[ca] Aquesta tesi es basa en l'anàlisi i interpretació qualitativa i reflexiva dels recursos narratius, visuals i sonors que articulen els assajos cinematogràfics "Diary" (1973-1983), "Updated Diary" (1990-1999) i "My Stills" (1952-2002), per descriure les poètiques de l'interval que el seu autor, el cineasta, fotògraf i artista visual brasiler-israelià David Perlov (Rio de Janeiro, 1930 - Tel Aviv, 2003) desplega per representar el desarrelament. El conjunt d'aquests diaris conforma un corpus cinematogràfic únic; un film-fleuve de prop de deu hores que canalitza l'experiència quotidiana de Perlov al llarg de cinquanta anys de la seva vida i esdevé un monumental passatge que connecta els diversos plans en els què oscil·la la realitat representada pel cineasta, entre ells, la seva intimitat afectiva i personal, la seva identitat com a nòmada i les crisis i conflictes bèl·lics en els que Israel es va veure involucrat durant la segona meitat de segle XX. Per modelar una subjectivitat fracturada i en trànsit, Perlov convoca una diversitat d'estratègies assagístiques d'autorepresentació que operen tant a nivell discursiu, com estètic i polític, i que travessen les diverses manifestacions artístiques que va conrear al llarg de la seva vida. Així, les recerques expressives que emprenen els seus diaris recullen elements propis no tan sols de les arts cinematogràfiques, sinó també de la fotografia, la pintura, la literatura i la música. Per aquest motiu la mirada documental de Perlov comporta una gran complexitat audiovisual, rica en girs intertextuals, gests, rostres, cossos, trajectòries, espais, coses, cases, sons, veus i reflexions que s'imbriquen formant un teixit fílmic obert, fluid i intersticial. La investigació aspira a interrogar aquesta multiplicitat de recursos des d'una aproximació interrelacional que examini aquelles pràctiques intersticials que formulen una estètica de l'interval característica en els diaris de Perlov. A partir d'aquest enfocament i fruit de la correspondència entre teoria i anàlisi, la tesi proposa delimitar el concepte de "imatge frontissa" per simbolitzar els passatges, relacions i tensions entre vida i art; entre el privat i el públic; interior i exterior; dins i fora —metaforitzats a la llar i al carrer-; entre el domèstic i el polític; la microhistòria i la macrohistòria; el temps passat i el temps present; entre l'univers dels vius i l'univers dels morts; entre el jo i els altres; entre desterraments i retorns; entre nomadismes, fronteres, pàtries i ciutats (Tel Aviv, Sâo Paulo, Rio de Janeiro, Belo Horizonte, París); pertinença i desarrelament, entre la imatge fixa i la imatge en moviment; entre tecnologies analògiques —el cel·luloide— i dispositius electromagnètics -el vídeo-; entre so i sentit; veu i paraula, per esmentar alguns dels múltiples trànsits a través dels llindars que ens ofereix l'obra de Perlov. Entre d'altres elements, la poètica intersticial de la imatge frontissa es tradueix visualment en la persistent presència de finestres, portes i llindes, com xarneres que regulen els fluxos entre els diferents universos de representació entrellaçats en els diaris de Perlov i les relacions que operen a la problematització del seu desarrelament i estrangeria substancials.

[es] Esta tesis se basa en el análisis e interpretación cualitativa y reflexiva de los recursos narrativos, visuales y sonoros que articulan los ensayos cinematográficos "Diary" (1973-1983), "Updated Diary" (1990-1999) y "My Stills" (1952-2002), para describir las poéticas del intervalo que su autor, el cineasta, fotógrafo y artista visual brasileño-isarelí David Perlov (Río de Janeiro, 1930 - Tel Aviv, 2003) despliega para representar el desarraigo. El conjunto de estos diarios conforma un corpus cinematográfico único; un filme-fleuve de cerca de diez horas que canaliza la experiencia cotidiana de Perlov a lo largo de cincuenta años de su vida y deviene en un monumental pasaje que conecta los diversos planos en los que oscila la realidad representada por el cineasta, entre ellos, su intimidad afectiva y personal, su identidad como nómade y las crisis y conflictos bélicos en los que Israel se vio involucrado durante la segunda mitad del siglo XX. Para modelar una subjetividad fracturada y en tránsito, Perlov convoca una diversidad de estrategias ensayísticas de autorrepresentación que operan tanto a nivel discursivo, como estético y político, y que atraviesan las diversas manifestaciones artísticas que cultivó a lo largo de su vida. Así, las búsquedas expresivas que emprenden sus diarios congregan elementos propios no solo de las artes cinematográficas, sino también de la fotografía, la pintura, la literatura y la música. De ahí que la mirada documental de Perlov detente una gran complejidad audiovisual, rica en guiños intertextuales, gestos, rostros, cuerpos, trayectorias, espacios, cosas, casas, sonidos, voces y reflexiones que se imbrican formando un tejido fílmico abierto, fluido e intersticial. La investigación aspira a interrogar esta multiplicidad de recursos desde una aproximación interrelacional que examine aquellas prácticas intersticiales que formulan una estética del intervalo característica en los diarios de Perlov. A partir de dicho enfoque y fruto de la correspondencia entre teoría y análisis, la tesis propone delimitar el concepto de "imagen bisagra" para simbolizar los pasajes, relaciones y tensiones entre vida y arte; entre lo privado y lo público; interior y exterior; adentro y afuera —metaforizados en el hogar y la calle—; entre lo doméstico y lo político; la microhistoria y la macrohistoria; el tiempo pasado y el tiempo presente; entre el universo de los vivos y el universo de los muertos; entre el yo y los otros; entre destierros y retornos; entre nomadías, fronteras, patrias y ciudades (Tel Aviv, Sâo Paulo, Río de Janeiro, Belo Horizonte, París); pertenencia y desarraigo, entre la imagen fija y la imagen en movimiento; entre tecnologías analógicas —el celuloide— y dispositivos electromagnéticos —el vídeo—; entre sonido y sentido; voz y palabra, por mencionar algunos de los múltiples tránsitos a través de los umbrales que nos ofrece la obra de Perlov. Entre otros elementos, la poética intersticial de la imagen bisagra se traduce visualmente en la persistente presencia de ventanas, puertas y dinteles, como goznes que regulan los flujos entre los distintos universos de representación entrelazados en los diarios de Perlov y las relaciones que operan en la problematización de su desarraigo y extranjería sustanciales.