[ca] Els feminismes islàmics argumenten que el missatge de la revelació alcorànica és garant dels drets de les dones. Aquest article discuteix els feminismes islàmics com a doble resistència: a les estructures colonials i als discursos patriarcals construïts en nom de l'islam. Pel que fa a les assumpcions orientalistes d'Occident, es qüestiona el domini de les estratègies dels feminismes hegemònics com a única forma d'emancipació vàlida. Quant a les estructures patriarcals islàmiques, es qüestiona tota la jurisprudència&nbsp; elaborada des d'un punt de vista masculí. Lamrabet (2017) considera que el missatge original de l'islam ha estat distorsionat a causa del monopoli del coneixement religiós per part dels homes, que han fet una interpretació patriarcal que ha marginat el rol de la dona. Segons Grosfoguel (2014) i Adlbi (2017), hi ha hagut una distorsió colonial de la tradició musulmana que ha modificat aspectes de la mateixa teologia islàmica. En el cas del hijab, els imperis colonials han assumit un discurs de salvació. Alhora, algunes nocions islàmiques contemporànies del hijab redueixen tota l'ètica global de l'Alcorà al concepte del hijab. Quins espais han d'ocupar els feminismes islàmics? No totes les propostes que proporcionen són decolonials. Sovint no han aconseguit analitzar l'alliberament en els seus propis termes, fet que ha donat com a resultat reproduir les narratives definides per les normes hegemòniques de les societats occidentals. L'anàlisi de les propostes dels feminismes islàmics contribueix a examinar com poden transcendir l'àmbit del discurs i respondre a l'expressió de les aspiracions en termes autodefinits, reinterpretant el significat de les fonts sagrades de l'islam des d'una perspectiva de gènere amb l'objectiu de trobar l'esperit emancipatori del missatge espiritual de l'islam. PARAULES CLAU: feminismes islàmics; hijab; interseccionalitat; decolonialitat; patriarcat.

[en] Islamic feminisms argue that the message of the Qur'anic revelation is a guarantor of women's rights. This paper aims to discuss Islamic feminisms as a double resistance: to colonial structures and to patriarchal discourses constructed in the name of Islam. The production of Islamic feminisms can be situated in two lines of reflection: the Western tradition and the Islamic tradition. As for the orientalist assumptions of the West, the dominance of hegemonic feminism strategies as the only valid form of emancipation is denounced. Regarding the Islamic patriarchal structures, all the jurisprudence elaborated from a masculine point of view is called into question. Lamrabet (2017) considers that the original message of Islam has been distorted due to the monopoly of religious knowledge by men, who have made a patriarchal interpretation that has marginalized the role of women. According to Grosfoguel (2014) and Adlbi (2017), there has been a colonial distortion of the Muslim tradition that has modified aspects of Islamic theology itself. In the case of the hijab, colonial empires have assumed a discourse of salvation. At the same time, some Islamic contemporary notions of the hijab reduce the entire global ethics of the Qur'an to the concept of the hijab. What spaces should Islamic feminisms occupy? Not all of its proposals are decolonial. It has often failed to analyse liberation in their own terms, resulting in the reproduction of the narratives defined by the hegemonic norms of Western societies. The analysis of the proposals of Islamic feminisms contributes to examine how they can move beyond the realm of discourse and response to the expression of their aspirations in self-defined terms, reinterpreting the meaning of the sacred sources of Islam from a gender perspective with the goal of finding the emancipatory spirit of the spiritual message of Islam. KEY WORDS: Islamic feminisms; hijab; intersectionality; decoloniality; patriarchy.