[ca] En aquesta tesi es descobreix un model de ciutat desenvolupat conjuntament per l'arquitecte Mies van der Rohe i l'urbanista Ludwig Hilberseimer, el que hem anomenat la metròpoli com la Ciutat Jardí. Aquest nom prové d'un esbós de Hilberseimer el 1927, en el qual podem veure com es volia incorporar el prototip arquitectònic de la colònia Weissenhof en els seus esquemes de planificació de la ciutat. La Metròpoli com Ciutat Jardi és un model d'una ciutat ecològica, sostenible i socialment justa, que va quedar completament ocult a causa de la divisió disciplinària seus propis autors van establir. Per reconstruir-lo, hem decidit establir una doble mirada analitzar l'arquitectura de Mies a través dels ulls de Hilberseimer, i la planificació de la ciutat de Hilberseimer a través dels ulls de Mies . A la primera part, s'analitza el context històric i cultural en què es produeix la metròpoli com a ciutat jardí, és a dir, la seva superestructura. A partir de l'anàlisi d'un text de Mies i un altre per Hilberseimer, vam descobrir que els antecedents de la Metròpoli com Garden City estan en la teoria de la Ciutat Lineal d'Arturo Soria ( 1882 ), i en la teoria de les Ciutats Jardí d'Ebenezer Howard ( 1898 ). A la segona part , s'analitza el model de planificació de la ciutat de la metròpoli com la Ciutat Jardí. Arribem a la conclusió que la gran aportació de Hilberseimer es produeix en el camp de les infraestructures, i vam crear la hipòtesi que els primers models de planificació de la ciutat per Hilberseimer són aplicacions de la teoria de la Ciutat Lineal. El següent pas va ser la introducció de la variable del paisatge a través del model arquitectònic de la Weissenhof. A la tercera part, s'analitza la transformació de l'espai urbà de l'arquitectura, que Mies diu ESTRUCTURES. Mies proposa redefinir la textura de la ciutat des del concepte d'altura mixt, és a dir, la barreja de l'arquitectura de la ciutat i l'arquitectura del barri. Creem la hipòtesi que aquesta barreja és una aplicació de la teoria de les ciutats - jardí. El primer exemple és la colònia Weissenhof . Si tenim en compte la negativa que la planificació de la ciutat de Le Corbusier va patir després de la Segona Guerra Mundial, la necessitat de "deconstruir" els sistemes polítics i filosòfics en els anys 60 i 70 , i les greus patologies socials i ambientals que patim ara, potser podríem avaluar la possibilitat de posar la metròpoli com ciutat jardí a la pràctica, i per convertir-lo en un marc per a la nostra generació i per a les generacions futures

[en] In this thesis we discover a model of city developed jointly by the architect Mies van der Rohe and the city planner Ludwig Hilberseimer, which we have called the Metropolis as a Garden City. This name comes from a sketch by Hilberseimer in 1927, where we can see how he wanted to incorporate the architectural prototype of the Weissenhof colony in his city planning schemes. The Metropolis as a Garden City is a model of an ecological, sustainable, and socially just city, which remained completely hidden because of the disciplinary division their own authors established. To reconstruct it, we have decided to establish a double look analyzing the architecture of Mies through the eyes of Hilberseimer, and the city planning of Hilberseimer through the eyes of Mies. In the first part, we analyze the historical and cultural context where the Metropolis as a Garden City is produced, that is to say, its SUPERSTRUCTURE. From the analysis of a text by Mies and another by Hilberseimer, we discover that the antecedents of the Metropolis as a Garden City are in the theory of the Linear City by Arturo Soria (1882), and in the theory of the Garden Cities by Ebenezer Howard (1898). In the second part, we analyze the city planning model of the Metropolis as a Garden City. We arrive to the conclusion that the great contribution of Hilberseimer is produced in the field of the INFRASTRUCTURES, and we create the hypothesis that the first city planning models by Hilberseimer are applications of the theory of the Linear City. The next step was to introduce the variable of the landscape through the architectural model of the Weissenhof. In the third part, we analyze the transformation of the urban space from the architecture, which Mies calls STRUCTURES. Mies propose to redefine the texture of the city from the concept of mixed height, that is to say, mixing the architecture of the city and the architecture of the suburb. We create the hypothesis that this mixture is an application of the theory of the Garden Cities. The first example is the Weissenhof colony. If we bear in mind the refusal which the city planning of Le Corbusier suffered after the Second World War; the necessity to "deconstruct" the political and philosophical systems in the 60s and 70s; and the serious social and environmental pathologies we suffer now, maybe we would appraise the possibility to put the Metropolis as a Garden City in practice, and to convert it in a framework to our own generation and to the future generations