[ca] La cardiomiopatia diabètica (CMD) és una de las principals complicacions de la diabetis. Actualment no es disposen ni de biomarcadors específics per al seu diagnòstic/pronòstic, ni d'un tractament dirigit. Objetius: En aquest treball es va analitzar la relació entre el perfil de ceramides circulants i les alteracions metabòliques i cardíaques relacionades amb la CMD en models experimentals d'obesitat i insulinoresistència (ratolins db/+ alimentats amb una dieta rica en greixos) i de DM2 (ratolins db/db). També es va estudiar el metabolisme d'LDLox en ratolins db/db i la seva contribució en l'acumulació de lípids i l'apoptosi en cardiomiòcits humans (AC16) en condicions de DM2. D'altra banda, es va avaluar l'efecte del tractament amb FTY720/Fingolimod sobre signes de CMD en ratolins db/db. Resultats: Contribució del metabolisme d'esfingolípids a la CMD. Els ratolins obesos no van presentar signes de CMD després de 5 mesos en una dieta rica en greixos. En aquests ratolins els nivells plasmàtics de Cer 18:0 es van correlacionar directament amb els determinats a miocardi. D'altra banda, durant el seguiment dels ratolins db/db (4 mesos) un subgrup va desenvolupar un fenotip de DM2 més avançada (ratolins db/dbcat). Tant en ratolins db/db com db/dbcat, es van detectar signes de disfunció diastòlica acompanyada de les fraccions d'ejecció/escurçament preservadas. El contingut de ceramides miocàrdiques en ratolins db/db no va diferir del dels no diabètics, mentre que es van trobar disminuïdes en miocardi de ratolins db/dbcat. Ambdós models animals van mostrar nivells plasmàtics de Cer 18:0 augmentats i directament relacionats amb els seus nivells hepàtics. Quant a les LDLox, la seva captació augmentada en miocardis de ratolins db/db; possiblement a través de receptors CD36 i LDLR/LRP1 tal i com es va observar en cultius de cardiomiòcits AC16. La presència d'LDLox va induir apoptosi tardana i mort cel·lular in vitro. Efecte de FTY720/Fingolimod sobre la CMD. L'administració oral d'FTY720/Fingolimod va prevenir el desenvolupament de CMD en ambdós grups de ratolins db/db. Això es va acompanyar d'una millora en la inflamació sistèmica. Amb tot, i a diferència dels ratolins db/dbcat, la disfunció cardíaca en ratolins db/db es va acompanyar de canvis en l'expressió gènica de marcadors involucrats en la dinàmica mitocondrial miocárdica, mentre que els miocardis de ratolins db/dbcat van mostrar uns nivells d'inflamació, estrès de reticle endoplasmàtic (RE) i apoptosi augmentats. FTY720/Fingolimod va prevenir del desenvolupament de la CMD in vivo després de 3 mesos de tractament en ambdós grups de ratolins db/db. En ratolins db/db aquesta millora es va relacionar amb una disminució de l'expressió gènica de marcadors involucrats en la dinàmica mitocondrial, mentre que en ratolins db/dbcat es va relacionar amb una disminució en la abundància relativa de TNFα en miocardi i d'Nf-kB p65 en nuclis celul·lars. i també de la forma activa de la caspasa 3. A més a més, es va observar una reducció significativa en l'expressió gènica de marcadors d'estrès de RE en miocardis de ratolins tractats. Els efectes anti-inflamatori i anti-apoptòtic descrits in vivo es van confirmar en cardiomiòcits humans AC16 incubats amb FTY720/Fingolimod. Conclusions: Els ratolins db/db i db/dbcat van presentar signes de CMD. Els nivells de Cer 18:0 circulants es van trobar augmentats en ambdós models. A diferència dels ratolins db/dbcat, la disfunció miocàrdica en el model db/db no es va acompanyar de canvis en la inflamación, estrès de RE i apoptosi, sino amb signes d'una dinàmica mitocondrial alterada. L'administració d'FTY720/Fingolimod va protegir contra el desenvolupament de CMD. En ambdós grups de ratolins db/db el tractament va mostrar un efecte anti-inflamatori sistèmic, però només en ratolins db/dbcat, aquesta millora cardiaca es va trobar associada a un efecte anti-inflamatori i anti-apoptòtic en miocardis de ratolins tractats.

[en] Diabetic cardiomiopathy (DCM) represents one of the main hidden complications of diabetes. Currently there are not specific biomarkers for its diagnosis/prognosis nor a specific therapy. Goals: In this work the relationship between the circulating ceramide profile and metabolic and cardiac alterations related to DCM was analyzed using experimental models of obesity and insulin resistance (db/+ mice made obese with a high-fat diet) and type 2 diabetes (T2D) (db/db mice). The metabolism of oxLDL in db/db mice and their contribution to lipid accumulation and apoptosis was studied in human cardiomyocytes (AC16) in conditions mimicking T2D; as it was the role of lipoprotein receptors involved in their uptake. On the other hand, the effect of FTY720/Fingolimod on the cardiac structure and function in db/db mice was also studied. Results: Contribution of sphingolipid metabolism to DCM. The obese mice did not develop signs of DCM after 5 months of follow-up on a high-fat diet. In these mice the plasma levels of Cer 18:0 were increased and directly related to those determined in myocardium. On the other hand, during the follow-up of db/db mice (4 months) the diabetic phenotype of a group of them was exacerbated, showing decreased circulating concentrations of insulin and adiponectin (db/dbcat). Both db/db y db/dbcat mice showed signs of diastolic disfunction with preserved ejection/shortening fractions. The myocardial ceramide content in db/db mice did not differ from that of non-diabetic mice. Conversely, the myocardial content of ceramides was decreased in db/dbcat mice. Interestingly, both db/db mice groups exhibited increased plasma levels of Cer 18:0 that were directly to their hepatic levels. Regarding the oxLDL, our data revealed an increased myocardial oxLDL uptake in db/db mice; being this at least partially explained by possibly via lipoprotein receptors CD36 y LDLR/LRP1 as shown in in vitro analysis with AC16 cardiomyocytes. The addition of oxLDL enhanced late apoptosis and death in cultured cardiomyocytes. Effect of FTY720/Fingolimod on DCM. FTY720/Fingolimod prevented the development of DCM in both db/db mice groups. This was accompanied with an improved systemic inflammation in treated db/db mice. However, in contrast with db/dbcat mice, cardiac dysfunction in db/db mice was accompanied by changes in the gene expression of molecular myocardial targets of mitochondrial dynamics, whereas the myocardia of db/dbcat mice exhibited higher levels of inflammation, endoplasmic reticulum (ER) stress and apoptosis. Oral administration of FTY720/Fingolimod prevented the development of DCM in vivo after 3 months of treatment in both db/db groups. In db/db mice such cardiac amelioration was mainly associated with a decreased gene expression of targets of myocardial mitochondrial dynamics. Conversely, the improved cardiac function in treated db/dbcat mice was mainly associated with a decrease in the relative abundance of myocardial of TNFα and NF-kB p65 in cell nuclei, and a decreased content of caspase 3-cleaved. Moreover, the gene expression of ER stress targets was also reduced in treated db/dbcat mice. The anti-inflammatory and anti-apoptotic effects found in vivo were further confirmed in vitro using human AC16 cardiomyocytes incubated with FTY720/Fingolimod. Conclusions: The db/db y db/dbcat mice showed signs of DCM. This cardiac phenotype was accompanied by increased circulating levels of Cer 18:0. In contrast with db/dbcat, myocardial dysfunction in db/db mice was not accompanied by changes in inflammation, ER stress, and apoptosis, but with signs of an altered mitochondrial dynamics. Oral administration of FTY720/Fingolimod prevented the development of DCM in both db/db mice groups. The latter was accompanied with an improved systemic inflammation; however, the improved myocardial function was only related to improved signs of inflammation and apoptosis only in the myocardia of treated db/dbcat mice.