[ca] Introducció: La disfàgia orofaríngia crònica posterior a un ictus (DOCPI) s'associa a una funció sensitiva / motora orofaríngia deteriorada. El nostre objectiu va ser avaluar l'efecte de l'estimulació elèctrica transcutània (EET) a intensitat sensorial (SES) i motora (NMES) sobre la seguretat de la deglució, residu orofaringi i els resultats clínics en pacients amb DOCPI en un assaig controlat aleatoritzat de seguiment de un any. Justificació científica: Durant molts anys la disfàgia orofaríngia adquirida post ictus, s'ha tractat mitjançant tractaments convencionals, que compensen la deglució, però no aconsegueixen una modificació de la resposta motora orofaríngea de la deglució Hipòtesi i Objectius: La disfàgia orofaríngia en la fase crònica de l'ictus (&#8805;3 mesos d'evolució) secundària a una disfunció severa sensitiva i motora de la faringe causa una important alteració de la resposta motora orofaríngia i una alta prevalença d'aspiracions, penetracions i residu orofaríngeo. L'estimulació elèctrica transcutània tant a nivell sensorial (SES) com a motor (NMES), és un tractament efectiu en pacients amb disfàgia orofaríngia en la fase crònica de l'ictus. És una estratègia de tractament segura i tolerable sense efectes adversos que permet reduir l'ús de espessidors necessaris per mantenir una deglució segura. Les millores terapèutiques es mantenen a curt, mitjà i llarg termini. Mètodes: Estudi prospectiu, obert, aleatoritzat, controlat amb tres grups de tractament (Clinicaltrials.gov: NCT02379182). Noranta pacients amb DOCPI i alteració de la seguretat de la deglució van ser aleatoritzats per: a) tractament compensatori (TC), b) TC + SES, c) TC + NMES. Els pacients dels grups d'EET van ser tractats amb dos cicles de tractament (amb 6 mesos de diferència) amb 15 sessions d'EET d'1 hora durant dues setmanes i, el grup de TC va seguir recomanacions d'adaptació de dieta i viscositat de líquids. Es va realitzar un seguiment de 4-5 avaluacions clíniques i videofluoroscòpia (VFS) durant un any. Resultats clau: Pacients DOCPI en estat basal amb una mitjana de 74,1 ± 11,5 anys, puntuació de NIHSS 3,64 ± 4,07, puntuació de Rankin modificat 2,6 ± 1,68. L'escala de penetració-aspiració (PAS) basal va ser de 4,61 ± 1,75, el temps de retard fins al tancament de el vestíbul laringi (LVC) de 396,4 ± 108,7 ms, el temps de retard d'obertura de esfínter esofàgic superior (UESO) 280,4 ± 115,4 i els signes d'eficàcia alterats de el 92,4%. Els paràmetres de deglució dels grups EET van millorar significativament després del primer tractament i a l'any de seguiment: prevalença de pacients amb una deglució segura (p <0,001), PAS mitjà (p <0,001), temps fins a la LVC (p <0, 01), i reducció de necessitat d'espessidors (p <0,001). Després del segon cicle de tractament als 6 mesos, no hi va haver millores significatives en comparació del primer cicle de tractament. Els pacients en la TC van presentar una millora menys intensa dels signes d'alteració de la seguretat de la deglució, sense canvis significatius en el temps fins al LVC ni en UESO. No es van observar diferències entre els grups per a la mortalitat a 1 any (6,1%), les infeccions respiratòries (9,6% dels pacients), l'estat nutricional i funcional, la qualitat de vida i les taxes de reingrés hospitalari ( 27,6%). No es van observar esdeveniments adversos significatius relacionats amb EET. Conclusions i inferències: EET és una teràpia segura i eficaç per a pacients grans amb DOCPI. Després d'un any de seguiment, els pacients amb DOCPI van millorar en gran mesura la seguretat de la deglució i es va reduir la necessitat d'espessir el líquid en aquests pacients.

[en] Background: Chronic post-stroke oropharyngeal dysphagia (CPSOD) is associated with impaired oropharyngeal sensory/motor function. We aimed to assess effect of sensory (SES) and motor (NMES) transcutaneous electrical stimulation (TES) on safety of swallow, oral pharyngeal residue and clinical outcomes in patients with CPSOD in a one-year follow up randomized controlled trial. Scientific justification: For many years, post-stroke oropharyngeal dysphagia has been treated by conventional treatments, which compensate for swallowing, but do not achieve a modification of the oropharyngeal motor response. Hypothesis and Objectives: Oropharyngeal dysphagia in the chronic phase of stroke (&#8805;3 months of evolution) secondary to severe sensory and motor dysfunction of the pharynx causes a significant alteration of the oropharyngeal motor response and a high prevalence of aspirations, penetrations and residual oropharyngeal. Transcutaneous electrical stimulation, both sensory (SES) and motor (NMES), is an effective treatment in patients with oropharyngeal dysphagia in the chronic phase of stroke. It is a safe and tolerable treatment strategy without adverse effects that allows reducing the use of thickeners necessary to maintain safe swallowing. Therapeutic improvements are maintained in the short, medium and long term. Methods: A prospective, open, randomized, controlled study with three treatment groups (Clinicaltrials.gov: NCT02379182).Ninety patients with CPSOD and impaired safety of swallow were randomized to: a) compensatory treatment (CT), b) CT+ SES, c) CT+ NMES. Patients of TES groups were treated with up to two cycles (6 months apart) of 15x1 hour TES sessions over two weeks and, the TC group followed recommendations for adaptation of diet and fluid viscosity. Were followed up with 4-5 clinical and videofluoroscopic (VFS) assessments during one year. Key results: Baseline CPSOD with a mean of age 74.1±11.5 years, NIHSS Score 3,64±4,07, modified Rankin Score 2.6±1.68)Baseline penetration-aspiration scale (PAS) was 4.61±1.75, delayed time to laryngeal vestibule closure (LVC) 396.4±108.7ms, delayed time to upper esophageal sphincter opening 280,4±115,4 and impaired efficacy signs 92,4%. Swallowing parameters significantly improved after the first treatment and at 1 year follow up in SES and NMES groups: for prevalence of patients with a safe swallow (p<0.001), mean PAS (p<0.001), time to LVC (p<0.01), and need for thickening agents (p<0.001). After de second round of treatment at 6 months there were not significant improvements compared to the first treatment round. Patients in the CT presented a less intense improvement of signs of impaired safety of swallow without significant changes in time to LVC. No differences between groups were observed for 1-year mortality (6.1%), respiratory infections (9.6% patients), nutritional and functional status, QoL and hospital readmission rates (27.6%). No significant adverse events related to TES were observed. Conclusions & inferences: TES is a safe and effective therapy for CPSOD older patients. After 1-year follow up, TES greatly improved the safety of swallow and reduced the need for fluid thickening in these patients.