BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] El grotesc és una categoría estètica que combina l'humor i el terrible (en les seves molt diverses accepcions). Des de la seva primera manifestació carnavalesca, en la qual el riure té un clar matís festiu, el grotesc ha anat evolucionant cap a posicions on, sense perdre la seva dimensió humorística, s'ha potenciat el component sinistre, macabre, fins i tot terrorífic. Alguns contes d'Edgar Allan Poe ens ofereixen una interessant encarnació d'aquesta visió moderna del grotesc, amb objectius i formes variades, que van des de la paròdia i la sàtira, a la manifestació més absurda i delirant d'aquesta categoria. La seva anàlisi i comentari servirà també per a allunyar aquests relats de l'òrbita del fantàstic, on alguns crítics, equivocadament, els han situat.

[eu] Groteskoak umorea eta izua (bere esanahi anitzetan) konbinatzen dituen kategoria estetikoa da. Hasieran inauteri kutsua zuen, eta barrea jai-giroak eragiten zuen argi eta garbi. Gerora, groteskoa aldatuz joan da, eta bere dimentsio umoretsua galdu ez badu ere, balio maltzur, makabro eta baita beldurgarria ere garatu du. Edgar Allan Poeren hainbat ipuin groteskoaren ikuspuntu moderno horren isla dira. Helburu eta forma desberdinak dituzte, parodia eta satiratik hasi eta zentzugabeak eta zoroak diren egoerak bultzatu arte. Analisi eta iruzkin bat egitean ipuin horiek fantastikoak ez direla konturatuko gara, zenbait kritikoren ustearen aurka.
[ca] J. L. Godard es fa present com a personatge a Prénom: Carmen (1983), no tansols com a homenatge a sí mateix i/o al cinema, al seus gèneres, als seus textos, als seus actors, etc. sinó també per plasmar l'empremta de la seva versió, l'adaptació del transitat mite de la femme fatale, moderna i godardiana. La recurrència a la intertextualitat i a la metaficció representa l'únic mitjà possible per a Godard de fer i de pensar el llenguatge del cinema i de l'art en tota la seva esplendor, més enllà de prejudicis d'adaptació.

[eu] J.L. Godard Prenom: Carmeneko (1983) pertsonaia legez aurkezten zaigu, ez soilik bere buruari edota zineari egindako omenaldi bezala: (honen genero, testu, antzezle eta abarrei) baizik eta bere bertsioaren aztarna uzteko, femme fatalearen hain ezaguna dugun mito moderno eta godardiarra. Intertestualitatearen eta metafikzioaren erabilera Godarden bide possible bakarra da zinearen eta artearen hizkuntza egin eta pentsatzeko, moldaketen aurreusteetatik haratago.
[ca] Més de deu anys després de les investigacions de Ricard Vinyes sobre els nens perduts del franquisme és possible establir un panorama sobre la repercussió del tema en la narrativa i el teatre espanyol. Si bé la presència del discurs historiogràfic persisteix en el tractament dels dos gèneres, la dramatúrgia supera la base fàctica introduint personatges més onírics i espectrals. Aquest és el cas de les obres Si un día me olvidaras de Raúl Hernández Garrido i Los niños perdidos de Laila Ripoll. A manera d'introducció es reprendrà l'antecedent argentí, ja que ha servit de model tant per a les investigacions sobre el robatori de menors a Espanya com per a la construcció dels personatges portats a escena.

[eu] Hamar urte baino gehiago igaro dira Ricard Vinyesek frankismoan galduriko umeei buruz zenbait ikerketa egin zituenetik; orain, posible da panorama bat osatzea gai horrek Espainiako narratiban eta antzerkian izandako eraginaren inguruan. Diskurtso historiografikoak bi genero horiek jorratzen ditu beti, baina antzerkiak egitateen oinarria gainditu du, pertsonaia oniriko eta espektralagoak sortuta. Horren erakusgarri dira Raúl Hernández Garridoren Si un día me olvidara eta Laila Ripollen Los niños perdidos obrak. Sarrera gisa, Argentinan aurrez gai berari buruz idatziriko lan batzuk ekarriko ditugu gogora, horiexek izan baitira eredu bai Espainiako ume lapurtuen inguruan ikertzeko garaian, bai eta antzezlanetako pertsonaiak sortzekoan ere.
[ca] Aquest article se centra en l'obra teatral La pasión según Antígona Pérez: crónica americana en dos actos (1968) de l'escriptor porto-riqueny Luis Rafael Sánchez. Sánchez reescriu el mite tràgic d'Antígona de Sòfocles mitjançant la reformulació de poders antagònics dins d'un context dictatorial hispanoamericà. L'article investiga com l'obra descarta la visió de món universal i determinant dels models estructurals de la tragèdia grega i del cristianisme i explora, en el seu lloc, la qüestió del poder dins d'un espai contemporani mediàtic i sensacionalista. El propòsit és detallar la manera en què Antígona Pérez descobreix l'estat com una instància productora de sentit i procedeix a exposar-ne els límits materials i l'aparell propagandístic mitjançant un acte transgressiu d'interpretació i diferència política. L'article conclou reiterant el valor dramàtic i revolucionari de la protagonista en la seva habilitat de desarticular la coherència ideològica d'un sistema totalitari.

[eu] Artikulu honek Luis Rafael Sánchez idazle puertorricarraren La pasión según Antígona Pérez: crónica americana en dos actos (1968) antzezlana du hizpide. Sánchezek Sofoklesen Antigona mito tragikoa berridazten du, eta horretarako botere antagonikoen funtsa berregiten du diktadurazko testuinguru hispanoamerikar baten baitan. Artikuluak erakusten du antzezlanak tragedia grekoaren eta kristautasunaren egitura-ereduen mundu ikuskera unibertsala eta erabakigarria baztertzen duela, eta, horren ordez, boterearen auzia espazio garaikide mediatiko eta sentsazionalista baten barruan proposatzen du. Helburua da zehatz adieraztea zer modutan erakusten duen Antígona Pérezek estatua zentzua ekoizten duen instantzia bat dela eta nola uzten dituen agerian estatuaren muga materialak eta propaganda-aparatua interpretazio eta diferentzia politikoko ekintza apurtzaile baten bidez. Azkenik, protagonistaren balio dramatikoa eta iraultzailea berresten du artikuluak, sistema totalitario baten koherentzia ideologikoa desartikulatzea lortzen baitu.
[ca] Aquest treball es proposa dur a terme una descripció i anàlisi d'un dels primers elements en tot procés de doblatge: la llista de diàlegs que una empresa entrega a un estudi per a la seva traducció. Això es fa amb una doble finalitat: oferir una caracterització d'un document que no acostuma a incloure's en els estudis de la traducció audiovisual; i presentar-lo com un dels símptomes del perill que comporta tota traducció, la mala interpretació i la manipulació. Al mateix temps, ofereix uns documents en els quals es recolza l'anàlisi.

[eu] Lan honek bikoizketa prozesu ororen lehen osagaietako baten analisi eta deskribapena burutzea bilatzen du: enpresa batek estudio bati haren itzulpenerako entregatzen dion elkarrizketa-zerrenda. Hura helburu bikoitzarekin egiten da: ikus-entzunezko itzulpenetan aintzat hartu ohi ez den dokumentu baten karakterizazioa eskaintzea; eta itzulpen orok, interpretazio okerrek eta manipulazioek eragiten duten arriskuaren sintometako bat gisa aurkeztea. Era berean, analisiak oinarritzen diren dokumentu batzuk eskaintzen ditu.
[ca] Aquest article vol explorar la possibilitat, així com la impossibilitat de representació de jianghu (江湖), terme xinès aparentment intraduïble que significa, literalment, "rius i llacs". L'article analitza la seva evolució cap a una entitat quasi orgànica en ella mateixa, que es projecta des del camp de la literatura i el cinema xinesos cap a un ús quotidià del terme, dins de l'argot i les expressions idiomàtiques. Observant la traducció del terme d'una llengua a una altra, d'un context antic a un context postmodern i d'una generació a una altra, aquest article vol examinar el procés d'adaptació i traducció més enllà del camp de la lingüística, situant-se dins de l'àmbit dels estudis literaris, cinematogràfics i culturals. Finalment, l'article proposa, a partir del procés de traducció, adaptació i conceptualització de jianghu, la possibilitat de considerar-lo una manifestació del concepte derridià de "suplementarietat".

[eu] Artikulu honek itzulezina omen den termino bat adierazteko posibilatea edo ezintasuna ikertzea du helburu, jianghu (江湖) terminoa alegia, txineraz hitzez hitz "ibaiak eta lakuak" esan nahi duena. Artikuluan zehar terminoa bere baitango entitate organiko bat bailitzan nola eboluzionatu duen aurkezten da. Izan ere, txinatar literatura eta zinematik eguneroko hizkuntzako argot eta esamoldeetara hedatu da. Terminoa hizkuntza batetik bestera, antzinako testuingurutik testuinguru (post)modernora eta, are gehiago, belaunaldi batetik bestera itzultzeko moduari erreparatuta, artikuluak moldaketa eta itzulpen prozesua ikertzen du eremu linguistikoaz haratago, literatura, kultura eta zine ikasketen arloei begira. Horrez gain, jianghu terminoaren itzulpen, moldatze eta iruditze prozesua Derridak aurkeztutako "osagarritasuna" kontzeptuaren adierazpentzat har daitekeela azaltzen da.
[ca] L'objectiu d'aquest article és analitzar el funcionament de la censura del teatre a Portugal a partir de l'anàlisi de tres obres de teatre: La Casa de Bernarda Alba, de Federico García Lorca (presentada l'any 1947), Las Quinas de Portugal, de Tirso de Molina (presentada l'any 1968), i El Triciclo, de Fernando Arrabal (presentada l'any 1968). L'estudi se centra en dos moments diferents de l'Estado Novo: el final dels anys 40, època en què l'organització censora entra en un procés de restauració, i el període dels anys 60, durant el qual es van endurir els processos de censura com a conseqüència de la recrudescència del règim de Salazar. Aquest treball, que es basa en un estudi de fonts documentals, pretén fer conèixer la representació dels processos de censura i els seus efectes en la societat i la cultura portugueses.

[eu] Artikulu honen helburua Portugalgo antzerkiaren zentsuraren funtzionamendua aztertzea da, hiru antzezlanen azterketatik abiatuta: La Casa de Bernarda Alba, Federico García Lorcarena (1947an aurkeztua); Las Quinas de Portugal, Tirso de Molinarena (1968an aurkeztua); eta El Triciclo, Fernando Arrabalena (1968an aurkeztua). Ikerketak Estado Novoaren bi une ezberdin ditu oinarrian: 40ko hamarkadaren amaiera, antolamendu zentsuratzailea zaharberritze prozesuan sartu zen garaia; eta 60ko hamarkadako urteak, Salazarren erregimena gogortzearen ondorioz zentsura prozesuak gogortu zireneko urteak. Lan honek, dokumentu-iturrien ikerketan oinarrituta, zentsura prozesuen errepresentazioen eta horiek gizartean eta Portugalgo kulturan izan zituzten ondorioen berri eman nahi du.
[ca] El vincle entre literatura comparada i traducció permet construir un marc de lectura que desafia l'enfocament clàssic de la traducció i potencia l'abast del text traduït. Aquest article explora les possibilitats del vincle esmentat a través de la lectura de dues traduccions argentines de Les fleurs du mal de Charles Baudelaire, lectura que insistirà en el treball de reescritpura que suposa tota traducció.

[eu] Literatura konparatuaren eta itzulpenaren arteko loturak literatura lan baten irakurketarako esparru berri bat eraiki dezake, eta horrela itzulpenaren ikuspegi klasikoari erronka bota eta testu itzuliari irismen handiagoa eman. Artikulu honek lotura horren aukerak aztertzen ditu Argentinan egindako Charles Baudelaire-ren Les fleurs du mal-en bi itzulpenen eredu hartuta. Itzulpen oro berridazketa lan bat dela oinarrizko elementua izango da.
[ca] En aquest article, llegeixo Leïla, poème scénique en deux actes et un prologue de Myriam Ben com a reinterpretació de l'Antígona de Sòfocles. Sostinc que aquesta barreja de teatre algerià, història i tragèdia grega generen una varietat de "teatre menor" que es proposa soscavar les estructures dramatúrgiques establertes i les narracions imperants de la història de la Revolució Algeriana (1954-1962). Treballant des de l'esbós d'una obra canònica, la dramaturga descentralitza la tragèdia grega mitjançant una adaptació tècnica estimulant i, alhora, refuta les ficcions que embolcallen els esdeveniments de la lluita per l'alliberament, el Front d'Alliberament Nacional (FLN) i, especialment, l'enderrocament militar del President Ahmed Ben Bella a mans del seu ministre de Defensa, Houari Boumediene, l'any 1965. Malgrat que el context és específic, la naturalesa al·legòrica de l'obra dóna una idea d'universalitat. Tot i que l'entorn és indubtablement l'Algèria de la postrevolució, la història que transmet pot tenir lloc a qualsevol país —al passat o al present— ja que les dictadures no es limiten al nord d'Àfrica.

[eu] Artikulu honetan, Myriam Benen Leïla, poème scénique en deux actes et un prologue (Leila, antzez poema bi ekitaldi eta sarrera batean) Sofoklesen Antigona lanaren berrinterpretaziotzat hartu dut. Aljeriar antzerkigintza, historia eta tragedia greziarraren nahaste honek 'antzerki minoritario' mota bat sortzen duela esan nahi dut, honen eraginak Aljeriako iraultzari (1954-1962) buruzko antzerki egitura ezarriari eta orokorrean dabiltzan narrazio historikoei azpiak jaten dizkiolarik. Lan kanonikoaren mugatik at ekinez, antzerkigilea tragedia klasikoaz gain doa, pentsatu arazten digun moldapen tekniko baten bidez eta, era berean, askatasun borrokaren inguruan dauden fikzioak ukatzen ditu, Front de Libération Nationale (FLN) eta, bereziki, 1965ean Houari Boumediene defentsa ministroaren esku, Ahmed Ben Bella presidentea kargutik kendu zuen estatu kolpe militarra. Testuinguru honen berezitasuna gora behera, hala ere, antzezlanaren izaera alegorikoak unibertsaltasun zentzua baimentzen du. Ingurunea, zalantzarik gabe, iraultza osteko Aljeria den arren, eskaintzen duen istorioa edozein herrialdetan eta edozein denboratan gerta daiteke, diktadurak ez baitira Ipar Afrikan mugatzen.
[ca] El naixement de la ciència ficció es produeix al llarg del segle XIX gràcies a l'assentament gradual del discurs científic. Aquest permet que es desenvolupi el novum, concepte encunyat per Suvin, segons el qual aquells elements aliens a les expectatives de realitat que comparteixen lector i escriptor són avalades pel discurs científic i, per tant, se'ns apareixen com a possibles. Encara que Edgar Allan Poe usi motius que posteriorment configuraran la ciència ficció, els seus recels per amb el discurs científic no ens permeten contemplar-lo com a un indicador del gènere. En els seus textos, proposa una síntesi entre Raó i Imaginació inspirat per Pascal i de manera recurrent satiritza la credulitat d'aquells que accepten com a veritable qualsevol succés envernissat amb una imitació de cientificitat.

[eu] Zientzia fikzioa XIX mendean sortu zen, diskurtso zientifikoa finkatzen joan zen heinean. Horregatik garatu ahal izan zen novuma. Kontzeptu hau Suvinek sortu zuen azaltzeko irakurle eta idazlearen errealitatetik at dauden elementuak diskurtso zientifikoak berresten dituela, eta, ondorioz, posibleak bezala ikusten ditugula. Ezin dugu Edgar Allan Poe zientzia fikzioaren sortzailetzat hartu, gerora zientzia fikzioaren diskurtsoarenak izango ziren elementuak erabiltzen baditu ere, ez zuelako inolako konfiantzarik izan zientziarekiko. Bere testuak Pascalengan inspiratua dagoen Arrazoia eta Irudimenaren arteko sintesi bat dira. Haietan, behin baino gehiagotan barre egiten dio satira bidez zientziak dioen guztia itsuki sinesten duen orori.
[ca] Aquest treball es centra en l'anàlisi de les concepcions de la violència presents en l'art contemporàni del Carib a través de les representacions de l'heroi associat al combat. En especial, examinarem els casos en què l'heroi hi apareix derrotat, superat pel context, tot i el seu caràcter de campió. Les reflexions d'artistes com Marcos Lora Read (República Dominicana), Javier Castro (Cuba) o Ebony Patterson (Jamaica), mitjançant la utilització de diversos mitjans expressius, han recorregut a l'heroi per deconstruir elements de les seves societats, tot proposant una mirada transgressora que extreu valors subversius a la tragèdia heroica.

[eu] Lan honek Karibeko arte garaikidean presente dauden indarkeriaren ikuskerak aztertzen ditu, borrokarekin lotutako heroiaren irudikapenen bitartez. Bereziki, heroia suntsiturik azaltzen zaizkigun kasuak izango ditugu aztergai, testuinguruak gain hartuta, txapeldun izaerak izaera. Bada, Marcos Lora Read (Dominikar Errepublika), Javier Castro (Kuba) edo Ebony Patterson (Jamaika) artisten hausnarketek, hainbat espresiobideren bitartez, heroia baliatu dute euren gizarteetako elementuak deseraikitzeko eta begirada urratzailea proposatu dute, tragedia heroikoaren balio iraultzaileak eskuratuko dituena.
[ca] El present article és una descripció de la situació de les Humanitats comparades al món occidental amb especial atenció a la disciplina de la literatura comparada I els camps de la literatura universal, els estudis culturals i els estudis culturals comparats. Mitjançant una breu discussió dels camps mencionats, els autors proposen que per realitzar l'estudi de la literatura i la cultura com una activitat social rellevant digna d'estudi, avui dia els acadèmics de les Humanitats s'han de centrar en el treball contextualitzat i basat en les proves i paral·lelament han de fer atenció a la responsabilitat derivada del lloc de treball dels graduats en Humanitats. Això no vol dir que l'estudi tradicional de la literatura, que inclou un estudi exhaustiu del text en qüestió s'hagi de relegar a una posició inferior, si no més aviat fer que l'objectiu sigui dur a terme tots dos mètodes de forma paral·lela. La seva anàlisi final és que els estudis culturals comparats es basen en principis de l'enfocament comparatiu i s'ideen dins la literatura comparada, la literatura universal i els estudis culturals que practiquen la interdisciplinarietat. Tot utilitzant els avantatges de les noves tecnologies de la informació, aquests estudis podrien aconseguir una presencia global i una rellevància social de la qual les Humanitats comparades demostrarien ser-ne un component clau.

[eu] Artikulu hau mendebaldeko hemisferioan gizarte zientzia konparatuen egoeraren deskribapena da. Horretarako, arreta literatura konparatua diziplinan eta munduko literatura, ikasketa kulturalak eta ikasketa kultural konparatuen alorretan jarriko du. Aipatutako arloetako eztabaida laburren bitartez, autoreek literaturaren eta kulturaren ikerketa sozialki adierazgarria den ekintza bilakatzea proposatuko dute. Egungo ikerle lanean gizarte zientzietako azterlariek testuinguruan eta ebidentzietan oinarritutako lanera jo behar dute, gizarte zientzietako graduatuak lan-merkaturatzeko arreta eta erantzukizuna albo batera utzi gabe. Horrek ez du esan nahi literatura ikerketa tradizionalari (testuaren irakurketa zehatzari bezala) balio gutxiago emango zaionik. Helburua biak maila berean jorratzea izango da. Autoreen azken analisia ikasketa kultural konparatuak hurbilketa konparatzaileen printzipioetan, eta diziplina-artekotasunarekin landutako literatura konparatuan, munduko literaturan eta ikasketa kulturaletan oinarritu beharko lukeela da. Ondorioz, diziplina horrek media berrien teknologien abantailak erabiltzearekin presentzia globala eta gizarte eragina lor lezake.
[ca] Poeta singular i iconoclasta, Juan Eduardo Cirlot (1916-1973) va erigir amb el seu poemari Bronwyn un dels universos imaginaris més vasts, suggeridors i atractius realitzats en castellà al llarg del segle deixat enrere. Interessat pel serialisme musical, la càbala, el simbolisme i la pràctica totalitat dels corrents artístics de l'antiguitat i moderns, Cirlot prendria motius de tots aquests àmbits per fer-los confluir amb les seves pròpies recerques espirituals en la seva darrera etapa creativa. Prenent com a model un mètode crític d'anàlisi simbòlic i estudi de la natura i significat dels elements (Bachelard, Poulet, Cassirer, etc…), intentarem comprendre els aspectes de la seva obra que ens ofereixin una pista tant del sentit últim de la seva creació, com del seu punt de partida i del desenvolupament d'aquesta.

[eu] Juan Eduardo Cirlot (1916-1973) poeta berezi eta ikonoklasta izan zen. Bronwyn poema bilduman aurreko mendean gazteleraz sortu zen alegiazko unibertso zabalena, iradokitzaileena eta erakargarriena eraiki zuen. Serialismo musikala, kabala, sinbolismoa eta antzinateko eta modernitateko joera artistiko guztiak praktikatzea interesatu zitzaion, eta horregatik, Cirlotek arlo guzti horietako motiboak erabili zituen bere azken etapa sortzailean, eta bere bilaketa espiritualekin lotu. Lan honetan, aztertuko ditugun obraren ezaugarriek haren sorkuntzaren zentzua, abiapuntuak eta garapena ulertzen lagunduko digute. Eredu modura, analisi sinbolikorako eta elementuen natura eta esanahia aztertzeko metodo kritiko bat erabiliko dugu (Bachelard, Poulet, Cassirer, etab.).
[ca] Aquest treball pretén explorar els recursos autoficcionals del text d'Enrique Vila-Matas París no se acaba nunca (2003). Sota la forma d'una revisió irónica dels anys de joventut en París, Vila-Matas posa en joc diverses ferramentes destinades a trencar amb la mimesi del que és real. D'aquesta manera, el text es situa tant en la línea de l'autoficció com en la d'altres textos del mateix autor en els que la realitat i la literatura són totalment independents.

[eu] Lan honek Enrique Vila-Matasen París no se acaba nunca (2003) testuaren errekurtso autofikzionalak aztetzea du helburu. Parisen pasatako gazte garaiko urteen berrikuste ironiko baten formapean, Vila-Matas errealitatearen mimesiarekin hausteko hainbat tresnaz baliatzen da. Honela, testu hau bi ildotan kokatzen da: bai autofikzioaren ildoan, baita idazle beraren beste testu batzuen ildoan ere, non errealitatea eta literatura elkarren mendekoak diren.
[ca] En aquest article, s'analitzen diverses versions del poema de Gabriel Aresti "La casa del meu pare". L'autor aprofundeix en la teoria i la pràctica de la traducció amb l'exemple de diversos traductors. En l'article se citen exemples concrets de diverses traduccions de K. Gamsakhurdia, M. Tsvetaeva, V. Nabokov, J. Borges, etc. Per finalitzar, l'autor proposa la seva versió de traducció al rus del poema de Gabriel Aresti "La casa del meu pare".

[eu] Arestiren "Nire aitaren etxea" poemaren bi itzulpen desberdin hartuta, errusieraz, idazlea itzulpengintzaren teorian eta praktikan murgiltzen da, zenbait maisu-itzultzaileren iritzia eta praxia ekarriz. Honela Gamsakhurdiak, Tsvetaevak, Borgesek, Nabokovek eta bestek itzulpengintzari buruz teorizatu zutena islatzen da testuan. Itzulpen zehatz batzuen nondik norakoa ere irakur dezakegu. Amaitzeko, egileak Arestiren poema ezagunaren itzulpen propioa eskaintzen du.
[ca] Les diverses ideologies que conflueixen a Euskal Herria —el jansenisme, la lluita armada i la bèstia-mercantil del neoliberalisme d'avui dia— no han deixat gaire espai a la dona. He estudiat les obres de Leire Bilbao, els escrits de Miren Agur Meabe i el poemari d'Ana Urkiza; entre les narradores Katixa Agirre, la donapauletarra Beatriz Urruspil i Eider Rodríguez, així com Bi marra arrosa de Jasone Osoro, que pot llegir-se com un reportatge. La intimitat dels textos de les escriptores resulta terrorífica. L'únic racó que ha quedat lliure. La intimitat s'alça com una acta de resistència pàgina a pàgina, asfixiada per l'ansietat, el temor, la sang i el desig. Per a les dones que escriuen en eusquera la intimitat sembla ser encara un recurs per, des del fons de la discriminació, fer sentir la seva veu i desconstruir el model de pàtria.

[eu] Euskal Herrian eragin duten ideologia ezberdinek –jansenismoa, borroka armatua eta gaurko merkatu-piztia itxurekiko neoliberalismoa– ez diote toki askorik utzi emakumeari. Horregatik aztertu ditut Leire Bilbaoren obrak, Miren Agur Meaberen lanak eta Ana Urkizaren poemategia; narratzaileen artean Katixa Agirre, Beatriz Urruspil donapauletarra eta Eider Rodriguez, bai eta erreportaje antzera irakurtzen ahal dugun Jasone Osororen Bi marra arrosa delakoa. Emazte idazleon testuetako intimitatea beldurgarria da. Hondarrean okupatzeko geratzen zaigun leku huts bakarra. Intimitatea erresistentzia akta baten pare jaukitzen zaigu orrialdez orrialde, antsiaz, beldurrez, odolez eta desiraz itoa. Intimitatearen erabilpena, euskaraz idazten duten emakumeentzat, bazterketaren ezpondatik beraien boza oraindik ere entzunarazteko eta aberriaren ereduaren deseraikitzeko baliabidea dela ematen du.