[ca] L'ordi és un cultiu amb un ampli rendiment potencial i un ampli espectre d'adaptació. Es produeix a nivell mundial en ambients de secà i de regadiu. Es pot cultivar en ambients on altres cereals presenten una pobre adaptació, incloent-hi regions d'elevada latitut incloses zones quasi bé desèrtiques. En el nostre país, la millora genètica ha tingut conseqüències importants en la productivitat d'aquesta espècie en els darrers 50 anys, particularment en ambients més favorables. S'avalua un conjunt de 20 genotips d'ordi, deu de dos carreres i deu de sis carreres, en assaigs multilocals en quatre localitats (tres localitats properes a Lleida: Artesa de Segre, Beli- Hoc d1 Urgell i Gimenells, i una propera a Zaragoza: El Vedado) durant quatre anys (1990, 1991, 1992 i 1993). En aquesta tesi, s'estudia l'adaptació diferencial de diferents genotips d'ordi de dos i de sis carreres en condicions semiàrides Mediterrànies en el Nord-est espanyol, i també Pemplenament del gra i el contingut de nitrogen d'aquests genotips en aquestes condicions. Els resultats obtinguts permeten indicar que la millora genètica en aquesta espècie ha tingut èxit tant en les varietats de dos carreres com en les de sis. Les mitges de rendiment són més grans en els genotips recents que en els més antics. Ara bé, les varietats més recents estan menys adaptades específicament a les zones més pobres, en canvi sí que ho estan a ambients més favorables. Això s'ha traduït en una pèrdua de l'eficiència en l'ús de l'aigua, les varietats més antigues semblen tenir una eficiència en l'ús de l'aigua més gran que les més recents, com ho demostren els valors de discriminació isotòpica. L'estudi de Femplenament del gra ha detectat l'existència d'un major control genètic en la taxa d'emplenat mentres la durada del període d'emplenat te un major control ambiental. Els ordis de sis carreres d'obtenció més recent presenten taxes d'emplenat més elevades. Els grans laterals i centrals d'aquestes varietats de sis carreres semblen tenir un patró d'emplenament similar. La proporció de pes de gra lateral/central és manté relativament constant en els diferents ambients. S'observa el paper de l'últim entrenús de la tija com òrgan de reserva de nitrogen per ser translocat a l'espiga en el període post-antesi. Les noves varietats semblen tendir a presentar grans amb concentracions de nitrogen superiors a les dels vells ecòtips locals.

[en] Barley is an early maturing crop with high yield potential and a wide range of adaptation. It is produced in both irrigated and dryland environments througout the world. It can be grown sucessfully where other cereals are poorly adapted, including high latitude and high elevation regions and even bordering deserts. Barley breeding has allowed for an increased productivity in Spain in the last 50 years, particularly for the more favorable areas. Ten two-rowed and ten six-rowed barley genotypes were sown in multilocation trials at four sites (three sites closed to Lleida and another close to Zaragoza) and for four years (1990, 1991, 1992 and 1993). Differential adaptation of two- and six-rowed barley to rainfed Mediterranean conditions of the North East of Spain was studied. Characterization of grain filling and nitrogen content under these conditions were also evaluated. Plant breeding has brought about a genetic gain for grain yield for both two and six-rowed barleys. Average grain yields of recent releases were higher than those of old varieties. However, the most recent varieties are less specifically adapted to the drier environments, whereas the new ones are specifically adapted to better environmental conditions. This has translated into an indirect genetic downshift for water used efficiency. Old varieties seem to have a higher WUE than new ones, as revealed by 13C/12C stable isotope discrimination ratios. Grain filling characterization revealed a tight genetic control for rate of grain filling, whereas grain filling duration was more environmental dependent. New six-rowed varieties have a higher grain filling rate. Both lateral and central grains of six-rowed varieties seem to fill in a similar fashion. The lateral to central grain weight ratio was relatively independent of the environment. The role of the last internode as a depository of nitrogen to be translocated to the spike at post-anthesis was clearly shown. New varieties tended to have higher nitrogen concentration in the grains that old landraces.