BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] En l'actualitat parlar de Geopolítica com a camp d'investigació segueix sent relativament controvertit. Les associacions entre la pràctica de la geopolítica i els diversos projectes polítics i influències intel·lectuals (des del determinisme espacial de Ratzel o Kjellen fins la Geopolitik de Haushofer i de l'Institut d'Estudis Geopolítics de Münich, passant pel pla Alpaca d'Augusto Pinochet o per la geopolítica d'una globalització militaritzada de Thomas Barnett) la mantenen com a objecte de dubtosa reputació. No obstant, el recurs a la Geopolítica per tal de justificar projectes polítics o per argumentar sobre les formes hegemònioques de veure el món no invaliden el seu objecte d'estudi, ni debiliten la seva trascendència. De fet, les diferències al voltant de la definició conceptual del terme són precisament una de les claus per a comprendre la constant renovació de la disciplina.

[es] Hoy en día, hablar de Geopolítica como campo de investigación sigue resultando relativamente controvertido. Las asociaciones entre la práctica de la geopolítica y diversos proyectos políticos e influencias intelectuales (desde el determinismo espacial de Ratzel o Kjellen hasta la Geopolitik de Haushofer y del Instituto de Estudios Geopolíticos de Münich, pasando por el plan Alpaca de Augusto Pinochet o por la geopolítica de una globalización militarizada de Thomas Barnett) la mantienen como objeto de dudosa reputación. Sin embargo, el recurso a la Geopolítica para justificar proyectos políticos o para argumentar sobre las formas hegemónicas de ver el mundo no invalidan su objeto de estudio, ni debilitan su trascendencia. De hecho, las diferencias en torno a la definición conceptual del término son precisamente una de las claves para comprender la constante renovación de la disciplina.
[ca] El moviment cívic forjat als barris durant la dictadura de Franco a Espanya, als anys seixanta va ser dirigit per militants de l'oposició (bàsicament comunistes i activistes cristians de base). La seva estructura a Catalunya va ser una sèrie de comissions de barri i associacions de veïns. A partir de 1972, es va organitzar a Barcelona al voltant d'una federació legal (FAVB), que inicialment era de classe mitjana i en gran part vinculada a l'establishment franquista local. No obstant això, va ser presa ràpidament per l'esquerra urbana i catalanista i es va convertiren un element clau de la lluita contra el franquisme i per la democràcia. Aquest moviment popular va aconseguir nombroses victòries a Barcelona pel que fa qüestions urbanes, socials i culturals. Els canvis interns a la FAVB i la seva difícilrelació amb l'autoritat local, però sobretot la designació de Barcelona com a seu dels Jocs Olímpics de 1992, va imposar un canvi d'escala i del model urbà de la ciutat. Això va marcar el final d'aquesta hegemonia cultural i d'una idea de ciutatdemocràtica socialitzant que, no obstant, manté la seva influència sobre el final del consens urbà forjat durant la transició.

[es] El movimiento cívico forjado en los barrios durante la dictadura de Franco en España, en los años sesenta fue dirigido por militantes de la oposición (básicamente comunistas y activistas cristianos de base). Su estructura en Cataluña fue una serie de comisiones de barrio y asociaciones de vecinos. A partir de 1972, se organizó en Barcelona alrededor de una federación legal (FAVB), que inicialmente era de clase media y en gran parte vinculada al establishment franquista local. Sin embargo, fue tomada rápidamente por la izquierda urbana y catalanista y se convirtió en un elemento clave de la lucha contra el franquismo y por la democracia. Este movimiento popular consiguió numerosas victorias en Barcelona en cuanto a cuestiones urbanas, sociales y culturales. Los cambios internos en la FAVB y su difícil relación con la autoridad local, pero sobre todo la designación de Barcelona como sede de los Juegos Olímpicos de 1992, impuso un cambio de escala y del modelo urbano de la ciudad. Esto marcó el final de esta hegemonía cultural y de una idea de ciudad democrática socializante que, no obstante, mantiene su influencia sobre el final del consenso urbano forjado durante la transición.
[ca] Aquest article descriu l'experiència d'innovació docent i col·laboració interuniversitària (UB, UVic, UManresa i UdG) duta a terme entre quatre docents de diversos graus (Belles Arts, Educació Infantil i Primària, Educació Social i Arts Escèniques), que reflexionen sobre com desbordar els marcs estancats en l'educació superior. MÈTODE. Les pràctiques acadèmiques descrites tenen com a objectiu contribuir al camp de la investigació educativa basada en les arts, i fomentar en l'alumnat una formació encarnada basada en la indagació de l'experiència d'aprendre. RESULTATS. Partint de metodologies feministes i pedagogies performatives, i en col·laboració amb l'equip comissarial del Centre d'Art Contemporani de Barcelona, que va convidar a exposar el procés de treball, l'experiència va permetre visibilitzar i posar en valor les aportacions de l'alumnat. DISCUSSIÓ. La principal contribució d'aquesta iniciativa és repensar el sentit de l'educació artística com un escenari de producció cultural (no només de transmissió de saber), una manera de reflexionar de forma crítica (mitjançant mètodes artístics) sobre les maneres d'aprendre i ser a la universitat, d'autoritzar-se com a productors de coneixement, de crear processos artístics col·laboratius, i de generar pràctiques situades i transformadores en el context (educatiu, artístic, professional).

[es] INTRODUCCIÓN. Este artículo describe la experiencia de innovación docente y colaboración inter-universitaria (UB, UVIC, UManresa y UdG) llevada a cabo entre cuatro profesoras de diversos grados (Bellas Artes, Educación Infantil y Primaria, Educación Social, y Artes Escénicas), que reflexionan sobre cómo desbordar los marcos estancados en la enseñanza superior. MÉTODO. Las prácticas académicas descritas tienen como objetivo contribuir al campo de la investigación educativa bBasada en las artes, y fomentar en el alumnado una formación encarnada basada en la indagación de la experiencia de aprender. RESULTADOS. Partiendo de metodologías feministas y de pedagogías performáticas, y en colaboración con el equipo comisarial del Centro de Arte Contemporáneo de Barcelona, que nos invitó a exponer el proceso de trabajo, la experiencia permitió visibilizar y poner en valor las aportaciones del alumnado. DISCUSIÓN. La principal contribución de esta iniciativa es repensar el sentido de la enseñanza artística como un escenario de producción cultural (no solo de transmisión de saber), un modo de reflexionar de forma crítica (mediante métodos artísticos) sobre las maneras de aprender y estar en la universidad, de autorizarse como productores/as de conocimiento, de crear procesos artísticos colaborativos, y de generar prácticas situadas y transformadoras en el contexto (educativo, artístico, profesional).
[ca] Joaquim Sunyer (1874-1956) pintor i gravador català, va viure a Paris entre 1896 i 1913, integrat en el grup de pintors espanyols: Picasso, Iturrino, Canals, etc., que allà es formaven i absorbien les novetats artístiques. A la capital francesa va desenvolupar una excel·lent manera de gravar l'aiguafort i l'aiguatinta i sobretot, va experimentar l'aiguafort en color, de manera que cal situar-lo - al nostre entendre, fins aquest moment no està justament reconeguda la vàlua d'aquesta parcel·la de la seva treball- com el millor gravador català, i espanyol per extensió, de la seva època. Els gravats creats a Paris tenen en comú la representació d'aspectes de la vida quotidiana, destacant un bon grup de vistes urbanes la majoria de les quals s'han pogut identificar. Mostra els diferents ambients dels carrers i jardins públics i la varietat dels estrats socials que fluïen al Paris del canvi de segle. Representa un espai públic, de vegades de caràcter típic i popular com el París de les fotografies d'Atget, altres d'ambient més naturalista, que, en conjunt, aconsegueix sumar a la qualitat i l'impacte de l'experiència creadora mitjançant un mitjà tradicional renovat com el del gravat, un veritable testimoni social i urbà.

[es] Joaquim Sunyer (1874-1956) pintor y grabador catalán, vivió a Paris entre 1896 y 1913, integrado en el grupo de pintores españoles: Picasso, Iturrino, Canals, etc., que allí se formaban y absorbían las novedades artísticas. En la capital francesa desarrolló una excelente manera de grabar el aguafuerte y al aguatinta y sobre todo, experimentó el aguafuerte en color, por lo que hay que situarle – a nuestro entender, hasta este momento no está justamente reconocida la valía de esta parcela de su trabajo- como el mejor grabador catalán, y español por extensión, de su época. Los grabados creados a Paris tienen en común la representación de aspectos de la vida cotidiana, destacando un buen grupo de vistas urbanas la mayoría de las cuales se han podido identificar. Muestra los diferentes ambientes de las calles y jardines públicos y la variedad de los estratos sociales que fluían en el Paris del cambio de siglo. Representa un espacio público, a veces de carácter típico y popular como el París de las fotografías de Atget, otras de ambiente más naturalista, que, en conjunto, consigue sumar a la calidad y el impacto de la experiencia creadora mediante un medio tradicional renovado como el del grabado, un verdadero testimonio social y urbano.
[ca] S'analitzen en aquest article tres camps concrets i independents en la didàctica del llatí: la referència històrica, la investigació científica contemporània i la legislació en matèria educativa a Espanya. Com a punt de referència històric es prenen els estudis del filòsof txec de l'educació Johannes Amos Comenius (s. XVII); per a la referència actual s'exploren les línies de recerca en la didàctica de segones llengües dels darrers cinquanta anys; i per a la normativa es pren la recent publicació de la Llei orgànica 3/2020, de 29 de desembre, i el RD 243/2022 que fixa el currículum de les diferents assignatures. S'estableix, doncs, una comparació entre els tres eixos fixats per a l'estudi i finalment es proposen orientacions bàsiques d'aplicació per a l'aula de llatí.

[es] Se analizan en el presente artículo tres campos concretos e independientes en la didáctica del latín: la referencia histórica, la investigación científica contemporánea y la legislación en materia educativa en España. Como punto de referencia histórico se toman los estudios del filósofo checo de la educación Johannes Amos Comenius (s. XVII); para la referencia actual se exploran las líneas de investigación en la didáctica de segundas lenguas de los últimos cincuenta años; y para la normativa se toma la reciente publicación de la Ley Orgánica 3/2020, de 29 de diciembre, y el RD 243/2022 que fija el curriculum de las diferentes asignaturas. Se establece, pues, una comparación entre los tres ejes fijados para el estudio y se proponen finalmente orientaciones básicas de aplicación para el aula de latín.
[ca] L'article presenta una experiència d'Aprenentatge Basat en Problemes (ABP) que l'Observatori sobre la Didàctica de les Arts (ODAS) va posar en marxa durant el curs acadèmic 2009-2010 en la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona. L'estudi empíric utilitza un enfocament qualitatiu i té per finalitat examinar les dinàmiques i les interaccions generades pels grups de treball en les sessions de tutoria dedicades a l'establiment de les normes de regulació del treball en equip. Els resultats de l'anàlisi mostren diferències quant a la gestió del treball en equip entre els estudiants guiats per un tutor expert i els orientats per un tutor no-expert.

[es] El artículo presenta una experiencia de Aprendizaje Basado en Problemas (ABP) que el Observatorio sobre la Didáctica de las Artes (ODAS) puso en marcha durante el curso académico 2009-2010 en la Facultad de Bellas Artes de la Universidad de Barcelona. El estudio empírico utiliza un enfoque cualitativo y tiene por finalidad examinar las dinámicas y las interacciones generadas por los grupos de trabajo en las sesiones de tutoría dedicadas al establecimiento de las normas de regulación del trabajo en equipo. Los resultados del análisis muestran diferencias en cuanto a la gestión del trabajo en equipo entre los estudiantes guiados por un tutor experto y los orientados por un tutor no-experto.
[ca] L'article és una revisió sobre la situació actual de l'ensenyament de la pronunciació a la classe de llengües estrangeres, amb especial atenció pel que fa a l'àmbit de l'espanyol per a estrangers. Aquí es fa una aprofundida revisió tant teòrica com pràctica de la bibliografia i dels estudis realitzats fins el moment en aquest camp de la didàctica. Aquest article és part de la tesi doctoral anomenada "Creencias de los profesores de E/LE sobre la enseñanza/aprendizaje de la pronunciación", defensada en febrer de 2008 a la Universitat de Barcelona.

[es] Este artículo es una reflexión sobre la situación actual de la enseñanza de la pronunciación en la clase de lenguas extranjeras, prestando especial atención a cuanto se refiere al ámbito del español para extranjeros. En él se hace una exhaustiva revisión tanto teórica como práctica de la bibliografía y los estudios realizados hasta el momento en este campo de la didáctica. Este artículo es parte de la tesis doctoral que lleva por título "Creencias de los profesores de E/LE sobre la enseñanza/aprendizaje de la pronunciación", defendida en febrero de 2008 en la Universitat de Barcelona.
[ca] Dins l'àmbit de la neurolingüística, en general, i de l'afasiologia i el bilingüisme, en particular, els patrons de recuperació selectiu i paradoxal representen un punt d'inflexió sobre l'organització de les llengües en un individu bilingüe i sobre la localització de dues llengües en el cervell. Un patró de recuperació selectiu vers la L2 (o un sots-patró paradoxal) implica la pèrdua de la L1 (la llengua materna o de més ús) en un subjecte, sent un fet a tenir en compte quan es fa el diagnòstic d'aquests pacients i una teràpia adient dirigida a afavorir les dues llengües. L'article fa un repàs dels casos de recuperació selectiva vers la L2 i descriu breument els dos models existents en relació amb la topografia cerebral d'una L1 i una L2, tot incidint en la participació d'estructures subcorticals, d'una xarxa comuna o de la possible implicació de l'hemisferi dret.

[es] En el ámbito de la neurolingüística, en general, y de la afasiología y el bilingüismo, en particular, los patrones de recuperación selectivo y paradójico representan un punto de inflexión sobre la organización de dos lenguas en el cerebro. Un patrón de recuperación selectivo hacia la L2 (o un subpatrón paradójico) implica la pérdida de la L1 (la lengua materna o de mayor uso) en un sujeto, representando un aspecto a tener en cuenta cuando se realiza el diagnóstico de estos pacientes y se recomienda una terapia dirigida a favorecer las dos lenguas. El artículo repasa los casos de recuperación selectiva hacia la L2 y describe brevemente los dos modelos existentes en relación con la topografía cerebral de una L1 y una L2, incidiendo en la participación de estructuras subcorticales, de una red común o de la posible implicación del hemisferio derecho.
[ca] Aquest article explora les diferents representacions al voltant de les papallones Monarca que apareixen a la novel·la La montaña de las mariposas, escrita per l'autor mexicà Homero Aridjis, des de la perspectiva del gir animal. Així mateix, s'analitza la connexió que s'estableix entre els personatges humans i les papallones, i el paper que tenen aquests insectes com a elements de crítica social i política dins de la novel·la. Finalment, s'assenyala la relació que tenen les papallones Monarca de la novel·la amb el moviment ecologista encapçalat per l'autor.

[es] Este artículo explora las diversas representaciones en torno a las mariposas Monarca que aparecen en la novela La montaña de las mariposas, escrita por el autor mexicano Homero Aridjis, desde la perspectiva del giro animal. Asimismo, se analiza la conexión que se establece entre los personajes humanos y las mariposas, y el papel que tienen dichos insectos como elemento de crítica social y política dentro de la novela. Finalmente, se señala la relación que tienen las mariposas Monarca de la novela con el movimiento ecologista encabezado por el autor.
[ca] Aquest assaig analitza els anys fi nals de la monarquia liberal i les raons de la seva crisi, agonia i col·lapse. Examina una era de revolució i reacció que s'inicia en 1916-1917. Aquest fou un període en el què les classes governants a Espanya, enfrontades amb una mobilització popular i protesta social sense precedents, foren incapaces de conservar la seva hegemonia i van acabar sent derrocades per un cop d'estat militar al setembre de 1923. La qüestió central d'aquest estudi és el conflicte social i la violència política que va començar a guanyar força després de finalitzada la Primera Guerra Mundial, l'episodi fi nal dels quals seria la guerra civil que esclatà una generació més tard.

[es] Este ensayo analiza los años finales de la monarquía liberal y las razones de su crisis, agonía y colapso. Examina una era de revolución y reacción que comenzó en 1916-17. Este fue un periodo en el que las clases gobernantes en España, enfrentadas a una movilización popular y protesta social sin precedentes, fueron incapaces de conservar su hegemonía y acabaron siendo derribadas por un golpe militar en septiembre de 1923. El foco central de este estudio es el conflicto social y la violencia política que comenzó a ganar fuerza tras la Primera Guerra Mundial y cuyoepisodio final sería la guerra civil que estalló una generación más tarde.
[ca] És una veritat universal que una sola disciplina és insuficient per a cobrir l'abast de la cultura com un tot (Johnson, 1986: 279). Com a pare fundador dels estudis culturals, Raymond Williams definia aquest camp com "a vague and baggy monster" (1989: 158) que exigeix una aproximació interdisciplinària. Conscient del prejudici que l'estudi de les sèries de televisió de ciència ficció desperta en el món acadèmic, aquest estudi s'endinsa en el repte d'analitzar, des d'una perspectiva d'Estudis Culturals, la popular sèrie V, que combina elements de ciència ficció i de telenovel·la per a captar l'interès de l'espectador. S'explorarà aquest tàndem tenint en compte la limitació patriarcal de l'agència femenina rere l'aparença d'apoderament femení. Contràriament a aquests discursos, una de les protagonistes de la sèrie, Jane Badler (Diana), aconsegueix finalment un efecte paròdic amb el discurs alternatiu de la música, on va més enllà de l'estereotip de les heroïnes/vilanes de la ciència ficció audiovisual (com ara Ripley a la saga Alien, Helena Cain a Galactica: estrella de combat (reimaginada) o Elizabeth Shaw i Meredith Vickers a la recent Prometheus. Tot i que majoritàriament composta per homes, la música paròdica de Badler, així com les seves actuacions i l'autoconsciència satírica, ofereixen un espai alternatiu a la ciència ficció, que sistemàticament tanca la porta a l'apoderament femení.

[es] Es una verdad universalmente conocida que una sola disciplina es insuficiente para cubrir el alcance de la cultura como un todo (Johnson, 1986: 279). Como padre fundador de los estudios culturales, Raymond Williams definía este campo como "a vague and baggy monster" (1989: 158) que demanda una aproximación interdisciplinaria. Consciente del prejuicio que el estudio de las series televisivas de ciencia ficción despierta en el mundo académico, el presente estudio se adentra en el reto de analizar, desde una perspectiva de Estudios Culturales, la popular serie V, que combina elementos de ciencia ficción y de telenovela para hacerse con el interés del espectador. Se explorará este tándem teniendo en cuenta su limitación patriarcal de la agencia femenina tras una apariencia de empoderamiento de sus mujeres. En oposición a estos discursos, una de las protagonistas de la serie, Jane Badler (Diana), finalmente alcanza un efecto paródico a través del discurso alternativo de la música, donde transciende el cliché de heroínas/villanas en la ciencia ficción audiovisual—e.g. Ripley en la saga Alien, Helena Cain en Battlestar Galactica: Reimagined o Elizabeth Shaw y Meredith Vickers en la reciente Prometheus. Aunque mayoritariamente compuesta por varones, la música paródica de Badler, así como sus actuaciones y autoconsciencia satírica, ofrecen un espacio alternativo a la ciencia ficción, que sistemáticamente cierra la puerta al empoderamiento femenino.
[ca] La venda de carteres de crèdits hipotecaris, coneguda com a titulització, és una tècnica utilitzada en el mercat hipotecari d'habitatge en diversos contextos. En aquest treball es planteja com a objectiu analitzar en quina mesura la titulització ha permès dinamitzar el mercat hipotecari a Mèxic i quines han estat les repercussions espacials. A partir d'una anàlisi exhaustiva d'informes financers, sol·licituds d'informació i entrevistes semiestructurades a funcionaris de la hipotecària federal, s'analitza la relació entre els crèdits originats, titulitzats i l'abandonament d'habitatge social entre els anys 2004 i 2015. Amb l'anàlisi realitzat, s'infereix que no existeix un patró o paràmetre espacial entre la titulització i els crèdits exercits, més aviat la selectivitat respon a condicions de l'historial dels titulars dels crèdits hipotecaris.

[es] La venta de carteras de créditos hipotecarios, conocida como titulización, es una técnica utilizada en el mercado hipotecario de vivienda en diversos contextos. En este trabajo se plantea como objetivo analizar en qué medida la titulización ha permitido dinamizar el mercado hipotecario en México y cuáles han sido las repercusiones espaciales. A partir de un análisis exhaustivo de informes financieros, solicitudes de información y entrevistas semiestructuradas a funcionarios de la hipotecaria federal, se analiza la relación entre los créditos originados, titulizados y el abandono de vivienda social entre los años 2004 al 2015. Con el análisis realizado, se infiere que no existe un patrón o parámetro espacial entre la titulización y los créditos ejercidos, más bien la selectividad responde a condiciones del historial de los titulares de los créditos hipotecarios.
[ca] Aquest article ofereix una lectura de la novel·la Cap al cel obert (2000), de Carme Riera, a través de les eines metodològiques de les teories feministes sobre el plaer de la lectura. El primer focus d'anàlisi seran els conceptes d'"afinitat" i "tràfic de dones" desenvolupats per Gayle Rubin i la seva rellevància en la definició dels personatges femenins. A continuació, el pensament de Diana Fuss i Nancy Miller guiaran l'anàlisi de l'argument de David S. Parker, un argument que està fora de la trama principal de la novel·la. Les obres de Susan Lanser i Susan Winnet ajudaran a posar de manifest la importància de l'epíleg, que no és de cap de les maneres prescindible, i el fet que la novel·la conclou "més enllà del final", en paraules de Rachel Blau DuPlessis. Aquesta història sense fi dóna a Maria, el personatge principal, la capacitat de sobreviure i convertir-se en una llegenda en la memòria col·lectiva.

[es] Este artículo ofrece una lectura de la novela Cap al cel obert (2000), de Carme Riera, a través de las herramientas metodológicas de las teorías feministas sobre el placer de la lectura. El primer foco de análisis serán los conceptos de "afinidad" y "tráfico de mujeres" desarrollados por Gayle Rubin y su relevancia en la definición de los personajes femeninos. A continuación, el pensamiento de Diana Fuss y Nancy Miller guiarán el análisis del argumento de David S. Parker, un argumento que está fuera de la trama principal de la novela. Las obras de Susan Lanser y Susan Winnet ayudarán a poner de manifiesto la importancia del epílogo, que no es en modo alguno prescindible, y el hecho de que la novela concluye "más allá del final", en palabras de Rachel Blau DuPlessis. Esa historia sin fin da a Maria, el personaje principal, la capacidad de sobrevivir y convertirse en una leyenda en la memoria colectiva.