[ca] Aquesta dissertació doctoral es centra en les discussions acadèmiques que afecten a l'organització de processos en entorns de desastre. En particular, la recerca principal és 'de quina manera la interacció dels atributs a nivell individual i col·lectiu de les accions improvisades de les organitzacions expliquen com aconsegueixen els seus objectius, p.e. ser eficaços, en contextos extrems?'. Fent servir una estratègia metodològica d'estudis de casos, emergeixen narratives de dos perfils d'organitzacions que eren crítiques per a la fase de resposta i de recuperació del Tifó Haiyan del 2013. La contribució principal d'aquest treball té dos vessants. Primer, es proposa que la improvisació, malgrat la seva naturalesa emergent, està guiada per un propòsit concret, doncs facilita a les organitzacions aconseguir els seus objectius preestablerts. Això succeeix a través de dos efectes: (a) l'efecte buffering, i (b) l'efecte connection-seeking. Segon, s'infereix que les improvisacions amb un propòsit concret estan promogudes per diverses narracions que interaccionen a nivell individual i col·lectiu. Tres narracions sorgeixen: (a) una interacció complementària entre els atributs a nivell individual i col·lectiu, on tots dos, l'individual i l'organitzatiu juguen una funció similar per promoure una improvisació amb un propòsit concret (b) una interacció gestionada a nivell individual, en que l'acció individual apareix més pronunciada en la decisió d'improvisar a nivell de cada propòsit concret, i (c) una interacció que s'adhereix la norma, on el paper de l'organització precedeix la posició individual en la decisió d'improvisar en el propòsit concret.

[en] This dissertation positions itself within the scholarly conversations on organizing processes in disaster environments. In particular, the main research inquiry is 'how does the interaction of individual and collective level attributes among improvised actions of the organizations explain how they can realize their goals, i.e. be effective, in extreme contexts?'. Using a case strategy approach, it surfaces narratives of two profiles of organizations that were critical to the response and recovery phase of the 2013 Typhoon Haiyan. The main contribution of the work is two-fold: First, it infers that improvisation, despite its emergent nature, is purpose-driven, as it allows organizations to consciously realize their pre-established goals. This occurs through two effects: (a) the buffering effect, and (b) the connection-seeking effect. Second, it infers that purpose-driven improvisation is enabled by various narratives of interaction between the individual and collective level attributes. Three narratives are emergent: (a) a complementary interaction between the individual- and collective-level attributes, where both the individual and the organization play an equal role in enabling purpose-driven improvisation (b) an individually-maneuvered interaction, where the individual positionality is more pronounced in the enactment of purpose-driven improvisation, and (c) rule-abiding interaction, where the role of the organization precedes the individual positionality in the enactment of purpose-driven improvisation.