[ca] Arrel de la relocalització industrial derivada de la globalització, les regions desindustrialitzades han hagut de fer front al declivi del seu eix socioeconòmic principal i a l'obsolescència i abandó d'un gran nombre d'edificis industrials. En aquest context, han proliferat els processos de regeneració urbana basats en la promoció de l'art i la cultura ("regeneracions culture-led") en estreta vinculació amb la transformació d'antics edificis industrials ("adaptive reuse del patrimoni industrial per a finalitats culturals"). Aquests projectes de regeneració urbana han comportat repetidament dinàmiques de gentrificació i polarització social, mercantilització dels sectors culturals i creatius, i instrumentalització i banalització del patrimoni cultural. La nostra investigació sosté que aquestes dinàmiques lesives no estan intrínsecament vinculades al concepte de regeneració culture-led ni al d'adaptive reuse del patrimoni industrial, sinó a les seves praxis, subjugades a les lògiques sistèmiques del context postindustrial neoliberal del que formen part. Creiem que la natura política del patrimoni industrial pot impulsar una oposició a aquestes lògiques sistèmiques i una construcció de regeneracions culture-led lliures d'aquestes dinàmiques lesives. Per demostrar-ho, la present tesis ha estudiat la resignificació d'antics edificis industrials i llur transformació en equipaments culturals per tal de determinar quins factors contribueixen a que aquestes transformacions urbanes siguin sostenibles a llarg termini socialment, cultural, econòmica i mediambiental. En primer lloc, s'aporta un marc teòric que incideix en la dimensió política del patrimoni i la seva praxis. A continuació, s'examina la relació entre planificació urbana i polítiques culturals en dos estudis de cas –Barcelona i el Ruhrgebiet–. Finalment, es realitza una anàlisi transnacional comparativa i s'estableixen una sèrie de conclusions que, sense tenir caràcter d'universalitat ni de totalitat, contribueixen a identificar factors clau per a una relació entre transformació urbana i polítiques culturals que contribueixi a la creació de ciutats postindustrials sostenibles.

[en] As a result of industrial relocation due to globalisation, deindustrialised regions have had to face the decline of their main socio-economic axis as well as the obsolescence and abandonment of a large number of industrial buildings. In this context, urban regeneration processes based on the promotion of arts and culture have proliferated in close connection with the transformation of former industrial buildings ("adaptive reuse of industrial heritage for cultural purposes"). These urban regeneration projects have repeatedly produced dynamics of gentrification and social polarisation, commodification of the cultural and creative sectors, and instrumentalization and trivialisation of cultural heritage. Our research argues that these harmful dynamics are not intrinsically linked to the concept of culture-led regeneration nor to that of adaptive reuse of industrial heritage, but to their practices, which are subject to the systemic logics of the post-industrial neoliberal context of which they are a part. We believe that the political nature of industrial heritage can spearhead a defiance against such systemic logics for the construction of culture-led regenerations that are devoid of these harmful dynamics. To support this, the present thesis addresses the re- signification of former industrial buildings and their transformation into cultural facilities in order to determine which factors can contribute to making postindustrial urban transformations socially, culturally, economically and environmentally sustainable in the long term. Firstly, a comprehensive theoretical framework is provided that focuses on the political dimension of heritage and its practice. Subsequently, we examine the relationship between urban planning and cultural policies through two case studies –Barcelona and the Ruhr–. Finally, a comparative transnational analysis is carried out, from which we draw a set of conclusions that, without being universal or all-encompassing, contribute to identifying key factors for a relationship between urban transformation and cultural policies that contributes to the creation of sustainable post-industrial cities.