[ca] Aquesta tesi doctoral contribueix a aportar evidències sobre com l'aplicació d'unes determinades estratègies didàctiques, que conformen una pràctica docent, possibiliten a mig termini una millora del nivell de la competència científica de l'alumnat. En aquesta recerca s'ha analitzat l'estudi de cas d'una professora de ciències, que ha treballat amb els mateixos alumnes més d'un curs (grup experimental), i s'han identificat els aspectes que més caracteritzen la seva pràctica docent. Aquests nois i noies obtenen bons resultats en proves que mesuren la competència científica, en comparació amb un grup control. El nivell de competència científica s'ha mesurat amb un qüestionari que es va dissenyar amb ítems del programa PISA dels anys 2000 i 2003. Aquest qüestionari es va aplicar durant tres cursos acadèmics, el 2005-06, el 2006-07 i el 2007-08, amb l'alumnat de 4t d'ESO d'una institució educativa formada per tres escoles. Els resultats mostren que les tres estratègies que destaquen en la pràctica docent de la professora són: el desenvolupament de la capacitat d'autoregulació dels nois i noies utilitzant la metacognició, de les habilitats comunicatives i de les seves expectatives cap a l'aprenentatge. Aquests factors promouen la millora de la competència científica de tot alumnat i, molt especialment, d'aquells que mostren més dificultats. El seguiment fet amb l'alumnat del primer grup experimental en els seus cursos de batxillerat mostra com els seus resultats acadèmics continuen sent bons i s'han recollit a través de dos grups de discussió els seus records de l'etapa d'ESO. Aquests dades han possibilitat i validar les estratègies didàctiques que s'han identificat de la professora analitzada en l'estudi de cas. Per últim, s'ha comprovat que l'aplicació d'un programa de formació que es fonamenta en la revisió de les preguntes d'avaluació en exàmens i en la introducció de canvis metodològics a l'aula millora els resultats de l'alumnat del grup control.

[en] This doctoral thesis provides evidence on how the application of certain didactic strategies, which conform a teaching practice, allow an improvement of the students' level of scientific competence in the medium term. This research consists on the analysis of the case of a Science teacher who has worked with the same students more than a school year (experimental group), and the aspects which best characterise her teaching practice have been identified. These boys and girls obtain good results in tests which measure scientific competence in comparison with a control group. The level of scientific competence has been measured by means of a question paper which was designed with the items of the PISA programme of the years 2000 and 2003. This question paper was applied during three school years, 2005-2006, 2006-2007 and 2007-2008, with the students of 4th of Secondary Education of an education institution comprised of three schools. The results show that the three strategies that stand out in the teaching practice of the teacher are: the development of the self-regulation of the boys and girls using metacognition, of their communicative abilities and of their learning expectations. These factors encourage the improvement of the scientific competence of all students, especially of those who show more difficulties. The monitoring carried out with the students of the first experimental group while in Upper Secondary Education shows that their academic results are still good and their memories of the Secondary Education period have been collected through two discussion groups. These data have enabled and validated the identified didactic strategies of the teacher analysed in the case study. Finally, it has been proved that the application of an education programme which is based on the revision of evaluation questions in exams and on the introduction of methodological changes in the classroom improves the results of the students of the control group.