[ca] Aquesta tesi doctoral estudia com operen els mecanismes de la justícia transicional per a garantir la pau, la no repetició, la recuperació i la veritat després d'un conflicte armat. Concretament se situa a la regió ixil, una de les cinc àrees de Guatemala on es van reconèixer els crims de genocidi comesos durant els Governs del General Romeo Lucas García (1978-1982) i d'Efraín Ríos Montt (1982-1983). L'objectiu d'aquesta recerca doctoral ha estat actualitzar els coneixements sobre el poble ixil en el context del conflicte armat intern, el postconflicte i la justícia transicional i analitzar les mediacions que s'han realitzat en els processos judicials de genocidi maia ixil que s'estan enjudiciant a Guatemala en el segle XXI. Per a això s'ha fet un treball de camp etnogràfic en Santa Maria de Nebaj i la Ciutat de Guatemala durant els anys 2018 i 2019 i s'ha revisat la documentació dels casos de genocidi. Els resultats evidencien com l'Exèrcit va conceptualitzar a la població ixil, basant-se en relats de cronistes i etnògrafs, per a justificar les operacions militars reconegudes com a genocidi. Per al poble ixil els episodis violents viscuts durant els anys de conflicte -massacres, campanyes de terra arrasada, segrestos i violacions sexuals, entre altres-, van generar transformacions en l'estructura social i comunitària, pèrdues familiars i materials. Però, el conflicte i la violència s'entenen millor en considerar la perspectiva ontològica des de les seves vivències i les seves maneres de narrar-lo. En el context de postconflicte, la cronificació de la violència, les dinàmiques de control social generades per a assegurar la quotidianitat entre els habitants de la regió després del passat violent, la migració als Estats Units o les disputes sobre si s'ha de rememorar o oblidar el passat són noves situacions que qüestionen l'efectivitat dels mecanismes de la justícia transicional. La recerca també presenta els elements clau de les mediacions dutes a terme per a articular els testimonis ixils amb el sistema de justícia penal, centrats en una traducció cultural i una preparació dels testimonis per a transitar en el sistema occidental de dret. En els espais de mediació s'han incorporat certs coneixements locals i s'ha omès una comprensió més àmplia del que per al poble ixil va representar el conflicte, què significa participar en els casos judicials, els motius pels quals s'impliquen en ells i les expectatives que atribueixen a aquesta implicació. Els judicis de genocidi ixil es construeixen des del model occidental de l'estat de dret. Ha estat el poble ixil el que ha hagut d'adaptar-se al sistema penal, però, malgrat això, els testimonis han generat nous significats i reconfiguracions de la violència que han viscut, de la categoria universal de genocidi i de la seva participació en aquests processos. Aquesta recerca dona rellevància a una nova narrativa sobre el conflicte armat, el postconflicte i la justícia transicional a Guatemala que sorgeix de les maneres d'estar, veure i construir el món de la població ixil i posa de manifest la necessitat de reconèixer les vivències i maneres de veure el món dels supervivents en l'aplicació de la justícia transicional.

[es] Esta tesis doctoral estudia cómo operan los mecanismos de la justicia transicional para garantizar la paz, la no repetición, la recuperación y la verdad después de un conflicto armado. Concretamente se sitúa en la región ixil, una de las cinco áreas de Guatemala donde se reconocieron los crímenes de genocidio cometidos durante los Gobiernos del General Romeo Lucas García (1978-1982) y de Efraín Ríos Montt (1982-1983). El objetivo de esta investigación doctoral ha sido actualizar los conocimientos sobre el pueblo ixil en el contexto del conflicto armado interno, el postconflicto y la justicia transicional y analizar las mediaciones que se han realizado en los procesos judiciales de genocidio maya ixil que se están enjuiciando en Guatemala en el siglo XXI. Para ello se ha realizado un trabajo de campo etnográfico en Santa María de Nebaj y la Ciudad de Guatemala durante los años 2018 y 2019 y se ha revisado la documentación de los casos de genocidio. Los resultados evidencian cómo el Ejército conceptualizó a la población ixil, basándose en relatos de cronistas y etnógrafos, para justificar las operaciones militares reconocidas como genocidio. Para el pueblo ixil los episodios violentos vividos durante los años de conflicto -masacres, campañas de tierra arrasada, secuestros, y violaciones sexuales, entre otros-, generaron transformaciones en la estructura social y comunitaria, pérdidas familiares y materiales. Pero, el conflicto y la violencia se entienden mejor al considerar la perspectiva ontológica desde sus vivencias y sus formas de narrarlo. En el contexto de postconflicto, la cronificación de la violencia, las dinámicas de control social generadas para asegurar la cotidianidad entre los habitantes de la región después del pasado violento, la migración a Estados Unidos o las disputas sobre si se debe rememorar u olvidar el pasado son nuevas situaciones que cuestionan la efectividad de los mecanismos de la justicia transicional. La investigación también presenta los elementos clave de las mediaciones llevadas a cabo para articular los testigos ixiles con el sistema de justicia penal, centrados en una traducción cultural y una preparación de los testigos para transitar por el sistema occidental de derecho. En los espacios de mediación se han incorporado ciertos conocimientos locales y se ha omitido una comprensión más amplia de lo que para el pueblo ixil representó el conflicto, qué significa participar en los casos judiciales, los motivos por los que se implican en ellos y las expectativas que atribuyen a dicha implicación. Los juicios de genocidio ixil se construyen desde el modelo occidental del Estado de derecho. Ha sido el pueblo ixil el que ha debido adaptarse al sistema penal pero, pese a ello, los testigos han generado nuevos significados y reconfiguraciones de la violencia que han vivido, de la categoría universal de genocidio y de su participación en estos procesos. Esta investigación da relevancia a una nueva narrativa sobre el conflicto armado, el postconflicto y la justicia transicional en Guatemala que surge de las formas de estar, ver y construir el mundo de la población ixil y pone de manifiesto la necesidad de reconocer las vivencias y formas de ver el mundo de los sobrevivientes en la aplicación de la justicia transicional.