[ca] S'argumenta que, en barris periurbans de producció estatal, les propietats espacials de l'entorn construït i la forma física de l'edificat no són suficients per comprendre la complexitat de la concentració de delictes i la formació de barris segurs. Quan es tracta de barris de producció estatal localitzats en àrees desproveïdes de serveis i equipaments, l'escala d'anàlisi de l'espai i la formació de centralitat té una importància vital. En termes de seguretat, la investigació sobre el traçat de la trama urbana i espais públics en àrees residencials són esporàdics i no concloents (Hillier &amp; Sahbaz, 2008). En aquest mateix àmbit s'ha prioritzat la idea d'apropiació defensiva de l'espai, per sobre de la necessitat de construir barris segurs (Greene i Mora, 2018), donant més atenció al rol de l'espai públic i privat, en termes de seguretat i ocurrència de delictes . Davant d'aquesta necessitat, aquesta investigació té com a objectiu identificar i comprendre les propietats espacials de l'entorn construït que intervenen en la formació de barris segurs, problematitzant l'ocurrència de delictes a l'espai públic i privat, així donar llums sobre el potencial de l'entorn construït per afavorir -o no- la formació de barris segurs. La investigació aborda dos barris localitzats al periurbà de la comuna de Sant Pere de la Pau, regió del Bío-Bío, Xile: Boca Sud Nou i Sant Pere de la Costa, sectors contigus però originats per l'Estat en períodes històrics diferents.L'estudi utilitza una metodologia quantitativa, per una banda, per a l'anàlisi espacial, s'implementa l'enfocament de Sintaxi Espacial desenvolupat per Hillier i Hanson (1984). La sintaxi espacial es basa en la teoria de grafs de la matemàtica discreta per al càlcul de les relacions espacials configuratives entre els carrers de la ciutat (Yamu, 2021). Aquest enfocament es complementa amb la metodologia de Solá Morales (1997) a partir dels preceptes d'urbanització, parcel·lació i edificació. Així, l'espai s'observa com un aspecte intrínsec de les activitats que fan les persones, referint-se no només a les qualitats dels espais individuals, sinó també a les interrelacions entre els espais que componen la disposició espacial i la manera com les persones utilitzen i es mouen per les ciutats. D'altra banda, es realitza una anàlisi socio-espacial quantitativa de la concentració de delictes a l'espai, les dades són extretes del Sistema Estadístic Delictual (SIED) en la seva versió de dades territorials per a l'any 2019. A l'anàlisi es van considerar delictes de més connotació social (DMCS), referits a aquells "delictes de caràcter violent i que afecten la propietat, la vida i béns de les persones, generant amb això un impacte públic" (AMUCH, 2018). Les dades de delictes van ser complementades amb variables espacials del cas d'estudi. Els resultats mostren que l'enfocament de Sintaxi Espacial. juntament amb l'enfocament morfològic de Solá Morales, permeten identificar les propietats espacials que són decisives a l'hora de millorar entorns urbans a nivell barrial i comunal en termes de barris segurs, aprofundint els modes d'urbanització dels Estats Neoliberals que influeixen en la percepció de la seguretat.

[en] It is argued that, in state-produced peri-urban neighbourhoods, the spatial properties of the built environment and the physical form of the built environment are not sufficient to understand the complexity of crime concentration and the formation of safe neighbourhoods. When it comes to state-produced neighbourhoods located in areas devoid of services and facilities, the scale of analysis of space and the formation of centrality becomes vitally important. In terms of safety, research on the layout of urban fabric and public spaces in residential areas is sporadic and inconclusive (Hillier &amp; Sahbaz, 2008). In this same field, the idea of defensive appropriation of space has been prioritised over the need to build safe neighbourhoods (Greene &amp; Mora, 2018), giving less attention to the role of public and private space in terms of safety and crime occurrence. Given this need, this research aims to identify and understand the spatial properties of the built environment that intervene in the formation of safe neighbourhoods, problematising the occurrence of crime in public and private space, thus shedding light on the potential of the built environment to favour -or not- the formation of safe neighbourhoods. The research addresses two neighbourhoods located in the peri-urban area of the commune of San Pedro de la Paz, Bío-Bío region, Chile: Boca Sur Nuevo and San Pedro de la Costa, contiguous sectors but originated by the State in different historical periods. The study uses a quantitative methodology, on the one hand, for spatial analysis, the Spatial Syntax approach developed by Hillier and Hanson (1984) is implemented. The spatial syntax is based on the graph theory of discrete mathematics for the calculation of the configurative spatial relationships between the streets of the city (Yamu, 2021). This approach is complemented by the methodology of Solá Morales (1997) based on the precepts of urbanisation, subdivision and building. Thus, space is observed as an intrinsic aspect of the activities that people carry out, referring not only to the qualities of individual spaces, but also to the interrelationships between the spaces that make up the spatial layout and the way people use and move around cities. On the other hand, a quantitative socio-spatial analysis of the concentration of crime in space is carried out, the data are extracted from the Crime Statistical System (SIED) in its version of territorial data for the year 2019. The analysis considered crimes of major social connotation (DMCS), referring to those "crimes of a violent nature that affect the property, life and property of people, thereby generating a public impact" (AMUCH, 2018). The crime data were complemented with spatial variables of the case study. The results show that the Spatial Syntax approach, together with Solá Morales' morphological approach, allows us to identify the spatial properties that are decisive in improving urban environments at the neighbourhood and community level in terms of safe neighbourhoods, deepening the urbanisation modes of the Neoliberal States that influence the perception of security.