[ca] En els últims temps, degut al desbordament dels límits administratius per la urbanització, la literatura ha estudiat vàries aproximacions per delimitar les àrees urbanes i metropolitanes. Simultàniament, aquestes dinàmiques urbanes han donat peu també a l'estructuració de sistemes metropolitans policèntrics, caracteritzats per la dispersió i per la descentralització concentrada de població i ocupació, trencant amb el paradigma de la ciutat monocèntrica. No obstant, pocs estudis s'han concentrat en estudiar dinàmicament (a través del temps) i conjuntament, el creixement dels límits metropolitans i la seva influència en l'estructura urbana de les àrees metropolitanes. En aquest article, la dinàmica urbana retrospectiva (1991-2001) i la seva influència en l'estructura urbana del sistema metropolità de Barcelona és estudiada. Primerament, a través d'analitzar la mobilitat residència-treball, els límits funcionals metropolitans són delimitats pels anys 1991, 1996 i 2001. Després, l'article estudia com el creixement dels límits metropolitans influencia en l'estructura urbana per tal de caracteritzar-ne els canvis pel període de temps estudiat. En aquest sentit, l'estructura urbana és caracteritzada a partir de tres elements claus: identificació de subcentres urbans mitjançant una aproximació funcional (mobilitat residència treball), a la vegada que s'estima si exerceixen influència o no en l'estructura urbana; el grau de complexitat del sistema metropolità; i la mesura del nivell de policentrisme considerant les seves dimensions morfològiques i funcionals com també proposant-ne una d'integrada. Tenint una perspectiva dinàmica (1991-2001), els resultats suggereixen un procés d'expansió urbana dels límits metropolitans que es tradueix en un increment dels subcentres degut als canvis dels mercats residencials i de treball, una estructura més policèntrica del sistema metropolità i un major grau de la seva complexitat.

[es] En los últimos tiempos, debido al desbordamiento de los límites administrativos por la urbanización, la literatura ha estudiado varias aproximaciones para delimitar las áreas urbanas y metropolitanas. Simultáneamente, estas dinámicas urbanas han dado pie a la estructuración de sistemas metropolitanos, caracterizados por la dispersión y por la descentralización concentrada de población y ocupación, rompiendo con el paradigma de la ciudad monocéntrica. Sin embargo, pocos estudios se han concentrado en estudiar dinámica (a través del tiempo) y conjuntamente el crecimiento de los límites metropolitanos y su influencia en la estructura urbana de las áreas metropolitanas. En este artículo, la dinámica urbana retrospectiva (1991-2001) y su influencia en la estructura del sistema metropolitano de Barcelona es estudiada. En primer lugar, a través de analizar la movilidad residencia-trabajo, los límites funcionales metropolitanos son delimitados para los años 1991, 1996 y 2001. Después, el artículo estudia como el crecimiento de los límites metropolitanos influencia en la estructura urbana para poder caracterizar los cambios en el periodo de tiempo estudiado. En este sentido, la estructura urbana es caracterizada a partir de tres elementos claves: identificación de subcentros urbanos mediante una aproximación funcional (movilidad residencia-trabajo), a la vez que se estima si ejercen influencia o no en la estructura urbana; el grado de complexidad del sistema metropolitano; y la medida del nivel de policentrismo considerando sus dimensiones morfológicas y funcionales como también proponiendo una integrada. Teniendo una perspectiva dinámica (1991-2001), los resultados sugieren un proceso de expansión urbana de los límites metropolitanos que se traduce en un incrmento de los subcentros debido a los cambios de los mercados residenciales y de trabajo, una estructura más policéntrica del sistema metropolitano y un mayor grado de su complejidad.