[ca] L'estudi té com a objectiu principal analitzar la relació entre la ciutat policèntrica com a sistema d'ordenació urbana i la seva definició des del punt de vista de l'urbanisme feminista, especialment en relació amb la ciutat inclusiva, focalitzant-se en la ciutat de Barcelona, específicament en dos dels seus centres, per comprendre com responen als paràmetres d'inclusivitat i diversitat. Des del punt de vista geogràfic, s'observa que la ciutat policèntrica és considerada més inclusiva i plural en comparació amb les ciutats monocèntriques, que han perpetuat desigualtats socials i de gènere. No obstant això, encara es planteja un desafiament per aconseguir una ciutat realment inclusiva, que adapta les infraestructures i els espais públics per a totes les persones i promou l'accessibilitat, la diversitat i la vitalitat. Des de la perspectiva de l'urbanisme feminista, es posa èmfasi en desmantellar les barreres físiques i socials i en distribuir l'assistència i la cura de manera més equitativa. El cas concret de Barcelona demostra una estructura urbana policèntrica que ha sorgit de manera històrica i que presenta una diversitat de centres amb qualitats variades. Malgrat les limitacions imposades per l'eixample de Cerdà, que dificulta l'evolució de l'espai urbà, s'observa una clara voluntat de la comunitat per generar canvis i promoure la creació de comunitat. No obstant això, s'identifiquen problemàtiques que afecten l'assoliment d'una qualitat urbana òptima, especialment en els casos d'estudi analitzats. Aquests problemes estan lligats a una estructura urbana rígida i a la manca d'adaptabilitat als canvis que han funcionat en altres ciutats. Per superar aquestes dificultats, és essencial fomentar la participació ciutadana i crear espais de qualitat que promoguin la interacció social i la cohesió comunitària.

[en] The main objective of the study is to analyse the relationship between the polycentric city as a system of urban planning and its definition from the point of view of feminist urbanism, especially in relation to the inclusive city, focusing on the city of Barcelona, specifically in two of its centers, to understand how they respond to the parameters of inclusivity and diversity. Geographically, the polycentric city is considered more inclusive and pluralistic compared to monocentric cities, which have perpetuated social and gender inequalities. However, there is still a challenge to achieve a truly inclusive city, which adapts infrastructure and public spaces for all people and promotes accessibility, diversity and vitality. From the perspective of feminist urbanism, emphasis is placed on dismantling physical and social barriers and distributing care and care more evenly. The specific case of Barcelona demonstrates a polycentric urban structure that has emerged historically and has a diversity of centres with varied qualities. Despite the constraints imposed by the Eixample by Cerdà, which hinders the evolution of the urban space, a clear will of the community to generate changes and promote community creation is observed. However, problems that affect the achievement of optimal urban quality are identified, especially in the cases of study analysed. These problems are linked to a rigid urban structure and the lack of adaptability to the changes that have worked in other cities. In order to overcome these difficulties, it is essential to promote citizen participation and to create quality areas that promote social interaction and community cohesion.