[ca] La xarxa definida per programari (SDN) separa el pla de control del pla de dades. L'enfocament SDN inicial implica un únic controlador centralitzat, que pot no escalar correctament a mesura que la xarxa creixi de mida. Els controladors distribuïts han sorgit per abordar els inconvenients d'un únic controlador centralitzat. . Un dels reptes de recerca més importants per a les arquitectures de controladors distribuïts és gestionar de manera eficaç els controladors, que inclou l'assignació de controladors suficients a les ubicacions de xarxa adequades. Per abordar aquests problemes, fem les següents contribucions. Aquesta tesi amplia el mètode de resolució del Problema de Col·locació de Control (CPP) basat en els algorismes de K-means i K-center per incloure un Problema de Col·locació de Controladors Jeràrquics (HCPP), situat a un nivell alt de Super Controller (SC), un nivell de controladors mestres (MC) i el nivell més baix de controladors de domini (DC). La mètrica d'optimització és la latència entre el controlador i els commutadors assignats a aquest. L'arquitectura i la metodologia proposades s'implementen utilitzant la topologia de NREN d'Europa occidental de l'Internet Topology Zoo. La topologia de la xarxa es divideix en clústers i es determina el nombre òptim de controladors de domini (DC) i la seva ubicació per a cada clúster. L'optimització de la ubicació de MC determina el nombre òptim de MC i la seva col·locació òptima. Com a segona contribució, es defineix una latència acumulada per resoldre el CPP, que té en compte tant la latència entre el controlador i els seus commutadors associats com la latència entre controladors. Sota la restricció de la latència, es formula un problema d'optimització segons la programació lineal de nombres enters mixts (MILP). L'objectiu de la investigació és reduir la latència acumulada alhora que es redueix el nombre de controladors de xarxa i optimitza la seva col·locació per aconseguir un equilibri òptim. El rendiment del mètode desenvolupat s'avalua en la topologia de xarxa real d'Internet2 OS3E. Per aconseguir el tercer objectiu, es va desenvolupar una mètrica que inclou la fiabilitat. També s'ha de tenir en compte la latència de comunicació entre controladors perquè un retard baix entre el commutador i el controlador no sempre implica un retard curt del controladorcontrolador per a una ubicació concreta dels controladors. Com a tercera contribució, proposem una nova mètrica per al CPP per millorar la fiabilitat dels controladors que tingui en compte tant la latència de la comunicació com la fiabilitat de la comunicació entre commutadors i controladors, així com entre controladors. La fiabilitat es té en compte quan falla un únic enllaç identificant la col·locació òptima dels controladors per aconseguir baixes latències en el trànsit del pla de control. L'objectiu d'aquest projecte és reduir la latència mitjana. Com a quarta contribució, aquest estudi avalua el model d'optimització Joint Latency and Reliability-aware Controller Placement (LRCP). Com a mètrica d'avaluació, la latència del pla de control (CPL) es defineix com la suma de la latència mitjana de commutador a controlador i la latència mitjana entre controladors. La latència del pla de control, utilitzant les latències reals de la topologia de xarxa real, es calcula per a cada col·locació òptima a la xarxa. En el cas d'una fallida en un únicenllaç, es calcula i s'avalua el CPL real de les ubicacions LRCP per determinar com de bones són les ubicacions LRCP. Les mètriques CPL s'utilitzen per comparar les mètriques de latència i fiabilitat amb altres models. Aquest estudi proporciona la prova que les metodologies desenvolupades per a xarxes a gran escala són molt potents pel que fa a la recerca de totes les ubicacions de controladors factibles mentre s'avaluen els resultats. A més, en comparació amb el treball anterior, inclou la latència entre els controladors i la fiabilitat per a un esdeveniment de fallada d'un enllaç únic.

[es] Las redes definidas por software (SDN) separan el plano de control del plano de datos. El enfoque inicial de SDN implica un único controlador centralizado, que puede no escalar adecuadamente a medida que una red crece en tamaño. Los controladores distribuidos han surgido para abordar las desventajas de un único controlador centralizado. Uno de los retos de investigación más importantes para las arquitecturas de controladores distribuidos es la gestión eficaz de los controladores, que incluye la asignación de suficientes controladores en las ubicaciones adecuadas. Para hacer frente a estos problemas, realizamos las siguientes contribuciones principales: Esta tesis amplía el método de resolución del Problema de Colocación de Controles (CPP) basado en los algoritmos K-means y K-center para incluir un Problema de Colocación de Controladores Jerárquicos (HCPP), situado en un nivel alto de Super-controladores (SC), un nivel medio de Controladores Maestros (MC), y el nivel más bajo de controladores de dominio (DC). La métrica de optimización es la latencia entre el controlador y los conmutadores asignados al mismo. . La arquitectura y la metodología propuestas se implementan utilizando la topología de las NREN de Europa Occidental del TopologyZoo. La topología completa de la red se divide en clústeres, y se determina el número óptimo de controladores de dominio (CD) y su colocación para cada clúster. La optimización de la colocación de los MC determina el número óptimo de MC y su colocación óptima. Como segunda contribución, se define una latencia acumulada para resolver el CPP, que tiene en cuenta tanto la latencia entre el controlador y sus conmutadores asociados como la latencia entre los controladores. Bajo la restricción de la latencia, se formula un problema de optimización según la programación lineal de enteros mixtos (MILP). El objetivo es reducir la latencia acumulada al tiempo que se reduce el número de controladores de la red y se optimiza su ubicación para lograr un equilibrio óptimo. El rendimiento del método desarrollado se evalúa en la topología de Internet2 OS3E. Para lograr el tercer objetivo, se desarrolló una métrica que incluye la fiabilidad. La latencia de la comunicación entre controladores también debe tenerse en cuenta, ya que un bajo retardo entre controladores y conmutadores no siempre implica un corto retardo entre controladores para una determinada ubicación de los mismos. Como tercera contribución proponemos una nueva métrica para el CPP para mejorar la fiabilidad de los controladores que tiene en cuenta tanto la latencia de la comunicación como la fiabilidad de la comunicación entre los conmutadores y los controladores, así como entre los controladores. Se tiene en cuenta la fiabilidad cuando falla un solo enlace. Este aspecto concluye con la identificación de la ubicación óptima de los controladores para lograr bajas latencias en el tráfico del plano de control. El objetivo es reducir la latencia media. Como cuarta contribución, este estudio evalúa el modelo de optimización Joint Latency and Reliability-aware Controller Placement (LRCP). Como métrica de evaluación, la latencia del plano de control (CPL) se define como la suma de la latencia media entre conmutadores y controladores y la latencia media entre controladores. La latencia del plano de control, utilizando las latencias reales de la topología de la red, se calcula para cada ubicación óptima en la red. En el caso de un fallo de un enlace, se calcula y evalúa la CPL real para las colocaciones de LRCP con el fin de determinar lo buenas que son las colocaciones de LRCP. Las métricas CPL se utilizan para comparar las métricas de latencia y fiabilidad con otros modelos. Este estudio demuestra que las metodologías desarrolladas para redes a gran escala son muy potentes en cuanto a la búsqueda de todas las ubicaciones factibles de los controladores mientras se evalúan los resultados. Además, en comparación con los trabajos anteriores, que incluyen la latencia entre controladores y la fiabilidad para un caso de fallo de un solo enlace