[ca] La característica distintiva del síndrome de la immunodeficiència adquirida (SIDA) és la progressiva depleció de la població de cèl·lules T CD4+ en sang i una destrucció massiva d'aquestes cèl·lules en teixit limfoide. Tot i que les cèl·lules T CD4+ en sang es recuperen progressivament durant la fase crònica, la seva destrucció en teixit limfoide continua durant el curs de la infecció i no es recuperen completament ni tan sols amb tractament antirretroviral (TAR). Existeix un vincle complex entre el VIH-1 i les vies de supervivència i mort. S'han informat de resultats discordants sobre la interrelació entre el virus i aquestes dues vies cel·lulars. L'objectiu d'aquesta Tesis era evaluar la interacció entre el VIH i la supervivència cel·lular (via autofàgica) i la mort cel·lular (apoptosis) mitjançant el cultiu de teixit limfoide humà ex vivo com a model per evaluar la infecció del VIH. Els nostres resultats van mostrar que els cultius limfoides humans agregats de teixit d'amígdales presentaven una activitat autofàgica completament funcional. En aquest sistema, la infecció pel VIH va donar lloc a un augment de l'autofàgia, malgrat això, aquest increment no estava relacionat amb la pèrdua de funcionalitat autofàgica. En concret, vam observar que tots dos, fàrmacs que augmenten i que bloquegen l'autofàgia, eren capaços de disminuir els nivells de ADN del VIH i la replicació viral. En relació a la mort cel·lular, les nostres dades van mostrar que en teixit limfoide la infecció pel VIH indueix tant la via de la piroptosis (caspasa-1 activa) com de l'apoptosis (caspasa-3 activa). La inhibició d'aquesta activació de caspases amb el Q-VD-Oph (un inhibidor de pan-caspases) va ser capaç de prevenir la depleció de les cèl·lules T CD4+ induida pel VIH, però també la replicació del VIH (de manera independent de l'envolta) amb una disminució tant del ADN total com de l'integrat del VIH. En l'evaluació del mecanisme d'acció de Q-VD-Oph, vam observar que aquest fàrmac induïa un estat antiviral; disminuint l'activació cel·lular, reduint el potencial de membrana mitocondrial i incrementant la resposta interferó de tipus-I. Totes les nostres dades suggereixen que les teràpies dirigides a l'hoste són un enfoc emergent prometedor per fer front a les malalties infeccioses, i poden tenir el potencial tant d'interferir amb els mecanismes de les cèl·lules hostes segrestades pels virus per a una infecció productiva, com per augmentar els mecanismes de defensa del sistema immune innat.

[es] La característica distintiva del síndrome de la inmunodeficiencia adquirida (SIDA) es la progresiva depleción de la población de células T CD4+ en sangre y una destrucción masiva de estas células en tejido linfoide. Aunque las células T CD4+ en sangre se recuperan progresivamente durante la fase crónica, su destrucción en el tejido linfoide continua durante el curso de la infección y no se recuperan completamente ni siquiera con tratamiento antirretroviral (TAR). Existe un vínculo complejo entre el VIH-1 y las vías de supervivencia y muerte, y se han informado de resultados discordantes sobre la interrelación entre el virus y estas dos vías celulares. El objetivo de esta Tesis era evaluar la interacción entre el VIH y la supervivencia celular (vía autofagia) y la muerte celular (apoptosis) mediante el cultivo de tejido linfoide humano ex vivo como modelo para evaluar la infección del VIH. Nuestros resultados mostraron que los cultivos linfoides humanos agregados de tejido de amígdala presentaban una actividad autofágica completamente funcional. En este sistema, la infección por VIH dio lugar a un aumento de la autofagia, sin embargo, este incremento no estaba relacionado con la pérdida de la funcionalidad autofágica. En concreto, observamos que ambos, fármacos que aumentan y que bloquean la autofagia, eran capaces de disminuir los niveles de ADN del VIH y la replicación viral. En relación a la muerte celular, nuestros datos mostraron que en tejido linfoide la infección por VIH induce tanto la vía de la piroptosis (caspasa-1 activa) como de la apoptosis (caspasa-3 activa). La inhibición de esta activación de caspasas con el Q-VD-OPh (un inhibidor de pan-caspasas) fue capaz de prevenir la depleción de las células T CD4+ inducida por el VIH, pero también la replicación del VIH (de manera independiente de envuelta) con una disminución tanto del ADN total como del integrado del VIH. En la evaluación del mecanismo de acción de Q-VD-OPh, observamos que este fármaco inducía un estado antiviral; disminuyendo la activación celular, reduciendo el potencial de membrana mitocondrial y incrementando la respuesta interferón de tipo-I. Todos nuestros datos sugieren que las terapias dirigidas al huésped son un enfoque emergente prometedor para hacer frente a las enfermedades infecciosas, y pueden tener el potencial tanto de interferir con los mecanismos de las células huésped secuestradas por el virus para una infección productiva, como para aumentar el mecanismo de defensa del sistema inmune innato.