[ca] La tesi examina l'evolució del panorama del periodisme i del fotoperiodisme a la llum dels canvis globals i les crisis del principi del segle XXI. Argumenta que els models tradicionals centrats en l'Occident, arrelats en narratives colonialistes i imperialistes, són cada vegada més inadequats. A mesura que el món enfronta crisis climàtiques, inestabilitat financera i canvis geopolítics, s'estan emergint nous centres de poder i epistemologies alternatives, especialment des del Sud Global. Aquestes dificultats requereixen una reavaluació del paper i les metodologies del fotoperiodisme en la representació autèntica de perspectives diverses. La tesi sosté que els col·lectius fotogràfics contemporanis representen una resposta crucial a aquestes dinàmiques. Aquests col·lectius utilitzen eines digitals i xarxes de col·laboració per desafiar els paradigmes periodístics tradicionals. Busquen descentralitzar la producció de narratives visuals, potenciar les veus marginades i reconfigurar el discurs públic oferint perspectives alternatives sovint obviades pels mitjans de comunicació dominants. Basant-se en teories decolonials, la tesi destaca la importància de reconèixer i valorar epistemologies i formes de coneixement no occidentals. Critica el paper històric i actual de la fotografia en perpetuar dinàmiques de poder colonial i defensa una fotografia que amplifiqui veus i perspectives de contextos culturals diversos. Estudiant els col·lectius fotogràfics contemporanis dins del marc de la societat en xarxa, la recerca pretén desxifrar les seves dinàmiques organitzatives i el potencial per fomentar un fotoperiodisme decolonial. Això implica entendre com aquests col·lectius naveguen els espais digitals, desafien narratives dominants i contribueixen a un paisatge mediàtic global més inclusiu. En conclusió, la tesi contribueix a discussions més àmplies sobre el futur del fotoperiodisme, defensant pràctiques que respectin i elemin perspectives culturals i epistemologies diverses. Subratlla el potencial transformador dels col·lectius fotogràfics contemporanis en reconfigurar la representació visual d'esdeveniments globals i narratives.

[es] La tesis examina la evolución del panorama del periodismo y el fotoperiodismo a la luz de los cambios globales y las crisis del inicio del siglo XXI. Argumenta que los modelos tradicionales centrados en Occidente, arraigados en narrativas colonialistas e imperialistas, son cada vez más inadecuados. A medida que el mundo enfrenta crisis climáticas, inestabilidad financiera y cambios geopolíticos, están emergiendo nuevos centros de poder y epistemologías alternativas, especialmente desde el Sur Global. Estas dificultades requieren una reevaluación del papel y las metodologías del fotoperiodismo en la representación auténtica de perspectivas diversas. La tesis sostiene que los colectivos fotográficos contemporáneos representan una respuesta crucial a estas dinámicas. Estos colectivos utilizan herramientas digitales y redes de colaboración para desafiar los paradigmas periodísticos tradicionales. Buscan descentralizar la producción de narrativas visuales, potenciar las voces marginadas y reconfigurar el discurso público ofreciendo perspectivas alternativas frecuentemente obviadas por los medios dominantes. Basándose en teorías decoloniales, la tesis destaca la importancia de reconocer y valorar epistemologías y formas de conocimiento no occidentales. Critica el papel histórico y actual de la fotografía en perpetuar dinámicas de poder colonial y aboga por una fotografía que amplifique voces y perspectivas de contextos culturales diversos. Al estudiar los colectivos fotográficos contemporáneos dentro del marco de la sociedad en red, la investigación pretende descifrar sus dinámicas organizativas y el potencial para fomentar un fotoperiodismo decolonial. Esto implica entender cómo estos colectivos navegan los espacios digitales, desafían narrativas dominantes y contribuyen a un paisaje mediático global más inclusivo. En conclusión, la tesis contribuye a discusiones más amplias sobre el futuro del fotoperiodismo, defendiendo prácticas que respeten y eleven perspectivas culturales y epistemologías diversas. Subraya el potencial transformador de los colectivos fotográficos contemporáneos en reconfigurar la representación visual de eventos globales y narrativas.