[ca] La disponibilitat hídrica en el planeta resulta cada vegada més limitada en un context en el qual la demanda d'aigua es troba en un creixement progressiu a causa del creixement de la població actual, al desenvolupament socioeconòmic i al model de consum. En aquest context, la reutilització d'aigües residuals es presenta com una solució crucial per a reduir la pressió sobre els recursos hídrics naturals i augmentar la qualitat de les masses d'aigua. No obstant això, malgrat els beneficis de la reutilització d'aigües aquesta troba diverses barreres que dificulten la seva potenciació. Entre altres, les barreres tècnica i legislatives i la incapacitat per a generar metodologies de valoració completes. Des de mitjan segle passat, la posició de l'enginyeria ambiental i de recursos hídrics ha estat deixar de considerar les aigües residuals municipals tractades com una deixalla que requereix la seva eliminació, sinó com un recurs que pot ser empleat de manera profitosa. En aquest sentit, els avanços cientificotècnics en el camp de la reutilització d'aigües, juntament amb modificacions en normatives com la Directiva Marc de l'Aigua, han suposat un canvi de paradigma en les anàlisis dels projectes de regeneració i reutilització d'aigües residuals. L'estudi de viabilitat d'aquests ja no depèn únicament d'aspectes econòmics i tecnològics, sinó que també es troba supeditada a variables ambientals, culturals i socials. El present Treball presenta una anàlisi dels conceptes més rellevants de la reutilització i regeneració d'aigües, així com un repàs de la normativa i la revisió dels articles més rellevants sobre les metodologies de valoració tecnicoeconòmica dels Sistemes de Regeneració i Reutilització d'Aigües Residuals. A més, s'afegeix un cas d'estudi, centrat en la EDAR de Sant Feliu de Llobregat, on es desenvolupa de manera sintètica la valoració econòmica d'aquesta, considerant tant els impactes econòmics així com els socials i ambientals.

[es] La disponibilidad hídrica en el planeta resulta cada vez más limitada en un contexto en el que la demanda de agua se encuentra en un crecimiento progresivo debido al crecimiento de la población actual, al desarrollo socioeconómico y al modelo de consumo. En este contexto, la reutilización de aguas residuales se presenta como una solución crucial para reducir la presión sobre los recursos hídricos naturales y aumentar la calidad de las masas de agua. Sin embargo, a pesar de los beneficios de la reutilización de aguas esta encuentra diversas barreras que dificultan su potenciación. Entre otras, las barreras técnica y legislativas y la incapacidad para generar metodologías de valoración completas. Desde mediados del siglo pasado, la posición de la ingeniería ambiental y de recursos hídricos ha sido dejar de considerar las aguas residuales municipales tratadas como un desecho que requiere su eliminación, sino como un recurso que puede ser empleado de forma provechosa. En este sentido, los avances científico-técnicos en el campo de la reutilización de aguas, junto con modificaciones en normativas como la Directiva Marco del Agua, han supuesto un cambio de paradigma en los análisis de los proyectos de regeneración y reutilización de aguas residuales. El estudio de viabilidad de estos ya no depende únicamente de aspectos económicos y tecnológicos, sino que también se encuentra supeditada a variables ambientales, culturales y sociales. El presente Trabajo presenta un análisis de los conceptos más relevantes de la reutilización y regeneración de aguas, así como un repaso de la normativa y la revisión de los artículos más relevantes sobre las metodologías de valoración técnico-económica de los Sistemas de Regeneración y Reutilización de Aguas Residuales. Además, se añade un caso de estudio, centrado en la EDAR de Sant Feliu de Llobregat, donde se desarrolla de forma sintética la valoración económica de la misma, considerando tanto los impactos económicos así como los sociale