[ca] Aquesta tesi té com objectiu estudiar la arquitectura romana, tant la gran arquitectura pública com la privada, des del punt de vista de la construcció de la seva imatge visual. Això suposa aproximar-nos als processos de disseny arquitectònic dels espais interiors. Estudiar la dimensió espacial fa necessària una representació més pròxima a l'experiència personal; els instruments de representació virtual són una plataforma amb molt potencial però és important no perdre la visió analítica i conceptual en la seva aplicació. En aquest sentit, la tradició dels estudis de l'arqueologia de l'arquitectura, que com veurem es remunta al segle XVIII, pot ser un bon referent. La interpretació i reconstrucció de la imatge de diferents edificis romans ens permetrà aproximar-nos a l'experiència personal d'aquests espais, a la percepció de l'escenografia i representativitat. Amb això ens introduïm en l'estudi del valor semàntic de l'arquitectura romana: la decoració, les formes del llenguatge clàssic, la composició, la concepció espacial i jerarquització d'espais. Es tracta d'entendre la imatge visual de l'edifici des del punt de vista de l'espectador, el ciutadà romà que transitava per aquests edificis. L'arquitectura, com tot objecte cultural, reflexa la societat que la va construir. En l'època republicana, l'arquitectura pública i privada romana eren compartiments estancs. L'aspiració del poder va portar a les grans famílies aristocràtiques a incorporar a les seves residències elements que reflectien la imatge de l'arquitectura pública, tot aspirant a instituir-se del seu prestigi i solemnitat. Aquest procés va culminar en la Casa d'August, la residencia privada del jove Octavià i que es va convertir en la seu del poder de Roma.

[es] Esta tesis tiene como objetivo estudiar la arquitectura romana, tanto la gran arquitectura pública como la privada, desde el punto de vista de la construcción de su imagen visual. Esto supone aproximarnos a los procesos de diseño arquitectónico de los espacios interiores. Estudiar la dimensión espacial hace necesaria una representación más próxima a la experiencia personal; los instrumentos de representación virtual son una plataforma con mucho potencial pero es necesario no perder la visión analítica y conceptual en su aplicación. En este sentido, la tradición de los estudios de la arqueología de la arquitectura, que como veremos se remonta al siglo XVIII, puede ser un buen referente. La interpretación y reconstrucción de la imagen de distintos edificios romanos nos permitirá aproximarnos a la experiencia personal de estos espacios, a la percepción de la escenografía y representatividad. Con ello nos introducimos en el estudio del valor semántico de la arquitectura romana: la decoración, las formas del lenguaje clásico, la composición, la concepción espacial y jerarquización de espacios. Se trata de entender la imagen visual del edificio desde el punto de vista del espectador, el ciudadano romano que transitaba por estos edificios. La arquitectura, como todo objeto cultural, refleja la sociedad que la construyó. En época republicana, la arquitectura pública y privada romana eran compartimentos estancos. La aspiración del poder llevó a las grandes familias aristocráticas a incorporar en sus residencias elementos que reflejaban la imagen de la arquitectura pública, aspirando a instituirse de su prestigio y solemnidad. Este proceso culminó en la Casa de Augusto, la residencia privada del joven Octaviano y que se convirtió en la sede del poder de Roma.