BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Entre els anys 2007 i 2010 va funcionar l'Estació Territorial de Recerca del Penedès–Forces Aèries de la República Espanyola (ERTP-FARE), amb l'objectiu d'estudiar la guerra aèria; és a dir, els aeròdroms republicans i els bombardejos aeris franquistes durant la Guerra Civil Espanyola (1936-1939), tot prenent com a exemple l'anomenat Vesper de la Gloriosa (Alt i Baix Penedès). Durant la recerca es van fer interaccionar la història i l'arqueologia, i, en la transferència del coneixement obtingut, la museologia, la pedagogia i la didàctica. El resultat final es pot veure en el Centre d'Interpretació de l'Aviació Republicana i la Guerra Aèria (CIARGA), situat a Santa Margarida i els Monjos (Catalunya).

[en] Between 2007 and 2010 the Penedès Territorial Research Station -Spanish Republican Air Force (ERTP-FARE) conducted research into the aerial conflict during the Spanish Civil War (1936-1939) in the Penedès region, in particular the republican airfields collectively known as the Vesper de la Gloriosa and the bombing raids by Franco's forces. The research combined history and archeology and resulted in the transfer of the knowledge obtained through museology, pedagogy and didactics. The end result can be seen in the Centre for the Interpretation of Republican Aviation and the Aerial Conflict (CIARGA) located in Santa Margarita i els Monjos (Catalonia).
[ca] Partint del fet Marcel Proust defineix l'escriptura com a traducció en el volum conclusiu del seu cicle novel·lístic, Le temps retrouvé, i situa així la tasca traductiva de manera metafòrica al centre de la seva poètica, aquest paper planteja que, segons aquesta perspectiva, qualsevol traducció de la seva obra es pot concebre com una re-traducció, és a dir, la traducció d'una traducció. Es tracta d'una re-traducció que ha de respectar els mateixos criteris esbossats en la teoria traductològica implícita de Marcel Proust. Si per a Proust escriure és traduir l'experiència, entesa com un flux d'impressions de tota mena, cal abordar la traducció d'À la recherche du temps perdu parant una atenció especial a aquest aspecte. Entre les diverses sensacions, les auditives juguen un paper fonamental per la seva qualitat indestructible. Analitzarem en la traducció catalana d'autoria pròpia, A la recerca del temps perdut, editada per Proa, alguns dels passatges més representatius.

[en] Marcel Proust defines writing as translation in the concluding volume of his novelistic cycle, Le temps retrouvé, and thus he places the translation task metaphorically at the centre of his ars poetica. According to this perspective, any translation of his work can be conceived as a re-translation, the translation of a translation. It is a retranslation that must respect the same criteria outlined in Marcel Proust's implicit translation theory. If writing, according to Proust, is translating experience, understood as a flow of impressions of all kinds, it is necessary to approach the translation of À la recherche du temps perdu paying special attention to this sensorial aspect. Among the different sensations, the acoustic ones play a fundamental role due to their unwavering quality. This paper analyses some of the most representative passages in the Catalan translation authored by myself and published by Proa.
[ca] L'urbanisme de les costes sudest del Mont Cavalier s'inicia més tardanament que el del vessant meridional o de peudemont, ja modificat o ámpliament investit des del canvi d'era. Es fa a més seguint un ritme bastant progressiu, que tradueix sens dubte una pressió urbana moderada. La impressió general que surgeix de l'anàlisi de l'entramat urbá resta en la tentativa d'una organització regular, dificultada per la topografía i probablement també, per l'existéncia d'ocupacions anteriors. Es coneix la importància de l'aigua en l'aparició i el desenvolupament dels processos d'urbanització a la conca mediterrània. Nimes no va escapar a aquesta regla. Al costat de fonts i de pous, l'accent es posa en dos dispositius fins al moment poc estudiats a Nimes, el drenatge de les aigues en un terreny en pendent i l'avançament i condicionament d'una part més gran de la xarxa de distribució de l'aigua. La creació d'una derivadó cap a la fi del segon quart del s. I després de C, que porta les aigues de les fonts d'Uzès va afavorir tècnicament els establiments construïts sota la cota altimétrica del Castellum, la qual cosa té un pes segur en les regles de la urbanització ulterior.

[en] The urbanisation of the south‑eastern slope of mount Cavalier is later than that of the southern slope or the plain, already occupied at the beginning of the Christian era. The rhythm increases no doubt because moderate urban pressure. The general impression is that of an attempt at a planned town handicapped by the topography and probably by the existence of previous occupations. The importance of water in the creation and development of urban centres around the mediterranean basin is well known. Nimes is not an exception. Apart from water‑courses and wells, the emphasis is on two measures hitherto little studied in Nimes, soil drainage of the slopes and the organisation of a major part of the water distribution system. The installation of a pipe near the end of the second quarter of the first century AD bringing water from Uzès, was advantageous to buildings under the datum level of the castellum, dearly influencing later urban organisation.
[ca] Fada, bruixa, Verge i dama blanca es troben al centre d'aquesta comunicació que tracta de la representació de la dona en les llegendes de les Valls d'Andorra en el decurs dels segles. A partir d'unes quantes transcripcions de llegendes, analitzem la particular condició de la dona pirinenca i la incidència de l'organització del territori en comunitats de valls sobre l'especificitat del seu estatut únic. La casa donava a la dona-pubilla un paper clau en la societat. En un règim de propietat col·lectiva com traspua la paritat social i econòmica entre homes i dones? Com ha perdurat fins avui dia a través la tradició oral i la literatura popular?

[en] The fairy, the witch, the Holy Virgin and the White Maid are at the core of this communication which deals with the representation of woman in the legends of the Vale of Andorra in the course of years. From a certain number of transcripts of legends, we analyze the peculiar condition of the Pyrenean woman and the incidence of the structure of the area in communities of valleys on the specificity of her status. The "casa" gave a key role to the heiress in society. In a system of collective poperty, how has parity between men and women emerged? How has it lasted till these days through oral tradition and vulgar literature?
[ca] Després d'un període d'ascendència clarament parnassiana, concretat en obres com Els fruits saborosos (1906) i els dos llibres de sonets (publicats, respectivament, el 1905 i el 1907), Josep Carner comença a explorar noves vies per a la seva lírica. Marina Gustà (1987) situa el canvi de to d'aquest poeta cap a 1912, coincidint amb la publicació de Les monjoies. Tanmateix, una relectura de les composicions de Verger de les galanies (1911) demostra que, en realitat, aquest canvi es produeix alguns anys abans i que està motivat, en bona mesura, per la redescoberta que Carner va fer dels versos d'Ausiàs March, llegits moltes vegades al costat d'un precursor del Renaixement com Francesco Petrarca.

[en] After a period following Parnassian literature in which Josep Carner published books such as Els fruits saborosos (1906) and two books of sonnets (appearing in 1905 and 1907), he started to explore new ways for his poetry. Marina Gustà (1987) has tended to claim that a change is produced approximately in 1912, when he published Les monjoies. However, a revision of the poems included in Verger de les galanies (1911) demonstrates that actually this change in Carner's poetry occurred some years before and that it was partially caused by the rediscovery of Ausiàs March, whom he considered very similar to Petrarch.
[ca] La pedra serpentina va ser utilitzada en el massís alpí per a la fabricació de nombrosos objectes, en particular dels vasos tornejats a partir de l'època romana. Durant el Baix Imperi i l'Alta Edat Mitjana, aquestes peces van ser difoses en les regions limítrofes. En el Llenguadoc, alguns fragments de vasos en serpentina van ser senyalats ο publicats recentment, però fins ara aquestes descobertes eren limitades a l'Herault. El nostre estudi concerneix 20 fragments que vénen del site de Ruscino, als quais s'afegeixen alguns fragments descoberts al moment d'investigacions ο de prospeccions en Rosselló (Brulla, Palau del Vidre, Ultrera). Es tracta de peces que pertanyen al repertori alpí: formes altes, a límit dret i amb buc subvertical, a vegades dotades d'un cordó, ο d'una decoració de canaleta. Algunes tenen senyals de llur realització: regues tornejades, senyals de pic ο d'estisores. Les roques utilitzades son de natura i de provinença diverses (principalment "chloritoschistes"). Aquesta sèrie, relativament important vist les descobertes llenguedocianes, i de l'allunyament de la regió de producció, permet d'estendre amplament cap al sud l'àrea de difusió d'aquests objectes durant el període visigòtic

[en] The soapstone pots in Roussillon: statement of discoveries.The soapstone was used in the alpine mountains to make a lot of objects, among which, since the roman period, some throwed pots. During the late empire and the early middle age, these pieces were diffused into bordering regions. In the Languedoc region, some soapstone pots fragments were recently published but until now, these discoveries havent't go past the Herault River. Our study concerns twenty fragments coming from the Ruscino site, and other fragments which were discovered during excavations or prospecting in the Roussillon country. These pieces belong to the alpine repertoire: cylindrical high forms, sometimes with a fluted decoration. Most of them carry throwing grooves or tools marks. This range of fragments, relatively important compared to the Languedoc series, and to the remoteness of the source of production, allows spreading southward the distribution area of these pieces during the wisigothic period
[ca] Des del Roine ais Pirineus, de Beaucaire fins al coll de Panissars (el Pertus), approximadament 240 quilòmetros de traçat han estat inventoriats, precisats, cartografiats (en el mapa IGN 1/100 000 ms). El seu estudi es presenta sota la forma de onze seccions d'una vintena de quilòmetres cadascuna, a propòsit de les quals s'ha descrit el pas exacte o suposat de la via, així com el conjunt deis vestigis que II són vinculáis (ponts, mil.liaris, estacions, etc.).

[en] From the Rhône to the Pyrénées, from Beaucaire to the Panissars Pass (Le Perthus), for nearly 240 kilometers, the via Domitia has been identified and mapped out with the help of the IGN 1/100 000 map. This study comes in the form of eleven sections of about twenty kilometers each, for everyone of them the exact or presumed layout of the via and the whole of the vestiges attached to it (bridges, milliaiy columns, stations, etc.) are described in the text and located on the map.
[ca] El barri ha adquirit, des de l'alt imperi una personalitat que permet distingir‑lo darament deis seus veïns, sobretot al sud i a l'oest, on s'articula amb els conjunts monumentals del centre antic. Aquí, les cases juguen un rol d'estructuradores quasi exclusiu del paisatge urbà, tot i que s'observa una variació acusada del nivell socieconòmic de les instal.lacions i deis seus ocupants. Aquest estudi es presenta com una contribució al reequilibri necessari en favor de la casa i del barri, estudiats molt rarament. Permet a més observar les evolucions en un llarg periode en l'escala de temps de la història urbana, de la protohistória a l'època moderna.

[en] From the early Roman Empire the district is distinct from its neighbours, particularly to the south and the west where it is adjacent to the central monumental buildings. Here, the presente of houses defines the structure of the town, even though there is a clear variation in the quality of the buildings and the social status of their inhabitants. This book aims to contribute to a renewal of interest in the urban house which is too rarely studied. In this volume the development of urban history is studied over a long period, from late prehistory to modern times.
[ca] Entre el 2012 i el 2017, el repte polític plantejat pels dirigents dels partits de govern de la Generalitat i del Parlament de Catalunya, amb el recolzament o la pressió d'amplis sectors de la societat civil catalana, pretenia fer efectiva la conversió de la Comunitat Autònoma de Catalunya en un Estat independent. Es va prometre que aquest projecte es faria pacíficament, en el respecte absolut del marc jurídic existent i dels principis democràtics, a través del diàleg i del màxim consens possible, sense renunciar mai a la voluntat de seguir formant part de la Unió europea. En la ment dels seus promotors, la construcció d'un Estat català sobirà, la seva integració posterior en les institucions internacionals i –sobretot– en les instàncies europees constituïen, precisament, unes etapes ineludibles d'un mateix projecte. Per tal de garantir unes possibilitats d'èxit màximes, l'aval dels Estats membre i el suport de la comunitat internacional eren indispensables. Així doncs, s'entén perfectament que el full de ruta independentista pactat pels dirigents polítics catalans tingués accions específiques per tal d'afavorir la internacionalització del procés sobiranista. Tenint en compte els resultats obtinguts, convé interrogar-se sobre llur eficiència. L'objectiu del present article és l'anàlisi en detall d'aquests diferents aspectes del procés sobiranista.

[en] The political challenge posed between 2012 and 2017 by the leaders of nationalist parties at the head of the autonomous government and parliament of Catalonia, with the support or under pressure from broad sectors of Catalan civil society, was aimed at the effective transformation of their region into an independent state. This project was to be carried out peacefully, in full compliance with the existing legal framework and democratic principles, through dialogue and the maximum possible consensus, and without ever renouncing the desire to be part of the European Union. In the minds of its advocates, the construction of a sovereign Catalan state, its subsequent inclusion in international institutions and – above all – in European bodies were, in fact, unavoidable stages of the same project. To maximise the chances of success, it was of course necessary to count on the endorsement of the member states and the backing of the international community. It is not surprising therefore that the road map designed by the region's political leaders to achieve their goals included specific actions aimed at favouring the internationalisation of the Catalan sovereignty process. In light of the results obtained in this regard, it is worth questioning their effectiveness. The purpose of this paper is to analyse those aspects in more detail.
[ca] En la reconstrucció de la societat ibèrica del nord-est de la Península Ibèrica ha anat agafant importància la valoració d'un segment fins fa pot temps força desconegut, el del poblament rural. En els darrers anys, sobretot, les intervencions d'arqueologia preventiva han fet possible conèixer una documentació cada vegada més abundosa, que ens mostra una tipologia d'assentaments no concentrats molt variada. Aquest fet evidencia la complexitat interna d'aquest poblament, amb rol econòmic fonamental centrat no només en la producció dels recursos subsistencials sinó també en la seva concentració i gestió per part de les elits d'unes entitats polítiques avançades de tipus estatal.

[en] In the process of restitution of iberian society in the North-East part of the iberian peninsula, interest for rural population has recently grown. Most of all, during the last years, rescue archaeology has put in light a large documentation which regularly increases and displays a very diversified typology of scattered settlements. It reveals this people's internal complexity, with an essential economic role not only focused on the production of subsistence resources, but also with their concentration and management by the elites of political entities raised to a state level.
[ca] Aquest article proposa una lectura de La salvatge. Elegia de Dolores Mendoza (1994), d'Isabel-Clara Simó, i analitza dos conceptes clau de la novel·la: d'una banda, el salvatgisme, que relega els personatges femenins als marges reals i figuratius del discurs, al llarg del relat; de l'altra, la domesticació o la imposició de l'ordre masculí mitjançant el control, la vigilància i la lògica de l'intercanvi. L'estudi desenvolupa aquests dos tòpics a partir de l'anàlisi dels personatges, però també de les fonts poètiques i narratològiques més destacades, amb el marc teòric de Maria-Mercè Marçal, Montserrat Roig i Judith Butler.

[en] This article proposes a reading of La salvatge. Elegia de Dolores Mendoza (1994), by Isabel-Clara Simó, following two key concepts of the novel: on the one hand, that of savagery, understood as a representational exile that relegates the female characters of the story to the margins of discourse, both literally and figuratively. On the other hand, that of domestication, or imposition of the masculine order through the use of control, surveillance, and the logic of exchange. The study develops these two topics from the analysis of the characters but also in light of some of the most outstanding poetic and narratological resources of the novel, all under the theoretical frame of authors such as Maria-Mercè Marçal, Montserrat Roig and Judith Butler.
[ca] Des de 1995 la Universitat de Girona està documentant i estudiant jaciments amb art rupestre al Sàhara Occidental per tal de realitzar un inventari patrimonial. En aquest article presentem els jaciments de gravats que estem estudiant, com són Sluguilla Lawaj, i Gleb Terzug.Sluguilla Lawaj és un jaciment amb més de 35 kms de llargada, on afloren lloses quarcítiques devòniques amb superfícies llises on hi ha gravats sobretot animals salvatges, a més d'alguns signes i figures antropomòrfes. Estilísticament encaixa perfectament amb l'escola de Tazina, característica a tot el Sàhara amb diverses núclis importants (Oued Djerat, província del sud d'Oran, Fezan...). Tan per l'extensió, com per la densitat de gravats, Sluguilla Lawaj es conforma corn un nou nucli d'aquest art gravat, considerat dels més antics del Sàhara. Gleb Terzug, en canvi correspon a una cronologia més recent, amb gravats piquetejats més esquemàtics. La temàtica aquí és diferent, hi abunden animals ja domèstics, amb gran profusió de signes i "mascares" i alguna representació antropomorfa. En aquest cas les roques que fan de suport són afloraments de marbres blancs molt brillants. En aquest cas els paral lelismes son més escasos, però coneixem altres jaciments del Sàhara Occidental documentats durant l'època colonial on hi ha motius semblants

[en] Since 1995, the University of Girona has prospected and studied the sites of rupestrian art in Western Sahara, so as to draw up an inventory of that patrimony. Ln this article, we present the sites with engravings being studied at present, such as Sluguilla Lawaj and Gleb Terzug. Sluguilla Lawaj is a site 35 km long where there crop out Devonian quartz rocks offering smooth surfaces, in which wild fauna has been engraved as well as some signs and anthropomorphous shapes. That style is in perfect keeping with the Tazina school, typical of the whole Saharan area with a few very important nuclei - Wadi Djerat, province in the south of Oran, Fezan. Both the profusion and density of engravings have turned Sluguilla Lawaj into a new centre of engraved art, considered as the most ancient in Sahara.Gleb Terzug, on the contrary, lies within the scope of a more recent chronology with its pounded, more schematic engravings. The themes differ as well, abounding in domesticated animals, signs, masks and anthropomorphous shapes. On that spot, the rocks used as supports are outcrops of glittering marble. Ln the latter case, parallels with other zones have scarcely been drawn, though other similar sites were reported in Western Sahara during the colonial period
[ca] La relació establerta per Jean Abelanet entre els topònims "arabs" i els sites arqueològics, sovint evident, posa tanmateix un problema a l'historiador. Aquests noms van ser atribuïts a llocs els vestigis dels quais, coneguts però incompressos dels contemporanis, eren explicats per un passai mític. En relació amb un corpus llegendari ben atestat sobre el conjunt de l'arc pirinenc (Rotllà, Carlemany, etc.) llur naixement és, pels més precoços d'entre ells, a apropar de la difusió popular de llegendes lligades a la ideologia de la Reconquesta. Però la fabricació vernacular d'aquests topònims no s'ha limitat al període medieval. Ha sobreposat amplament l'època moderna, fins i tot contempàrania, i tot mesclant la història immediata - perquè la proximitat de la pirateria saraína ha pogut mantenir la imatge del musulmà com la del malfactor per excel, lència - al gust pels contes fantàstics que els primers folkloristes han compilat, a vegades també embellits i tot forjats. Tanmateix, avuidia encara, historiadors catalans continuen a cercar, segons ells, mitjançant l'estudi de certes associacions de noms derivais de la llengua àrab, informacions sobre l'occupació musulmana de la Catalunya Vella.

[en] The link established by Jean Abélanet between the "Arab" toponyms and the archaeological sites, though often obvious, raises a problem to the historian. Those names were given to places whose vestiges, known but not understood by the contemporaries, were explained by a mythical past. Having relations with a legendary corpus well attested on the whole Pyrenean (Roland, Charlemagne), their birth is, for the earliest ones, to be connected with the popular circulation of legends linked to the Reconquest ideology. The vernacular making of those toponyms is not limited to the Middle Ages. It has largely overflown modern and even contemporary periods, mingling immediate history — for the nearness of Saracenic piracy could foster the image of the Moslem as the Villain in the highest sens of the word-with a taste for fantastic tales that the first folklorists inventoried, sometimes embellished or even invented. And yet, today, some Catalan historians are still searching information on the Mohammedan occupation of Old Catalonia, by means of the study of some associations of words which, according to them, derived from the Arabic.
[ca] Durant la dictadura franquista, la literatura amb contingut homosexual va ser perseguida per la Censura de la mateixa manera que els homosexuals eren reprimits pel règim en el seu dia a dia. Si aquesta repressió era forta, encara ho seria més per aquelles obres que fossin escrites en català, que topaven amb una mirada molt més estricta. Però molts autors i autores van atrevir-se a representar a les seves ficcions una realitat, la de la comunitat homosexual, que seguia existint a l'Estat espanyol. De la mateixa manera que el règim va canviar al llarg dels anys, també ho van fer aquestes representacions, i ara, aquestes mostres literàries d'amors no heterosexuals, juntament amb la resposta que en donà l'aparell censor, són testimoni de la visió i evolució de la societat envers els homosexuals.

[en] During Franco's dictatorship, literature with homosexual content was persecuted by the Censure in the same way that homosexuals were suppressed by the regime on a daily basis. If this repression was strong, it would be even more so for those works that were written in Catalan, which met with a much stricter look. But many authors dared to represent in their fiction a reality, that of the homosexual community, which still existed in Spain. Just as the regime changed over the years, so did these representations, and now, these literary samples of non-heterosexual loves, along with the response given by the censoring apparatus, bear witness to the vision and evolution of society towards homosexuals.