[ca] Aquesta recerca doctoral aborda la medicina practicada en el context de l'esclavitud en el Carib espanyol i afirma que la maquinària esclavista global va ser una condició de possibilitat per a la transformació epistèmica, pràctica i nosològica de la medicina moderna. Sosté que la transformació disciplinar de la medicina al final del Segle de les Llums, i durant les primeres dècades del segle XIX, va ser possible a causa de les condicions materials i espacials que li va brindar el sistema esclavista a la ciència en facilitar el contacte de metges i cirurgians amb una gran població en captivitat i esclavitzada. Una de les hipòtesis és que les pràctiques sanitàries i els discursos mèdics emergents en el context de massificació de l'esclavitud no van millorar la vida dels treballadors forçats sinó que van servir per a reforçar la noció de "raça" intrínseca a la Il·lustració i van amplificar els àmbits d'intervenció del poder colonial sobre el cos, els hàbits, les nocions de salut, la dieta i la cohabitació, entre altres. El corpus analitzat està constituït per una sèrie de documents jurídics i metges produïts dins dels límits polítics, lingüístics i econòmics de l'administració espanyola. No obstant això, l'anàlisi adopta una aproximació que emfatitza l'intercanvi i la circulació transatlàntica de persones, discursos i mercaderies a la regió del Carib com a model de comprensió de la producció de coneixement. Les fonts abordades són els Codis negres espanyols, redactats entre 1768 i 1843, dates que marquen l'arc temporal de l'anàlisi, i 3 textos escrits per facultatius que es van dedicar a atendre captius en plantacions i vaixells. Alguns d'aquests documents són coneguts per la historiografia de l'esclavitud, no obstant això, per primera vegada són analitzats com un corpus per a la història de la medicina. Aquesta decisió ha permès evidenciar l'expansió de la mirada mèdica en la gestió de l'esclavitud en el Carib espanyol i la formació del que aquesta tesi designa com a "medicina esclavista". La contribució al camp de la història de la medicina que fa aquesta tesi prové d'un enfocament decolonial que llança llum sobre la relació de co-determinació entre l'estructura de dominació, basada en la colonialitat i el capitalisme racial, i la conformació d'una medicina centrada en els cossos africans. L'anàlisi rebutja els tòpics sobre l'assistència i la lluita contra la malaltia com a emblemes de l'humanisme, el progrés i la modernitat. En evitar aquestes categories, posa en evidència el mode en què les tècniques de sotmetiment i subjugació van ser constitutives de coneixements mèdics.

[en] This doctoral research addresses the medicine practiced in the context of slavery in the Spanish Caribbean and asserts that the global system of slavery was a condition of possibility for the epistemic, practical and nosological transformation of modern medicine. It argues that the disciplinary transformation of medicine at the end of the Age of Enlightenment, and during the first decades of the 19th century, was possible due to the material and spatial conditions provided by the slave system to science, which facilitated the doctors and surgeons' contact with a large captive and enslaved population. The hypothesis is that the health practices and medical discourses emerging in the context of the massification of slavery did not improve the lives of forced laborers but rather served to reinforce the notion of "race" intrinsic to the Enlightenment and extended the colonial power's areas of intervention into the body, habits, notions of health, diet and cohabitation, among others. The corpus analyzed is a series of legal and medical sources produced within the political, linguistic and economic limits of the Spanish administration. However, the analysis adopts an approach that emphasizes the transatlantic exchange and circulation of people, discourses and goods in the Caribbean region as a means of understanding the production of knowledge. The sources addressed are the Spanish Black Codes, written between 1768 and 1843, dates that mark the time span of the analysis, and three texts written by physicians who were responsible for the care of captives on plantations and ships. Some of these documents are known to the historiography of slavery, however, for the first time they are analysed as sources pertinent to the history of medicine. This decision made it possible to demonstrate the expansion of the medical gaze in the management of slavery in the Spanish Caribbean and the formation of what this thesis designates as "slavery medicine." This thesis contributes a decolonial approach to the field of the history of medicine and sheds light on the relationship of co-determination between the structure of domination, based on coloniality and racial capitalism, and the formation of a medicine centered on African bodies. The analysis rejects the clichés about assistance and the fight against illness as emblems of humanism, progress and modernity. By avoiding these categories, it highlights the way in which techniques of submission and subjugation were constitutive of medical knowledge.