[ca] L'obesitat es defineix com un excés de greix en el cos, però generalment es diagnostica mitjançant mètodes que en realitat no poden mesurar o estimar el teixit adipós del cos, com l'índex de massa corporal (IMC). Hi ha moltes tècniques que poden diferenciar els compartiments corporals in vivo i després, el greix es pot estimar amb un nivell relativament alt de precisió, per exemple, absorciometria de raigs X de doble energia (DXA), pletismografia per desplaçament d'aire (ADP), dilucions isotòpiques, models multi-components, entre d'altres. El mètode de referència per avaluar la composició corporal in vivo és el model de 4-components. No obstant això, aquestes tècniques tenen algunes limitacions, principalment, totes són cares i inadequades per a la pràctica clínica. L'anàlisi d'impedància bioelèctrica (BIA) s'ha proposat com una tècnica adequada per avaluar la composició corporal en diverses poblacions, inclosos nens obesos. No obstant això, hi ha investigacions que van mostrar una baixa precisió de les mesures amb BIA en obesos. Els nostres resultats van mostrar que aquesta imprecisió podria ser deguda a l'ús de valors constants de les propietats de massa lliure de greix, hidratació i densitat, quan s'avalua la composició corporal mitjançant tècniques basades en 2-components (ADP, BIA). Tenint en compte aquest fet, aquest treball va proposar dos nous mètodes per avaluar la composició corporal en nens obesos: el primer va suggerir que utilitzar valors calculats de la densitat de la massa lliure de greix, amb la nova equació predictiva, en lloc dels valors constants publicats per mesurar la composició corporal mitjançant tècniques basades en 2-components (per exemple, ADP) millora la precisió de la tècnica; el segon mètode mostra una nova equació per calcular la massa lliure de greix a partir de les mesures d'impedància, millorant la precisió de les equacions del fabricant dels analitzadors d'impedància en població obesa.

[es] La obesidad se define como un exceso de grasa en el cuerpo, pero generalmente se diagnostica mediante métodos que en realidad no pueden medir o estimar el tejido adiposo del cuerpo como el índice de masa corporal (IMC). Existen muchas técnicas que pueden diferenciar los compartimentos corporales in vivo y luego, la grasa se puede estimar con un nivel relativamente alto de precisión, por ejemplo, absorciometría de rayos X de doble energía (DXA), pletismografía por desplazamiento de aire (ADP), diluciones isotópicas, modelos multi-componentes, entre otros. El método de referencia para evaluar la composición corporal in vivo es el modelo de 4-componentes. Sin embargo, estas técnicas tienen algunas limitaciones, principalmente, todas son caras e inadecuadas para la práctica clínica. El análisis de impedancia bioeléctrica (BIA) se ha propuesto como una técnica adecuada para evaluar la composición corporal en diversas poblaciones, incluidos niños obesos. Sin embargo, existen investigaciones que mostraron una baja precisión de las medidas con BIA en obesos. Nuestros resultados mostraron que esta imprecisión podría deberse al uso de valores constantes de las propiedades de masa libre de grasa, hidratación y densidad, al evaluar la composición corporal mediante técnicas basadas en 2-componentes (ADP, BIA). Teniendo en cuenta este hecho, este trabajo propuso dos nuevos métodos para evaluar la composición corporal en niños obesos: el primero sugirió que usar valores calculados de la densidad de la masa libre de grasa, con la nueva ecuación predictiva, en lugar de los valores constantes publicados al evaluar composición corporal mediante técnicas basadas en 2-componentes (por ejemplo, ADP) mejora la precisión de la técnica; el segundo método muestra una nueva ecuación para calcular la masa libre de grasa a partir de las mediciones de impedancia, lo que mejora la precisión de las ecuaciones del fabricante de los analizadores de impedancia en la población obesa.