[ca] L'evolució a llarg termini de les costes és causada per gradients en el transport de sediments, un procés molt complex (i parcialment desconegut) impulsat pel moviment orbital de les ones superficials i els corrents mitjanes impulsades per les ones. Els corresponents patrons d'erosió i deposició de sediments canvien la posició de la línia de costa i el llit marí, el que al seu torn afecta la dinàmica de les ones i els corrents, el que pot produir processos de retroalimentació forts i un comportament dinàmic no lineal ric. El model lineal Q2D-morfo (Falqués et al.) és adequat per capturar aquests mecanismes i, per tant, reproduir l'evolució de la costa a escales d'anys fins dècades. El model descriu la propagació d'ones monocromàtiques sobre la batimetria variable utilitzant la teoria de raigs lineals, calcula el transport de sediments costaner corresponent impulsat per onades i inclou el transport a través de la costa d'una manera idealitzada. La simplificació essencial és que no resol la hidrodinàmica completa de la "zona de surf". No obstant això, el model s'ha utilitzat fins ara amb una aproximació heurística altament idealitzada de el transport de sediment perpendicular a la costa, que assumeix que el perfil perpendicular a la línia de costa tendirà a el d'equilibri. Aquest enfoc té moltes limitacions (per exemple, el perfil d'equilibri, sovint desconegut, s'ha de proporcionar per endavant), que es podria millorar amb certes aproximacions que estan disponibles en l'actualitat. Per tant, l'objectiu principal és introduir un enfoc més físic per al transport perpendicular a la línia de costa, basat en els darrers articles sobre aquest tema. El transport perpendicular a la costa és un tema d'estudi recent, de manera que totes les fórmules aplicades s'han d'analitzar primer per comprovar si funcionen. En particular, es consideren dos enfocs diferents. El primer conjunt d'equacions és una formulació semi-empírica introduïda per Aagaard. L'altre enfocament, més físic, es basa en la investigació realitzada per Fernández-Mora. Per implementar aquestes noves fórmules de transport costaner, un pas previ essencial és calcular la transformació de les onades també a la regió de la "zona de surf". Per tant, l'altre objectiu principal de la feina és resoldre la hidrodinàmica completa de la "zona de surf". Per a això, s'inclou en el model una fórmula per a la dissipació de l'energia de les onades per ruptura. En primer lloc, la dissipació es va aplicar amb èxit i es van obtenir perfils de les onades més realistes que els obtinguts per a la versió anterior del model. A més, hem trobat que l'equilibri dinàmic darrere de les noves formulacions, un cop calibrades, pot ser similar als perfils mesurats a llarg termini observats en l'àrea ZM. A més, al canviar el perfil inicial, observem que la batimetria tendeix a un perfil que coincideix amb el perfil mesurat a llarg termini de l'àrea ZM. Aquest és un resultat molt prometedor que obre un món de possibilitats.

[en] The long-term evolution of sandy coasts is caused by gradients in the sediment transport, a very complex (and partially unknown) process driven by surface wave orbital motion and wave-driven mean currents. The corresponding sediment erosion and deposition patterns change the shoreline position and the sea bed, which in turn affects the wave and current dynamics. This can produce strong feedback processes and a rich nonlinear dynamical behaviour. The nonlinear Q2D-morfo model (Falqués et al.) is adequate to capture these mechanisms and hence to reproduce the evolution of the coast at scales from years to decades. It describes the propagation of monochromatic waves over the variable bathymetry using linear ray theory, computes the corresponding wave-driven alongshore sediment transport and includes the cross-shore transport in an idealized way. The essential simplification is that it does not resolve the full surf zone hydrodynamics. However, the model has been so far used with a highly-idealized, heuristic approximation of the cross-shore sediment transport, which assumes that the cross-shore profile will tend to the equilibrium one. This approach has many limitations (e.g., the equilibrium profile, often unknown, must be provided beforehand), which could be overcome with better approximations for the cross-shore transport that are available nowadays. Hence, the main objective is to introduce a more physical approach for cross-shore transport, based on the latest articles on this subject. Cross-shore transport is a recent topic of study so all the formulas applied should be first analysed in order to prove if their work. Particularly two different approaches are considered. The first set of equation is a semi-empirical formulation introduced by Aagaard. The other approach, more physically based, is based on research conducted by Fernández-Mora. To implement these new cross-shore transport formulas, an essential previous step is to compute wave transformation also in the surf zone region. Therefore, the other main objective for the work is to resolve the full surf zone hydrodynamics. For this, a formula for wave energy dissipation by breaking is included in the model. Firstly, dissipation end up being applied successfully and water wave profiles obtained are more realistic than those obtained for the previous model version. Further, we have have found that the dynamical equilibrium behind the new formulations, once calibrated, can be similar to the observed long-term measured profiles in the ZM area. Further, when changing the initial profile, we observe that bathymetry tends to a profile that coincides with the long-term measured profile of the ZM area. This is a very promising result that opens up a world of possibilities.