[ca] Aquesta tesi adopta per primera vegada un enfocament unificador de l'expletivitat, tradicionalment entesa com l'existència d'una forma lingüística sense significat, i cerca la identificació de les propietats característiques que comparteixen les anomenades categories expletives. Basant-me en treballs experimentals sobre la distribució i interpretació de cinc categories suposadament expletives del grec, demostro que l'expletivitat sorgeix sistemàticament quan es produeix simultàniament (i) una dependència semàntica sintàcticament local, (ii) una contribució veritativa no més rica que una funció d'identitat, i (iii) el desenvolupament potencial d'un significat relacionat amb l'acte de parla. Començo amb la investigació de la veu expletiva que sorgeix en els verbs anticausatius amb morfologia de veu no activa del grec i motivo empíricament dues afirmacions: la veu expletiva no afecta les condicions de veritat de la frase en què apareix, i es fusiona sempre en un entorn sintàctic que codifica formalment informació relacionada amb una causa. Tot seguit, estudio el cas dels determinants expletius implicats en els SDs polidefinits del grec i demostro experimentalment que els parlants s'estimen més una construcció polidefinida quan hi ha modificació restrictiva. Aporto proves addicionals que mostren que aquests determinants expletius pertanyen a registres col·loquials del grec i que sovint desenvolupen un significat expressiu. A continuació, investigo el nombre plural expletiu dels noms de massa en grec i demostro que no altera la denotació cumulativa del nom amb el qual es combina, però –com en el cas dels determinants polidefinits expletius– aporta un significat expressiu. Finalment, estudio els usos suposadament expletius dels marcadors de negació oracional min i dhen del grec. Argumento, tant empíricament com teòricament, que min implica un biaix positiu per part del parlant quan aquest operador apareix en preguntes polars i en posició de complement de predicats de temença, mentre que dhen no sembla que manifesti usos expletius. Tenint en compte els resultats anteriors, concloc que els expletius no corresponen a formes lingüístiques sense significat. La principal contribució d'aquesta tesi és que mostra que les categories expletives són interpretables al nivell de la Forma Lògica i també més enllà de la gramàtica, al nivell de la informació relacionada amb la interpretació dels actes de parla.

[en] The present thesis adopts for the first time a unifying approach to expletiveness, which is traditionally understood as the existence of linguistic form that is void of meaning, and seeks to identify the characteristic properties that so-called expletive categories share. Based on experimental evidence on the distribution and interpretation of five allegedly expletive categories from Greek, I demonstrate that expletiveness arises systematically in the co-presence of (i) a syntactically local semantic dependency, (ii) a truth-conditional contribution not richer than an identity function, and (iii) the potential development of a speech act-related interpretative import. I start with the investigation of the expletive voice emerging in Greek anticausative verbs with non-active voice morphology and motivate empirically two main claims: Expletive voice does not affect the truth conditions of the sentence it appears in, and it merges always in a syntactic environment that formally encodes cause-related information. I proceed with the study of the expletive determiners involved in Greek polydefinite DPs and show experimentally that they are preferred, both syntactically and semantically, in the context of restrictive modification. Additional evidence is provided that such expletive determiners belong to colloquial registers of Greek and often develop an expressive meaning. Next, I investigate the expletive plural number on Greek mass nouns and demonstrate that it does not alter the already cumulative denotation of the noun it combines with but, like the expletive polydefinite determiners, carries expressive meaning. Finally, I study allegedly expletive instances of the Greek sentential negation markers min and dhen. I argue, both empirically and theoretically, that min conveys a positive speaker bias inference when occurring in polar questions and fear-predicate complements, while dhen does not appear to show expletive uses. Under the light of the novel findings above, I conclude that expletives do not correspond to linguistic forms that are devoid of meaning. The major contribution of the thesis is that expletive categories are shown to be interpretable at the level of Logical Form and also beyond grammar, at the level of speech act-information interpretation.