[ca] La pesca d'arrossegament és considerada una de les activitats antròpiques més nocives pel medi marí, degut a la seva extensió global, i l'elevada freqüència i intensitat. Com que aquest art està en contacte continu amb el fons marí, pot modificar la morfologia del fons i resuspendre grans volums de sediment, que poden ser advectats, erosionant els caladors i alterant les propietats del sediment. Amb la expansió global de la pesca d'arrossegament a caladors més profunds des dels anys 1950, s'estima que els impactes ocasionats per aquesta activitat poden ser intensificats, però encara hi ha una manca d'estudis d'aquests. L'objectiu d'aquesta tesi era estudiar els impactes físics i biogeoquímics de la pesca d'arrossegament profunda al marge occidental Mediterrani. Els impactes físics es van estudiar als canyons submarins catalans mitjançant l'anàlisi de més de 30 testimonis de sediment dels flancs i eixos dels sis canyons més importants de la costa. Aquest estudi va observar que els caladors, als flancs dels canyons, estaven erosionats, i aquest sediment és desplaçat als eixos dels canyons, duplicant i quadruplicant els ritmes de sedimentació degut a la expansió dels caladors a ambients més profunds als anys 1960 i 1970. Aquest impacte només s'observa en zones properes als caladors, i els ritmes de sedimentació induïts per la pesca disminueixen a major distància dels caladors. Un segon augment en el ritme de sedimentació va ser identificat en un dels canyons al principi dels 2000 degut a una modernització recent de la flota d'arrossegament, ressaltant la relació entre la tecnificació de la flota i les alteracions en els règims sedimentaris. Aquestes alteracions físiques del fons marí també modifiquen la biogeoquímica dels caladors, disminuint el contingut de matèria orgànica. Al Golf de Castellammare (Sicília), l'acumulació de matèria orgànica fresca i nutritiva en un calador erosionat i empobrit en nutrients (20-60 % menys matèria orgànica) va estimular la resposta microbiana. Tot i això, la elevada freqüència dels vaixells d'arrossegament ràpidament erosiona aquest sediment recent, inhibint la recuperació dels caladors del Golf de Castellammare. Aquest fet ens va suggerir que èpoques de veda podrien mitigar els impactes de la pesca d'arrossegament. No obstant, la comparació de testimonis de sediment agafats en diferents èpoques, incloent al final d'una veda de 2 mesos, als caladors del canyó de Palamós va demostrar que aquesta estratègia és insuficient per mitigar els impactes de la pesca d'arrossegament. El contingut de matèria orgànica als caladors estaven especialment empobrits en els compostos més làbils (52-70 % menys), perjudicant la preservació de matèria orgànica als sediments profunds i reduint la qualitat nutritiva dels caladors, el qual podria tenir impactes transcendentals a les comunitats bentòniques, incloent les espècies comercials. Aquests impactes van persistir durant totes les èpoques de mostreig, fins i tot després de la veda, degut als baixos ritmes de sedimentació en aquesta zona. Aquests resultats ressalten la vulnerabilitat i baixa resiliència d'ambients profunds, i recalca que la pesca d'arrossegament profunda perjudica la integritat dels fons marí més enllà de la seva capacitat de recuperació. Considerant l'expansió global dels caladors de pesca d'arrossegament, aquests impactes podrien ocórrer en talussos continentals a escala global.

[es] La pesca de arrastre es considerada una de las actividades antrópicas más nocivas para el medio marino, debido a su extensión global, y la elevada frecuencia e intensidad. Puesto que este arte de pesca está en contacte continuo con el fondo marino, puede modificar la morfología del fondo y resuspender grandes volúmenes de sedimento, que pueden ser advectados, erosionando los caladeros y alterando las propiedades del sedimento. Con la expansión global de la pesca de arrastre a caladeros más profundos desde los años 1950, se estima que los impactos ocasionados por esta actividad pueden ser intensificados, pero todavía hay una falta de estudios. El objetivo de esta tesis era estudiar los impactos físicos y biogeoquímicos de la pesca de arrastre profunda en el margen occidental Mediterráneo. Los impactos físicos se estudiaron en los cañones submarinos catalanes mediante el análisis de más de 30 testimonios de sedimento de los flancos y ejes de los seis cañones más importantes de la costa. Este estudio observó que los caladeros, en los flancos de los cañones, estaban erosionados, y este sedimento es desplazado a los ejes de los cañones, duplicando y cuadriplicando los ritmos de sedimentación debido a la expansión de los caladeros a ambientes más profundos en los años 1960 y 1970. Este impacto sólo se observó en zonas próximas a los caladeros, y los ritmos de sedimentación inducidos por la pesca disminuyen a mayor distancia de los caladeros. Un segundo aumento en el ritmo de sedimentación fue identificado en uno de los cañones a principio de los 2000 debido a una modernización reciente de la flota de arrastre, resaltando la relación entre la tecnificación de la flota y las alteraciones en los regímenes sedimentarios. Estas alteraciones físicas en el fondo marino también modifican la biogeoquímica de los caladeros, disminuyendo su contenido de materia orgánica. En el Golfo de Castellammare (Sicilia), la acumulación de materia orgánica fresca y nutritiva en un caladero erosionado y empobrecido en nutrientes (20-60 % menos materia orgánica) estimuló la respuesta microbiana. A pesar de esto, la elevada frecuencia de los barcos de arrastre rápidamente erosiona este sedimento reciente, inhibiendo la recuperación de los caladeros del Golfo de Castellammare. Este hecho nos sugirió que épocas de veda podrían mitigar los impactos de la pesca de arrastre. No obstante, la comparación de testimonios de sedimento recuperados en diferentes épocas, incluyendo al final de una veda de 2 meses, en los caladeros del cañón de Palamós demostró que esta estrategia de gestión es insuficiente para mitigar los impactos de la pesca de arrastre. El contenido de materia orgánica en los caladeros estaba especialmente empobrecido en los compuestos más lábiles (52-70 % menor), perjudicando la preservación de materia orgánica en los sedimentos profundos y reduciendo la calidad nutritiva de los caladeros, lo cual podría tener impactos transcendentales en las comunidades bentónicas, incluyendo las especies comerciales. Estos impactos persistieron en todas las épocas de muestreo, incluso después de la veda, debido a los bajos ritmos de sedimentación en esta zona. Estos resultados resaltan la vulnerabilidad y baja resiliencia de ambientes profundos, y recalca que la pesca de arrastre profunda perjudica la integridad del fondo marino más allá de su capacidad de recuperación. Considerando la expansión global de los caladeros de pesca de arrastre, estos impactos podrían ocurrir en taludes continentales a escala global.