[ca] Aquesta dissertació doctoral es centra en les discussions acadèmiques que afecten a l'organització de processos en entorns de desastre. En particular, la recerca principal és 'de quina manera la interacció dels atributs a nivell individual i col·lectiu de les accions improvisades de les organitzacions expliquen com aconsegueixen els seus objectius, p.e. ser eficaços, en contextos extrems?'. Fent servir una estratègia metodològica d'estudis de casos, emergeixen narratives de dos perfils d'organitzacions que eren crítiques per a la fase de resposta i de recuperació del Tifó Haiyan del 2013. La contribució principal d'aquest treball té dos vessants. Primer, es proposa que la improvisació, malgrat la seva naturalesa emergent, està guiada per un propòsit concret, doncs facilita a les organitzacions aconseguir els seus objectius preestablerts. Això succeeix a través de dos efectes: (a) l'efecte buffering, i (b) l'efecte connection-seeking. Segon, s'infereix que les improvisacions amb un propòsit concret estan promogudes per diverses narracions que interaccionen a nivell individual i col·lectiu. Tres narracions sorgeixen: (a) una interacció complementària entre els atributs a nivell individual i col·lectiu, on tots dos, l'individual i l'organitzatiu juguen una funció similar per promoure una improvisació amb un propòsit concret (b) una interacció gestionada a nivell individual, en que l'acció individual apareix més pronunciada en la decisió d'improvisar a nivell de cada propòsit concret, i (c) una interacció que s'adhereix la norma, on el paper de l'organització precedeix la posició individual en la decisió d'improvisar en el propòsit concret.

[es] Esta disertación doctoral se sitúa la discusión académica que afecta a la organización de procesos en entornos de desastre. En particular, la investigación principal es 'de qué manera la interacción de los atributos a nivel individual y colectivo de las acciones improvisadas de las organizaciones explican cómo pueden esas alcanzar sus objetivos, i.e. ser eficaz, en contextos extremos?' Utilizando una estrategia metodológica de estudio de casos, emergen narrativas de dos perfiles de organizaciones que fueron críticas en la fase de respuesta y de recuperación del Tifón Haiyan del 2013. La contribución principal del trabajo tiene dos vertientes. Primero, se propone que la improvisación, a pesar de su naturaleza emergente, está guiada por propósito concreto, ya que facilita a las organizaciones conseguir sus objetivos preestablecidos. Esto ocurre a través de dos efectos: (a) el efecto buffering, y (b) el efecto connection-seeking. Segundo, se infiere que una improvisación con propósito concreto está promovida por varias narrativas de interacción a nivel individual y colectivo. Surgen tres narrativas: (a) una interacción complementaria entre los atributos a nivel individual y colectivo, donde ambos, el individual y la organización juegan una función similar al promover la improvisación con propósito concreto (b) una interacción gestionada a nivel individual, en que la acción individual resulta más pronunciada en la decisión de improvisar con propósito concreto, y (c) una interacción que se adhiere a la norma, en que el rol de la organización precede la posición individual en la decisión de improvisar con un propósito concreto.