[ca] L'estudi d'una ciutat del Ponent català durant els anys de la guerra civil espanyola era una tasca que encara estava per emprendre. Als ciutadans de la Catalunya occidental els hi va tocar viure durant el període 1936-1939 gairebé totes les experiències possibles d'aquella etapa. En la seva capital, Lleida, l'exèrcit va participar en la revolta del mes de juliol de 1936 amb la col·laboració de la guàrdia civil i de sectors civils que creien possible una solució violenta a la crisi d'hegemonia social que patia l'estat espanyol, com estava passant en altres països d'Europa. Com a reacció al fracàs de la revolta, en bona mesura condicionat per la derrota dels rebels a Barcelona, es va desencadenar una revolució social contra la que les autoritats republicanes es van mostrar incapaces de reaccionar, com tampoc ho havien sabut fer contra els sollevats. La revolució, que va afectar la vida institucional, política, econòmica i judicial dels lleidatans, multiplicà els centres de poder per tot el país i generà unes pràctiques violentes en les que el component de classe i anticlerical tingueren un paper central. La manca de consens entre les forces polítiques de la rereguarda republicana, l'evolució de la guerra i la poca maduresa d'un projecte revolucionari que es desencadenà de manera espontània expliquen el seu col·lapse. Per altra banda, i a mesura que la guerra s'allargava, es començaren a patir problemes en la distribució de proveïments, agreujats per l'arribada de refugiats de la resta d'Espanya, i a notar els efectes directes de les accions militars traduïdes en durs atacs aeris. En aquestes condicions s'inicià la primavera de 1938, l'exèrcit franquista trencà el front aragonès i ocupà una part important de les províncies de Lleida i de Tarragona. L'estabilització del front seguint els rius Segre i Noguera Pallaresa des de l'abril fins el Nadal deixà aquestes terres en primera línia de foc i, per tant, sota el domini directe de l'exèrcit. Durant l'últim any de guerra els lleidatans van conèixer directament els principis del que seria l'estat franquista a partir de 1939. Centrar l'estudi d'aquestes etapes en un espai reduït, la ciutat de Lleida, però sense oblidar en cap moment els problemes d'abast general que marquen la història del país i d'Europa, ha permès a l'investigador fixar millor l'atenció en les experiències vitals dels que patiren aquests esdeveniments.

[en] An essay about a city of the Catalan West during the civil war years is a task that has never been undertaken. During the years from 1936 to 1939 the inhabitants of the western Catalonia had to live almost all the possible experiences of that period. In its capital, Lleida, the army took part in the riot of July 1936, in the collaboration with the Civil Guard and with civilian sectors that believed a violent strategy would be an answer to the social hegemony crisis the Spanish state was suffering, like it was happening in other European countries. As a reaction to the failure of the riot, in great part due to the defeat of the rebels in Barcelona, it started a social revolution against which the republican authorities were unable to react, just like it happened with the rebels. The revolution, which affected the institutional, politic, economic and judicial life of the inhabitants of Lleida, increased the number of centres of power throughout the country and caused a series of violent methods in which the class and anticlerical component had the main role. The lack of accord among the political forces of the republican rearguard, the evolution of war and the lack of wisdom of a revolutionary project that set off spontaneously are mainly the reasons of its collapse. On the other side, and as the war prolonged, they started to suffer some problems of supplies distribution, worsened by the arrival of refugees from the other regions of Spain, and also the direct consequences of the military actions that entailed harsh air raids. In theses conditions comes the spring of 1938, when the pro-Franco army broke the Aragonese front and occupied an important part of the provinces of Lleida and Tarragona. The station of the front along the rivers Segre and Noguera Pallaresa from April to Christmas, left these lands on the front line and therefore, under the direct authority of the army. During the last year of the war the inhabitants of Lleida got to know the beginnings of what it would be the pro-Franco state from 1939. Focusing this essay in a limited area, the city of Lleida, but without forgetting in any moment the problems with a general range and which mark the history of the country and of Europe in those moments, has enabled the researcher to draw his attention to the essential experiences that caused these events.