BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La mesura de la pel·lícula lacrimal és molt freqüent en els gabinets optomètrics. Per a això, existeixen dispositius cada vegada més complets, exactes i amb més tecnologia en el seu interior que es poden fer servir i es tenen a l'abast. En tots els manuals s'especifiquen tant la posició del pacient o del professional, els passos a seguir per a la presa de mesures o fins i tot les condicions d'il·luminació ambiental que cal tenir en compte, però no s'especifica quants parpellejos han d'haver-hi o és recomanable que hi hagi abans de cada mesura. Aquest factor pot ser important ja que és conegut que el parpelleig reparteix de manera uniforme la llàgrima sobre la superfície ocular. D'aquesta falta d'informació va sorgir el dubte de com pugui afectar el parpelleig al temps de ruptura lacrimal. L´objectiu d´aquest treball ha estat comparar els resultats de la mesura del temps de ruptura lacrimal en 3 condicions de parpelleig diferents: 1, 3 o 5 parpellejos previs a la mesura. Finalment, els resultats han estat en la comparació entre 1 i 3 parpelleigs mitjana de 0.65 segons en un interval de confiança (IC) del 95% de [-13,31s; 14,62s]. La comparació entre 3 i 5 parpellejos una mitjana de 0.79 i un IC del 95% de [-15,99s; 17,57s]. La comparació entre 5 i 1 parpellejos amb mitjana de -1.44 i un IC del 95% de [-16,97s; 14,09s]. Els intervals de confiança de les diferències entre les mesures són de l'ordre de 15s. Aquesta diferència és clínicament significativa i per tant es pot considerar que hi ha diferències entre les mesures amb diferents parpelleigs.

[es] La medida de la película lagrimal es muy frecuente en los gabinetes optométricos. Para ello, existen dispositivos cada vez más completos, exactos y con más tecnología en su interior que se pueden utilizar y se tienen al alcance. En todos los manuales se especifican tanto la posición del paciente o la del profesional, los pasos a seguir para la toma de mediciones o incluso las condiciones de iluminación ambiental que hay que tener en cuenta, pero no se especifica cuantos parpadeos debe haber o es recomendable que haya previa a cada medida. Esto puede ser un factor importante ya que es sabido que el parpadeo reparte de forma uniforme la lágrima sobre la superficie ocular. De esta falta de información surgió la duda de como pueda afectar el parpadeo al tiempo de ruptura lagrimal. El objetivo de este trabajo ha sido comparar los resultados de la medida del tiempo de ruptura lagrimal en 3 condiciones de parpadeo diferentes: 1, 3 o 5 parpadeos previos a la medida. Los resultados en la comparación entre 1 y 3 parpadeos mostraron una diferencia media de 0.65s con un intervalo de confianza (IC) del 95% de [-13,31s; 14,62s]. En la comparación entre 3 y 5 parpadeos la diferencia media fue de 0.79s y un IC del 95% de [-15,99s; 17,57s]. La comparación entre 5 y 1 parpadeos dio una diferencia media de -1.44s y un IC del 95% de [-16,97s; 14,09s]. Los intervalos de confianza de las diferencias entre medidas son del orden de 15s. Esta diferencia es clínicamente significante y por tanto se puede considerar que hay diferencias entre las medidas con distintos parpadeos.
[ca] L'idea inicial del meu PFC era analitzar l'algoritme per: trobar possibles formes d'atacar la component de privacitat, trobar formes d'aplicar filtres a les imatges amb privacitat habilitada o reduir el tamany total dels arxius resultants (un cop aplicat l'algoritme). La solució que vam implementar ve de l'idea de que la tècnica de "thresholding" (llindar) emprada a l'algoritme P3 farà que els blocs "run/length" (veure 2.1) siguin suficientment comuns dintre d'una imatge o inclús entre múltiples imatges per crear diccionaris amb informació relativa a un bloc sencer i no nomes un símbol per cada coeficient diferent de zero (com fa jpeg). Resumint, en aquest projecte estudiem l'algoritme P3 i un nou sistema de codificació d'imatges basat en la seva tècnica de thresholding.

[es] La idea inicial de mi PFC era analizar el algoritmo para: encontrar posibles formas de atacar la componente de privacidad, encontrar formas de aplicar filtros a las imágenes con privacidad habilitada o reducir el tamaño total de los archivos resultantes (tras aplicar el algoritmo). La solución que implementamos viene de la idea de que la técnica de "thresholding" (umbral) empleada en el algoritmo P3 hará que los bloques "run/length" (véase 2.1) sean suficientemente comunes dentro de una imagen o incluso entre múltiples imágenes para crear diccionarios con información relativa a un bloque entero y no solo un símbolo para cada coeficiente distinto de cero (como hace jpeg). Resumiendo, en este proyecto estudiamos el algoritmo P3 y un nuevo sistema de codificación de imágenes basado en su técnica de thresholding.
[ca] L'Hotel Internacional esdevingué, a la Barcelona de 1888, una transformació espontània que impregnà la ciutat. L'aparició d'aquest imponent element volàtil, com si d'una arquitectura efímera es tractés, donà lloc, en qüestió de dies, a l'erigir d'un edifici destinat a acompanyar les vicissituds que una exposició universal comporta per a una ciutat. La magnitud d'aquest projecte suposà un desafiament per a l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner, encomanat pel jurat internacional a dur a terme una sèrie d'intervencions arquitectòniques amb l'objectiu de satisfer la demanda de recursos destinats a l'exposició universal. L'Hotel Internacional, amb les seves característiques arquitectòniques innovadores, establirà un profund contrast amb la tradició arquitectònica fins aleshores vigent a Barcelona, convertint-se en una obra seminal dins del catàleg de Domènech. A través d'aquest projecte, l'arquitecte introduirà un preludi innovador que anticiparà l'essència del seu futur imaginari. Juntament amb les circumstàncies polítiques i culturals en les quals Domènech es veurà immers, així com la necessitat de buscar un estil i llenguatge arquitectònic representatius de l'època, es desencadenaran una sèrie de respostes que seran transitòries fins que aquest estil emergent es consolidi. L'Hotel esdevindrà un primer precursor d'una nova forma d'eclecticisme reimaginat, convertint-se en la influència per a una arquitectura d'estil renovat, funcional i lliure. A partir d'aquell moment, Domènech i Montaner donarà forma al naixent del modernisme català.

[es] El Hotel Internacional aconteció, en la Barcelona de 1888, una transformación espontánea que impregnó la ciudad. La aparición de este imponente elemento volátil, como si de una arquitectura efímera se tratara, dio lugar, en cuestión de días, al erigir de un edificio destinado a acompañar las vicisitudes que una exposición universal compuerta para una ciudad. La magnitud de este proyecto supuso un desafío para el arquitecto Lluís Domènech i Montaner, encomendado por el jurado internacional a llevar a cabo una serie de intervenciones arquitectónicas con el objetivo de satisfacer la demanda de recursos destinados a la exposición universal. El Hotel Internacional, con sus características arquitectónicas innovadoras, establecerá un profundo contraste con la tradición arquitectónica hasta entonces vigente en Barcelona, convirtiéndose en una obra seminal dentro del catálogo de Domènech. A través de este proyecto, el arquitecto introducirá un preludio innovador que anticipará la esencia de su futuro imaginario. Junto con las circunstancias políticas y culturales en las cuales Domènech se verá inmerso, así como la necesidad de buscar un estilo y lenguaje arquitectónico representativos de la época, se desencadenarán una serie de respuestas que serán transitorias hasta que este estilo emergente se consolide. El Hotel acontecerá un primer precursor de una nueva forma de eclecticismo reimaginado, convirtiéndose en la influencia para una arquitectura de estilo renovado, funcional y libre. A partir de aquel momento, Domènech y Montaner dará forma al naciente del modernismo catalán.
[ca] La difracció de raigs X de sincrotró permet la monitorització in situ de canvis estructurals ràpids en materials durant l'aplicació d'estímuls externs com processos mecànics, químics o tèrmics. En vidres metàl·lics, això permet la identificació de fases metaestables que emergeixen de la matriu amorfa durant programes de temperatura com els aplicats durant la Calorimetria Diferencial Ràpida de Barrido (FDSC) amb altes velocitats d'escalfament i refredament al rang de 1 - 100 000 K/s. Tot i això, l'alta energia i el feix focalitzat que proporcionen les instal·lacions de sincrotró d'última generació podrien alterar els estats energètics del material i els seus mecanismes de cristal·lització. En aquest treball, un aliatge Pt57.5Cu14.7Ni5.3P22.5 (at.%) produït per "suction casting" se sotmet a experiments de FDSC sota control in-situ i ex-situ, és a dir, amb i sense irradiació de raigs X. Es calculen les diferents transformacions tèrmiques, les energies d'activació i els diagrames de transformació tèrmica contínua per comparar-los. Es troben diferències significatives entre les dues condicions, i les més notables són el major nombre de fases cristal·lines i el pas de recuit a 296°C amb els raigs X encesos. Es parteix de la hipòtesi que l'absorció de raigs X pel xip d'or i l'estat líquid superrefredat de l'aliatge escalfen respectivament la mostra i augmenten la cinètica vibratòria dels elements lleugers del material. Això significa que els resultats de la caracterització per sincrotró in situ s'han de considerar "influïts per la radiació".

[es] La difracción de rayos X de sincrotrón permite la monitorización in situ de cambios estructurales rápidos en materiales durante la aplicación de estímulos externos como procesos mecánicos, químicos o térmicos. En vidrios metálicos, esto permite la identificación de fases metaestables que emergen de la matriz amorfa durante programas de temperatura como los aplicados durante la Calorimetría Diferencial Rápida de Barrido (FDSC) con altas velocidades de calentamiento y enfriamiento en el rango de 1 - 100 000 K/s. Sin embargo, la alta energía y el haz focalizado que proporcionan las instalaciones de sincrotrón de última generación podrían alterar los estados energéticos del material y sus mecanismos de cristalización. En este trabajo, una aleación Pt57.5Cu14.7Ni5.3P22.5 (at.%) producida por "suction casting" se somete a experimentos de FDSC bajo control in-situ y ex-situ, es decir, con y sin irradiación de rayos X. Se calculan las diferentes transformaciones térmicas, las energías de activación y los diagramas de transformación térmica continua para su comparación. Se encuentran diferencias significativas entre las dos condiciones, siendo las más notables el mayor número de fases cristalinas y el paso de recocido a 296°C con los rayos X encendidos. Se parte de la hipótesis de que la absorción de rayos X por el chip de oro y el estado líquido superenfriado de la aleación calientan respectivamente la muestra y aumentan la cinética vibratoria de los elementos ligeros del material. Esto significa que los resultados de la caracterización por sincrotrón in situ deben considerarse "influidos por la radiación".
[ca] El procés de metropolitanització ha marcat el desenvolupament del segle XX. No obstant, especialment des de 1950, s'ha produït un veritable canvi d'escala d'aquest creixement: el creixement infinit de les perifèries metropolitanes, animat pel procés d'urban sprawl, la urbanització creixent dels entorns rurals en els espais existents entre les ciutats, no només ha suposat enllaçar espacialment sistemes urbans anteriorment aïllats, sinó que ha generat nous espais urbans caracteritzats per una creixent complexitat, així com per l'expansió ilimitada de fenomen urbanitzador. Les megalòpolis, intuïdes a principis del segle XX pels pensadors precursors de l'urbanisme contemporani, s'han fet realitat. L'objectiu d'aquest treball consisteix en realitzar un assaig per la identificació i caracterització preliminar de les megalòpolis als inicis del segle XXI. La publicació recent de la NASA de la imatge planetària de llums nocturnes dóna l'oportunitat per procedir al desenvolupament de metodologies d'anàlisi d'imatge susceptible d'identificar les megaestructures urbanes a escala planetària.

[es] El proceso de metropolitanización ha marcado el desarrollo urbano del siglo XX. Sin embargo, especialmente desde 1950, se ha venido produciendo un verdadero cambio de escala en dicho crecimiento: el crecimiento infinito de las periferias metropolitanas, alentado por el proceso de urban sprawl, la urbanización creciente de los entornos rurales en los intersticios existentes entre las ciudades, no sólo ha venido a enlazar espacialmente sistemas urbanos anteriormente aislados, sino que ha generado nuevos espacios urbanos caracterizados por una creciente complejidad, así como por la expansión ilimitada del fenómeno urbanizador. Las megalópolis, intuidas a principios del siglo XX por los pensadores precursores del urbanismo contemporáneo, se han hecho realidad. El objetivo de este trabajo consiste en realizar un ensayo para la identificación y caracterización preliminar de las megalópolis en los inicios del siglo XXI. La publicación reciente por la NASA de la imagen planetaria de las luces nocturnas da la oportunidad para proceder al desarrollo de metodologías de análisis de imagen susceptibles de identificar las mega-estructuras urbanas a escala planetaria.
[ca] El desenvolupament econòmic de l'últim segle ha impulsat la creació de grans infraestructures de transport, que ens han permès connectar-nos com mai abans havia estat possible. Carreteres, autopistes i vies fèrries han estat fonamentals per al creixement econòmic i la mobilitat humana, facilitant el comerç, el turisme i les interaccions socials a gran escala. No obstant això, aquestes infraestructures també tenen un impacte significatiu sobre la biodiversitat, un aspecte que sovint no es té prou en compte. Les carreteres que connecten ciutats i països poden actuar com a barreres per a la migració d'espècies autòctones, que són de gran valor ecològic. A més, poden convertir-se en trampes mortals per als animals salvatges que intenten creuar-les, amb el resultat de nombrosos atropellaments. Tots tenim al cap la imatge d'un animal mort a la carretera, un espectacle lamentablement habitual. De fet, els accidents amb fauna estan augmentant i representen aproximadament un terç dels accidents totals a Catalunya. Davant d'aquesta problemàtica, aquest treball de fi de grau es proposa investigar una de les solucions implementades arreu del món per mitigar aquests efectes nocius: els passos de fauna. Aquestes estructures, dissenyades per permetre que els animals travessin les carreteres de manera segura, tenen com a objectiu reduir l'impacte negatiu de les infraestructures de transport sobre la fauna terrestre.

[es] El desarrollo económico del último siglo ha impulsado la creación de grandes infraestructuras de transporte, que nos han permitido conectarnos como nunca antes había sido posible. Carreteras, autopistas y vías férreas han sido fundamentales para el crecimiento económico y la movilidad humana, facilitando el comercio, el turismo y las interacciones sociales a gran escala. Sin embargo, estas infraestructuras también tienen un impacto significativo sobre la biodiversidad, un aspecto que a menudo no se tiene suficientemente en cuenta. Las carreteras que conectan ciudades y países pueden actuar como barreras para la migración de especies autóctonas, que son de gran valor ecológico. Además, pueden convertirse en trampas mortales para los animales salvajes que intentan cruzarlas, con el resultado de numerosos atropellos. Todos tenemos en la cabeza la imagen de un animal muerto en carretera, un espectáculo lamentablemente habitual. De hecho, los accidentes con fauna están aumentando y representan aproximadamente un tercio de los accidentes totales en Cataluña. Ante esta problemática, este trabajo de fin de grado se propone investigar una de las soluciones implementadas en todo el mundo para mitigar estos efectos nocivos: los pasos de fauna. Estas estructuras, diseñadas por permitir que los animales atraviesen las carreteras de forma segura, tienen como objetivo reducir el impacto negativo de las infraestructuras de transporte sobre la fauna terrestre.
[ca] L'arquitectura és una disciplina que avança gràcies a l'obra de figures referents. És una de les idees que es transmeten a aquesta Escola des de l'inici de la formació fins al final. És per això que, seguint aquest axioma, es planteja la investigació sobre Fernando Higueras i Álvaro Siza. L'objectiu del treball és posar en valor l'obra artística i arquitectònica dels dos personatges, focalitzant la investigació en una etapa cronològica singular: els seus primers anys com a professionals (1958-1963). Tot i que l'estudi de l'obra dels autors és abundant, aquest treball proposa una línia de recerca diferent. Mitjançant l'anàlisi comparativa es busca una perspectiva inèdita fins ara, mostrant els punts comuns en la cronologia i l'obra de tots dos. D'aquesta manera, al llarg dels seus dibuixos i projectes, hi ha enfocaments similars que permeten proposar com a argument per al debat i la reflexió l'existència d'una mirada comuna a la seva arquitectura més representativa.

[es] La Arquitectura es una disciplina que avanza gracias a la obra de figuras referentes. Es una de las ideas que se transmiten en esta Escuela desde el inicio de la formación hasta el final. Es por ello que, siguiendo este axioma, se plantea la investigación sobre Fernando Higueras y Álvaro Siza. El objetivo del trabajo es poner en valor la obra artística y arquitectónica de ambos personajes, focalizando la investigación en una etapa cronológica singular: sus primeros años como profesionales (1958-1963). Aunque es abundante el estudio de la obra de los autores, este trabajo propone una línea de investigación diferente. Mediante el análisis comparativo se busca una perspectiva inédita hasta ahora, mostrando los puntos comunes en la cronología y obra de ambos. De esta forma, a lo largo de sus dibujos y proyectos, se encuentran enfoques similares que permiten proponer como argumento para el debate y la reflexión la existencia de una mirada común en su arquitectura más representativa.
[ca] En la recerca d'un millor ús de Twitter com a font de contingut, es proposa la idea de l'extracció i la ponderació de les paraules clau dels tweets d'un conjunt seleccionat d'autors de Twitter i l'ús d'aquests pesos per mesurar el grau de relació d'aquests autors amb un tema en particular.

[es] En la búsqueda de un mejor uso de Twitter como fuente de contenido, se propone la idea de la extracción y la ponderación de las palabras clave de los tweets de un conjunto seleccionado de autores de Twitter y el uso de estos pesos para medir el grado de relación de estos autores con un tema en particular.
[ca] La democracia ha tingut significats molt diferents al llarg de la història. Des de la Grècia i Roma clàssiques, passant pel desenvolupament de la democràcia a l'Estat-nació en la modernitat, fins l'expansió de la democràcia representativa en el món en la segona meitat del segle XX. En les diferents formes de democràcia, la participació popular en el govern ha estat concebuda de formes molt diferents. En base a la distinció entre medis i fins democràtics, es poden establir actualment diferents models de democràcia. Les democràcies on a més a més dels mitjans s'han desenvolupat fins democràtics -amb més justícia social i una dimensió redistributiva- s'han generat millor condicions de vida de les persones. Pel contrari, les democràcies amb absència de fins es circumscriuen únicament als mitjans democràtics. Les perspectives de la democràcia apunten que l'increment de la confiança en la gent, comú denominador dels avanços democràtics, doni pas a democràcies més participatives. La democratització de l'economia és una altra vessant necessària del desenvolupament democràtic, que avui afronta, a més a més, problemes de democràcia global.

[es] La democracia ha tenido resultados muy distintos a lo largo de la historia. Desde la Grecia y Roma clásicas, pasando por el desarrollo de la democracia dentro del Estado-nación en la modernidad, hasta la expansión de la democracia representativa en el mundo en la segunda mitad del siglo XX. En las distintas formas de democracia, la participación popular en el gobierno ha sido concebida de modos muy dispares. En base a la distinción entre medios y fines democráticos, se pueden establecer actualmente distintos modelos de democracia. Las democracias en las que además de los medios se han desarrollado los fines democráticos -con una mayor justicia social y una dimensíón redistributiva- se han generado mejores condiciones de vida de las personas. Por el contrario, las democracias con ausencia de fines se circunscriben únicamente a los medios democráticos. Las perspectivas de la democracia apuntan que el incremento de la confianza en la gente, común denominador de los avances democráticos, dé paso a democracias más participativas. La democratización de la economía es otra vertiente necesaria para el desarrollo democrático, que hoy se enfrenta además a problemas de democracia global.
[ca] Aquest Treball de Fi de Grau mostra una visió personal sobre els equipaments esportius de menor escala, que es conceben com a punts articuladors de la ciutat i espais d'intercanvi i integració social, especialment la graderia. Aquest estudi té com a principal objectiu documentar gràficament aquests equipaments per a reivindicar-los com un espai potencial de convivència social, alhora que s'identifiquen possibles situacions de millora a partir de l'existent, amb la finalitat de rendibilitzar al màxim l'equipament des del punt de vista social i d'integració urbana. Es duu a terme a partir de tres mètodes: recerca, comparació i part propositiva. En l'apartat de recerca s'estudia l'evolució tipològica i social de la graderia, des de Grècia fins ara; la segona part del treball consisteix en la comparació de 12 casos d'estudi de graderies de diferents escales i la tercera part del treball ofereix un decàleg de bones practiques en la construcció -o rehabilitació- de les graderies en els camps de futbol de petita escala com a arquitectura d'integració urbana, social i de proximitat. Tanquen el treball unes conclusions, on, després d'una recapitulació, es valora la utilitat del decàleg i es planteja una visió de futur d'aquests equipaments.

[es] Este Trabajo de Fin de Grado muestra una visión personal sobre los equipamientos deportivos de menor escala, que se conciben como puntos articuladores de la ciudad y espacios de intercambio e integración social, especialmente la grada. Este estudio tiene como principal objetivo documentar gráficamente estos equipamientos para reivindicarlos como un espacio potencial de convivencia social, a la vez que se identifican posibles situaciones de mejora a partir de lo existente, con el fin de rentabilizar al máximo el equipamiento desde el punto de vista social y de integración urbana. Se lleva a cabo a partir de tres métodos: investigación, comparación y parte propositiva. En el apartado de investigación se estudia la evolución tipológica y social de la grada, desde Grecia hasta ahora; la segunda parte del trabajo consiste en la comparación de 12 casos de estudio de gradas de distintas escalas y la tercera parte del trabajo ofrece un decálogo de buenas practicas en la construcción -o rehabilitación- de las gradas en los campos de fútbol de pequeña escala como arquitectura de integración urbana, social y de proximidad. Cierran el trabajo unas conclusiones, donde, tras una recapitulación, se valora la utilidad del decálogo y se plantea una visión de futuro de estos equipamientos.