[ca] L'esclerosi múltiple (EM) és una malaltia crònica, neurodegenerativa i desmielinitzant del sistema nerviós central (SNC) de suposada patogènia autoimmune i etiologia encara per explicar. En aquest context, l'estrès oxidatiu (EO) ha pres rellevància per la seva implicació en la fisiopatologia de la malaltia en el SNC i és causant i/o es relaciona amb les alteracions metabòliques que es donen a les neurones dels pacients amb EM. No obstant això, es desconeixen les alteracions perifèriques de l'estat redox i si els canvis metabòlics ocorren des de l'inici de la malaltia. La nostra hipòtesi és que l'EO juga un paper rellevant en les alteracions perifèriques de la patologia i que les alteracions metabòliques que ocorren en la malaltia des del començament poden establir el pronòstic del curs dels pacients. Així doncs, es van establir dos objectius: i) determinar si existeixen alteracions de l'estat redox perifèric de pacients amb EM i ii) establir si els canvis en el perfil metabòlic en el moment del diagnòstic contribueixen a predir el curs de la malaltia. Es van realitzar dos estudis, el primer amb 159 pacients i 75 controls on es van establir les alteracions mitocondrials de les cèl·lules mononuclears de sang perifèrica (PBMCs) mitjançant respirometria d'alta resolució, citometria de flux i western blot i el segon amb 65 subjectes No-EM (amb malalties diferents a la EM), 19 pacients agressius (discapacitat major de 6 o canvi a un tractament de segona línia en menys de 5 anys) i 41 pacients lleus (discapacitat menor de 3 i sense canvi a tractament de segona línia després de més de 5 anys) on es van analitzar diferents factors pronòstic en sèrum i líquid cefalorraquidi mitjançant cromatografia. En el primer estudi les PBMCs dels pacients amb EM van mostrar un major consum d'oxigen en les diferents situacions analitzades juntament amb un menor nombre de mitocondris i complexos de la cadena respiratòria a més d'una major producció de superòxid. En el segon estudi, els resultats indicaven que el metaboloma, lipidoma i perfil d'àcids grassos del moment diagnòstic podrien predir el curs de l'EM. En conclusió, les alteracions mitocondrials i de l'estat redox presents a nivell perifèric podrien tenir una important implicació en la etiopatologia de la malaltia i els canvis metabòlics que succeeixen des del començament de la patologia podrien ser útils com a biomarcadors pronòstic del curs clínic dels pacients amb EM.

[es] La esclerosis múltiple (EM) es una enfermedad crónica, neurodegenerativa y desmielinizante del sistema nervioso central (SNC) de supuesta patogenia autoinmune y etiología aún por dilucidar. En este contexto, el estrés oxidativo (EO) ha tomado relevancia por su implicación en la fisiopatología de la enfermedad a nivel del SNC y es causante y/o se relaciona con alteraciones metabólicas que sufren las neuronas de los pacientes con EM. Sin embargo, se desconocen las alteraciones del estado redox periféricas y si los cambios metabólicos ocurren desde el inicio de la enfermedad. Nuestra hipótesis es que el EO juega un papel relevante en alteraciones periféricas en la patología y que las alteraciones metabólicas que ocurren en la enfermedad desde el comienzo pueden establecer el pronóstico de los pacientes. Así pues, se establecieron dos objetivos: i) determinar si existen alteraciones del estado redox en la periferia de pacientes con EM y ii) establecer si cambios en el perfil metabólico en el momento diagnóstico contribuyen a predecir el curso de la enfermedad. Se realizaron dos estudios, el primero con 159 pacientes y 75 controles donde se establecieron las alteraciones mitocondriales de las células mononucleares de sangre periférica (PBMCs) mediante respirometría de alta resolución, citometría de flujo y western blot y el segundo con 65 sujetos No-EM (con enfermedades diferentes a la EM), 19 pacientes agresivos (discapacidad mayor de 6 o cambio a un tratamiento de segunda línea en menos de 5 años) y 41 pacientes leves (discapacidad menor de 3 y sin cambio a tratamiento de segunda línea tras más de 5 años) donde se analizaron diferentes factores pronóstico en suero y líquido cefalorraquídeo mediante cromatografía. En el primer estudio las PBMCs de los pacientes con EM mostraron un mayor consumo de oxígeno en las diferentes situaciones analizadas junto con un menor número de mitocondrias y complejos de la cadena respiratoria además de una mayor producción de superóxido. En el segundo se obtuvo que el metaboloma, lipidoma y perfil de ácidos grasos del momento diagnóstico podrían predecir el curso de la EM. En conclusión, las alteraciones mitocondriales y del estado redox presentes a nivel periférico podrían tener una importante implicación en la etiopatología de la enfermedad y los cambios metabólicos que suceden desde el comienzo de la patología podrían ser útiles como biomarcadores pronóstico del curso clínico de los pacientes con EM.