BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] L'article té com a objectiu l'estudi de la mobilització femenina per part de la Unió General de Treballadors a la indústria alimentària de la província d'Alacantdurant la Segona República i la Guerra Civil. Es considera la sindicació de les treballadores del sector torroner, que va tenir el seu major exponent a la localitat de Xixona, principalment a través de l'Asociación de Oficios Varios UGT i del Sindicato de Artes Blancas Alimenticias. L'estudi explora de quina manera van participar les torroneres en les societats sindicals socialistes, quina era la composició d'aquestes —atenent a criteris d'edat, lloc de residència i categoria laboral, així com a l'existència de vincles familiars— i com els sindicats van ser un instrument per a la defensa dels seus interessos laborals, malgrat la persistència de desigualtats i de la divisió sexual del treball. En definitiva, amb aquest estudi es pretén contribuir a aprofundir en el coneixement de l'ugetisme en particular, i del socialisme en general, al País Valencià, així com en els estudis de gènere sobre les situacions sociolaborals diverses de les treballadores i la seva participació en sindicats.&nbsp;

[es] El artículo tiene como objetivo el estudio de la movilización femenina por parte de la Unión General de Trabajadores en la industria alimentaria de la provincia de Alicante durante la Segunda República y la Guerra Civil. Se atiende a la sindicación de las trabajadoras del sector turronero, que tuvo su mayor exponente en la localidad de Jijona, principalmente a través de la Asociación de Oficios Varios UGT del Sindicato de Artes Blancas Alimenticias. El estudio explora de qué modo participaron las turroneras en las sociedades sindicales socialistas, cuál era la composición de estas —atendiendo a criterios de edad, lugar de residencia y categoría laboral, así como a la existencia de vínculos familiares— y cómo los sindicatos fueron un instrumento para la defensa de sus intereses laborales, a pesar de la persistencia de desigualdades y de la división sexual del trabajo. En definitiva, con este estudio se pretende contribuir a profundizar en el conocimiento del ugetismo en particular, y del socialismo en general, en el País Valenciano, así como en los estudios de género sobre las situaciones sociolaborales diversas de las trabajadoras y su participación en sindicatos.&nbsp;
[ca] Del traç neoplatònic que dibuixen sant Agustí i Escot Eriúgena, nosaltres seguim les conseqüències del diàleg entre la metàfora lumen mentium i l'argumentació filosòfica en clau gnoseològica i aplicada a l'exegesi del Gènesi 1, 1; en aquest diàleg es planteja la continuïtat sensible-intel·ligible, segons el model que trobem en Plotí. Tant la il·luminació&nbsp; agustiniana com la comprensió d'allò que es creu en Escot Eriúgena expressen la forma en què el creient pot aproximar-se al coneixement de l'Incognoscible, en el llibre del món i en les Escriptures. Ambdós autors condueixen la reflexió sobre Déu a partir de la manera en què el creient es relaciona amb Ell i, únicament en aquesta circumstància, examinen la jerarquia del ser. Per això, el punt comú entre ambdós neoplatònics està en què la unitat del ser és entesa mitjançant la forma triàdica del nostre pensament: mesura, número i pes (Sv 11, 21). L'exegesi del Gènesi 1, 1 fonamenta el vincle profund entre religio et philosophia, no tant com a determinacions en si mateixes, sinó com a realitats actuants en l'ésser humà: la revelació de les Escriptures i la raó de l'exegesi; aquesta identitat implica la impossibilitat de contradicció entre elles.

[es] Del trazo neoplatónico que dibujan san Agustín y Escoto Eriúgena, nosotros seguimos las consecuencias del diálogo entre la metáfora lumen mentium y la argumentación filosófica, en clave gnoseológica y aplicada a la exégesis de Génesis 1, 1; en este diálogo se plantea la continuidad sensible – inteligible, según el modelo que encontramos en Plotino. Tanto la iluminación agustiniana como la comprensión de lo que se cree en Escoto Eriúgena expresan el modo en que el creyente puede aproximarse al conocimiento del Incognoscible, en el libro del mundo y en las Escrituras. Ambos autores conducen la reflexión sobre Dios a partir del modo en que el creyente se relaciona con Él y, únicamente en esta circunstancia, examinan la jerarquía del ser. Por ello, el punto común entre ambos neoplatónicos está en que la unidad del ser es entendida mediante la forma triádica de nuestro pensamiento: medida, número y peso (Sab. 11, 21). La exégesis de Génesis 1,1 fundamenta el vínculo profundo entre religio et philosophia, no tanto como determinaciones en sí mismas, sino como realidades actuantes en el ser humano: la revelación de las Escrituras y la razón de la exégesis; esta identidad implica la imposibilidad de contradicción entre ellas.
[ca] Molts estudiants d'anglès com a llengua estrangera tenen dificultats a l'hora de produir i pronunciar certs sons. A més a més, l'ensenyament de la pronunciació a les aules d'anglès no és gaire efectiva per la falta de formació del professorat en aquest sentit i de materials adients. Per això, en aquest estudi s'elabora una sèrie d'activitats per a la producció i la millora de la pronunciació d'alguns dels sons que costen més als estudiants catalans, com ara /p/, /t/, /k/, /r/ i /h/, per poder treballar-los amb els alumnes de Primària de forma amena, motivadora i significativa.

[es] Muchos estudiantes de inglés como lengua extranjera tienen dificultades a la hora de producir y pronunciar ciertos sonidos. Además, la enseñanza de la pronunciación en las aulas de inglés no es muy efectiva por la falta de formación del profesorado en este sentido y de materiales pertinentes. Por eso, en este estudio se elabora una serie de actividades para la producción y la mejora de la pronunciación de algunos de los sonidos que les cuestan más a los estudiantes catalanes, como /p/, /t/, /k/, /r/ i /h/, para trabajarlos con los alumnos de Primaria de forma amena, motivadora y significativa.
[ca] En aquest article es parla sobre avaluació des de la relació pedagògica. El text comença amb una introducció que fa un recorregut per diferents lectures dialogant amb els autors i establint un context des del qual posicionar: el construccionisme social. A partir d'aquesta introducció, la finalitat del text serà narrar el recorregut de l'autora en relació a l'avaluació en la universitat, des de la tesi fins al moment actual. Aquest recorregut donarà sentit al l'autoavaluació que utilitza amb els seus estudiants. Finalitzarà establint relació entre la identitat docent, les relacions que establim i el món contemporani, entenent la revisió del sistema d'avaluació des del context social i cultural actual.

[es] En este artículo se habla sobre evaluación desde la relación pedagógica. El texto comienza con una introducción que hace un recorrido por diferentes lecturas dialogando con los autores y estableciendo un contexto desde el que posicionarse: el construccionismo social. A partir de esta introducción, la finalidad del texto será narrar el recorrido de la autora en relación con la evaluación en la Universidad, desde la tesis hasta el momento actual. Este recorrido dará sentido a la autoevaluación que utiliza con sus estudiantes. Finalizará estableciendo una relación entre la identidad docente, las relaciones que establecemos y el mundo contemporáneo, entendiendo la revisión del sistema de evaluación desde el contexto social y cultural actual.
[ca] Es parteix de la confiança en la justícia restaurativa com a eina que permeti, conjuntament amb unes altres, despatriarcalitzar la justícia i apostar per altres camins, més afinats amb les propostes que desenvolupa el feminisme abolicionista de la qüestió penal. Des d'aquest marc, en l'article s'aborda el significat de la introducció de la perspectiva de gènere en les intervencions restauratives en l'àmbit penal: mediació, conferències i cercles, per a finalment donar algunes claus generals i específiques sobre aquest tema. PARAULES CLAU. - Justícia restaurativa, feminisme abolicionista, mediació, conferències restauratives, cercles restauratius.

[es] Se parte de la confianza en la justicia restaurativa como herramienta que permita, conjuntamente con otras, despatriarcalizar la justicia y apostar por otros caminos, más afinados con las propuestas que desarrolla el feminismo abolicionista de la cuestión penal. Desde este marco, en el artículo se aborda el significado de la introducción de la perspectiva de género en las intervenciones restaurativa en el ámbito penal: mediación, conferencias y círculos, para finalmente dar algunas claves generales y específicas al respecto. PALABRAS CLAVE. - Justicia restaurativa, feminismo abolicionista, mediación, conferencias restaurativas, círculos restaurativos.
[ca] Les pintures murals romàniques procedents de l'actual Catalunya i dels seus marges septentrionals mostren una voluntat singular de ressaltar la celebració de l'Eucaristia i els seus vincles amb la litúrgia celestial. S'han establert múltiples connexions a través de temes generalment interpretats en aquest sentit, com l'Anyell i el Sacrifici d'Abel, però també a través de les tres imatges divines que es poden qualificar de canòniques. El Crist entronitzat exerceix la seva funció de gran sacerdot d'aquesta litúrgia celestial mentre la seva cort realitza gestos o accions que entren en ressonància amb la celebració de la missa: els serafins, els querubins i presumiblement els Vivents i els Ancians de l'Apocalipsi canten el Sanctus, els arcàngels advocats transmeten a Déu l'oració del Pater Noster, altres àngels encenen les oblates que han estat col·locades a l'altar durant l'ofertori i el serafí d'Àneu dóna la comunió. Per la seva banda, la Crucifixió es refereix a la reiteració diària del sacrifici de Crist a la creu i el seu cos turmentat es correspon amb el pa i el vi consagrats, a l'igual que el Nen als braços de la seva mare. Finalment, sovint la Verge revesteix una casulla per presentar aquest Cos diví o per sostenir un calze, igual que l'oficiant quan eleva el pa i el vi consagrats, mentre els Mags es fan ressò de la processó de l'ofertori.

[es] Las pinturas murales románicas procedentes de la actual Cataluña y de sus márgenes septentrionales muestran una singular voluntad de resaltar la celebración de la Eucaristía y sus vínculos con la liturgia celestial. Se han establecido múltiples conexiones a través de temas generalmente interpretados en este sentido, como el Cordero y el Sacrificio de Abel, pero también a través de las tres imágenes divinas que pueden calificarse de canónicas. El Cristo entronizado ejerce su función de sumo sacerdote de esta liturgia celestial mientras su corte realiza gestos o acciones que entran en resonancia con la celebración de la misa: los serafines, los querubines y presumiblemente los Vivientes y los Ancianos del Apocalipsis cantan el Sanctus, los arcángeles abogados transmiten a Dios la oración del Pater Noster, otros ángeles inciensan las oblatas que han sido colocadas en el altar durante el ofertorio y el serafín de Àneu da la comunión. Por su parte, la Crucifixión se refiere a la reiteración diaria del sacrificio de Cristo en la cruz y su cuerpo atormentado se corresponde con el pan y el vino consagrados, al igual que el Niño en brazos de su madre. Finalmente, a menudo la Virgen reviste una casulla para presentar a este Cuerpo divino o para sostener un cáliz, igual que el oficiante cuando eleva el pan y el vino consagrados, mientras los Magos se hacen eco de la procesión del ofertorio.
[ca] El 1988, quan l'independentisme català no era considerat un moviment amb prou suports com per impulsar canvis polítics, la pel·lícula i novel·la El complot dels anells recreà distòpicament la possibilitat que un grup de partidaris de la independència, organitzats en una banda armada aplaudida entre la ciutadania, es confabulés per burlar el sistema de seguretat de l'estadi olímpic de Barcelona, segrestar uns tres-cents periodistes i exigir, a canvi del seu alliberament, el reconeixement de Catalunya com a país sobirà dins d'Europa. Aquest article proposa una lectura contextualitzada i crítica de la novel·la El complot dels anells ‍des dels paràmetres de les representacions de la violència i l'espai.

[es] El 1988, cuando el independentismo catalán no era considerado un movimiento con suficientes suportes como para impulsar cambios políticos, la película y novela El complot dels anells recreó distópicamente la posibilidad que un grupo de partidarios de la independencia organizados en una banda armada aplaudida entre la ciudadanía se confabulara para burlar el sistema de seguridad del estadio olímpico de Barcelona, secuestrar unos tres-cientos periodistas y exigir, a cambio de su liberación, el reconocimiento de Cataluña como país soberano dentro de Europa. Este artículo propone una lectura contextualizada y crítica de la novela El complot dels anells des de los parámetros de las representaciones de la violencia y el espacio.
[ca] A partir de les experiències dels col·lectius teatrals xilens Teatro del Terror, amb la seva obra Artificial (2021), i el col·lectiu La disvariada, amb el seu treball Flores a quien corresponda (2021), analitzo les troballes principals que ambdós grups van fer en el procés de trànsit des de la seva tasca creativa virtual —en el context de la pandèmia de SARS-CoV2 —, fins al retorn a les sales d'assaig i a l'exhibició presencial de llurs obres. L'objectiu d'aquesta reflexió és l'observació de possibles recursos i pràctiques adquirides durant els processos de creació telemàtica, que tinguin possibles aplicacions i siguin potencialment útils, en el marc de l'ús de metodologies creatives presencials.

[es] A partir de las experiencias de los colectivos teatrales chilenos: Teatro del Terror con su obra Artificial (2021); y colectivo La disvariada con su trabajo Flores a quien corresponda (2021), se analizan los principales hallazgos que ambos grupos hicieron en el proceso de tránsito desde su quehacer creativo virtual —en el contexto de la pandemia de SARS-CoV2 —, hasta el retorno a las salas de ensayo y a la exhibición presencial de sus obras. El objetivo de la presente reflexión es la observación de posibles recursos y prácticas adquiridas durante los procesos de creación telemática, que tengan posibles aplicaciones y sean potencialmente útiles, en el marco del uso de metodologías creativas presenciales.
[ca] El mètode Delphi és una tècnica de recollida d'informació que permet obtenir l'opinió d'un grup d'experts a través de la consulta reiterada. Aquesta tècnica, de caràcter qualitatiu, és recomanable quan no es disposa d'informació suficient per a la presa de decisions o cal, per a la nostra investigació, recollir opinions consensuades i representatives d'un col·lectiu d'experts. En aquest article es descriuen les característiques principals de la tècnica i es detalla el procés de consultes reiterades en l'aplicació de la tècnica.

[es] El método Delphi es una técnica de recogida de información que permite obtener la opinión de un grupo de expertos a través de la consulta reiterada. Esta técnica, de carácter cualitativo, es recomendable cuando no se dispone de información suficiente para la toma de decisiones o es necesario, para nuestra investigación, recoger opiniones consensuadas y representativas de un colectivo de individuos. En este artículo se describen las características principales de la técnica y se detalla el proceso de consultas reiteradas en la aplicación de la técnica.
[ca] El novembre de 2017 vam publicar l'article "Carlos Arniches. Arquitectura i documents "(On the w @ terfront vol. 58, n° 1, de 10 de novembre de 2017) signat per la Dra. Concha Deu-Pastor.Després de la seva publicació vam rebre una petició de dret de rèplica per part de Martín Domínguez Ruz i del Dr. Pablo Rabasco, que va originar la publicació d'un nou article, "Els arquitectes Arniches i Domínguez" (On the w @ terfront vol. 60, núm 10, de 30 de juny de 2018). Aquest article posava en dubte algunes de les afirmacions i conclusions de l'article anterior.A la fi de 2019 vam rebre una petició de dret de rèplica de l'autora abans esmentada. En pro de la clarificació de posicions passem a publicar l'esmentada rèplica.

[es] En Noviembre de 2017 publicamos el artículo "Carlos Arniches. Arquitectura y documentos" (On the w@terfront vol. 58, n° 1, de 10 de noviembre de 2017) firmado por la Dra. Concha Diez-Pastor. Tras su publicación recibimos una petición de derecho de réplica por parte de Martín Domínguez Ruz y del Dr. Pablo Rabasco que originó la publicación de un nuevo artículo, "Los arquitectos Arniches y Domínguez" (On the w@terfront vol. 60, n° 10, de 30 de junio de 2018). Este artículo ponía en entredicho algunas de las afirmaciones y conclusiones del artículo anterior.A finales de 2019 recibimos una petición de réplica de la autora antes mencionada. En pro de la clarificación de posiciones pasamos a publicar la citada réplica.
[ca] Aquesta proposició pretén analitzar el paper de les ocupacions urbanes en la producció de l'espai urbà central de la ciutat de João Pessoa/Paraíba/Brasil, a partir de la recent acció/ocupació anomenada João Pedro Teixeira. Organitzada i liderada pel MLB (Moviment de Luta ens Bairros, Vilas i Favelas) i formada per prop de 40 famílies, va ocupar l'Edifici Nações Unides, expropiat des de 2019 per la municipalitat per proposar un centre comercial popular, encara que actualment ha estat destinat a la producció de habitatge finançada pel Programa Minha Casa, Minha Vida R$ 2.640,00 (MCMV) – Requalificació, dirigit a famílies amb una renda familiar bruta mensual de fins a R$ 2.640,00 (MCMV – nivell 01). La metodologia consisteix en una revisió bibliogràfica, entrevistes a sectors del poder públic i líders/membres de l'ocupació, així com observació in situ. Les ocupacions reivindiquen el centre antic no només com a espai d'importància històrica, de la reproducció del capital, o fins i tot de pas, sinó també com a espai per a l'habitatge popular. S'espera, doncs, donar visibilitat a la (r)existència de la població empobrida que viu i reivindica el centre de la ciutat, així com a la lluita pel dret a un habitatge digne i a l'àrea central, contribuint així a la justícia social.

[es] Esta proposición pretende analizar el papel de las ocupaciones urbanas en la producción del espacio urbano central de la ciudad de João Pessoa/Paraíba/Brasil, a partir de la reciente acción/ocupación denominada João Pedro Teixeira. Organizada y liderada por el MLB (Movimento de Luta nos Bairros, Vilas e Favelas) y formada por cerca de 40 familias, ocupó el Edificio Nações Unidas, expropiado desde 2019 por la municipalidad para proponer un centro comercial popular, aunque actualmente ha sido destinado a la producción de viviendas financiadas por el Programa Minha Casa, Minha Vida – Requalificação, dirigido a familias con renta bruta familiar mensual de hasta R$ 2.640,00 (MCMV – Nivel 01). La metodología consiste en una revisión bibliográfica, entrevistas a sectores del poder público y líderes/miembros de la ocupación, así como observación in situ. Las ocupaciones reivindican el centro antiguo no sólo como un espacio de importancia histórica, de la reproducción del capital, o incluso de paso, sino también como espacio para la vivienda popular. Se espera, por tanto, dar visibilidad a la (r)existencia de la población empobrecida que vive y reivindica el centro de la ciudad, así como a la lucha por el derecho a una vivienda digna y al área central, contribuyendo así a la justicia social.
[ca] Aquest article pretén aprofundir en el debat sobre la globalització i la divisió internacional del treball, posant l'accent en el paper dels països perifèrics dins del circuit espacial de producció de tèxtils i peces de vestir. La globalització es caracteritza per la creixent interconnexió de les diverses regions del planeta, resultat de la intensificació dels intercanvis comercials, l'avanç de les noves tecnologies i la difusió d'informació entre les nacions. Aquest fenomen econòmic ha donat lloc a una reconfiguració de l'espai, la qual cosa implica una reavaluació de les normes que regeixen la competència comercial. En aquest context, assistim a la formació de grans zones econòmic-polítiques als països perifèrics, sovint impulsades permegainstitucions. Les hipòtesis sobre els fonaments del desenvolupament industrial -inclosos el comerç internacional, la localització industrial i les externalitats- constitueixen una de les bases de la geografia econòmica. La metodologia d'aquest treball es basa en una àmplia revisió bibliogràfica, que abasta llibres, tesis i articles científics, amb l'objectiu de dilucidar la importància dels països perifèrics en el circuit espacial de la producció de peces de vestir.

[es] Este artículo pretende profundizar en el debate sobre la globalización y la división internacional del trabajo, haciendo hincapié en el papel de los países periféricos dentro del circuito espacial de producción de textiles y prendas de vestir. La globalización se caracteriza por la creciente interconexión de las diversas regiones del planeta, resultado de la intensificación de los intercambios comerciales, el avance de las nuevas tecnologías y la difusión de información entre las naciones. Este fenómeno económico ha dado lugar a una reconfiguración del espacio, lo que implica una reevaluación de las normas que rigen la competencia comercial. En este contexto, asistimos a la formación de grandes zonas económico-políticas en los países periféricos, a menudo impulsadas por megainstituciones. Las hipótesis sobre los fundamentos del desarrollo industrial -incluidos el comercio internacional, la localización industrial y las externalidades- constituyen una de las bases de la geografía económica. La metodología de este trabajo se basa en una amplia revisión bibliográfica, que abarca libros, tesis y artículos científicos, con el objetivo de dilucidar la importancia de los países periféricos en el circuito espacial de la producción de prendas de vestir.
[ca] Als nostres temps solem passar per alt la percepció sensible del que transmet la veu parlada, prioritzant el contingut del missatge. La urgència per la informació ens proposa escoltar àudios al doble de velocitat. Fa cent anys, l'investigador austríac Rudolf Steiner observava l'inici d'aquest fenomen i va desenvolupar la formació de la parla (Sprachgestaltung) com a tècnica per a la veu expressiva. En aquella època va significar un canvi de paradigmes, ja que no es recolzava en allò organicofonoaudiològic, sinó que el seu punt de partida era eminentment artístic en sensibilitzar respecte dels elements conformadors de la parla. Tant l'actor i mestre d'actuació Mijaíl Chéjov com la reconeguda entrenadora vocal Cicely Berry van treballar amb aquesta metodologia, que aprofundeix en les característiques dels sons, la gestualitat del llenguatge, intensifica l'escolta i treballa amb els ritmes i les dinàmiques expressives de la respiració. Aquest article presenta algunes de les seves característiques més destacades.

[es] Los actuales son tiempos en los que pasamos por alto la percepción sensible de lo que transmite la voz hablada, priorizando el contenido del mensaje. La urgencia por la información nos propone escuchar audios al doble de velocidad. Hace cien años, el investigador austríaco Rudolf Steiner observaba el inicio de este fenómeno y desarrolló la Formación del Habla (Sprachgestaltung) como técnica para la voz expresiva. En su época significó un cambio de paradigmas, pues no se apoyaba en lo orgánico-fonoaudiológico, sino que su punto de partida era eminentemente artístico al sensibilizar respecto de los elementos conformadores del habla. Tanto el actor y maestro de actuación Mijaíl Chéjov como la reconocida entrenadora vocal Cicely Berry trabajaron con esta metodología, que profundiza en las características de los sonidos, la gestualidad del lenguaje, intensifica la escucha y trabaja con los ritmos y las dinámicas expresivas de la respiración. Este artículo presenta algunas de sus características más destacadas.