[ca] Introducció El disseny de l'articulació trapecimetacarpiana permet el moviment del polze en els tres eixos de l'espai i per això podem realitzar l'oposició del polze. Però aquest disseny és inherentment inestable, així que l'estabilitat d'aquesta articulació recau en el seu complex ligamentós. Aquests lligaments es poden dividir en tres grups amb tres lligaments en cada un: el grup dorsal, el grup volar i el grup cubital. Segons la literatura recent, hi ha consens a atorgar-li el rol d'estabilitzador principal al grup dorsal de lligaments, en concret al lligament dorsoradial. Justificació científica S'han dissenyat múltiples tècniques de reconstrucció d'aquests lligaments, però els estudis sobre aquestes es basen en sèries curtes de casos clínics i no hi ha estudis biomecànics que les avalin. Per això hem realitzat un estudi biomecànic comparant l'efecte estabilitzador dorsoradial de dues tècniques de reconstrucció del complex ligamentós dorsal de l'articulació trapecimetacarpiana: (1) la reconstrucció bifascicular i (2) la reconstrucció monofascicular. Mitjançant la tècnica bifascicular es realitza la reconstrucció del lligament dorsoradial i del lligament dorsocentral. Amb la tècnica monofascicular només es reconstrueix el lligament dorsocentral. Hipòtesi i objectius Hipòtesi nul·la: No hi ha diferències entre la reconstrucció bifascicular i la monofascicular del complex ligamentós dorsoradial en la restauració de la biomecànica i de l'estabilitat de l'articulació trapecimetacarpiana. Objectiu principal: comprovar l'efecte estabilitzador de la reconstrucció bifascicular del complex ligamentós dorsoradial de l'articulació trapecimetacarpiana. Objectiu secundari: comparar l'efecte estabilitzador de la reconstrucció bifascicular enfront de la reconstrucció monofascicular. Disseny de l'estudi Es tracta d'un estudi experimental in vitro, amb avaluació prospectiva dels resultats en diferents situacions anatòmiques. Nivell d'evidència: IV (Sèrie de casos) analític, observacional casos i controls. Per a la realització d'aquest estudi es van utilitzar 10 extremitats superiors conservades per congelació (a -30°/-40°) i descongelades 24 hores abans de l'estudi. Es va mesurar la translació dorsoradial del primer metacarpià després d'aplicar una força luxant en quatre situacions diferents: (1) amb els lligaments dorsals i cubitals intactes, (2) després de seccionar els lligaments, (3) després de la reconstrucció dels lligaments dorsals amb la tècnica bifascicular, i (4) després de la reconstrucció monofascicular. Els resultats van ser posteriorment analitzats i es van considerar estadísticament significatius amb un valor de p < 0.05. Resultats El primer metacarpià es va desplaçar dorsoradialment 0,36 cm (desviació estàndard [DS] 0,19 cm) amb els lligaments intactes. Després de la secció dels lligaments, el desplaçament va ser de 0,64 cm (DS 0,24 cm). Amb la reconstrucció bifascicular, el primer metacarpià es va moure 0,31 cm (DS 0,16 cm), i amb la reconstrucció monofascicular es va moure 0,57 cm (DS 0,19 cm). Conclusions La reconstrucció del lligament dorsoradial i del lligament dorsocentral amb la plastia bifascicular recrea l'estabilitat original de l'articulació trapecimetacarpiana enfront de la luxació dorsoradial. La reconstrucció monofascicular del lligament dorsoradial no aconsegueix oferir el mateix grau d'estabilitat. La reconstrucció del lligament dorsoradial i del lligament dorsocentral amb la plastia bifascicular ha demostrat ser superior a la plastia monofascicular per a restaurar l'estabilitat enfront de la luxació dorsoradial de l'articulació trapecimetacarpiana. Després de la reconstrucció bifascicular, no és necessari reconstruir el lligament intermetacarpià per restaurar l'estabilitat dorsoradial de l'articulació trapecimetacarpiana. Els lligaments dorsoradials són el principal estabilitzador de l'articulació trapecimetacarpiana contra la luxació dorsoradial.

[en] Introduction The trapeziometacarpal joint design allows the movement in the three axes of space and the opposition of the thumb. However, this unique design is inherently unstable, necessitating reliance on ligaments to provide adequate stability. The trapeziometacarpal joint ligaments can be classified into three distinct groups with three ligaments on each group: the dorsal group, the volar group and the ulnar group. According to recent studies, the dorsal ligament group is the most important, and the dorsoradial ligament acts as the main stabilizer. Purpose Multiple ligament reconstruction techniques have been described, but most are based on short case series studies. There are no studies about the biomechanical behaviour of ligamentous reconstructions in the trapeziometacarpal joint. The aim of our study was to analyze the stabilizing effect of two different dorsoradial ligament reconstructions of the trapeziometacarpal joint: (1) Monofascicular ligament reconstruction and (2) Bifascicular ligament reconstruction. Hypothesis and objectives Null hypothesis: there are no differences between bifascicular and monofascicular reconstruction of the dorsoradial ligamentous complex in restoring the biomechanics and stability of the trapeziometacarpal joint. Main objective: to verify the stabilizing effect of the bifascicular reconstruction of the dorsoradial ligamentous complex of the trapeziometacarpal joint. Secondary objective: to compare the stabilizing effect of the bifascicular reconstruction versus the monofascicular reconstruction. Study design This is an in vitro experimental study, with prospective evaluation of the results in different anatomical situations. Level of evidence: IV (case series) analytical, observational cases and controls. Ten fresh frozen human cadaveric upper extremities were used. The dorsoradial dislocation of the thumb metacarpal after applying a dislocating force was measured in four different situations: (1) with the dorsoradial and ulnar ligaments intact, (2) after their section, (3) after dorsal ligament reconstruction with the bifascicular technique, and (4) after reconstruction with the monofascicular technique. The data were further analysed and were considered statistically significant at p < 0.05. Results The thumb metacarpal moved dorsoradially 0.36 cm (standard deviation [SD] 0.19 cm) with the intact ligaments. After sectioning the ligaments, the displacement was 0.64 cm (SD 0.24 cm). With the bifascicular technique, the thumb metacarpal moved 0.31 cm (SD 0.16 cm), and with the monofascicular technique moved 0.57 cm (SD 0.19 cm). Coclusions The monofascicular reconstruction technique seems to be insufficient to stabilize the trapeziometacarpal joint. Dorsal ligament reconstruction with the bifascicular technique restores the original stability of the trapeziometacarpal joint. Moreover, it is not necessary to reconstruct the ulnar ligament to restore the dorsoradial stability of the trapeziometacarpal joint after bifascicular reconstruction.