[ca] Introducció: A dia d'avui no existeix literatura científica que relacioni l'impacte de la teràpia visual en casos d'insuficiència de convergència en el gruix del múscul ciliar i en l'angle iridocornial. En aquest estudi es va examinar la diferència del gruix del múscul ciliar i l'angle iridocornial en pacients amb insuficiència de convergència (IC) i grup control. Mètodes: Un total de 15 participants van ser inclosos en l'estudi, 8 amb insuficiència de convergència (IC) i 7 en el grup control. Els canvis morfològics es van avaluar amb la OCT-SweptSourceTriton, centrant-se en la càmera anterior amb l'eina "Caliper" del visor d'imatges de Topcon. El gruix del múscul ciliar es va avaluar en 3 seccions de la còrnia (CMT1, CMT2, CMT3) tant a nivell nasal com temporal. L'angle iridocornial es va mesurar a través del punt més elevat de l'iris i un punt a la mateixa distància a la còrnia. El grup amb IC va realitzar 6 sessions de teràpia visual, i en el grup control es van realitzar 2 mesures amb 2 mesos de diferència, sense realitzar cap intervenció. Resultats: Es van trobar diferències estadísticament significatives entre els dos grups a l'inici de la teràpia visual amb el gruix del múscul ciliar (CMT1, CMT2, i CMT3) i angle iridocornial en els participants amb insuficiència de convergència i grup control. No obstant, no es van observar diferències estadísticament significatives en el gruix del múscul ciliar i l'angle iridocornial en el grup amb IC després de 6 sessions de teràpia visual. Conclusions: Tot i que s'observen diferències morfològiques en el gruix del múscul ciliar i l'angle iridocornial en pacients amb insuficiència de convergència, en aquest estudi no observem diferències significatives en els paràmetres morfològics esmentats després de 6 sessions de teràpia visual en pacients amb insuficiència de convergència.

[es] Introducción: Hoy en día no existe literatura científica que relacione el impacto de la terapia visual en casos de insuficiencia de convergencia en el grosor del músculo ciliar y en el ángulo iridocorneal. En este estudio se examinó la diferencia del grosor del músculo ciliar y el ángulo iridocorneal en pacientes con insuficiencia de convergencia (IC) y grupo control. Métodos: Un total de 15 participantes fueron incluidos en el estudio, 8 con insuficiencia de convergencia (IC) y 7 en el grupo control. Los cambios morfológicos se evaluaron con la OCT-Swept Source Triton, centrándose en la cámara anterior con la herramienta "Caliper" del visor de imágenes de Topcon. El grosor del músculo ciliar se evaluó en 3 secciones de la córnea (CMT1, CMT2, CMT3) tanto a nivel nasal como temporal. El ángulo iridocorneal se midió a través del punto más elevado del iris y un punto a la misma distancia en la córnea. El grupo con IC realizó 6 sesiones de terapia visual, y en el grupo control se realizaron 2 medidas con 2 meses de diferencia, sin realizar ninguna intervención. Resultados: Se encontraron diferencias estadísticamente significativas entre ambos grupos al inicio de la terapia visual con el grosor del músculo ciliar (CMT1, CMT2, y CMT3) y ángulo iridocorneal en los participantes con insuficiencia de convergencia y grupo control. No obstante, no se observaron diferencias estadísticamente significativas en el grosor del músculo ciliar y el ángulo iridocorneal en el grupo con IC después de 6 sesiones de terapia visual. Conclusiones: Aunque se observan diferencias morfológicas en el grosor del músculo ciliar y el ángulo iridocorneal en pacientes con insuficiencia de convergencia, en este estudio no observamos diferencias significativas en los parámetros morfológicos mencionados después de 6 sesiones de terapia visual en pacientes con insuficiencia de convergencia.