[ca] Precedents: La viscositat del líquid sinovial és inherent al seu contingut en àcid hialurònic. En condicions patològiques s'altera la viscositat en funció del grau d'inflamació articular. Hipòtesi: El comportament reològic del líquid sinovial pot contribuir a classificar un líquid com a inflamatori o mecànic, ser peculiar en alguna malaltia reumàtica i modificar-se amb l'evolució de la malaltia. Objectius: Determinar les característiques reològiques del líquid sinovial en diferents malalties reumàtiques, especialment l'índex de comportament no newtonià n i veure la seva utilitat com a discriminador diagnòstic. Material i mètodes: Anàlisi citològica estàndard de 41 mostres de líquid sinovial de 36 malalts (4 artritis idiopàtica juvenil, 4 artritis reumatoide, 4 artritis microcristal·lina, 9 espondiloartritis, 11 artrosi i 9 artritis indiferenciada). Obtenció del reograma per mitjà d'un viscosímetre de conus-plat, anàlisi dels paràmetres bàsics del reograma i correlació estadística amb el recompte leucocitari sinovial. Resultats: La viscositat del líquid sinovial té un comportament no newtonià, de tipus pseudoplàstic i s'adiu a la llei de potència d'Ostwald. L'índex de comportament no newtonià n dels líquids inflamatoris es correlaciona amb el recompte leucocitari i és més alt (0,74) que el dels líquids mecànics (0,67). Un índex de comportament n superior a 0,69 classifica correctament el 89% dels líquids d'espondiloartritis i el 75% dels líquids d'artritis reumatoide i d'artritis microcristal·lines, mentre que si és inferior a 0,69 classifica el 73% dels líquids artròsics però també el 75% d'artritis juvenil. La viscositat sinovial dels líquids d'artritis juvenil està més preservada en comparació amb líquids de similar grau d'inflamació. L'índex de comportament n varia d'acord al recompte leucocitari en diferents moments de l'evolució de l'espondiloartritis. Conclusió: L'estudi reològic sinovial és útil per discriminar un líquid inflamatori d'un altre de tipus mecànic i pot contribuir a classificar diferents malalties reumàtiques.

[es] Precedentes: La viscosidad del líquido sinovial es inherente a su contenido en ácido hialurónico. En condiciones patológicas se altera en función del grado de inflamación articular. Hipótesis: El comportamiento reológico del líquido sinovial puede contribuir a clasificarlo como inflamatorio o mecánico, ser peculiar en alguna enfermedad reumática y modificarse con su evolución. Objetivos: Determinar las características reológicas del líquido sinovial en distintas enfermedades reumáticas, especialmente el índice de comportamiento no newtoniano n y ver su utilidad como discriminador diagnóstico. Material y métodos: Análisis citológico estándar de 41 muestras de líquido sinovial procedente de 36 enfermos (4 artritis idiopática juvenil, 4 artritis reumatoide, 4 artritis microcristalina, 9 espondiloartritis, 11 artrosis i 9 artritis indiferenciada). Obtención del correspondiente reograma por medio de un viscosímetro de cono-plato, análisis de los parámetros básicos del reograma y correlación estadística con el recuento leucocitario sinovial. Resultados: La viscosidad del líquido sinovial tiene un comportamiento no newtoniano de tipo pseudoplástico de acuerdo con la ley de potencia de Ostwald. El índice de comportamiento no newtoniano n de los líquidos inflamatorios se correlaciona con el recuento leucocitario y es más alto (0,74) que el de los líquidos mecánicos (0,67). Un índice de comportamiento n superior a 0,69 clasifica correctamente el 89% de los líquidos de espondiloartritis y el 75% de los líquidos de artritis reumatoide y de artritis microcristalinas, mientras que si es inferior a 0,69 clasifica el 73% de los líquidos artrósicos pero también el 75% de artritis juvenil. La viscosidad sinovial de los líquidos de artritis juvenil está más preservada en comparación con líquidos de similar grado de inflamación. El índice de comportamiento n varía de acuerdo con el recuento leucocitario en diferentes momentos de evolución de la espondiloartritis. Conclusión: El estudio reológico sinovial es útil para discriminar un líquido inflamatorio de otro de tipo mecánico y puede contribuir a clasificar distintas enfermedades reumáticas.