[ca] Diversos trastorns neurodegeneratius es deuen a que les proteïnes intrínsecament desordenades (IDPs) poden sotmetre's a un procés d'agregació, on finalment adopten una conformació fibril·lar amiloide i s'acumulen, creant dipòsits de plaques extracel·lulars insolubles o inclusions intracel·lulars. Aquest és el cas de la malaltia de Huntington, un trastorn letal hereditari causat per l'expansió de la repetició de CAG al gen HTT, que codifica per a la proteïna Huntingtina. Els al·lels superiors al llindar de repetició patogen de 35 codifiquen per a un tracte de poliglutamina (polyQ) anormalment llarg dins de la proteïna Huntingtina. Si bé la mida de l'expansió del polyQ és crucial per desencadenar l'agregació, altres línies d'evidència afegeixen que els primers 17 residus de Huntingtina (Htt17), que flanquegen el polyQ, poden modular l'agregació de la proteïna. En aquest projecte, dut a terme a l'Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC), volem entendre l'impacte que les mutacions específiques en aquesta part N-terminal de Huntingtina poden tenir en el nucli dels amiloides. Concretament, ens centrem en tres longituds polyQ diferents: 13Q, 61Q i 97Q. Mutem la regió que flanqueja el polyQ per aconseguir tres mutants amb característiques diferents descrites anteriorment en la literatura: una substitució fosfomimètica a la posició 3 (T3D), una mutació que afecta l'enllaç d'hidrogen amb la regió polyQ (L14A), un conjunt de mutacions que alteren la conformació helicoïdal Htt17 (4P). Gràcies a un assaig que ens permet informar sobre la nucleació amiloide, vam poder descobrir que les variants de tipus silvestre (WT) que codifiquen les longituds de polyQ patògenes, 61Q i 97Q, tenen nivells d'agregació més alts que la variant WT 13Q que es considera no patògena. A més, els nostres resultats també indiquen que interrompre la conformació helicoïdal a la regió que flanqueja el polyQ (4P) interromp l'agregació, mentre que una substitució fosfomimètica (T3D) no afecta la forma en què la proteïna nuclea nous agregats. No es poden extreure conclusions adequades en el cas del trencament del pont d'hidrogen amb el polyQ (L14A) ja que els resultats tenen una alta variabilitat.

[en] Several neurodegenerative disorders are due to the fact that the intrinsically disordered proteins (IDPs) can undergo an aggregation process, where they eventually adopt an amyloid fibrillar conformation and accumulate, creating insoluble extracellular plaque deposits or intracellular inclusions. This is the case of the Huntington¿s disease, a hereditary lethal disorder caused by the expansion of the CAG repetition in the HTT gene, which encodes the Huntingtin protein. Alleles above the 35- repeat pathogenic threshold encode for an abnormally long polyglutamine (polyQ) tract within the Huntingtin protein. While the size of the polyQ expansion is crucial for triggering the aggregation process, other lines of evidence add that the first 17 residues of Huntingtin (Htt17), which are flanking the polyQ, can modulate the aggregation of the protein. In this project, which was carried out at the Institute for Bioengineering of Catalonia (IBEC), we set out to understand the impact that specific mutations in this N-terminal portion of Huntingtin can have on the nucleation of amyloids. More specifically, we focused on three different polyQ lengths: 13Q, 61Q and 97Q. We mutagenised the polyQ flanking region to get three mutants with different characteristics previously described in literature: a phosphomimetic substitution at position 3 (T3D), a mutation that impairs the hydrogen bond with polyQ region (L14A), a set of mutations disrupting the Htt17 helical conformation (4P). Thanks to an assay that allows us to report on amyloid nucleation, we could find that Wild Type (WT) variants that encode pathogenic polyQ lengths, 61Q and 97Q, have higher levels of aggregation than the variant WT 13Q which is considered non-pathogenic. In addition, our results also indicate that disrupting the helical conformation in the polyQ flanking region (4P) disrupts aggregation, while a phosphomimetic substitution (T3D) does not affect the way in which the protein nucleates new aggregates. No proper conclusions can be drawn in the case of the impairment of the hydrogen bond with the polyQ (L14A) as the results have a high variability.