[ca] Aquesta tesi inclou quatre estudis experimentals que investiguen com els infants integren prosòdia i gestualitat amb fins comunicatius. Els adults integrem la prosòdia i la gestualitat de manera temporal i pragmàtica i, juntament amb la informació sociocontextual, ho utilitzem per a transmetre i comprendre significats intencionals. En aquesta tesi es pretén investigar si els infants utilitzen la prosòdia i la gestualitat de manera integrada per a fins comunicatius, abans de ser capaços d"emprar elements lexicosemàntics. La tesi inclou quatre estudis, cada un en un apartat diferent. El primer estudi analitza longitudinalment les combinacions de gest i parla dels infants en interaccions espontànies, i mostra que a partir dels 12 o 15 mesos els infants alineen temporalment la prominència prosòdica i la prominència gestual. El segon estudi empra el mètode d"habituació/test per a comprovar l"habilitat primerenca dels infants a percebre la integració temporal entre prosòdia i gest, i mostra que als 9 mesos els infants ja són capaços de percebre l"alineació temporal entre la prominència gestual i la prosòdica. El tercer estudi també analitza longitudinalment les produccions dels infants en interaccions espontànies per a mostrar que, abans de produir les primeres paraules, els infants ja utilitzen elements prosòdics com el rang tonal i la durada, a més del gest, per a transmetre actes de parla com ara la petició, les respostes, les oracions declaratives, i les expressions de satisfacció o de descontentament. Finalment, el quart xii estudi investiga la reacció dels infants a diversos tipus de combinacions de parla i gest d"assenyalar, i mostra que els infants de 12 mesos utilitzen les marques prosòdiques i gestuals del discurs per a entendre les intencions comunicatives que els són dirigides. En conjunt, aquesta tesi mostra que la integració temporal de prosòdia i gest ocorre en les etapes més primerenques del desenvolupament lingüístic i cognitiu, i que el usos pragmàtics de la prosòdia i la gestualitat emergeixen abans que els infants dominin l"ús d"elements lèxics. Així, la prosòdia és el primer component gramatical del llenguatge que els infants utilitzen amb finalitat comunicativa, cosa que indica que la comunicació lingüística emergeix abans que els infants tinguin la capacitat de produir ítems lèxics amb significants semàntics. La conclusió general és, doncs, que la integració temporal i pragmàtica de la prosòdia i el gest per part dels infants indica el desenvolupament primerenc de la pragmàtica lingüística.

[en] This dissertation comprises four experimental studies which investigate the way infants integrate prosody and gesture for intentional communicative purposes. As adult speakers we automatically integrate prosody and gestures at a temporal and pragmatic level, and we use these cues together with social contextual information to convey and understand intentional meanings. My aim is to investigate whether infants use prosodic and gesture features in an integrated way for communicative purposes prior to their use of lexical-semantic cues. The dissertation includes four studies, each one described in a separate chapter. The first study is a longitudinal analysis of how a group of infants produce gesture and speech combinations in natural interactions, with results that show that already at 12 and 15 months of age infants temporally align prosodic and gesture prominences. The second study uses a habituation/test procedure to test the infants" early sensitivity to temporal gesture-prosodic integration, showing that 9-month-old infants are sensitive to the alignment between prosodic and gesture prominences. The third study analyzes the longitudinal productions of four infants at the pre-lexical stage and provides evidence that infants use prosodic cues such as pitch range and duration to convey specific intentions like requests, statements, responses, and expressions of satisfaction or discontent. Finally, the fourth study examines how infants responded at 12 months of age to different types of pointing-speech combinations and shows that x infants use prosodic and gestural cues to comprehend communicative intentions behind an attention-directing act. Altogether, this dissertation shows that the temporal integration of gesture and speech occurs at the early stages of language and cognitive development, and that pragmatic uses of prosody and gesture develop before infants master the use of lexical cues. Thus, prosody is the first grammatical component of language that infants use for communicative purposes, revealing that linguistic communication emerges before infants have the ability to use lexical items with semantic meanings. I further claim that infants" integration of prosody and gesture at the temporal and pragmatic levels is a reflex of an early emergence of language pragmatics.