[ca] El procés d"urbanització a Amèrica Llatina ha estat caracteritzat per assentaments informals, resultat de la manca d"accés a habitatge adequat per als sectors més vulnerables. Això és degut, en gran mesura, a la desigualtat econòmica, la baixa mobilitat social i polítiques ineficaces de benestar, especialment en l'àmbit habitacional. Al Perú, des dels anys 1940, la migració rural-urbana va impulsar l'expansió d'urbanitzacions informals a Lima, fenomen que va continuar per la manca de respostes de l'Estat. Durant les dècades del 1990 i el 2000, les polítiques neoliberals van fomentar la regularització d'aquests assentaments com a principal via d'accés al sòl urbà, consolidant un model basat en l'expansió informal. Entre el 2001 i el 2020, el 93% del nou sòl urbà al Perú va provenir d'urbanitzacions informals. La Metròpoli Lima-Callao (MLC) es va expandir en 25 mil hectàrees, albergant més d'un milió de persones. Aquest estudi busca caracteritzar i avaluar el nou sòl urbà de la MLC produït entre 2001-2020 per contribuir a una gestió urbana millor, centrant-se en les condicions d'habitabilitat. S'analitzen tres dimensions clau: població, habitatge i ciutat, utilitzant dades del Cens Nacional de Població i Habitatge del 2017 i altres instruments de planificació. Els resultats indiquen que el 87% de la població en àrees informals pertany a estrats socioeconòmics baixos, i prop de cent mil habitatges són inadequats. Només el 20% tenen accés a transport públic, i la meitat no tenen accés a parcs propers. Finalment, l"estudi proposa lineaments generals per millorar l"habitabilitat del sòl urbà informal mitjançant un enfocament integral que articuli planificació territorial, gestió del sòl i programes d"habitatge. Això busca enfrontar els reptes del creixement desordenat, millorar la infraestructura i els serveis, i promoure una integració social més equilibrada a les zones vulnerables.

[en] The urbanization process in Latin America has been characterized by informal settlements, the result of a lack of access to adequate housing for the most vulnerable sectors. This is largely due to economic inequality, low social mobility, and ineffective welfare policies, especially in the housing sector. In Peru, since the 1940s, rural-urban migration has driven the expansion of informal housing developments in Lima, a phenomenon that continued due to the lack of responses from the State. During the 1990s and 2000s, neoliberal policies encouraged the regularization of these settlements as the main route of access to urban land, consolidating a model based on informal expansion. Between 2001 and 2020, 93% of new urban land in Peru came from informal housing developments. The Lima-Callao Metropolis (MLC) expanded by 25 thousand hectares, housing more than one million people. This study seeks to characterize and evaluate the new urban land of the MLC produced between 2001-2020 to contribute to better urban management, focusing on habitability conditions. Three key dimensions are analyzed: population, housing and city, using data from the 2017 National Population and Housing Census and other planning instruments. The results indicate that 87% of the population in informal areas belongs to low socioeconomic strata, and nearly one hundred thousand homes are inadequate. Only 20% have access to public transportation, and half lack access to nearby parks. Finally, the study proposes general guidelines to improve the habitability of informal urban land through a comprehensive approach that articulates territorial planning, land management and housing programs. This seeks to address the challenges of disorderly growth, improve infrastructure and services, and promote more balanced social integration in vulnerable areas.