[ca] Els polígons residencials massius són un fenomen que va aparèixer a Europa durant la primera meitat del segle XX per donar resposta a la problemàtica del dèficit en habitatge. Al nostre país, aquests polígons van arribar a principis de la dècada dels 50, i es van continuar estenent durant les dues dècades posteriors, conegudes com les del desarrollismo. Aquesta va ser una època de gran creixement econòmic i d'obertura del règim. Amb els polígons residencials massius es volia pal·liar la forta demanda d'habitatge a les grans ciutats, conseqüència de les migracions del camp cap a les àrees industrialitzades. Ciutat Badia és un d'aquests polígons, un entre tants. Construïda en temps rècord, entre el 1971 i 1973, volia ser pionera respecte al volum i tècniques constructives. Tot i que també s'encabia dins l'herència dels anteriors polígons realitzats per l'Obra Sindical del Hogar i el Instituto Nacional de la Vivienda. Els seus orígens es remunten a principis dels anys 60, dins el Plan Nacional de la Vivienda 1961-1976, on ja es preveia la construcció de diferents polígons per donar resposta a la forta demanda residencial que patien les àrees urbanes. Des de la inauguració de Ciutat Badia el 1975 i fins al 1994, moment en el qual es va erigir en municipi independent amb el nom de Badia del Vallès, el polígon va ser administrat per una mancomunitat gestionada entre Barberà del Vallès i Cerdanyola del Vallès, municipis als quals pertanyien els terrenys sobre els quals estava Badia. Cinquanta anys més tard, és interessant avaluar amb quin municipi ens trobem. Mitjançant una revisió bibliogràfica, entrevistes i observació, aquest projecte analitza el règim de tinença de Badia del Vallès, estudia el manteniment i rehabilitació que s'ha fet de la ciutat i valora l'evolució de la demografia. Ciutat Badia es va projectar, tota, formada per habitatges de protecció oficial a 50 anys. Actualment, tots els habitatges de la ciutat estan esgotant aquest termini. A més, el mantenimen

[en] The emergence of mass residential estates in Europe during the first half of the 20th century can be attributed to the housing deficit that was prevalent at the time. In our country, these complexes began to appear in the early 1950s and continued to expand over the following two decades, known as the "desarrollismo" era. This period was characterised by significant economic growth and the opening of the regime. The construction of mass residential estates was driven by the need to address the high demand for housing in large cities, which was driven by rural-to-urban migration towards industrialised areas. Ciutat Badia is one such complex, built in record time between 1971 and 1973. It aimed to pioneer new volume and construction techniques. However, it also reflected the legacy of previous complexes developed by the Obra Sindical del Hogar and the Instituto Nacional de la Vivienda. Its origins date back to the early 1960s, within the context of the 1961-1976 National Housing Plan, which already envisaged the construction of various estates to meet the high residential demand in urban areas. From the inauguration of Ciutat Badia in 1975 until 1994, when it became an independent municipality named Badia del Vallès, the estate was administered by a joint community comprising the municipalities of Barberà del Vallès and Cerdanyola del Vallès, which owned the land. Fifty years later, it is interesting to evaluate the current state of this municipality. This project employes a literature review, interviews, and observation, to analyse the ownership regime of Badia del Vallès, examine the maintenance and rehabilitation efforts undertaken in the city, and assess the evolution of its demographics. Ciutat Badia was entirely projected as social housing with a 50-year term. Currently, all housing in the city is nearing this expiration. Furthermore, the maintenance of Badia has been almost non-existent, while the population density has nearly halved. Originally, Ciutat Badia h