[ca] Objectiu: Avaluar l'efectivitat d'una intervenció basada en el Programa d'exercicis OTAGO en format grupal durant 6 setmanes, per millorar la força, la marxa i l'equilibri en gent gran, residents a la comunitat. Metodologia: Assaig clínic aleatoritzat controlat amb 196 participants en el grup intervenció (GI) i 205 en el grup control (GC) entre 75 i 90 anys, reclutats en Centres d'Atenció Primària, excloent les persones amb demència, cegues, amputades i/o intervingudes quirúrgicament de membres inferiors els 6 mesos previs, neoplàsies actives, institucionalitzats o incloses en programes d'atenció domiciliaria, així com amb exercici físic contraindicat. A l'inici, als 3 i 12 mesos postintervenció es va avaluar la força de prensió manual amb un dinamòmetre Jamar®, la potència (P) de les extremitats inferiors amb un encoder lineal Chronojump®, la marxa amb el sensor BTS G-Walk® i el Timed Up-and-Go test (TUG), així com l'equilibri amb la plataforma Biodex Balance System®, l'escala de Tinetti i la d'equilibri de Berg. Simultàniament es va realitzar un monitoratge telefònic trimestral de les caigudes i les seves conseqüències. Resultats: Es van analitzar les proves físiques de 401 participants a nivell basal (55,1% dones, edat mitjana 80,7 anys), de 237 als 3 mesos i 127 als 12 mesos i les dades en relació amb les caigudes de 393 persones. L'edat es correlaciona significativament (p<0,05) amb totes les variables físiques excepte amb l'índex de risc de caigudes (FR) i amb el test d'integració sensorial i equilibri modificat en superfície goma escuma amb ulls tancats (m-CTSIB CE). Les dones van obtenir valors inferiors als homes en totes les PF. La intervenció aconsegueix una millora significativa (p=0,02) de l'equilibri als 3 mesos en els homes, avaluats mitjançant l'escala de Tinetti. Els homes del GI, milloren significativament (p<0,05) l'equilibri avaluat amb el FR als 3 mesos i el m-CTSIB CE als 12 mesos, així com, la FP, la velocitat de la marxa i la longitud de la gambada, encara que aquestes proves s'observa una tendència a la millora però sense significació estadística. Les dones del GI milloren significativament l'equilibri (p=0,01) avaluat amb l'escala de Tinetti i el FR als 3 mesos (p=0,04) i el m-CTSIB CE i la gambada als 12 mesos (p=0,01). En els dos sexes no es va observar millora de la P i del TUG. En el GI, la taxa de caigudes és significativament inferior (p<0,05) en les dones i en la categoria d'edat de 80-84 anys. La taxa de fractures és significativament inferior (p<0,05) en els dos sexes i en la categoria de 80-84 anys, així com, la utilització del recurs assistencial de rehabilitació (p<0,001) i de la por a caure (p<0,001). Conclusions: El programa d'exercicis millora significativament l'equilibri en els homes als 3 mesos i exerceix també una tendència a la millora en la FP, la velocitat de la marxa, la cadència i la longitud de la gambada sense ser significatiu. En les dones aquesta tendència favorable es produeix en l'equilibri, la velocitat de la marxa i la longitud de la gambada sense ser significativa. Als 12 mesos s'aconsegueix una menor pèrdua, no significativa, de la FP, la marxa i l'equilibri en els dos sexes. Una major edat es correlaciona significativament amb totes les variables físiques excepte amb el FR i el m-CTSIB CE. Els homes obtenen puntuacions significativament superiors a les dones excepte en la cadència de la marxa i les proves d'equilibri. La intervenció disminueix significativament la taxa de caigudes en les dones i la categoria d'edat de 80-84 anys, així com les seves conseqüències.

[es] Objetivo: Evaluar la efectividad de una intervención basada en el Programa de ejercicios OTAGO en formato grupal durante 6 semanas, para mejorar la fuerza, la marcha y el equilibrio en personas mayores, residentes en la comunidad. Metodología: Ensayo clínico aleatorizado controlado con 196 participantes en el grupo intervención (GI) y 205 en el grupo control (GC) entre 75 y 90 años, reclutados en Centros de Atención Primaria, excluyendo las personas con demencia, ceguera, amputados y/o intervenidos quirúrgicamente de miembros inferiores en los 6 meses previos, neoplasias activas, institucionalizadas o incluidas en programas de atención domiciliaria, así como aquellas con ejercicio físico contraindicado. Al inicio, a los 3 y 12 meses posintervención se evaluó la fuerza de prensión manual (FP) con un dinamómetro Jamar®, la potencia (P) de las extremidades inferiores con un encoder lineal Chronojump®, la marcha con el sensor BTS G-Walk® y el Timed Up-and-Go test (TUG), así como el equilibrio con la plataforma Biodex Balance System®, la escala de Tinetti y la de equilibrio de Berg. Simultáneamente se realizó una monitorización telefónica trimestral de las caídas y sus consecuencias. Resultados: Se analizaron las pruebas físicas de 401 participantes a nivel basal (55,1% mujeres, edad media 80,7 años), de 237 a los 3 meses y 127 a los 12 meses y los datos en relación a las caídas de 393 personas. La edad se correlaciona significativamente (p<0,05) con todas las variables físicas excepto con el índice de riesgo de caída (FR) y con el test de integración sensorial y equilibrio modificado en superficie goma espuma con ojos cerrados (m-CTSIB CE). Las mujeres obtuvieron valores inferiores a los hombres en todas la PF. La intervención consigue una mejora significativa (p=0,02) del equilibrio a los 3 meses en los hombres, evaluado mediante la escala de Tinetti. Los hombres del GI, mejoran significativamente (p<0,05) el equilibrio evaluado con el FR a los 3 meses y el m-CTSIB CE a los 12 meses, así como, la FP, la velocidad de la marcha y la longitud de la zancada, aunque estas últimas sin significación estadística. Las mujeres del GI mejoran significativamente el equilibrio (p=0,01) evaluado con la escala de Tinetti y el FR a los 3 meses (p=0,04) y el m-CTSIB CE y la zancada a los 12 meses (p=0,01). En ambos sexos no se observó mejora de la P y del TUG. En el GI, la tasa de caídas es significativamente inferior (p<0,05) en las mujeres y en la categoría de edad de 80-84 años. La tasa de fracturas es significativamente menor (p<0,05) en ambos sexos y en la categoría de 80-84 años, así como, el uso del recurso asistencial de rehabilitación (p<0,001) y del miedo a caer (p<0,001). Conclusiones: El programa de ejercicios mejora significativamente el equilibrio en los hombres a los 3 meses y ejerce también una tendencia a la mejora en la FP, la velocidad de la marcha, la cadencia y la longitud de la zancada sin ser significativo. En las mujeres esta tendencia favorable se produce en el equilibrio, la velocidad de la marcha y la longitud de la zancada sin ser significativa. A los 12 meses se consigue una menor pérdida, no significativa, de la FP, la marcha y el equilibrio en ambos sexos. Una mayor edad se correlaciona significativamente con todas las variables físicas excepto el FR y el m-CTSIB CE. Los hombres obtienen puntuaciones significativamente superiores a las mujeres excepto en la cadencia de la marcha y algunas pruebas de equilibrio. La intervención disminuye significativamente la tasa de caídas en las mujeres y en la categoría de edad de 80-84 años, así como sus consecuencias.