[ca] Aquesta investigació avalua la fiabilitat dels sistemes naturals de protecció costanera contra inundacions sota condicions de canvi climàtic. L'estudi se centra en dues platges morfològicament diferents al delta de l'Ebre: La Marquesa i El Trabucador. S'hi analitza la seva capacitat protectora i fiabilitat durant esdeveniments de tempesta mitjançant l'anàlisi de com les seves característiques geomètriques úniques influeixen en la seva efectivitat com a barreres contra inundacions. La metodologia implementa un marc probabilístic utilitzant simulacions de Monte Carlo. Aquest enfocament integra marees astronòmiques, condicions meteorològiques i dinàmiques d'onatge per avaluar escenaris d'impacte de tempestes. L'anàlisi abasta diversos horitzons temporals (2025, 2050 i 2100) en diferents escenaris de canvi climàtic (Actual, RCP4.5 i RCP8.5) i inclou l'efecte de la subsidència del terreny al delta de l'Ebre, avaluant tant les capacitats de protecció costanera immediates com a llarg termini. L'anàlisi comparatiu revela patrons diferents de resposta a l'augment del nivell del mar entre els dos casos d'estudi. La platja de La Marquesa actualment ofereix una protecció costanera efectiva a altures més grans (2,2 m), tot i que aquesta fiabilitat disminueix en els escenaris projectats de canvi climàtic. El Trabucador mostra una major sensibilitat a les condicions ambientals, amb la seva funció protectora (2,1 m) evidenciant un deteriorament accelerat. Ambdues localitzacions presenten una vulnerabilitat significativa a les seves seccions més baixes (1,3 m i 1,2 m respectivament), l'anàlisi indica amb convicció una degradació substancial de la capacitat protectora cap al 2100, especialment sota els escenaris RCP8.5.

[en] This research evaluates the reliability of natural coastal protection systems against flooding under climate change conditions. The study focuses on two morphologically distinct beaches in Spain's Ebro Delta: The Marquesa and The Trabucador. It assesses their protective capacity and reliability during storm events by analysing how their unique geometric characteristics influence their effectiveness as flood barriers. The methodology implements a probabilistic framework using Monte Carlo simulation. This approach integrates astronomical tides, meteorological conditions, and wave dynamics to assess storm impact scenarios. The analysis spans multiple time horizons (2025, 2050, and 2100) across various climate change scenarios (Current, RCP4.5, and RCP8.5), and includes the effect of land subsidence in the Ebro Delta, evaluating both immediate and long-term coastal protection capabilities. The comparative analysis reveals distinct sea-level rise response patterns between the sites. The Marquesa beach currently contributes to effective coastal protection at higher elevations (2.2m), though this reliability diminishes under projected climate change scenarios. The Trabucador demonstrates greater sensitivity to environmental conditions, with its protective function (2.1m) showing accelerated deterioration. Both locations exhibit significant vulnerability in their lower sections (1.3m and 1.2m respectively), with analysis indicating substantial degradation of protective capacity by 2100, particularly under RCP8.5 scenarios. The research provides crucial quantitative evidence for coastal defence planning by emphasizing that preserving beach geometric characteristics through maintenance programs is essential for sustained protective capacity, action particularly critical as climate change continues to reshape coastlines and intensify storm impacts.