[ca] L'objectiu d'aquest treball és oferir una mirada sobre la relació de la ciutat contemporània amb els museus a través dels seus vestíbuls. El vestíbul és l'articulació física, simbòlica i sensorial entre l'arquitectura i l'individu. Sent el museu una institució dedicada a l'adquisició, conservació, estudi i comunicació de la cultura per al desenvolupament humà, es qüestiona una vegada més la seva postura davant la societat. En aquest escenari, establir el paper del vestíbul com a articulació entre les parts permet distingir-lo com a espai físic i, al seu torn, com a espai simbòlic. Aquesta primera subdivisió no pretén fundar-se com una classificació separativa, ja que els temes són tangencials i fins i tot, per moments, transversals. És, simplement, un suport per a desenvolupar el treball de la manera més concisa possible. L'espai físic refereix al tangible i engloba dues escales: urbana i arquitectònica. La primera, vinculada a la ciutat, planteja que un edifici cultural no degués solament modificar el mitjà en què s'assenteixi sinó també millorar-lo, integrant-se a l'entorn i generant espais d'ús col·lectiu. La segona, concep al museu no com a edifici sinó com a lloc establint, a partir del vestíbul, la relació amb el museu des de la seva morfologia. El vestíbul com a espai simbòlic refereix a intangible, la qual cosa representa o hagués de representar, des d'un punt de vista polític i experimental. El primer, pensat com un escenari de trobada entre la cultura i la societat, on aquestes haguessin de retroalimentar-se, compartir i debatre lliurement. I experimental, com un espai per a la transformació física i mental davant la visita al museu i la relació sensorial amb l'edifici en qüestió.

[en] The aim of this work is to offer a look at the relationship between the contemporary city and the museums through their vestibules. The foyer is the physical, symbolic and sensory articulation between architecture and the individual. As the museum is an institution dedicated to the acquisition, conservation, study and communication of culture for human development, its position towards society is once again being questioned. In this scenario, establishing the role of the vestibule as an articulation between the parts allows it to be distinguished as a physical space and at the same time as a symbolic space. This first subdivision is not intended to be founded as a separate classification, since the themes are tangential, and even, at times, transversal. It is simply a support to develop the work in the most concise way possible. The physical space refers to the tangible and encompasses two scales: urban and architectural. The first, linked to the city, proposes that a cultural building should not only modify the environment in which it is located but also improve it, integrating itself into the surroundings and generating spaces for collective use. The second one conceives the museum not only as a building but also as a place, establishing from the hall the relationship with the museum from its morphology. The vestibule as a symbolic space refers to intangibles, what it represents or should represent, from a political and experimental point of view. The former, conceived as a meeting place between culture and society, where the latter should feed off each other, share and debate freely. And experimental, as a space for physical and mental transformation in view of the visit to the museum and the sensory relationship with the building in question.