[ca] La mirativitat, segons DeLancey (1997, 2001), és una categoria semàntica universal i independent que fa la funció d'assenyalar el contingut de l'oració com a informació nova, inesperada o sorprenent per al parlant. Aquesta categoria semàntica pot manifestar-se de diverses maneres en cada llengua, ja sigui mitjançant morfemes específics, com els sufixos -ne o -gun(a) del coreà, o a través de l'entonació, entre altres estratègies gramaticals. La hipòtesi del present treball parteix de la idea que l'espanyol també disposa de marcadors que poden expressar la mirativitat. Els objectius centrals són explorar i proposar les diferents estratègies gramaticals que desplega l'espanyol per expressar la mirativitat, i investigar, des de la perspectiva teòrica de la gramàtica generativa, l'estructura sintàctica de les construccions que expressen la mirativitat en coreà i espanyol. Concretament, al capítol 1 estudiem el concepte general de la mirativitat a través dels treballs de DeLancey (1997, 2001, 2012), i assenyalem que la mirativitat pot ser considerada com a una categoria independent de l'evidencialitat i de la modalitat epistèmica. A continuació, al capítol 2, observem que, tot i que s'han publicat diversos estudis sobre la mirativitat en espanyol, no hi ha un acord general sobre el concepte de mirativitat, ni tampoc sobre on o en quin nivell es codifica la mirativitat. Per aquest motiu, al capítol 3 analitzem detalladament les característiques de les construccions miratives del coreà, perquè és una llengua que expressa la mirativitat mitjançant uns morfemes específics. Segons l'anàlisi d'aquest capítol 3, observem que les construccions miratives del coreà es caracteritzen essencialment de la següent manera: (i) s'assemblen, sintàcticament, a la declarativa (no marcada) -da, (ii) els sufixos miratius no són compatibles amb els sufixos que marquen el tipus d'oració, (iii) les construccions miratives estan restringides a la clàusula principal (no apareixen en la clàusula subordinada), a diferència de la declarativa no marcada, i, finalment, (iv) observem que la mirativitat està relacionada amb el coneixement previ del parlant; concretament, notem que les construccions miratives expressen que la proposició és un coneixement que no estava integrat en la ment del parlant o que no formava part del coneixement previ del parlant. A continuació, al capítol 4, basant-nos en els resultats obtinguts en el capítol 3, proposem les següents tres construccions de l'espanyol com a miratives, les quals comparteixen diverses característiques amb les construccions miratives del coreà: construcció mirativa-declarativa, que expressa la mirativitat mitjançant l'entonació, com a "¡Leo se ha comprado un coche!", i les construccions encapçalades per 'conque' i per 'si', com a "¡Conque Leo se ha comprado un coche!" i "¡Si Leo se ha comprado un coche!". Al capítol 5, des de la perspectiva teòrica de la gramàtica generativa, realitzem una anàlisi de l'estructura sintàctica de les construccions miratives. En particular, ens centrem en la posició sintàctica dels marcadors o sufixos miratius i en la raó per la qual aquestes construccions miratives no apareixen en la clàusula subordinada. És a dir, analitzem per què estan restringides a la clàusula principal. Basant-nos en treballs que amplien i refinen la interfície sintaxi-discurs, així com en les dades observades en els capítols anteriors, argüim que la projecció SForça de la clàusula principal es divideix en dues projeccions, Sintagma Mode Oracional (SModeO, SentMoodP, Sentence Mood Phrase) i Sc(ontext), i que la mirativitat és un tret sintàctic (concepte sintàctic) situat en la projecció Sc de la clàusula principal, el qual és confrontat pels marcadors miratius. Finalment, presentem les conclusions generals del treball al sisè i últim capítol.

[en] Mirativity, according to DeLancey (1997, 2001), is a universal and independent semantic category that serves to highlight the content of a sentence as novel, unexpected, or surprising to the speaker. This semantic category can be manifested in various ways in each language, either through specific morphemes, such as Korean -ne or -gun(a) suffixes, or through intonation, among other grammatical strategies. The hypothesis of this work is based on the assumption that Spanish also possesses markers that can express mirativity, and the main objectives are to explore and propose the different grammatical strategies that Spanish deploys to express mirativity, and to investigate, from a theoretical perspective of generative grammar, the syntactic structure of the constructions that express mirativity in Korean and Spanish. Specifically, in chapter 1, the general concept of mirativity is studied through the works of DeLancey (1997, 2001, 2012), and it is pointed out that mirativity can be considered as an independent category of evidentiality and epistemic modality. In chapter 2, it is observed that, despite several studies having been recently published on mirativity in Spanish, there is no general agreement regarding the concept of mirativity nor on where or at what level mirativity is codified. For this reason, in Chapter 3, the characteristics of Korean mirative constructions are analyzed in detail, for it is a language that expresses mirativity through specific morphemes. According to the analysis in this chapter 3, it can be observed that Korean mirative constructions are essentially characterized as follows: (i) they syntactically resemble the declarative (unmarked) -da, (ii) mirative suffixes are not compatible with the suffixes that mark the type of the clause, (iii) the mirative constructions are restricted to the main clause (they do not appear in the subordinate clause), unlike the unmarked declarative, and, finally, (iv) it is observed that mirativity is related to the speaker's background knowledge. Specifically, it is noted that mirative constructions express that the proposition is knowledge that was not integrated into the speaker's mind or was not part of the speaker's prior knowledge. Next, in chapter 4, based on the results obtained in chapter 3, three constructions of Spanish as miratives are proposed, all of which share several characteristics with the mirative constructions of Korean: mirative-declarative construction, which expresses mirativity through intonation, as in "¡Leo se ha comprado un coche!", and the constructions headed by 'conque' and 'si', as in "¡Conque Leo se ha comprado un coche!" and "¡Si Leo se ha comprado un coche!". In chapter 5, an analysis of the syntactic structure of mirative constructions is carried out from the theoretical perspective of generative grammar. In particular, the focus is put on the syntactic position of mirative markers or suffixes and the reason why these mirative constructions do not appear in the subordinate clause. In other words, why are they restricted to the main clause? Based on works that expand and refine the syntax-discourse interface, as well as on the data observed in previous chapters, it is argued that the ForceP of the main clause is divided into two projections, SentMoodP (Sentence Mood Phrase) and cP (contextP), and that mirativity is a syntactic feature (syntactic concept) located in the cP projection of the main clause, which is checked by the mirative markers. Finally, the general conclusions of the work are presented in the sixth and closing chapter.