[ca] La professió del coaching es troba sota una indefinició metodològica i identitària, la qual cosa provoca que, contínuament, es donin malentesos quant a la seva pràctica i essència. La finalitat d'aquesta tesi va ser, en primer lloc, demostrar, des del vessant experimental, com el coaching d'essència no directiva, amb la seva base competencial i la seva essència de no transferència, és capaç de potenciar els mecanismes cerebrals de creativitat de l'ésser humà. En segon lloc, es van aportar evidències psicofisiològiques dels efectes del coaching no directiu (CND); i, en tercer lloc, el projecte es va emmarcar en un camp concret: el de la creativitat. Això, d'una banda, va permetre identificar el coaching com una professió que pot contribuir a cobrir la bretxa actual quant a l'increment en la disminució de la creativitat en l'ésser humà des de fa dues dècades; i, d'altra banda, va contribuir amb la necessitat de reaccionar als reptes d'un món tan canviant i incert. Per a això, es va desenvolupar una metodologia experimental en la qual es va comparar, a través del mesurament electroencefalográfica (EEG), la resposta dels participants a tres condicions (rumiativa, directiva i no directiva) durant la resolució de problemes i la consecució d'objectius; i es va comptar amb la participació de 16 participants (8 homes i 8 dones). Amb l'estudi, es va detectar una sèrie de patrons EEG diferenciats i específics en la tercera condició (no directiva), relacionats amb els resultats trobats en estudis previs sobre el insight creatiu. Els resultats van mostrar canvis significatius en les freqüències alpha i theta de la regió temporal dreta, així com de les freqüències alpha, theta i gamma de la regió parietal dreta, respecte a la resta de condicions experimentals. D'aquesta manera, es van relacionar l'aplicació del marc metodològic del CND de manera específica amb l'àmbit de la creativitat i el desenvolupament del coneixement humà.

[en] The coaching profession has been in a situation of both methodological and identity uncertainty for a long time, which causes a continuous misunderstanding regarding its practice and essence. The purpose of this thesis was, in the first place, to demonstrate, from the experimental point of view, how coaching of non-directive essence, with its competencies framework and its essence of non-transference of knowledge or judgment, is capable of enhancing the brain's creativity mechanisms of human beings. Secondly, it was necessary to provide psycophysiological evidence of the effects of non-directive coaching (NDC); and, thirdly, to frame coaching also within a specific field, such as creativity. This also allowed to identify coaching as a profession that helps to cover the current gap regarding the growing decrease of creativity in the human being that has been taking place for two decades; and, on the other hand, it contributed to react in an effective way to the challenges of this uncertain and complex world. For this purpose, an experimental methodology was developed, where the response of the subjects to three conditions (rumiative, directive and non-directive) was compared through electroencephalographic (EEG) measurement during problem solving and achievement of goals. For this, 16 subjects (8 men and 8 women) participated. The study allowed the detection of a series of differentiated and specific EEG patterns in the third condition (non-directive) related to the results found in previous studies on creative insight. Results showed significant changes in alpha and theta frequencies in the right temporal region, and alpha, theta and gamma in the right parietal region, compared to other experimental conditions. Thus, the application of the methodological framework of the NDC was related, in a specific way, to the creativity and the development of human knowledge.