[ca] Aquesta tesi investiga la vivència del succés traumàtic estudiant les conseqüències a nivell de salut mental i de comportaments segurs, en supervivents de desastres i situacions d'emergència. En el primer estudi s'investiga la relació entre creixement posttraumàtic i estrès posttraumàtic i els predictors que poden promoure'ls. Els resultats de l'estudi evidencien una relació positiva entre el creixement posttraumàtic i els símptomes d'intrusió-hiperarousal i entre el creixement posttraumàtic i els símptomes d'evitació. S'utilitzen regressions múltiples per analitzar els factors de risc i de protecció associats al desenvolupament dels símptomes d'estrès i de creixement. Les anàlisis revelen que els símptomes de pànic prediuen tant els símptomes d'intrusió-hiperarousal com el creixement posttraumàtic. A més, es destaca que els símptomes d'intrusió-hiperarousal són mediadores en la relació entre els símptomes de pànic i el creixement posttraumàtic. En el segon estudi s'analitza si l'autoeficàcia percebuda durant una situació d'emergència és un factor de protecció enfront del desenvolupament de símptomes d'estrès posttraumàtic, utilitzant un model multivariant de regressió múltiple, on s'han inclòs altres predictors de símptomes d'estrès posttraumàtic, com alguns factors que reflecteixen l'experiència prèvia en emergència de la persona. Els resultats de l'estudi evidencien que els participants que es perceben com a més autoeficàcies durant el succés traumàtic presenten menys símptomes d'estrès posttraumàtic. Al contrari, en el gènere femení, la major percepció d'amenaça personal i més gravetat de la situació, s'associen a més símptomes d'estrès posttraumàtics. El tercer estudi analitza les reaccions emotives i comportamentals de supervivents afectats per un terratrèmol, utilitzant com a marc teòric dos models que intenten explicar la reacció humana en situacions de perill, és a dir el Model de l' Afecció Social de Mawson (2005) i el model ampliat de Kuligowski i Mileti (2009). Els resultats evidencien que algunes reaccions comportamentals són més freqüents que d'altres. A més, es confirma la hipòtesi del Model ampliat de Kuligowski i Mileti (2009), és a dir, que més percepció de risc s'associa amb l'evacuació, mentre que una major preparació en emergència prediu comportaments més adequats durant el terratrèmol. D'acord amb el Model del Vincle Social, els comportaments de recerca de proximitat de persones significatives són més freqüents que comportaments que reflecteixen la intenció d'escapar de la situació de perill. No obstant això, el context social no influeix en la resposta emocional, ni en l'evacuació i la recerca de protecció dins de l'edifici . Aquesta tesi contribueix a un millor enteniment del comportament humà en situacions de perill. Els resultats destaquen la importància de considerar tant els aspectes de vulnerabilitat com els possibles beneficis a aconseguir després de la vivència d'un succés traumàtic i la necessitat de millorar la preparació dels ciutadans per enfrontar-se als riscos ambientals .

[en] This thesis explores the experience of a traumatic event by studying the consequences in mental health and security among survivors of disasters and emergency situations; which occurred in Spain and Italy. In the first study we investigated the relation between posttraumatic growth and posttraumatic stress symptoms, and the contribution of several predictors to these outcomes. Posttraumatic growth was positively related to posttraumatic avoidance and intrusion-hyperarousal symptoms. Peritraumatic panic was a predictor of posttraumatic intrusion-hyperarousal symptoms and posttraumatic growth. Moreover, posttraumatic intrusion-hyperarousal symptoms mediate the relationship between peritraumatic panic symptoms and posttraumatic growth. The second study investigates if perceived self-efficacy during an emergency situation has a protective role in the development of posttraumatic stress symptoms. We explored the impact of self-efficacy in a multiple regression model including other predictors of posttraumatic stress symptoms, such as factors related to survivors' previous experience in emergency. Results showed that survivors who perceived themselves as more self-efficacious during the traumatic event had less posttraumatic stress symptoms. In contrast, female gender, more self-threat perception and higher trauma severity were associated with more symptoms. The aim of the third study was to investigate emotional and behavioural responses in earthquake survivors using the Kuligowski and Mileti's (2009) extended model and the Social Attachment Model as a framework to explain the behavioural responses. The results evidenced that some behavioural responses were more frequent than others; moreover, perceived risk was associated with evacuation, and emergency preparedness was related to more efficient and effective responses during the earthquake. In line with the Social Attachment Model, affiliation behaviours were more frequent than flight behaviours, while, contrary to predictions, the social context did not influence emotional responses, evacuation behaviour, and search for protection. This thesis contributes to a better understanding of human behaviour in dangerous situations. The results highlight the importance of considering both vulnerability and potential achievable benefits following the experience of a traumatic event and the need to increase citizens' preparedness to cope with environmental risks.