[ca] En aquesta tesi es presenta una investigació sobre com les mestres en formació inicial de primària conversen amb nens i nenes sobre el model corpuscular de la matèria. Per dur-lo a terme, es van analitzar les pràctiques dialògiques dissenyades i implementades per un grup de mestres amb un grup reduït d'estudiants, per a desenvolupar una idea clau d'aquest model. En el marc de la recerca qualitativa, aquesta tesi focalitza particularment en tres dimensions d'anàlisis establertes per a tal fi. En la dimensió didàctica, s'identifica com les mestres estructuren les pràctiques dialògiques i els quins recursos van utilitzar per a abordar la idea clau del model en qüestió. En la dimensió dialògica, s'han caracteritzat com són les interaccions dialògiques i quines característiques té el discurs de les. Per últim, l'anàlisi de la dimensió científica ha permès caracteritzar i analitzar l'evolució de la idea clau del model. La recerca s'ha fet amb 28 mestres en formació inicial d'una assignatura de didàctica de les ciències impartida durant el segon any del Grau d'Educació Primària de la Universitat de Barcelona. Per analitzar les dades s'ha construït un sistema de codis, seguint el mètode bottom-up, fent servir categories definides per d'altres autors i categories pròpies. En relació amb els resultats de la dimensió didàctica, s'ha observat que les mestres estructuren les pràctiques dialògiques seguint un patró POE (Predicció-Observació-Explicació) en el que incorporen un episodi d'Introducció al Model. També s'observa que hi ha més d'un cicle POE, a vegades, però incomplerts. Al llarg d'aquestes pràctiques les mestres empren diferents recursos com a ara models físics o dibuixos, que s'havien fet servir a l'assignatura o no. En relació amb la dimensió dialògica, s'observa que els torns de parla principalment van respondre a un patró IRE (Sinclair &amp; Coulthard, 1975), en el que les Mestres són el centre del diàleg sol·liciten que els nens i nenes responguin a preguntes, i mostrant limitacions per a promoure el diàleg entre iguals. La major part de la sessions presenten un enfocament comunicatiu Interactiu-Autoritari (Mortimer &amp; Scott, 2002). Però els episodis d'Introducció al Model es caracteritzen per ser majoritàriament Interactiu-Dialògics. Així, durant la sessió dirigeixen el discurs cap a la construcció de la idea, arribant a vegades a que els nens i nenes nombrin les entitats i en d'altres, a que nombrin les regles (difícilment han promogut que les facin servir per interpretar el fenomen). Respecte a la dimensió científica, s'observa que no totes les idees presenten la mateixa complexitat: per exemple, per construir la idea del moviment de les partícules les mestres van ser capaces de construir aquesta regla, segurament perquè no tenien la necessitat de construir la entitat partícula. També es constata la dificultat que tenen les mestres en la mediació entre fenomen (situat a l'escala Macro, observable) i el modelo (Micro, no observable). S'ha evidenciat, també, que les mestres presenten models en transició cap al model científic, cosa que condiciona tant el desenvolupament de la pràctica, com la identificació d'oportunitats d'aprenentatge. Els resultats obtinguts mostren com és necessari ensenyar a conversar a l'aula des del coneixement científic, ja que no només es necessita dominar el contingut, sinó fer-lo interactuar amb els seus aspectes didàctics i els dialògics, atesa la seva importància en la construcció de significats.

[en] This thesis presents an investigation of how teachers in initial primary education dialogue with children about the corpuscular model of the matter. For this purpose, transcripts of dialogical practices, designed and implemented by teachers with a small group of students in order to develop a key idea of this model, were analysed. Within the framework of qualitative-interpretative research, three dimensions were particularly analysed in this study. Firstly, in the didactic dimension, we identified how the teachers structured their practices and which resources they used to address the key idea of the model in question. Secondly, in the dialogical dimension, we identified how the interactions with the children are, and the characteristics of the teachers' discourse throughout the dialogical practices. Finally, the scientific dimension allowed to analyse the evolution of the key idea of the model and the level of concreteness achieved. The research was carried out with 28 pre-service teachers enrolled in a science education course during the second year of the Primary Education Degree at the University of Barcelona. A coding system was developed to analyze the data, following the bottom-up method, using both categories defined by other authors and self-defined categories. Regarding the results of the didactic dimension, it was observed that the teachers structure the dialogic practices following a POE (Prediction-Observation-Explanation) pattern, which is preceded by an Introduction to the Model episode. It was also noted that there is more than one POE cycle, sometimes incomplete. Throughout the session, teachers use various resources, such as physical models or drawings, whether taken from the course classes or not. In other words, the teachers recognize the need to have different didactic objectives throughout the sequence, as well as the usefulness of the resource in the explanation and introduction phase of the model. Chat: Regarding the dialogic dimension, it was observed that the speaking turns primarily followed an IRE pattern (Sinclair &amp; Coulthard, 1975), where the teachers are the centre of the dialogue, prompting the children to answer questions, and showing limitations in promoting peer dialogue. Most of the sessions exhibited an Interactive-Authoritative communicative approach (Mortimer &amp; Scott, 2002), but the Introduction to the Model episodes were mainly characterised as Interactive-Dialogic. Thus, during the session, the discourse is directed towards the construction of the idea, sometimes leading the children to name the entities and at other times to name the rules (they have rarely encouraged the use of these rules to interpret the phenomenon). As for the scientific dimension, it was observed that not all ideas presented the same complexity: for instance, to construct the idea of particle movement, the teachers were able to construct this rule, likely because they did not need to construct the entity of a particle. Additionally, there was evidence of the teachers' difficulty in mediating between the phenomenon (situated at a Macro, observable scale) and the model (Micro, non-observable). Furthermore, it was evident that the teachers presented models in transition towards the scientific model, which influenced both the development of the practice and the identification of learning opportunities. The results obtained highlight the necessity of teaching how to engage in dialogue in the classroom from a scientific knowledge perspective. It is essential not only to master the content but also to integrate it with its didactic and dialogic aspects, given their importance for the construction of meaning.