[ca] Partint del concepte de medievalisme afectiu formulat per Thomas Prendergast i Stephanie Trigg (2018), en la novel·la A rainha morta e o rei saudade, de António Cândido Franco (2013), explorem les semblances en la manera en què el desig medieval i el contemporani determinen la constitució del passat, vam analitzar l'hermenèutica de l'empatia que subjeu en la novel·la i en ella perpetua i reinventa el gest memorial de Pedro i la seva pròpia mitificació de la història. El medievalisme afectiu de l'escriptor constitueix una pràctica transformadora, estructurada segons les coordenades temporals, culturals i afectives de l'autor. En la rememoració del passat es prolonga la memòria "petrina", que Franco exacerba i converteix en mite original, materialitzant l'imaginari d'un temps anterior en un futur que el mira com a mite fundador. Per a demostrar-ho, considero algunes diferències entre dues versions (la primera, de 1990) d'aquesta història d'amor per a assenyalar les reelaboracions imaginatives de la novel·la de 2003 i l'afinitat dels episodis meravellosos, la recomposició del nou dispositiu narratiu i les seves repercussions en la mitificació de la "saudade". Més que una idea de l'Edat mitjana, A rainha morta e o rei saudade posa en relleu una idealització de l'amor. Ancorat en l'harmonia d'una mirada glorificadora -de Pedro, sobre el seu passat d'amor, i de l'autor, en l'exercici de memòria que exacerba la memòria *petrista medieval-, i d'amor per aquest passat, l'autor escenifica l'obsessió que el vincula als amors de Pedro i Inés. Els revisita sense dissimular fins a quin punt el resultat final reflecteix també l'esdevenir de l'autor empíric.

[es] Partiendo del concepto de medievalismo afectivo formulado por Thomas Prendergast y Stephanie Trigg (2018), en la novela A rainha morta e o rei saudade, de António Cândido Franco (2013), exploramos las semejanzas en el modo en que el deseo medieval y el contemporáneo determinan la constitución del pasado, analizamos la hermenéutica de la empatía que subyace en la novela y en ella perpetúa y reinventa el gesto memorial de Pedro y su propia mitificación de la historia. El medievalismo afectivo del escritor constituye una práctica transformadora, estructurada según las coordenadas temporales, culturales y afectivas del autor. En la rememoración del pasado se prolonga la memoria petrina, que Franco exacerba y convierte en mito genesíaco, materializando el imaginario de un tiempo anterior en un futuro que lo mira como mito fundador. Para demostrarlo, considero algunas diferencias entre dos versiones (la primera, de 1990) de esta historia de amor para señalar las reelaboraciones imaginativas de la novela de 2003 y la afinidad de los episodios maravillosos, la recomposición del nuevo dispositivo narrativo y sus repercusiones en la mitificación de la saudade. Más que una idea de la Edad Media, A rainha morta e o rei saudade pone de relieve una idealización del amor. Anclado en la armonía de una mirada glorificadora -de Pedro, sobre su pasado de amor, y del autor, en el ejercicio de memoria que exacerba la memoria petrista medieval-, y de amor por ese pasado, el autor escenifica la obsesión que lo vincula a los amores de Pedro e Inés. Los revisita sin disimular hasta qué punto el resultado final refleja también el devenir del autor empírico.