[ca] La Universitat Laboral d'Albacete (1974-1975), obra de Julio Cano Lasso, s'implanta discretament en un "no lloc" als afores d'una "ciutat sense caràcter". Allunyada de qualsevol focus mediàtic, a penes ha tingut difusió, de manera que el principal objectiu d'aquest article és contribuir a la seva recuperació historiogràfica i crítica. Per a això s'aporta el primer estudi detallat de l'edifici en relació tant al seu context immediat com a el conjunt de la producció i de la pensada arquitectònic del seu autor. L'anàlisi de la mateixa ofereix algunes claus per reconèixer i valorar el seu magisteri en la creació d'un hàbitat accessible i integrador, durable i mutable, que encara serveix i dignifica la vida dels seus usuaris. Es distingeixen quatre eixos metodològics: la recerca bibliogràfica, fonamentalment de les monografies i escrits de l'arquitecte; la investigació de fonts històriques en els arxius de l'Administració i professional de Cano Lasso; l'anàlisi comparativa de l'obra amb altres universitats laborals de l'autor, apuntant a una determinada genealogia moderna; i, finalment, el treball de camp, entrevistant el col·laborador de l'arquitecte i als responsables de centre però, sobretot, convertint l'experiència de l'arquitectura, en diferents estacions i moments de l'activitat de l'edifici, en una dada irreemplaçable. Aquesta obra, propera a l'espai i en el temps, constitueix un precís exercici de sobrietat i generositat que posa en joc mínims recursos amb màximes aspiracions, atenent, des del seu compromís amb el públic, al necessari amb l'estrictament necessari.

[es] La Universidad Laboral de Albacete (1974-75), obra de Julio Cano Lasso, se implanta discretamente en un "no lugar" a las afueras de una "ciudad sin carácter". Alejada de cualquier foco mediático, apenas ha tenido difusión, por lo que el principal objetivo de este artículo es contribuir a su recuperación historiográfica y crítica. Para ello se aporta el primer estudio pormenorizado del edificio en relación tanto a su contexto inmediato como al conjunto de la producción y del pensamiento arquitectónico de su autor. El análisis del mismo ofrece algunas claves para reconocer y valorar su magisterio en la creación de un hábitat accesible e integrador, durable y mutable, que aún sirve y dignifica la vida de sus usuarios. Se distinguen cuatro ejes metodológicos: la investigación bibliográfica, fundamentalmente de las monografías y escritos del arquitecto; la investigación de fuentes históricas en los archivos de la Administración y profesional de Cano Lasso; el análisis comparativo de la obra con otras universidades laborales del autor, apuntando a una determinada genealogía moderna; y, finalmente, el trabajo de campo, entrevistando al colaborador del arquitecto y a los responsables del centro pero, sobre todo, convirtiendo la experiencia de la arquitectura, en diferentes estaciones y momentos de la actividad del edificio, en un dato irremplazable. Esta obra, próxima en el espacio y en el tiempo, constituye un certero ejercicio de sobriedad y generosidad que pone en juego mínimos recursos con máximas aspiraciones, atendiendo, desde su compromiso con lo público, a lo necesario con lo estrictamente necesario.