[ca] Aquesta tesi examina l'adopció, implementació i efectes de les polítiques de millora educativa a Catalunya, on les reformes a gran escala s'han centrat en l'enfortiment dels marcs d'autonomia i rendició de comptes. Inicialment, la reforma va posar èmfasi en la descentralització de la gestió-contractació de personal, pressupost i organització-, atorgant als directors més poder, especialment sobre la selecció de professors i lideratge. Tot i que al principi es va destacar poc l'autonomia i la innovació pedagògica, recentment aquests elements han esdevingut centrals, mitjançant el lideratge pedagògic i les pràctiques competencials centrades en l'alumnat. En l'àmbit de la rendició de comptes, Catalunya va adoptar un sistema d'avaluació de baixes conseqüències per promoure la millora contínua sense mesures punitives. Les proves estandarditzades i avaluacions de la inspecció es van concebre per diagnosticar el rendiment i fomentar la reflexió. Tanmateix, l'aplicació d'aquestes polítiques és complexa per la seva naturalesa multidimensional, que abasta des de l'ensenyament fins a la governança. Sovint s'enfronten a desafiaments d'implementació per resistències, males interpretacions o problemes de capacitat, i la interacció entre polítiques pot solapar-se o entrar en conflicte, depenent de com les escoles les integrin. L'objectiu principal d'aquest estudi és explorar com s'adopten i s'implementen les polítiques de millora educativa a Catalunya, centrant-se tant en els desenvolupaments polítics com en la implementació a les escoles. Per aconseguir-ho, s'utilitza un enfocament qualitatiu d'estudi de cas, que integra múltiples mètodes i fonts de dades. L'estudi de l'adopció de polítiques combina l'anàlisi documental amb entrevistes a responsables polítics per descobrir tant les postures oficials com els processos informals. Per analitzar la implementació, les entrevistes amb actors escolars són el mètode principal per explorar com apliquen aquestes polítiques. L'anàlisi quantitativa mitjançant dades d'enquestes i registres administratius complementa les entrevistes, contrastant les qüestions identificades qualitativament i caracteritzant els contextos escolars. La triangulació de mètodes permet desglossar com es planteja políticament la millora i com les escoles responen a les demandes polítiques. Els resultats revelen que el concepte de millora educativa a Catalunya ha evolucionat amb el temps. Inicialment centrat en els resultats a través de l'autonomia de gestió, més tard es va expandir per incloure la innovació pedagògica a través de l'autonomia pedagògica i, en menor mesura, la inclusió. Aquests mandats solapats han portat a una diversificació de les respostes escolars. Les respostes variades estan fortament influenciades pels contextos específics de les escoles, tant institucionals com socioeconòmics. Tot i que l'autonomia permet les adaptacions necessàries, també genera preocupacions sobre l'equitat, ja que les disparitats en les capacitats escolars no son resoltes en el marc d'autonomia. A més, la manca de formació docent necessària per implementar certs canvis fa que el progrés depengui de la capacitat de cada escola per adaptar-se a les seves condicions. El marc de rendició de comptes, tot i estar dissenyat per promoure la reflexió, sovint produeix conseqüències imprevistes com un excés d'atenció a les proves estandarditzades i la reducció del currículum. Sota la pressió de complir amb els objectius, les escoles poden prioritzar la preparació per a les proves en detriment d'objectius educatius més amplis. Quant a les implicacions polítiques, un problema clau amb l'autonomia escolar és que assumeix que totes les escoles poden aprofitar-la de manera efectiva, però, en la pràctica, pot exacerbar les desigualtats en traslladar la responsabilitat de la millora a escoles amb pocs recursos. A més, els mandats polítics ambigus sovint condueixen a resultats imprevistos, ja que objectius i incentius poc clars donen lloc a interpretacions diverses o al rebuig de la implementació. Sense suport ni formació adequats, la millora depèn massa de la capacitat de les escoles per adaptar les polítiques.

[en] This dissertation examines the adoption, implementation, and effects of educational improvement policies in Catalonia, Spain, where large-scale reforms have focused on driving school improvement by strengthening school autonomy and accountability frameworks. On the autonomy side, the reform initially emphasized decentralizing managerial aspects―staffing, budgeting, organizational structure―, granting principals greater decision-making power over teacher selection and leadership. Though limited emphasis on pedagogical autonomy and innovation at first, it has recently become the focus through the promotion of instructional leadership and competence-based, student-centered teaching practices. On the accountability side, Catalonia adopted a low-stakes assessment framework designed to promote continuous improvement without punitive measures. Standardized tests and inspectorate evaluations were framed as tools for diagnosing performance and encouraging reflection. Like many reforms adopted globally, these efforts aim to stimulate school improvement and enhance educational quality and efficiency by encouraging schools' alignment with local needs while held accountable for outcomes. However, these policies' enactment is particularly complex due to their broad, multi-dimensional nature, comprising areas from teaching practices to governance structures. Large-scale reforms aimed at promoting school improvement often face implementation challenges due to resistance, misinterpretation, or capacity issues. Moreover, the interaction between policies can overlap, conflict, or complement one another, with success heavily reliant on how schools perceive and integrate them. This study's primary objective is to explore how educational improvement policies are adopted and enacted in Catalonia, focusing on policy-level developments, as well as on-the-ground implementation within schools. To achieve this, it employs a qualitative case study approach, integrating multiple methods and data sources. The policy adoption study combines document analysis with interviews with policymakers to uncover both official stances and informal processes. To analyze implementation, interviews with school actors are the primary method used to explore how they enact these policies within their specific contexts. Quantitative analysis using survey and administrative data complements the interviews, testing issues identified qualitatively and characterizing school contexts. Triangulating methods helps unpack how improvement is framed in policymaking and how schools respond to overlapping or conflicting policy demands. The findings reveal that educational improvement in Catalonia has evolved over time. Initially focused on results through managerial autonomy, it later expanded to include instructional innovation through pedagogical autonomy, and, to a lesser extent, inclusion. These overlapping mandates have led to school responses diversification. Varying responses are strongly influenced by school-specific contexts-both institutional and socio-economic. While autonomy allows for necessary adaptations, it raises concerns about equity, as school capacity disparities remain unaddressed by the autonomy framework. Additionally, lacking comprehensive teacher training necessary for implementing certain changes makes progress highly dependent on individual schools' ability to navigate their conditions. The accountability framework often fails to trigger reflexivity, leading to unintended consequences like overemphasis on standardized testing and curriculum narrowing. Under pressure to meet targets, schools may focus on test preparation at the expense of broader educational goals. Although intended as formative, accountability mechanisms are frequently seen as bureaucratic burdens rather than effective tools for improvement. Regarding policy implications, a key issue with school autonomy is that it assumes all schools can leverage it effectively, but in practice, it can exacerbate inequalities by placing the burden of improvement on under-resourced schools. Moreover, the study finds that ambiguous policy mandates often lead to unintended outcomes, as unclear objectives and incentives result in varied interpretations or rejection of implementation. Without support and training, improvement depends too much on schools' ability to adapt policies.