[ca] Les arquitectures temporals no són rellevants per configurar els escenaris de major experimentació arquitectònica d'una determinada època, sinó també per les influències que exerceixen a les arquitectures permanents construïdes amb posterioritat. Precisament, fou aquesta cerca conceptual a partir de l'efímer, la que va possibilitar en gran mesura la investigació i evolució de l'obra de Mies van der Rohe: arquitectures expositives que , tot i la importància quantitativa i qualitativa que van suposar a la producció mesiana, no estan referenciades en la seva totalitat ni estudiades en profunditat; arquitectures efímeres que ofereixen noves perspectives i, per tant, mereixen ésser investigades amb rigor. Així doncs, l'objectiu del present article és el de proporcionar claredat a l'obra de Mies van der Rohe, a partir d'un treball exhaustiu d'arxiu històric. Una metodologia basada i fonamentada en les fotografies, catàlegs i escrits que immortalitzaren les arquitectures que el passat va veure muntar i desmuntar. Des de l'anàlisi i la interpretació dels citats documents històrics, la investigació conclou plantejant una sèrie de discussions de rellevància per la teoria i crítica, tant de l'arquitectura efímera de Mies com de la seva arquitectura permanent. En primer lloc aporta el llistat complet del llegat expositiu de l'arquitecte (llistat que fins avui en dia no ha estat publicat i aquí recau l'originalitat d'aquest estudi) i, en segon lloc, enuncia els fonaments que va assajar en els ambients expositius que posteriorment va traslladar als seus edificis construïts en entorns reals.

[es] Las arquitecturas temporales no sólo son relevantes por configurar los escenarios de mayor experimentación arquitectónica de una determinada época, sino también por las influencias que ejercen en las arquitecturas permanentes construidas con posterioridad. Precisamente, fue esta búsqueda conceptual a partir de lo efímero, la que posibilitó en gran medida, la investigación y evolución de la obra de Mies van der Rohe: arquitecturas expositivas que pese a la importancia cuantitativa y cualitativa que supusieron en la producción miesiana, no están referenciadas en su totalidad, ni estudiada en profundidad; arquitecturas efímeras que ofrecen nuevas perspectivas y por tanto merecen ser investigadas con rigor. Así pues, el objetivo del presente artículo es el de proporcionar claridad a la obra expositiva de Mies van der Rohe, a partir de un exhaustivo trabajo de archivo histórico. Una metodología basada y fundamentada en las fotografías, catálogos y escritos que inmortalizaron las arquitecturas que el pasado vio montar y desmontar. Desde el análisis e interpretación de dichos documentos históricos, la investigación concluye planteando una serie de discusiones de relevancia para la teoría y crítica, tanto de la arquitectura efímera de Mies como de su arquitectura permanente. En primer lugar aporta el listado completo del legado expositivo del arquitecto (listado hasta la fecha no publicado y de ahí estriba parte de la originalidad de este estudio) y, en segundo lugar, enuncia los fundamentos que ensayó en los ambientes expositivos que posteriormente trasladó a sus edificios construidos en entornos reales.