[ca] Antecedents: La fibril·lació auricular (FA) és l'arítmia més prevalent globalment i la seva incidència augmenta ràpidament. Una de les complicacions més temudes de la FA i altres taquicàrdies auriculars (Flutter Auricular) són les complicacions cardioembòliques, principalment ACVisquèmic. Els antagonistes de la vitamina K (AVK) han estat utilitzats per prevenir l'ACV cardioembòlic. Tot i això, aquests medicaments comporten un risc de complicacions hemorràgiques, particularment en pacients fràgils, i s'han de controlar acuradament. En conseqüència, els AVK s'han considerat inadequats per a molts pacients, especialment per a aquells amb una alta càrrega de comorbiditats o antecedents d'hemorràgia més gran. Objectius: Aquest treball se centra en les estratègies terapèutiques utilitzades en el grup de pacients adults amb FA i un ACV cardioembòlic previ considerats no aptes per a AVK com a estratègia de prevenció secundària d' ACV isquèmic. Mètodes: És un estudi unicèntric, observacional, retrospectiu i prospectiu realitzat a l'Hospital Universitari Parc Taulí de Sabadell. Es van incloure tots els pacients amb ACV isquèmic cardioembòlic associat a FA/Flutter auricular ingressats a l'hospital entre gener de 2006 i juny del 2016, que no fossin candidats a AVK. Resultats: Aquest treball va incloure 403 pacients, 63,3% dones amb una mitjana d'edat de 82 (Q1: 77.5, Q3: 89.0). Els índexs de fragilitat i comorbiditat van ser alts en aquesta població (mitjana NIHSS inicial de 12.0 (Q1:6.0, Q3: 19.0), Barthel inicial 50.0 (Q1: 30.0, Q3: 75.0) i puntuació de Charlson 6.0 (Q1: 4.0, Q3: 19.0) : 7.0)). De total, 124 (30,8%) van morir durant l'ingrés per l'ACV índex. Mitjana de 35.8 mesos de seguiment, la mortalitat global va ser del 78.2% (n=315) i el 45,9% (n=185) va morir per causes cardiovasculars. Es van presentar 67 AIT/ACV isquèmics recurrents i 47 episodis hemorràgics. Als supervivents a l'ACV índex, es van adoptar les següents teràpies de prevenció secundària a l'alta: 127 (31%) van rebre antiagregants plaquetaris, 18 (4.5%) no tractament i 134 (33.2%) van rebre ACOD. Globalment, 145 pacients (35,9%) no estaven anticoagulats a l'alta malgrat l'esdeveniment cardioembòlic previ. La decisió de no iniciar anticoagulació va ser presa per l'equip mèdic tractant en la majoria dels casos (89.1%), i entre les motivacions per adoptar aquesta estratègia es trobaven la consideració que els riscos superaven els beneficis, la preocupació per possibles caigudes, una hemorràgia major prèvia i l'estat neurològic residual després esdeveniment índex. Durant el seguiment, els ACOD es van introduir al Sistema de Salut espanyol. Els pacients a qui se'ls va prescriure ACOD a l'alta eren més joves (77.0, IQR: Q1: 71.0, Q3: 81.7)) i tenien menys comorbiditats (puntuació de Charlson: 4.8 + 1.8). Després d'ajustar per diferents característiques basals, el grup tractat amb ACOD va tenir menys mortalitat per-totes les causes (HR: 0.21, IC 95%: 0.14 - 0.32, p=<0.001) i MACCE (HR: 0.28, IC 95%: 0.16 - 0.46, p=<0.001) en comparació de l'estratègia antiplaquetària. Els esdeveniments hemorràgics no van augmentar significativament amb ACOD en comparació del subgrup d' atiplaquetaris (HR: 1.45, IC 95%: 0.58 - 3.58, p= 0.418). Conclusions: Els pacients ingressats amb esdeveniment cardioembòlic cerebral i FA/Flutter, que no són candidats a AVK, solen tenir d'edat avançada i amb una elevada càrrega de comorbiditats. Els ACV cardioembòlics tenen una alta mortalitat i, en els supervivents comporten seqüeles neurològiques residuals importants, amb funcionalitat i autonomia reduïdes. Una estratègia adequada de prevenció secundària és clau per prevenir nous episodis cardioembòlics. En aquesta cohort, i malgrat les altes puntuacions de fragilitat i comorbiditat, els ACOD van ser una estratègia segura per prevenir nous esdeveniments cardioembòlics sense un augment significatiu del risc hemorràgic en comparació amb estratègies més conservadores.

[es] Antecedentes: La fibrilación auricular (FA) es la arritmia más prevalente globalmente y su incidencia aumenta rápidamente. Una de las complicaciones más temidas de la FA y otras taquicardias auriculares (Flutter Auricular) son las complicaciones cardioembólicas, principalmente ACV isquémico. Los antagonistas de la vitamina K (AVK) han sido utilizados para prevenir el ACV cardioembólico. Sin embargo, estos medicamentos conllevan un riesgo de complicaciones hemorrágicas, particularmente en pacientes frágiles, y deben controlarse cuidadosamente. En consecuencia, los AVK se han considerado inadecuados para muchos pacientes, especialmente para aquellos con una alta carga de comorbilidades o antecedentes de hemorragia mayor. Objetivos: Este trabajo se centra en las estrategias terapéuticas utilizadas en el grupo de pacientes adultos con FA y un ACV cardioembólico previo considerados no aptos para AVK como estrategia de prevención secundaria de ACV isquémico. Métodos: Se trata de un estudio unicéntrico, observacional, retrospectivo y prospectivo realizado en el Hospital Universitario Parc Taulí de Sabadell. Se incluyeron todos los pacientes con ACV isquémico cardioembólico asociado a FA/Flutter auricular ingresados en el hospital entre enero de 2006 y junio de 2016, que no fueran candidatos a AVK. Resultados: Este trabajo incluyó a 403 pacientes, 63.3% mujeres con una mediana de edad de 82 (Q1: 77.5, Q3: 89.0). Los índices de fragilidad y comorbilidad fueron altos en esta población (mediana NIHSS inicial de 12.0 (Q1:6.0, Q3: 19.0), Barthel inicial 50.0 (Q1: 30.0, Q3: 75.0) y puntuación de Charlson 6.0 (Q1: 4.0, Q3: 7.0)). De total 124 (30.8%) fallecieron durante el ingreso por el ACV índice. Con una mediana de 35.8 meses de seguimiento, la mortalidad global fue del 78.2% (n=315) y el 45,9% (n= 185) falleció por causas cardiovasculares. Se presentaron 67 AIT/ACV isquémicos recurrentes y 47 episodios hemorrágicos. En los supervivientes al ACV índice, se adoptaron las siguientes terapias de prevención secundaria al alta: 127 (31%) recibieron antiagregantes plaquetarios, 18 (4.5%) no tratamiento y 134 (33.2%) recibieron ACOD. Globalmente, 145 pacientes (35.9%) no estaban anticoagulados al alta a pesar del evento cardioembólico previo. La decisión de no iniciar anticoagulación fue tomada por el equipo médico tratante en la mayoría de los casos (89.1%), y entre las motivaciones para adoptar esta estrategia se encontraban la consideración de que los riesgos superaban los beneficios, la preocupación por posibles caídas, una hemorragia mayor previa y el estado neurológico residual después evento índice. Durante el seguimiento, los ACOD se introdujeron en el Sistema de Salud español. Los pacientes a los que se les prescribió ACOD al alta eran más jóvenes (77.0, IQR: Q1: 71.0, Q3: 81.7)) y tenían menos comorbilidades (puntuación de Charlson: 4.8 + 1.8). Después de ajustar por diferentes características basales, el grupo tratado con ACOD tuvo una menor mortalidad por todas las causas (HR: 0.21, IC 95%: 0.14 - 0.32, p=<0.001) y MACCE (HR: 0.28, IC 95%: 0.16 - 0.46, p=<0.001) en comparación con la estrategia antiplaquetaria. Los eventos hemorrágicos no aumentaron significativamente con ACOD en comparación con el subgrupo de antiagregantes plaquetarios (HR: 1.45, IC 95%: 0.58 - 3.58, p= 0.418). Conclusiones: Los pacientes ingresados con evento cardioembólico cerebral y FA/Flutter, que no son candidatos a AVK, suelen tener de edad avanzada y con una elevada carga de comorbilidades. Los ACV cardioembólicos tienen una alta mortalidad y, en los supervivientes conllevan importantes secuelas neurológicas residuales, con funcionalidad y autonomía reducidas. Una adecuada estrategia de prevención secundaria es clave para prevenir nuevos episodios cardioembólicos. En esta cohorte, y a pesar de las altas puntuaciones de fragilidad y comorbilidad, los ACOD fueron una estrategia segura para prevenir nuevos eventos cardioembólicos sin un aumento significativo del riesgo hemorrágico en comparación con estrategias más conservadoras.