[ca] Introducció El trastorn bipolar és un trastorn mental greu caracteritzat per alteracions de l'estat d'ànim amb presència de fases maníaques, depressives o mixtes i un important deteriorament funcional. La base biològica és multifactorial implicant factors genètics i ambientals. El tractament ha evolucionat amb el temps, però des de fa més de setanta anys el liti encara és el fàrmac més eficaç en la prevenció de recaigudes. La resposta al tractament amb liti és un concepte que ha anat variant al llarg de la literatura i encara avui no té un consens unànime. Fins a un terç dels pacients tractats amb liti presenten una excel·lent resposta, un altre terç no responen i la resta presenten una resposta parcial. L'escala Alda és una eina validada per valorar aquesta resposta. S'han descrit diverses variables clíniques i genètiques relacionades amb la resposta al tractament amb liti (la seqüència mania-depressió, l'absència de ciclació ràpida o l'absència de símptomes psicòtics). La predominança de polaritat és una variable clínica present en un 50% dels afectats i amb implicacions clíniques en l'edat d'inici de la malaltia, la polaritat de l'episodi de debut o la resposta al tractament. Aquest és el primer treball en el qual s'estudia la relació entre la predominança de polaritat i la resposta al tractament amb liti avaluada amb l'escala Alda. Metodologia Es tracta d'un estudi observacional multicèntric en el qual s'ha recollit dades clíniques de 1058 persones diagnosticades de trastorn bipolar tractades amb liti i la seva resposta mesurada amb l'escala Alda. S'ha valorat graus d'associació entre les variables clíniques i la resposta al tractament amb liti mitjançant l'odds ratio amb un interval de confiança del 95% amb models univariants de regressió logística. Resultats La predominança de polaritat maníaca s'associa a una millor resposta al tractament amb liti en comparació a la predominança de polaritat depressiva (OR: 1,95; IC 95%: 1,39 - 2,74; p<0,001) i a la no predominança de polaritat (OR: 1,39; IC 95%: 1,03 - 1,88; p=0,032). Els pacients diagnosticats d'un trastorn bipolar tipus II tenen una millor resposta al tractament amb liti respecte als diagnosticats d'un trastorn bipolar tipus I (OR: 1,78; IC 95%: 1,20 - 2,63; p=0,004). Els pacients amb un primer episodi maniforme presenten una millor resposta al tractament amb liti respecte als que debuten amb un episodi depressiu (OR: 1,51; IC 95%: 1,12 - 2,03; p=0,007). Els pacients sense antecedents de temptatives autolítiques presenten una millor resposta al tractament amb liti respecte als que en tenen (OR: 0,41; IC 95%: 0,29 - 0,57; p<0,001). No s'han trobat diferències significatives en les variables de gènere, edat d'inici del trastorn, antecedents familiars de trastorn bipolar ni antecedents de familiars amb tractament amb liti. Conclusions La predominança de polaritat maníaca és un factor associat a la bona resposta al tractament amb liti en el trastorn bipolar juntament amb el diagnòstic de trastorn bipolar tipus II, presentar un primer episodi de tipus maníac i no presentar temptatives autolítiques en l'evolució. La polaritat de l'episodi de debut i el subtipus diagnòstic no són variables independents de la predominança de polaritat.

[en] Introduction Bipolar disorder is a serious mental disorder characterized by mood changes with the presence of manic, depressive or mixed phases and significant functional impairment. The biological basis is multifactorial involving genetic and environmental factors. Treatment has evolved over time, but for more than 70 years lithium has remained the most effective drug in relapse prevention. The response to lithium treatment is a concept that has varied throughout the literature and even today does not have a unanimous consensus. Up to one-third of patients treated with lithium have an excellent response, another third have no response, and the rest have a partial response. The Alda scale is a validated tool to assess this response. Several clinical and genetic variables related to response to lithium treatment (the mania-depression sequence, the absence of rapid cycling or the absence of psychotic symptoms) have been described. The predominant polarity is a clinical variable present in 50% of those affected and has clinical implications in the age of onset of the disease, the polarity of the debut episode or the response to treatment. This is the first work in which the relationship between predominant polarity and the response to lithium treatment assessed with the Alda scale is studied. Methodology This is a multicentre observational study in which clinical data have been collected from 1058 people diagnosed with bipolar disorder treated with lithium and their response measured with the Alda scale. Degrees of association between clinical variables and response to lithium treatment were assessed using the odds ratio with a 95% confidence interval using univariate logistic regression models. Results Manic polarity predominance is associated with a better response to lithium treatment compared to depressive predominant polarity (OR: 1.95; 95% CI: 1.39 - 2.74; p<0.001) and no predominant polarity (OR: 1.39; CI 95%: 1.03 - 1.88; p=0.032). Patients diagnosed with bipolar II disorder have a better response to lithium treatment than those diagnosed with bipolar I disorder (OR: 1.78; 95% CI: 1.20 - 2.63; p=0.004 ). Patients with a first maniform episode have a better response to lithium treatment compared to those who debut with a depressive episode (OR: 1.51; CI 95%: 1.12 - 2.03; p=0.007). Patients without a history of autolytic attempts have a better response to lithium treatment than those with one (OR: 0.41; CI 95%: 0.29 - 0.57; p<0.001). No significant differences were found in the variables of gender, age of onset of the disorder, family history of bipolar disorder or family history of lithium treatment. Conclusion Maniac predominant polarity is a factor associated with good response to lithium treatment in bipolar disorder along with the diagnosis of bipolar II disorder, presenting with a first manic-type episode and not presenting autolytic attempts in evolution. The polarity of the debut episode and the diagnostic subtype are not independent variables of predominant polarity.