[ca] La transició de l'electrònica convencional a l'electrònica flexible permet crear sensors adaptables a la pell. En aquest estudi, el primer desafiament consisteix a desenvolupar un hidrogel que funcioni com a biosensor per a la detecció del L-lactat. No obstant això, un problema que presenten els hidrogels és la seva desintegració, la qual és causada per la pèrdua de calci per difusió en entrar en contacte amb certs mitjans. Per això, el segon objectiu d'aquest projecte consisteix en desenvolupar un tractament de glioxalització que eviti la desintegració dels hidrogels. Per a assolir el primer objectiu, es van sintetitzar hidrogels d'algí (Alg) i PEDOT:PSS amb nanopartícules d'or (GNP), carregats amb l'enzim Lactat Oxidasa (LOx), que permet la detecció del L-lactat. Les GNP es van caracteritzar mitjançant DLS i UV-Vis, mentre que els hidrogels es van analitzar mitjançant voltametries cícliques (VC). A més, es van avaluar mostres cel·lulars tant sanes (CNT), com amb "Distrofia Muscular de Duchenne" (DMD) per a calcular la concentració de lactat de les mateixes. Pel que fa al segon objectiu, es van exposar a tractaments de glioxal de diferents durades a hidrogels d'Alg i PEDOT:PSS CleviosTM, amb la finalitat de conèixer si el tractament evita la pèrdua de calci, i en aquest cas, el temps òptim del mateix. La seva caracterització va implicar DLS, UV-Vis, FTIR, SEM, nano deflexió i cronoamperometria (CA). Els resultats van mostrar que, en el cas del biosensor de L-lactat, en realitzar les VC, un augment de la concentració de L-lactat suposa un augment en el valor absolut de la corrent. A més, es va demostrar que les mostres cel·lulars CNT presentaven menys lactat que les mostres DMD. Pel que fa al segon objectiu, es va determinar que el tractament de glioxal de 5 minuts era òptim. En conclusió, aquest estudi va aconseguir desenvolupar un biosensor per a la detecció del L-lactat, el rendiment del qual va millorar en aplicar-li un tractament de glioxal de 5 minuts.

[en] The transition from conventional electronics to flexible electronics enables the creation of skin-adaptable sensors. In this study, the primary challenge is to develop a hydrogel that works as a biosensor for the detection of L-lactate, the absence of which can indicate certain diseases. However, a issue with hydrogels is their disintegration, caused by the diffusion-driven loss of calcium upon contact with certain substances. Therefore, the second objective of this project is to develop a glyoxalization treatment to prevent hydrogel disintegration. To achieve the first objective, hydrogels of alginate (Alg) and PEDOT:PSS were synthesized with gold nanoparticles (GNP), loaded with the enzyme Lactate Oxidase (LOx), allowing L-lactate detection. GNP were characterized using DLS and UV-Vis, while hydrogels were analyzed through cyclic voltammetry (CV). Additionally, cellular samples, both healthy (CNT) and afflicted with Duchenne Muscular Dystrophy (DMD), were evaluated to determine their lactate concentrations. Regarding the second objective, Alg and PEDOT:PSS CleviosTM hydrogels were exposed to glyoxal treatments of varying durations to ascertain if the treatment prevents calcium loss and, if so, the optimal treatment duration. Characterization involved DLS, UV-Vis, FTIR, SEM, nanodeflection, and chronoamperometry (CA). Results revealed that, for the L-lactate biosensor, an increase in L-lactate concentration led to an increase in the absolute value of the current during CV. Additionally, it was demonstrated that cellular samples CNT exhibited a lower amount of lactate than DMD samples. Concerning the second objective, a 5 minute glyoxal treatment was determined to be optimal. In conclusion, this study successfully developed a biosensor for L-lactate detection, with its performance significantly enhanced through a 5 minute glyoxal treatment.