[ca] La producció agrícola i ramadera cobreix una tercera part de la superfície terrestre i és essencial pel subministrament d'aliments. Els enzims del sòl, i de manera particular les fosfomonosterases àcides (ACP) i alcalines (ALP) (conegudes col·lectivament com a APase), juguen un paper cabdal en la transformació dels elements del sòl. L'ACP és produïda per les plantes i els microorganismes i s'activa en sòls àcids/neutres amb un pH ≤ 7. L'ALP és produïda pels microorganismes i animals i s'activa en sòls bàsics amb un pH ≤ 7. El fòsfor (P) és un macronutrient vital per a la productivitat dels cultius, absorbit principalment com ortofosfat, i les APase transformen el P no assimilable en format orgànic en formes assimilables, essencials per al creixement de les plantes. Molts estudis han avaluat la resposta de l'activitat de les APase als efectes climàtics, les propietats del sòl, la gestió i la contaminació en diferents ecosistemes. No obstant això, aquesta és la primera avaluació global d'aquests factors en sòls agrícoles. En aquesta tesi, es resumeixen els factors que influencien l'activitat de les APase en aquests sòls i els aspectes que els mancaria més investigació. Es destaca que les terres llaurables, amb pertorbació humana intensiva i que reben menys inputs de matèria orgànica, experimenten efectes induïts per la gestió en la seva activitat juntament amb una forta influència del clima i les espècies classificades per famílies. En particular, les pràctiques agrícoles com la rotació de cultius, la fertilització orgànica, la llaurada reduïda o la no llaurada i l'ús de l'aigua, afecten positivament l'activitat de les APase i, per tant, poden augmentar el P disponible en el sòl per al desenvolupament òptim dels cultius. A més, per primera vegada a escala global, s'ha demostrat una relació positiva entre el rendiment dels cultius i l'activitat de les APase. Els resultats també han establert que comprendre les respostes dels enzims relacionats amb el cicle de P incrementa potencialment la productivitat dels cultius i la sostenibilitat mitjançant pràctiques que també promoguin la salut del sòl a nivell global. A més, es presenta un estudi local sobre prats fertilitzats. Es verifica l'efecte de la fertilització orgànica en l'activitat de l'ACP i l'ALP del sòl, la disponibilitat de fòsfor i el rendiment del farratge en prats permanents de muntanya, amb resultats inesperats. En aquest cas concret, l'efecte del purí va reduir l'activitat de l'ACP, no va afectar l'activitat de l'ALP i fins i tot va disminuir el P disponible en el moment del mostreig. A més, el rendiment del prat no es va relacionar amb l'activitat de les APase. En resum, aquesta tesi subratlla la importància de l'activitat de l'ACP i l'ALP en la productivitat agrícola i posa de manifest la necessitat de més recerca sobre les pràctiques de gestió que afecten l'activitat de les APase, la disponibilitat de P i els rendiments dels cultius.

[es] La producción agrícola y ganadera cubre una tercera parte de la superficie terrestre y es esencial para el subministro de alimentos. Las enzimas del suelo, en particular las fosfomonosterasas ácidas (ACP) y alcalinas (ALP) (conocidas colectivamente como APase), desempeñan un papel crucial en la transformación de los elementos del suelo. La ACP es producida por las plantas y los microorganismos y se activa en suelos ácidos/neutros con un pH ≤ 7. La ALP es producida por los microorganismos y animales y se activa en suelos básicos con un pH ≤ 7. El fósforo (P) es un macronutriente vital para la productividad de los cultivos, absorbido principalmente como ortofosfato, y las APase transforman el P no asimilable en forma orgánica en formas asimilables, esenciales para el crecimiento de las plantas. Muchos estudios han evaluado la respuesta de la actividad de las APase a los efectos climáticos, las propiedades del suelo, la gestión y la contaminación en diferentes ecosistemas. Sin embargo, esta es la primera evaluación global de estos factores en suelos agrícolas. En esta tesis, se resumen los factores que influyen en la actividad de las APase en estos suelos y los aspectos que necesitan más investigación. Se destaca que los cultivos, con perturbación humana intensiva y menos inputs de materia orgánica, experimentan efectos inducidos por la gestión en su actividad junto con una fuerte influencia del clima y las especies clasificadas por familias. En particular, prácticas agrícolas como la rotación de cultivos, la fertilización orgánica, la labranza reducida o no labrada y el uso del agua, afectan positivamente la actividad de las APase y, por lo tanto, pueden aumentar el P disponible en el suelo para el desarrollo óptimo de los cultivos. Además, por primera vez a escala global, se ha demostrado una relación positiva entre el rendimiento de los cultivos y la actividad de las APase. Los resultados también han establecido que comprender las respuestas de las enzimas relacionadas con el ciclo de P aumenta potencialment la productividad de los cultivos y la sostenibilidad mediante prácticas que también promueven la salud del suelo a nivel global. Además, se presenta un estudio local sobre prados fertilizados. Se verifica el efecto de la fertilización orgánica en la actividad de la ACP y ALP del suelo, la disponibilidad de fósforo y el rendimiento del forraje en prados permanentes de montaña, con resultados inesperados. En este caso concreto, el efecto del estiércol redujo la actividad de la ACP, no afectó la actividad de la ALP e incluso disminuyó el P disponible en el momento del muestreo. Además, el rendimiento del prado no se relacionó con la actividad de las APase. En resumen, esta tesis subraya la importancia de la actividad de la ACP y ALP en la productividad agrícola y destaca la necesidad de más investigación sobre las prácticas de gestión que afectan la actividad de las APase, la disponibilidad de P y los rendimientos de los cultivos.