]", highlighting the role of the 1868 revolution and how it had made Llobart start his political career when he joined a student association called Juventud Republicana, formed mainly by bright, outstanding individuals.
[ca] Aquest text pretén analitzar la construcció de processos col·la - boratius i d'articulació de xarxes de treball, a partir d'algunes experiències impulsades per Santiago Cirugeda entre finals dels anys 90 i fins a la segona dècada del 2000. S'ha utilitzat una entrevista realitzada el 2004 i la publica- ció que porta per títol Arquitecturas Colectivas. Camiones, Contenedores y Colectivos. La publicació arreplega projectes realitzats entre 2007 i 2010, i fa referència a l'interès i la deriva del seu treball cap a l'articulació del col·lectiu. Un projecte que va impulsar la configuració d'una xarxa de persones i col·lec- tius, que a partir de 2010 es va denominar Arquitecturas Colectivas. Aglutina nombrosos grups, associacions o col·lectius d'arquitectura i art existents a Espanya, que treballen des de diversos vessants però amb un interès comú per generar pràctiques culturals alternatives, i amb l'objectiu de promoure la construcció participativa en l'entorn urbà. Els projectes impulsats, durant aquests anys, per Cirugeda, constitueixen l'exemple d'un treball que adquireix una perspectiva sistèmica. En aquest cas el sistèmic pren forma a partir de la construcció de xarxes i l'organització de col·lectivitats diverses, que operen des de la voluntat d'incidir en l'espai del social, mitjançant la configuració i ús de codis oberts i replicables.

[en] This paper aims to analyse the construction of collaborative processes and articulation of networks based on some of the experiences ins- tigated by Santiago Cirugeda between the end of the 1990s and the second decade of the new century. We draw on an interview with Cirugeda from 2004 and the book entitled Arquitecturas Colectivas. Camiones, Contenedores y Colectivos, which describes projects undertaken between 2007 and 2010 and refers to the interest and shift in his work towards articulating the collective. This project led to the formation of a network of people and collectives that in 2010 became known as Arquitecturas Colectivas. It brings together numerous groups, associations and collectives from the fields of architecture and art in Spain, all working from different angles but with a shared interest in generating alternative cultural practices and aiming to promote participatory construction in the urban environment. The projects Cirugeda instigated during these years are an example of work that takes on a systemic perspective. In this case the systemic is seen in the way networks are built and diverse collectives organised, all inspired by the desire to make an impact on the social space by configuring and using open, replicable codes.
[ca] Les paparres (Ixodida) són artròpodes hematòfags obligats que parasiten tota classe de mamífers, aus, rèptils i amfibis, amb una àmplia distribució a nivell mundial. En l'actualitat, estan considerades com un grup d'artròpodes de gran importància en la transmissió d'agents patògens, sent superades a nivell mundial, únicament pels mosquits. La fauna d'Ixodidae de Mallorca ha estat escassament estudiada, de fet, el present estudi és el primer realitzat a l'illa sobre paparres presents en bestiar oví, vegetació i fauna silvestre. En aquest estudi s'han identificat un total de 2017 paparres, que s'han assignat a 12 espècies diferents, onze de les quals pertanyen a la família dels Ixodidae i la restant a la família dels Argasidae. Es tracta d'un punt i partida en l'estudi de la diversitat de les paparres a l'illa de Mallorca pel fet de ser el primer treball realitzat específicament a aquest territori.

[en] Ticks (Ixodida) are hematophagous arthropods that are compelled to parasitize all kinds of mammals, birds, reptiles and amphibians, and which have a worldwide distribution. At present they are considered a group of arthropods of great importance in the transmission of pathogens, being surpassed across the globe only by mosquitoes. The fauna of Ixodidae of Mallorca has scarcely been studied. In fact, the present study on ticks present in sheep, vegetation and wildlife is the first carried out on the island. In this study, a total of 2017 ticks belonging to 12 different species have been identified, eleven of which belong to the Ixodidae family and the remainder to the Argasidae family. This is merely the start of studying the diversity of ticks on the island of Majorca given the fact that it is the first work carried out specifically in this territory
[ca] El prolífic compositor Mikis Theodorakis (Quios, 1925) ha sabut crear el seu propi llenguatge musical, inconfusiblement grec —és a dir "popular"— i culte alhora, musicant els més grans poetes contemporanis. La fusió de la poesia grega amb un llenguatge molt personal, que recollia tota una llarga tradició musical, comença amb la tria dʹΕπιτάφιος (Epitaphios) de Iannis Ritsos i continuarà amb altres grans poetes com Seferis, Elitis i Gatsos entre dʹaltres.

[en] The prolific composer Mikis Theodorakis (Chios, 1925) has been able to create his own musical language, unmistakably Greek —that is to say "popular"— and cult at the same time, setting to music the greatest contemporary poets. The fusion of Greek poetry with a very personal language, which picked up a long musical tradition, begins with the selection of Επιτάφιος (Epitaphios) by Iannis Ritsos and will continue with other great poets such as Seferis, Elytis and Gatsos among others.
[ca] Les majors aglomeracions humanes del món, encapçalades per Tòquio, es troben a Àsia, especialment sota el clima monsònic. Si partim de la premissa que són "ciutats" també, ha d'existir alguna cosa que les fa ser-ho. En aquest article, aquesta cosa es defineix com a "espai públic" i, prenent Tòquio i Edo com a exemple, s'explora l'espai públic alternatiu diferent a les places i carrers europeus. En primer lloc, es posa el focus d'atenció en la xarxa de carrerons estrets. A través de la introducció del concepte d' oku, es revela que l'espai públic de profunditat subjectiva es materialitza com la xarxa de carrerons estrets. A més dels carrerons estrets, grans ciutats a Àsia haurien de tenir una altra forma d'espais públics acords a la seua escala enorme. Hiroba, el terme japonès per a plaça, es pot entendre com un procés dinàmic més que un lloc físic i estàtic, ja que emergeix per les accions espontànies dels ciutadans de fer-hiroba. Els festivals estacionals augmenten l'efecte de fer-hiroba i tenen la màgia de transformar qualsevol lloc temporalment en llocs de trobada accessibles a tothom. L'espai públic a l'Àsia monsònica és un espai subjectiu amb dimensió dinàmica cap a l'oku que implica admiració per la natura.

[en] The largest human agglomerations in the world, headed by Tokyo, are found in Asia, especially in monsoon climate zones. If we start from the premise that they are 'cities', there must be something that makes them work as cities. In the present paper this 'something' is defined as 'public space'; taking Tokyo and Edo as an example, we explore this public space and how it differs from that of Europe's squares and streets. The paper first analyzes the network of narrow alleys. The concept of oku is introduced to show how public space of subjective depth materializes in this web of narrow passageways. Second, the question of public space corresponding to the scale of Asian meg- acities is explored. Hiroba, the Japanese term for square, can be understood as a dynamic process rather than a static, physical place. The hiroba emerges by hiroba-ing through spontaneous citizen action. Seasonal festivals amplify the effect of hiroba-ing and have a magic that temporarily transforms spaces into huge meeting places accessible to all. The public space in monsoon Asia is a subjective space with a dynamic dimension toward oku that implies awe of nature.
[ca] Aquest article es planteja els beneficis d'un enfocament holístic de l'aprenentatge. L'ampli compromís dels Estudis Culturals se sol entendre en ensenyament de llengües com una dependència exclusiva cap a la literatura. Com a mostra didàctica, presentem una comparació entre dues cançons que ens ofereix el folk-revival dels anys setanta: 'Cançó a Mahalta' (1974) de Lluís Llach i 'Diamonds and Rust' (1975) de Joan Baez. Es demostra que aquesta perspectiva inclusiva també és beneficiosa per a captar la unitat d'aquest moviment musical i, per extensió, de la poesia catalana contemporània en els corrents de l'època. Així, concloem que aquesta perspectiva holística assimilativa permet una comprensió més poderosa i cohesiva de la llengua i de la cultura.

[en] This article considers the benefits of a holistic approach to scholarship. The comprehensive engagement of Cultural Studies is judged preferable in language learning to an exclusive dependence on literature. By way of illustration, a comparative study of two songs from the 1970s folk-revival is offered: 'Cançó a Mahalta' (1974) by Lluís Llach and 'Diamonds and Rust' (1975) by Joan Baez. The inclusive perspective proves also beneficial to an appreciation of the integrity of this movement and, by extension, to contemporary Catalan poetry, concluding that a holistic assimilative strategy allows for a more powerful, cohesive understanding of language and culture.
[ca] El festival Barcelona Dibuixa és una proposta del Museu Picasso de Barcelona i l'Institut de Cultura de Barcelona que té com a objectiu apropar el dibuix a la ciutadania mitjançant la participació activa. Els elements d'aquest projecte han estat promoure la creació de manera oberta però estructurada, de la mà de professionals que utilitzen el dibuix en la seva pràctica, de manera lúdica, col·lectiva i gratuïta. Indirectament, la proposta ha permès un treball en una altra dimensió: la d'estructurar recorreguts i relacions culturals als barris de Barcelona. En aquest article es presenta el context de la gènesi del projecte; es descriu el procés de disseny de la proposta; es fa una valoració de l'articulació territorial; s'avalua l'acollida i creixement; i es reflexiona sobre els reptes de futur en el context actual de pandèmia.

[en] The Barcelona Dibuixa (Barcelona Draws) festival is an event organised by the city's Picasso Museum and Institute of Culture that encourages citizens to engage with drawing through active participation. With the help of professionals who use drawing in their own work, the project promotes creativity in an open but structured way that is also enjoyable, collective and free. Indirectly, the project has opened up other activities by structuring cultural itineraries and relations among Barcelona's neighbourhoods. This article recounts the context of the project's origins, describes the process of designing the proposal, evaluates the connections with the territory, assesses its reception and growth, and reflects on the challenges for the future in the present context of the pandemic.
[ca] Durant el segle XIX, l'església i la noblesa que fins aquell moment havien segut les principals patrocinadores de la música, no podran continuar sent-ho. Els músics s'hauran d'assegurar la seua subsistència creant música per a la nova classe social dominant: la burgesia.

[en] During the nineteenth century the church and the aristocracy cease to be the main subsidises of the music. The musicians will have to survive making music for the new ruling class: the bourgeoisie.
[ca] Amb el torrent divers i persistent dels seus versos, amb la bellesa i la rudesa de l'escriptura poètica, íntima o pública, la veu d'Estellés no conté solament plaers estètics i físics, ni crònica de dolors humans, sinó missatges del procés contemporani del nacionalisme cultural i el polític. I també expressions literàries de la identitat i la cohesió social, memòria del paisatgisme amorosit vinculat a la ciutadania realista i hedonista del poble valencià, testimonis del patriotisme crític realista o utòpic superador de l'idealisme anacrònic, de la complexitat de la interacció entre llibertat individual i llibertats socials en la modernitat. Els mèrits de la seua escriptura són nascuts enuntemps difícil, en què la poesia valenciana eren encara els Carles Salvador o Bernat Artola interromputs per la guerra i la postguerra, i ja esmostraven els versos postsimbolistes i llampants de Xavier Casp, i els decebuts de Joan Fuster, i també els del'exili deJuan Gil-Albert, i elsmoderns i existencials deFrancisco Brines.

[en] With the diverse and persistent stream of his verses, with the beauty and coarseness of the poetic writing, be it private or public, the voice of Estellés does not contain just aesthetic and physical pleasures, nor a chronicle of human sorrows, but instead messages of the contemporary process of political and cultural nationalism. It also contains literary expressions of social identity and cohesion, memory of the smooth landscaping linked to the realistic and hedonistic citizens of the Valencian people, witnesses to the critical realistic or utopian patriotism that surpasses anachronic idealism, of the complexity of the interaction between individual freedom and social freedom in the modern age. The merits of his writings were born in difficult times, in which Valencian poetry was still that of Carles Salvador or Bernat Artola, who were interrupted by the war and the post-war period. And the post-symbolist and striking verses by Xavier Casp, the disappointed ones by Joan Fuster and those of the exile Juan Gil-Albert or the modern and existential writings of Francisco Brines were already appearing.
[ca] Aquest article realitza un recorregut etimològic i històric del terme emancipació, s'hi destaquen les implicacions socials i polítiques que el dit terme han tingut per a significar conjuntures de conflicte i de canvi social, així com el paper que ha jugat en la representació de models socials en l'imaginari dels actors d'aqueixos processos socials, especialment si s'han desenvolupat en el curs de la lluita de classes. Tàcitament, l'article també atén una semàntica que ha tingut molta importància en el desenvolupament de la cultura de la modernitat.

[en] This article examines the historical and etymological meaning of "emancipation", highlighting the socio-political implications of the term for social and political actors in times of conflict and social change. It also discusses the role of emancipation in the representation of social models in the minds of the participants in these social processes, particularly in the context of class struggle. The article also tacitly deals with a semantics that has played a major part in the development of the culture of modernity.
[ca] El present treball emfasitza la dimensió activa del son. El son és considerat com un procés motivacional bàsic que, cíclicament i recurrentment, impulsa el subjecte a dormir. El cicle son-vigília pot ser considerat com un dels ritmes circadiaris per la seua durada aproximada de 24 hores. En aquest estudi s'aborden les dues formes de son (lent i paradògic), i s'hi descriuen les peculiaritats electroencefalogràfiques en cada una de les formes de son i en cada una de les fases que conformen el son lent. També s'hi analitzen les característiques ontogenètiques i filogenètiques del cicle son-vigília. Per acabar, hom hi fa una breu revisió dels desordres relacionats amb el somni, agrupant-los en tres categories, ço és: trastorns per a l'inici i manteniment del son, trastorns per l'excessiva somnolència i trastorns associats amb el son.

[en] The present study emphasizes the active dimension. of sleep. Sleep is considered to be a basic motivational process that impels subject to sleep in a cyclic and recurrent manner: The sleep-wake cycle is to be regarded as a circadian rhythm due to its duration, which is twenty-four hours approximately. Two types of sleep are undertaken in this work (slow and paradoxical); electrophalographic peculiarities of both types, and in each of the stages in. slow sleep are described. Then, the analysis of ontogenetic and filogenetic characteristics of the sleep-wake cycle is presented. Finally, a concise revision of the disorders having to do with sleep is done. The disorders are to be grouped in three categories: disorders in the beginning and maintenence of sleep, disorders caused by excesive somnolence, and other disorders related to sleep.
[ca] Des de la seua creació, el Museu de la Universitat d'Alacant (MUA) ha mantingut un decidit compromís amb l'art contemporani i, en particular, amb la creació artística que es realitza dins el seu context geogràfic amb la intenció de dinamitzar el sector de l'art, mostrar una visió del panorama actual i posar en valor la investigació artística. Fruit d'aquesta aposta van nàixer les Residències de Creació i Investigació Artística del MUA el 2015, una convocatòria pública, internacional i oberta a totes les disciplines artístiques que tenen com a objectiu prioritari promoure la creació i la investigació en art contemporani, millorar la professionalització dels/de les artistes i visibilitzar-ne el treball.

[en] Since its creation, the University of Alicante Museum(MUA) has remained committed to contemporary art and, in particular, to art created in its geographical environment. The goal is to galvanise the artistic sector, provide an outlook of the current art scene and highlight the role of artistic research. The Museum's In-House Artistic Creation & Research Programme, launched in 2015, is a result of this commitment. This public and international call is open to artists from all disciplines who primarily seek to promote creation and research in contemporary art, contribute to the professionalisation of artists and give visibility to their work.
[ca] Lawrence Halprin va ser un dels pioners a utilitzar la participació ciutadana en el procés de definició del planejament, reforma, recuperació i/o disseny urbà, ja en els anys 60 als EUA. En aquest text es descriu el procés ocorregut en la resolució del pla general urbà de Yountville, de 1973 a 1975. La utilització dels Passejos de la Consciència, el Taller Participatiu i el teatre per a obtenir-hi el coneixement necessari de la ciutadania per a aconseguir definir primer les línies mestres i després els matisos del pla que el poble considerava més convenient per als seus interessos. El planejament, resultant conseqüentment enriquit amb el coneixement i les voluntats que la ciutadania expressa, i evidentment dissenyat amb el rigor tècnic necessari, es defineix molt més proper a aquesta ciutadania i a la consecució del bé comú. En definitiva s'aferma prioritzar l'interès general sobre el particular.

[en] Lawrence Halprin was one of the pioneers in using citizen participation in the process of urban definition, reform, recovery and/or design back in the 1960s in the United States. This text describes the process of implementing the General Urban Plan of Yountville, from 1973 to 1975. Awareness Walks, Take Part workshops and theater were used to gather the necessary knowledge from citizens to first define the guidelines and then the nuances of the Plan that the people considered most suitable for their interests. The resulting plan, enriched with the knowledge and wishes expressed by citizens, and designed with the necessary technical rigor, comes much closer to these citizens and to achieving the common good. In sum, it prioritizes public over private interests.