[ca] La finalitat principal d'aquesta tesi doctoral consisteix a estudiar la manera com es poden concebre les aportacions que va exercir Jorge Luis Borges sobre la narrativa brevíssima. Aquesta influència es fa en tres moviments: primer, l'anàlisi del Borges lector de microrelats i creador d'antologies de ficcions brevíssimes; segon, l'estudi del Borges productor i narrador de microrelats; i tercer, un examen de l'anomenada empremta de Borges, en què un corpus de microrelats d'escriptors espanyols i hispanoamericans assenyala una manifesta o suposada influència borgiana. Els catorze autors contemporanis del corpus són José María Merino, Luis Mateo Díez, Juan José Millás, Julia Otxoa, José del Turó, Eugenio Mandrini, Luisa Valenzuela, Raúl Brasca, Ana Maria Shua, Cristina Peri Rossi, René Avilés Fabila, Mònica Lavín, Diego Muñoz Valenzuela i Lilian Elphick. Com a conclusions principals, podem considerar quatre postulats. Primer, els creadors del corpus van créixer i es van formar com a escriptors gràcies a nombroses lectures entre les quals, tard o d'hora, es va reflectir l'empremta borgiana; no obstant això, podem afirmar que en les seves creacions breus i en les maneres de llegir la nostra percepció del patrimoni borgià també va resultar modificada. Segon, a Borges i Bioy Casares, traduir consisteix a reescriure, i, generalment, a recrear. Tercer, les repetides al·lusions a Cervantes tant de la part de Borges com dels autors del corpus il·lustren la insistència temàtica del microrelat com a gènere que assaja constantment l'extrema concisió del relat de cara a la novel·la. Finalment, les preferències borgianes per les literatures orientals obeeixen a un impuls de crear una forma de correspondència entre els sistemes lingüístics propis de la llengua xinesa, per exemple, i l'espanyol; el sistema ideogràfic xinès vol evocar, així, un paradigma de la depuració estilística de la narrativa brevíssima.

[en] The main purpose of this doctoral thesis is to study the way in which the contributions made by Jorge Luis Borges on the very brief narrative can be conceived. This influence is carried out in three movements: first, the analysis of Borges as a reader of short-short stories and creator of anthologies of brief fictions; second, the study of Borges as a producer and narrator of short-short stories; and third, an examination of the so-called Borges imprint, in which a corpus of short-short stories created by Spanish and Latin American writers indicates a manifest or alleged Borgesian influence. The fourteen contemporary authors of the corpus are José María Merino, Luis Mateo Díez, Juan José Millás, Julia Otxoa, José de la Colina, Eugenio Mandrini, Luisa Valenzuela, Raúl Brasca, Ana María Shua, Cristina Peri Rossi, René Avilés Fabila, Mónica Lavín, Diego Muñoz Valenzuela and Lilian Elphick. As main conclusions, we can consider four postulates. First, the creators of the corpus grew and were trained as writers thanks to numerous readings among which, sooner or later, the Borgesian imprint was reflected; however, we can affirm that in their brief creations and ways of reading our perception of the Borgesian heritage was also modified. Second, in Borges and Bioy Casares, translation consists of rewriting, and, generally, of recreating. Third, the repeated allusions to Cervantes by both Borges and the authors of the corpus illustrate the thematic insistence of the short-story as a genre that constantly rehearses the extreme conciseness of the story towards the novel. Finally, Borges's preferences for Eastern literature obey an impulse to create a form of correspondence between the linguistic systems of the Chinese language, for example, and Spanish; the Chinese ideographic system wants to evoke, thus, a paradigm of the stylistic purification of the very brief narrative.