[ca] Aquesta tesi descriu i analitza la primerenca penetració i difusió de les idees i discursos que van polititzar el cos i la sexualitat de dones i homes (aspectes que fins aquell moment es consideraven propis del "privat") a la regió xilena per mitjà de la revisió de la premsa anarquista entre els anys 1900 i 1927, període caracteritzat per la progressiva modernització i transformació del país producte de l'expansió capitalista, però les conseqüències del qual van impactar al llarg dels anys de forma diferenciada a la població, sobretot a les dones i homes de les classes populars que vivien en una aclaparadora pobresa en el context de l'anomenada "qüestió social". Davant d'aquesta situació, les i els anarquistes de la regió xilena de començaments del segle XX, van plantejar, com a part del seu ideari emancipatori, una nova moral sexual al voltant de tres eixos: la dona, l'amor lliure i el neomalthusianisme. Així, ia través d'aquests aspectes, sostinc que aquests llibertaris -d'acord amb alguns dels plantejaments de l'anarquisme internacional - van participar en processos de recepció, apropiació i resignificació de conceptes i eines de la ciència: de ser un instrument de regulació i normalització del cos de les dones i de la seva sexualitat al servei del poder, la van transformar en un instrument de lluita política i de resistència enfront dels circuits de producció i reproducció dels cossos en tant que força de treball -i de les relacions que esdevenen- dins del sistema capitalista. Per això l'anhelada revolució social impliqués no només transformar les relacions polítiques, socials i econòmiques en què es desenvolupaven dones i homes, sinó també modificar les pautes morals, culturals i sexuals que els regien, partint des d'allò individual/privat cap a allò col·lectiu /públic. Tot això, en un context en què la premsa era el principal vehicle pel qual es formava un anarquista, sobretot a través de l'enunciació de la idea, la circulació i la reelaboració.

[en] This thesis describes and analyzes the early impact and diffusion of ideas and discourses that politicized the body and sexuality of women and men (aspects that until then were considered typical of "the private") in the Chilean region through the review of the anarchist press between 1900 and 1927, a period characterized by the progressive modernization and transformation of the country as a result of capitalist expansion, but whose consequences had a different impact on the population over the years, especially women and men of the popular classes who lived in overwhelming poverty in the context of the so-called "social question". Faced with this situation, the anarchists of the Chilean region at the beginning of the 20th century, proposed, as part of their emancipatory ideology, a new sexual morality around three axes: women, free love and neo-Malthusianism. Thus, and through these aspects, I argue that these libertarians - in accordance with some of the approaches of international anarchism - participated in processes of reception, appropriation and resignification of concepts and tools of science: of being an instrument of regulation and normalization of science. The body of women and their sexuality at the service of power, transformed it into an instrument of political struggle and resistance against the circuits of production and reproduction of bodies as a work force -and of the relationships that result from them- within the capitalist system. This is why, the long-awaited social revolution implied not only transforming the political, social and economic relationships in which women and men developed, but also modifying the moral, cultural and sexual guidelines that governed them, starting from the individual / private to the collective /public. All this, in a context in which the press was the main vehicle by which an anarchist was formed, especially through the enunciation of the idea, its circulation and its reworking.