[ca] Aquest article analitza dues obres teatrals escrites i representades per dones amb endometriosi: The Year My Vagina Tried to Kill Me (2016), d'Amy Vreeke, i Performing Endometriosis (2022), de Verónica Rodríguez. L'endometriosi és una patologia en la qual teixit similar a l'endometri (la paret interna de l'úter) apareix en altres llocs del cos. Aquest teixit funciona com la menstruació (creix, sagna i es desintegra), però a diferència d'aquesta, es queda atrapat a dins del cos. Metodològicament, l'article fa servir els estudis del teatre i la performance, els estudis de gènere amb una perspectiva feminista interseccional i les humanitats crítiques mèdiques per tal d'abordar l'epistemologia corporeitzada i ecològica proposada per aquestes "pathographical performances" (Brodzinski, 2016), és a dir, propostes teatrals que giren al voltant de l'experiència de la malaltia. Primer, s'examina la visió com un fenomen transversal al teatre i a la malaltia, i la manera com les obres analitzades s'apropien d'allò visual en un entorn en què la malaltia de les performers no té visibilitat i on no són vistes. En segon lloc, es connecten aquests fenòmens amb la idea d'espectador/a per proposar un canvi: del "sick tourism" —que fa referència al fenomen de "visitar" la malaltia i, en el cas teatral, potser, de ser testimoni del procés patològic de la performer— al "withnessing", que denota un procés d'organització dels cossos en què la visió no constitueix l'eix de relació principal. S'arriba a la conclusió que totes dues obres subratllen l'existència d'un espai en què es contribueix al coneixement de la malaltia des dels cossos i amb els cossos.

[en] This article explores the concepts of "sick tourism" and "withnessing" in two pathographical plays —Amy Vreeke's The Year My Vagina Tried to Kill Me (2016) and Verónica Rodríguez's Performing Endometriosis (2022)— written and performed respectively by Vreeke and Rodríguez, both women with endometriosis. Endometriosis is a condition in which tissue similar to the endometrium (the inner lining of the womb) appears elsewhere in the body. This tissue behaves like menstruation (grows, bleeds and sheds), but unlike menstruation, it remains trapped inside. Methodologically, this article uses theatre and performance studies, gender studies with a feminist intersectional perspective and the critical medical humanities, with the aim of foregrounding the corporeal and ecological epistemologies suggested by these "pathographical performances" (Brodzinski 2016), that is, performances that focus on the lived experience of illness. First, it examines "the visual" as a common trait across theatre and illness and how the case studies selected appropriate the visual in a context in which the illness of the performers lacks visibility and in which they are not seen. Second, connecting those phenomena to the idea of the spectator, it suggests a shift from "sick tourism", which refers to the idea of "visiting" illness, and in theatre's case, perhaps, be witness to the performer's pathological process, to "withnessing", which conveys a corporeal organisation becoming in which vision is not the main relational axis. It concludes that these "withnessing" theatrical examples highlight the existence of a space in which illness knowledge is contributed to from bodies and with bodies.