[ca] La presència de la Història en la Literatura Infantil i Juvenil portuguesa ha estat diversament consubstanciada al llarg dels temps. Els propòsits de la ficció històrica, així com els seus diferents nivells o filiació en la realitat varien segons el context històric-cultural, testificant l'esperit de la(s) època(s). A Portugal, després de superar l'escriptura marcadament ideologitzada o propagandística de l'Estado Novo (1926-1974), propugnada fins i tot per Instruções sobre Literatura Infantil (1950) i centrada en la conformació d'una identitat nacional "determinada", ostensiblement intencional, en les dècades de 1980 i 1990, els esdeveniments i personatges històrics van adquirir un altre gruix, un rostre més humà, per a, ja en el segle XXI, incloure algunes recreacions emmarcades per la paròdia, per exemple. Autors com Alice Vieira (Lisboa, 1943), sobretot en el camp de la novel·la juvenil, Luísa Ducla Soares (Lisboa, 1939) i José Jorge Letria (Cascais, 1951), en la narrativa en vers o conte, o Inácio Nuno Pignatelli (Porto, 1950), en el text dramàtic, entre altres, formen part del grup d'autors que han seguit la línia que acabem de descriure. En la seva producció literària, els elements/signes de l'Edat mitjana portuguesa (segles XI-XV) guanyen un espai rellevant. En aquest estudi, revisitarem així un conjunt d'obres seleccionades que componen un corpus textual contemporani en el qual és possible trobar diferents representacions de l'època i concloure sobre la rellevància concedida, per exemple, a D. Afonso Henriques i D. Dinis, imatges simbòliques i centrals en la memòria col·lectiva portuguesa.

[en] The presence of History in Portuguese Children's and Youth Literature has been consubstantiated in different ways over time. The purposes of historical fiction, as well as their different levels or affiliation with reality vary according to the historical-cultural context, bearing witness to the spirit of the time(s). In Portugal, after overcoming the markedly ideologizing or propagandistic writing of the Estado Novo (1926-1974), even constrained by Instruções sobre Literatura Infantil [Instructions on Children's Literature] (1950) and focused on the conformation of a "determined", ostensibly intentional, national identity, in the 1980s and 90s of the 20th century, events and historical figures gained a new thickness, a more human face, to, in the 21st century, include some recreations framed by parody, for example. Authors such as Alice Vieira (Lisbon, 1943), in particular, in the field of juvenile novels, Luísa Ducla Soares (Lisbon, 1939) and José Jorge Letria (Cascais, 1951), in verse or short story narratives, or Inácio Nuno Pignatelli (Porto, 1950), in the dramatic text, among others, are part of the group of authors who have followed the line we have just enunciated. In their literary production, the elements/signs of the Portuguese Middle Ages (11th-15th centuries) gain a relevant place. In this study, we will thus revisit a set of selected works that form a contemporary textual corpus in which it is possible to find different figurations of the referred period and conclude about the relevance granted, for example, to D. Afonso Henriques and to D. Dinis, central and symbolic images in the Portuguese collective memory.