[ca] Barcelona és i ha estat una ciutat pionera i exemplar pel que fa al seu urbanisme i espai públic en clau sociològica, territorial i demogràfica, sent fins i tot un model a seguir en altres ciutats europees amb el conegut "Model Barcelona". Ja des de principis de segle, es plantejaven qüestions urbanístiques innovadores que es van veure paralitzades per la guerra civil i la dictadura, però amb les primeres eleccions democràtiques, amb Oriol Bohigas al capdavant com a delegat d'urbanisme, va ressorgir una Barcelona ocupada per les qüestions socials i que posava el focus en un espai públic de qualitat. Es van crear més de cent places i nombrosos parcs en un temps rècord i es va posar especial atenció a l'espai públic d'una Barcelona pluricèntrica i que havia vist augmentada considerablement la seva població a causa de les onades migratòries procedents de la resta de l'Estat. Oriol Bohigas va dirigir l'inici d'un seguit de mesures socials i urbanístiques per dotar a una Barcelona d'escala metropolitana d'un espai públic identitari i pròsper. Posteriorment, la concessió dels Jocs Olímpics del 92 van suposar la culminació d'importants projectes d'infraestructures i la creació de més places, parcs i equipaments. I més endavant amb la celebració del Fòrum internacional de les cultures, l'any 2004, es planteja un altre ambiciós projecte de transformació urbana i metropolitana que uneixi el districte de Sant Martí amb la ciutat de Sant Adrià del Besòs, buscant activament un urbanisme sostenible. L'any 1999 sorgeix arran d'una exposició del CCCB, el Premi Europeu de l'Espai Públic Urbà on cada dos anys un jurat d'experts internacional premien els projectes d'espai públic urbà de les ciutats europees que s'hi presenten. Així doncs, aquest treball se centra en l'anàlisi de sis projectes premiats a la ciutat de Barcelona durant les tres últimes dècades, fent una comparativa entre dos projectes de cada dècada, buscant els criteris de cada època i analitzant el context històric en

[en] Barcelona is and has been a pioneering and exemplary city in terms of its urban planning and public space in a sociological, territorial and demographic level. It's been a model for other European cities to pursue, even so with the wellknown "Barcelona Model". Since the beginning of the century, innovative urban planning questions were raised but were paralyzed by the civil war and the dictatorship. Through the first democratic elections, with Oriol Bohigas at the head as urban planning delegate, Barcelona remerged as a city engaged with social issues focused on the quality of public space. More than a hundred squares and numerous parks were created in record time. Special attention was paid to the public space of a pluricentric Barcelona which had seen its population increase considerably due to waves of migration from the rest of the State. Oriol Bohigas led the start of a series of social and urban planning measures to provide a metropolitan-scale Barcelona with an identarian and prosperous public space. Subsequently, the concession of the 1992 Olympic Games led to the completion of important infrastructure projects and the creation of more squares, parks and equipment. Later, with the celebration of the Universal Forum of Cultures, in 2004, another ambitious project of urban and metropolitan transformation was proposed that unites the district of Sant Martí with the city of Sant Adrià del Besòs, actively seeking a sustainable urbanism. In 1999, the European Award for Urban Public Space emerged as a result of an exhibition by the CCCB. Every two years an international jury of experts awards some of the urban public space projects of the European cities that are presented. Therefore, this work focuses on the analysis of six awarded projects in the city of Barcelona during the last three decades, making a comparison between two projects from each decade, looking for the criteria of each era and analysing the historical context of its construction. The aim, among ot