[ca] La present tesi doctoral disposa com objecte d'estudi central el llegat pedagògic de Macho Moreno. Entre els seus referents pedagògics i socials es troben cinc influències: Informe Quintana (1814); formació de l'Escola Normal Central (1839); l'ILE (1876); el Museu Pedagògic (1882); i el regeneracionisme, on tot això li serveix per construir la seva docència en pro de la lluita per aconseguir una educació obligatòria, universal i gratuïta. Hi ha dues etapes principals per apropar la seva obra: 1) com a mestre d'ensenyament primari al llarg de diverses províncies (Soria, Guadalajara, Burgos i Madrid), on la seva inquietud li impulsarà la creació de l'Associació General del Professorat Espanyol de Primer Ensenyament (1881); i 2) com a formador de formadors en dos contexts molt diversos: a) en Puerto Rico, com a professor de l'Escola Normal dels Mestres i les Mestres i inspector d'ensenyament (1891-1898), on aprofitarà la seva estada com a vicepresident de la Institució Lliure d'Ensenyament Popular per a lluitar contra l'analfabetisme regnant, facilitant la formació d'adults en el món obrer; i b) Alacant, com a professor i director de l'Escola Normal (1899-1912), promovent les Conferències (1900) i les Conversacions (1908) pedagògiques. Entre els seus treballs acadèmics, destacar que fou ponent en diversos Congressos Nacionals Pedagògics (Madrid, 1882; Albacete, 1903; Zaragoza, 1908; i Barcelona, 1909), així com autor de diversos llibres escolars, administratius i legislatius; també destacar col·laboracions amb altres autors. Entre les seves publicacions en revistes pedagògiques es destaquen en El Campeón del Magisterio, El Faro del Magisterio, El Graduador, El Liberal, El Magisterio Aragonés, La Correspondencia de Alicante, La Educación, entre altres, al llarg dels anys (1882-1912). La seva polièdrica figura arriba a reivindicacions diverses, destacant la lluita per la igualtat de drets de les dones, d'aquí la seva relació i col·laboració amb Ana Roqué, María Amparo Hidalgo i Rosa Sensat, entre altres.

[en] The present doctoral thesis has as its main object of study the pedagogical legacy of Macho Moreno. Among his pedagogical and social references are five influences: Informe Quintana (1814), training at the Central Normal School (1839), the ILE (1876), the Pedagogical Museum (1882) and Regenerationism, all of this serving to devote his teaching career to the struggle to achieve compulsory, universal and free education. His career in this regard consists of two main stages: 1) As a primary school teacher throughout several Spanish provinces (Soria, Guadalajara, Burgos y Madrid), where among other things, his concerns will lead him to create the General Association of Spanish Primary Education Teachers (1881). 2) As a Trainer of Trainers in two very different contexts: a) In Puerto Rico, as a professor at the Normal School for Teacher Training, and Teacher Trainers at the Normal School, and School Inspector (1891-1898), where he will take advantage of his period as vice president of the Free Institution of Popular Education to fight against the prevailing illiteracy, facilitating the training of Adults in the working world; b) In Alicante, as teacher and director of the Normal School, promoting pedagogical conferences (1900) and conversations (1908). Among his academic works, it should be noted that he was a speaker at several National Pedagogical Congresses (Madrid, 1882; Albacete, 1903; Zaragoza, 1908; i Barcelona, 1909), as well as the author of numerous school, administrative and legislative texts (1900). Also worth mentioning are his collaborations with other authors. His publications in published pedagogical journals between the years 1882 and 1912 are particularly worth highlighting, such as in El Campeón del Magisterio, El Faro del Magisterio, El Graduador, El Liberal, El Magisterio Aragonés La Correspondencia de Alicante, La Educación, among others. The multifaceted nature of his activity encompasses a variety of causes, in particular the struggle for gender equality in the teaching profession; hence his relationship and collaboration with the pedagogues Ana Roqué, Maria Amparo Hidalgo and Rosa Sensat, among other