[ca] A Mèxic, són pocs els exemples reeixits de millorament de condicions d'accessibilitat en centres històrics. No s'ha conceptualitzat la relació que hi ha entre les activitats quotidianes, el reconeixement de la diversitat humana i la conservació de l'patrimoni. Tampoc s'entén que l'accessibilitat és un dret humà, a sobre de l'estètica i la priorització de l'monument, ja que hi ha edificis antics que conserven els seus usos originals i d'afluència diària com els temples catòlics, considerats al seu torn recintes culturals ja que són contenidors de patrimoni, art (béns mobles) i practiques socials amb atracció turística.A Puebla, hi ha l'experiència d'un projecte participatiu i incloent d'accessibilitat on es van involucrar a cinc immobles d'interès patrimonial. Són temples històrics que formen un itinerari per la seva proximitat i importància en el primer quadre de la ciutat. En un primer tram, estan Santa Mònica, considerat un santuari que rep a milers de fidels cada setmana, l'ex convent de Sant Domingo, on es troba la capella del Rosari, i la Basílica Catedral de la ciutat, connectats pel carrer de vianants més important de la ciutat, "la 5 de maig". Cap al sud, completant la ruta, es localitzen Sant Joan del Laterà, "El Hospitalito", i La Soledat, amb al seu torn es comuniquen amb el Museu Amparo. Tots els temples són antics, daten dels segles XVI a l'XIX.Durant 2015 i 2016, a través d'un treball conjunt entre autoritats locals, universitats i associacions civils, a més del suport econòmic d'una entitat local municipal i una altra internacional de govern xilè, es van col·locar diversos elements per a la millora de l'accessibilitat, com rampes metàl·liques reversibles, i es van intervenir paviments en atris i accessos. Fins a la data (2020), és un projecte d'abast territorial per al benefici de tots, no només per a les persones amb mobilitat reduïda, que permet un desplaçament autònom i de fàcil utilització, inclusivament per a aquelles persones que requereixen ser assistides per una altra persona, ja que els percentatges de pendents en les rampes oscil·len entre el sis i deu per cent.La metodologia desenvolupada per abordar el treball va ser mitjançant la incorporació d'un equip interdisciplinari, en aquest cas Re Genera Espai, que va difondre la importància de reconvertir aquests immobles patrimonials en espais accessibles, una acció promoguda davant els custodis dels cinc temples, realitzar una anàlisi diagnòstic de cada cas, desenvolupar el projecte i supervisar els treballs amb la finalitat que complissin amb les normatives i recomanacions locals i internacionals.El projecte va ser rebut de bona manera pels custodis, després d'un llarg procés de treball, així com per la resta de la població, el que es reflecteix en un augment considerable de persones amb alguna discapacitat que van als recintes, siguin feligresos o turistes, i d'altres persones amb mobilitat reduïda que fan ús dels espais oberts, com atris i carrers.Fem èmfasi en que es requereixen més intervencions en altres espais considerats menys importants. Aquest és un primer pas cap a ciutats més accessibles, en aquest cas una zona històrica, que requereix intervencions urgents per crear xarxes d'accessibilitat. El present treball va donar pauta a altres projectes que s'han desenvolupat per part de l'equip, no només amb discapacitats motrius, també amb persones amb ceguesa i debilitat visual.

[es] En México, son pocos los ejemplos exitosos de mejoramiento de condiciones de accesibilidad en centros históricos. No se ha conceptualizado la relación que hay entre las actividades cotidianas, el reconocimiento de la diversidad humana y la conservación del patrimonio. Tampoco se entiende que la accesibilidad es un derecho humano, encima de la estética y la priorización del monumento, ya que hay edificios antiguos que conservan sus usos originales y de afluencia diaria como los templos católicos, considerados a su vez recintos culturales ya que son contenedores de patrimonio, arte (bienes muebles) y practicas sociales con atracción turística.En Puebla, existe la experiencia de un proyecto participativo e incluyente de accesibilidad donde se involucraron a cinco inmuebles de interés patrimonial. Son templos históricos que forman un itinerario por su cercanía e importancia en el primer cuadro de la ciudad. En un primer tramo, están Santa Mónica, considerado un santuario que recibe a miles de fieles cada semana, el ex convento de Santo Domingo, donde se encuentra la capilla del Rosario, y la Basílica Catedral de la ciudad, conectados por la calle peatonal más importante de la ciudad, "La 5 de mayo". Hacia el sur, completando la ruta, se localizan San Juan de Letrán, "El Hospitalito", y La Soledad, con a su vez se comunican con el Museo Amparo. Todos los templos son antiguos, datan de los siglos XVI al XIX.Durante 2015 y 2016, a través de un trabajo conjunto entre autoridades locales, universidades y asociaciones civiles, además del apoyo económico de una entidad local municipal y otra internacional del gobierno chileno, se colocaron diversos elementos para la mejora de la accesibilidad, como rampas metálicas reversibles, y se intervinieron pavimentos en atrios y accesos. Hasta la fecha (2020), es un proyecto de alcance territorial para el beneficio de todos, no solo para las personas con movilidad reducida, que permite un desplazamiento autónomo y de fácil utilización, inclusive para aquellas personas que requieren ser asistidas por otra persona, ya que los porcentajes de pendientes en las rampas oscilan entre el seis y diez por ciento.La metodología desarrollada para abordar el trabajo fue mediante la incorporación de un equipo interdisciplinar, en este caso Re Genera Espacio, que difundió la importancia de reconvertir estos inmuebles patrimoniales en espacios accesibles, una acción promovida ante los custodios de los cinco templos, realizar un análisis diagnóstico de cada caso, desarrollar el proyecto y supervisar los trabajos con la finalidad de que cumplieran con las normativas y recomendaciones locales e internacionales.El proyecto fue recibido de buena manera por los custodios, después de un largo proceso de trabajo, así como por el resto de la población, lo que se refleja en un aumento considerable de personas con alguna discapacidad que acuden a los recintos, sean feligreses o turistas, y de otras personas con movilidad reducida que hacen uso de los espacios abiertos, como atrios y calles. Hacemos énfasis en que se requieren más intervenciones en otros espacios considerados menos importantes. Este es un primer paso hacia ciudades más accesibles, en este caso una zona histórica, que requiere intervenciones urgentes para crear redes de accesibilidad. El presente trabajo dio pauta a otros proyectos que se han venido desarrollando por parte del equipo, no solo con discapacidades motrices, también con personas con ceguera y debilidad visual.