[ca] Una manera senzilla de definir què és una llar és descriure'n les parts; descompondre-la en una seqüència de cambres concatenades amb proporcions i mides variants, connectades a través de portes o llindars. Aquest escrit tractarà sobre un dels espais que participen d'aquesta seqüència, que permet agafar aire i gaudir d'un espai exterior dins d'un habitatge en altura: La peça del balcó. En certa manera, podem entendre'l com la reducció d'un jardí a la seva essència més pura, una representació de la domesticació de la natura dins les ciutats. Som éssers que necessitem la llum del sol i l'aire dels arbres, i disposar d'una porció d'espai exterior connectat a l'habitatge ens és essencial per sobreviure. Un balcó és també un element que conforma la façana, i així ha estat definit durant molts anys. Es tracta d'un espai que es troba a cavall entre l'exterior i l'interior, entre la ciutat i la casa, i com a tal, té la capacitat de domesticar els carrers amb les preocupacions d'una societat canviant. És a través dels objectes que cadascú exhibeix al seu balcó que decideix com es mostra cap als altres; i és a través de la instal·lació de banderes o pancartes que es pot percebre l'estat d'ànim col·lectiu d'una ciutat. Històricament, els balcons han estat plataformes des de les quals dirigir-se a grans masses de caràcter religiós o profà, a la vegada que també són capaços de transformar un edifici residencial en un públic in potentia. Aquest escrit tractarà d'aquestes qüestions i d'altres que en derivin, des d'una òptica personal i intencionada. Entenent que aquesta peça disposa sempre de dues cares, partirem del balcó entès com a component de la façana, la cara de la ciutat, i a poc a poc ens endinsarem en el seu costat més íntim, per acabar estudiant les possibilitats que ofereix entendre'l com una estança més dins la seqüència espacial de la casa.

[en] One of the ways in which we can define what a home is, is by describing its parts; a sequence of concatenated rooms with varying proportions and sizes connected through doors and thresholds. This paper will address one of the spaces that participate in this sequence and allows the inhabitant to take a breath of fresh air in an outdoor space within a high-rise dwelling: The balcony. In a sort of way, the balcony can be conceived as the reduction of a garden to its purest essence, a representation of the domestication of nature in urban settlements. As human beings, we need the access to sunlight and the breeze from trees, and having a portion of outdoor space connected to our house is essential for our health. A balcony is also a component of the facade and has long been regarded as such. It is a space that lies between the exterior and the interior, between the city and the house, and it has the power to fill the streets with the concerns of a changing society. The items that the citizens display on their balcony show how they decide to show themselves to others. It is through the installation of flags or banners that the mood of a city can be perceived. Historically, balconies have been used as platforms from which to address large religious or profane crowds, while also being able to transform a residential building into a public in potentia. This research will address these issues and many others that might be related from a personal and intentional perspective. Considering that the balcony can always be regarded from two sides, we will begin by studying the balcony as a facade component, the face of the city, and we will thereafter slowly dive into its more intimate side, and explore the possibility to envision it as one more room, that contributes to the spatial organization of the house.