[ca] Andrew Flinn i el Community Archives and Heritage Group britànic han popularitzat el concepte d'arxiu comunitari, que ha estat criticat tant pel caràcter híbrid i inorgànic d'aquests conglomerats patrimonials com per la indefinició del concepte mateix de 'comunitat'. L'estudi aprofundit de la bibliografia pertinent des d'un punt de vista postmodern revela que, per una banda, el concepte de comunitat lingüística és totalment absent en aquestes discussions, que no han tractat mai cap arxiu dedicat a la documentació i la identitat d'una comunitat lingüística; a més, tampoc no han tractat mai la justícia lingüística encara que la funció activista i contestatària d'aquests arxius ha esdevingut la seva característica fonamental. D'altra banda, els teòrics de l'arxivística s'han mostrat insensibles al problema de la discriminació lingüística fins al punt d'expressar obertament prejudicis que la sociolingüística definiria com a 'lingüicisme', i també insensibles al caràcter construït de les terminologies arxivístiques, a la seva variabilitat d'una llengua a l'altra, al seu ús de termes anglesos vernacles i polisèmics com ara "collection" i "community", a l'arbitrarietat de dicotomies suposadament essencials com ara 'fons/col·lecció' o "archives/manuscripts", i al caràcter essencialista de la mateixa definició d'arxiu. Per tal d'eixamplar la teoria dels arxius comunitaris i fer-la aplicable al problema de la diversitat lingüística, aquest estudi recorre a la deconstrucció del filòsof Jacques Derrida i a conceptes de la teoria dels arxius comunitaris com ara 'anorreament simbòlic' i 'estructures de pausa' per a analitzar els arxius d'un col·lectiu que té el doble caràcter de comunitat lingüística i moviment social per la justícia lingüística: l'esperantisme. Concretament, emprèn un estudi de cas descriptiu del desenvolupament, l'organització i les activitats d'un arxiu esperantista ubicat a Suïssa mitjançant l'anàlisi de documents publicats i d'arxiu, entrevistes semiestructurades amb informants rellevants, i observació participant, per tal d'identificar els serveis que proporciona a la seva comunitat. Els resultats són comparats amb un altre arxiu comunitari lingüístic, el Yiddish Book Center. Tots dos tenen característiques comunes, com ara la important funció didàctica, el predomini de materials bibliogràfics, i la funció implícita de descentrar i relativitzar la identitat nacional majoritària. En canvi, una característica dels arxius esperantistes que no encaixa amb la definició dels arxius comunitaris com a 'independents' és la nul·la resistència a cedir la custòdia física de les seves col·leccions a arxius públics. Malgrat tot, són 'contraarxius' en el sentit de vehicular un projecte de reforma de tota la societat com en el cas dels arxius de moviments socials. L'estudi acaba amb preguntes de recerca que podrien guiar la col·laboració dels arxius públics amb la comunitat esperantista i de retruc amb altres arxius comunitaris.

[en] Andrew Flinn and the British Community Archives and Heritage Group have popularized the concept of community archives, which has been criticized both on account the hybrid and inorganic nature of these heritage conglomerates and for the lack of definition of the very concept of 'community'. The in-depth study of the relevant bibliography from a postmodern point of view reveals that, on the one hand, the concept of linguistic community is totally absent in these discussions, which have never dealt with any archive constituted for the documentation and identity of a linguistic community. Furthermore, they have never addressed linguistic justice either, although the activist and protest function of these archives has become their fundamental characteristic. On the other hand, archival theorists have shown themselves to be insensitive to the problem of linguistic discrimination to the point of openly expressing prejudices that sociolinguistics would define as 'linguicism', and also insensitive to the constructed nature of archival terminologies, to their variability between languages, to their use of vernacular and polysemic English terms such as 'collection' and 'community', to the arbitrariness of supposedly essential dichotomies such as 'fond/collection' or 'archives/manuscripts', and to the essentialist character of the very definition of 'archives'. To expand the theory of community archives and make it applicable to the problem of linguistic diversity, this study resorts to philosopher Jacques Derrida's deconstruction and to concepts drawn from the theory on community archives such as 'symbolic annihilation' and 'abeyance structures' to analyze the archives of a collective that has the double nature of a linguistic community and a social movement for linguistic justice-Esperantism. Specifically, it undertakes a descriptive case study of the development, organization and activities of an Esperanto archive located in Switzerland through the analysis of published and archival documents, semi-structured interviews with relevant informants, and participant observation, to identify the services it provides to its community. The results are compared to another linguistic community archive, the Yiddish Book Center. Both have common characteristics, such as the important didactic function, the predominance of bibliographic materials, and the implicit function of decentering and relativizing the mainstream national identity. On the other hand, a feature of Esperanto archives that does not fit with the definition of community archives as 'independent' is the lack of resistance to relinquishing physical custody of their collections to public archives. Nonetheless, they are still 'counter-archives' in the sense of enbodying a reform project for the entire society as in the case of social movement archives. The study ends with research questions that could guide the collaboration of public archives with the Esperanto community and in addition with other community archives.