[ca] Millorar l'acabat superficial d'una peça plana o cilíndrica, pot fer-se fàcilment mitjançant un procés de rectificat, tanmateix, millorar la qualitat superficial d'una superfície de configuració complexa (com motlles o matrius) és un problema difícil de tractar. Per aquest motiu, es recorre al procés conegut com a "brunyit". El brunyit és una operació tecnològica que s'aplica després del mecanitzat i que deforma plàsticament les irregularitats superficials de la peça mitjançant l'ús d'una eina que aplica força sobre la zona de treball. En aquest projecte, es descriu el procés de brunyit d'una superfície complexa amb una eina de puntes intercanviables que té com a element que brunyeix una punta esfèrica de carbur de Tungstè (o carbur de Wolframi), a diferència del brunyit convencional que es realitza mitjançant l'ús d'una esfera que rota sobre si mateixa. L'objectiu principal d'aquest treball és definir els paràmetres òptims de funcionament de l'eina de treball amb la finalitat de determinar quins permeten obtenir millors acabats, arribant a valors de rugositat similars als obtinguts en un procés de polit manual. Per a aconseguir-ho, s'han realitzat dos experiments basats en el brunyit de diverses mostres sotmeses a diferents combinacions de paràmetres: força, velocitat de rotació, passada lateral, etc. El material de la peça sobre la qual s'han fet els assajos és un bloc d'acer 1045 (o C45). Un cop analitzades les mostres, no s'aconsegueixen determinar els paràmetres òptims de funcionament de l'eina. No obstant això, es determinen paràmetres recomanables que milloren dràsticament l'acabat superficial de la peça quan es treballa amb mostres d'acer 1045. Pel que fa al brunyit de superfícies complexes, es determina que treballant amb velocitats de rotació elevades (n > 600 rpm) i amb forces inferiors a 100 N, s'obtenen rugositats Ra per sota de 0,6µm, independentment de si han estat brunyides en una fresadora de 3 o 5 eixos. En canvi, no es recomana l'ús d'aquesta eina quan es requereixi millorar l'acabat de superfícies planes, ja que s'obtenen valors de rugositat per sobre de 0,8 µm, arribant a superar 1 µm.

[es] Mejorar el acabado superficial de una pieza plana o cilíndrica puede hacerse fácilmente mediante un proceso de rectificado, sin embargo, mejorar la calidad superficial de una superficie de configuración geométrica compleja (como moldes y matrices) es un problema difícil de tratar. Por ello, se recurre al proceso conocido con el nombre de "bruñido". El bruñido es una operación tecnológica que se aplica después del mecanizado y que deforma plásticamente las irregularidades superficiales de la pieza mediante el uso de una herramienta que aplica fuerza sobre la zona de trabajo. En este proyecto, se describe el proceso de bruñido de una superficie compleja con una herramienta de puntas intercambiables que tiene como elemento que bruñe una punta esférica de carburo de Tungsteno (o carburo de Wolframio), a diferencia del bruñido convencional que se realiza mediante el uso de una esfera que rota sobre sí misma. El objetivo principal de este trabajo es definir los parámetros óptimos de funcionamiento de la herramienta de trabajo con el fin de determinar cuáles permiten obtener mejores acabados, llegando a valores de rugosidad similares a los obtenidos en un proceso de pulido manual. Para ello, se han realizado dos experimentos basados en el bruñido de varias muestras sometidas a distinta combinación de parámetros: fuerza, velocidad de rotación de la herramienta, paso lateral, etc. El material de la pieza sobre la que se han realizado los ensayos es un bloque de acero 1045 (o C45). Tras el análisis de los distintos ensayos, no se logran determinar los parámetros óptimos de funcionamiento de la herramienta. Sin embargo, se obtienen parámetros recomendables que conllevan una mejoría drástica en el acabado de la pieza cuando se trabaja con muestras de acero 1045. Por lo que refiere al bruñido de superficies complejas, se determina que trabajando a velocidades de rotación elevadas (n > 600 rpm) y con fuerzas aplicadas inferiores a 100 N, se obtienen rugosidades Ra por debajo de 0,6 µm, independientemente de si han sido bruñidas en una fresadora de 3 o de 5 ejes. En cambio, no se recomienda el uso de esta herramienta cuando se quiera mejorar el acabado de superficies planas, ya que se obtienen valores de rugosidad por encima de 0,8 µm, llegando a superar 1 µm.