[ca] Les característiques lingüístiques de la parla espontània poden ser molt útils per detectar i fer un seguiment del deteriorament cognitiu en la malaltia d'Alzheimer i, per tant, podrien ser particularment adequades per estudiar les poblacions d'alt risc en les fases primerenques de la patologia. Aquesta tesi se centra específicament en els aspectes lingüístics de parla espontània que reflecteixen les característiques compartides entre el llenguatge i la memòria episòdica. Totes les variables s'han mesurat a un nivell gramatical (no lèxic) d'organització lingüística, i consisteixen en diverses mesures de la definitud i l'especificitat de la referència nominal (e.g. la cortina blava vs. alguna cosa blau), una mesura de les clàusules subordinades que connecten esdeveniments dins d'una narrativa (e.g. el nen cau mentre roba la galeta), així com dels marcadors de l'especificitat de frases verbals (aspecte verbal, modalitat, temps verbals no-presentes) i la genericitat de les clàusules (e.g. a la platja es pot nedar vs. vaig nedar en aquesta platja). El primer capítol introdueix i motiva aquest nou conjunt de variables, dins d'una introducció general de l'Alzheimer i del llenguatge dins aquest context. El capítol 2 mesura i analitza aquestes variables en un estudi pilot en el que s'ha utilitzat una base de dades en anglès. Hem observat que tant la definitud (mesurada a través de frases nominals definides i indefinides) com l'especificitat dels esdeveniments (mesurada per clàusules adjuntes i l'Aspecte verbal) són capaces de diferenciar entre controls i adults amb malaltia d'Alzheimer i també adults amb deteriorament cognitiu lleu. Tot seguit, el capítol 3 detalla el disseny i la implementació d'un nou protocol de parla espontània amb noves tasques que involucren el pensament episòdic (desplaçament mental, temporal i/o espacial). S'han fet entrevistes presencials a l'ACE Alzheimer Center (Barcelona) amb 119 participants de cinc grups de diagnòstic: adults sans (n = 18), adults que presenten queixes subjectives de memòria (n = xiii 31), adults amb deteriorament cognitiu lleu no amnèsic (n = 16) i amnèsic (n = 23), i adults amb malaltia d'Alzheimer (n = 31). Els capítols 4-6 exploren les diferències lingüístiques entre aquests grups en tres tasques distintes: una descripció d'imatges, una narració autobiogràfica sobre el passat llunyà i una construcció d'escena. El capítol 7 estudia la relació entre les variables lingüístiques i diverses puntuacions neuropsicològiques, i també explora quina tasca proporciona les mostres de llenguatge que prediuen millor la pertinença a grup diagnòstic i també el rendiment en proves neuropsicològiques. Algunes variables han demostrat un efecte consistent després de totes les tasques: la referència definida és més escassa als grups amb deteriorament cognitiu objectiu. Les clàusules genèriques també han demostrat un efecte consistent entre aquests grups, però, en aquest cas, el patró és invers i són més comunes als grups amb deteriorament cognitiu objectiu. La genericitat, gramaticalment definida, correlaciona amb les avaluacions qualitatives d'episodiciditat i genericitat, la qual cosa és un pas important per confirmar que les mesures qualitatives a la literatura sobre episodicitat corresponen a les mesures lingüístiques en el context d'un deteriorament de la memòria episòdica. Alhora, algunes mesures com la modalitat, marcadors de temps verbal del passat i les clàusules adjuntes no han resultat significatives en totes les tasques, encara que sí ho són en alguna tasca específica. Això podria estar reflectint, doncs, les demandes cognitives específiques de cada una de les tasques. Finalment, les mostres de la tasca de construcció d'escena (la tasca més episòdica de les tres) prediuen la variació més gran en les puntuacions neuropsicològiques (fins a un 54.5%). Tot i que cap variable lingüística pogué distingir els adults amb queixes subjectives de memòria dels controls, s'han trobat diferències en participants a la fase de deteriorament cognitiu lleu. xiv Aquesta tesi demostra que els marcadors lingüístics basats en l'episodicitat i la genericitat poden detectar el tipus de deteriorament específic de l'Alzheimer i ofereixen més evidència de la connexió entre el llenguatge i la memòria episòdica. Aquestes troballes incentiven, doncs, que es desenvolupin més estudis neurocognitius centrats en la relació entre el llenguatge i els sistemes neurològics relacionats amb la memòria episòdica. A més, aquest estudi té implicacions metodològiques per als entorns clínics: les tasques que requereixen el pensament episòdic poden oferir les mostres de llenguatge que millor demostren diferències entre grups.

[en] Linguistic characteristics of spontaneous connected speech are showing increasing potential for detecting and tracking cognitive decline in Alzheimer's disease, and could be particularly suitable to study at-risk populations in early phases of the disease's pathology. This thesis focuses specifically on linguistic aspects of connected speech reflecting shared features of language and episodic memory. All variables were at the grammatical (rather than lexical) level of linguistic organization, and centered on definiteness/specificity at the level of nominal reference (e.g. the blue curtain vs. something blue), embedded clauses connecting events to each other (e.g. he is falling off the stool while stealing the cookie), spatio-temporal marking in verb phrases (verbal Aspect, non-present tenses, modality) and genericity of clauses (e.g. You can swim on a beach vs. I swam on that beach). Chapter 1 motivates these variables in the context of a general introduction to AD and the study of language therein. Chapter 2 first tests the measures in a pilot study with an English language dataset. We found that nominal definiteness, verbal Aspect, as well as event specificity (measured through adjunct clauses), were sensitive to differences between healthy adults and those with both MCI and AD. Following this, Chapter 3 details the design and implementation of a new spontaneous speech protocol with tasks that, unlike traditional picture descriptions, involve mental time travel. Using this protocol, in-person interviews were conducted at ACE Alzheimer Center (Barcelona) with 119 participants from five diagnostic groups: healthy controls (n = 18), subjective cognitive decline (n = 31), nonamnestic MCI (n = 16), amnestic MCI (n = 23), and Alzheimer's disease (n = 31). Using this dataset, Chapters 4-6 examine between-group linguistic differences in a picture description task, a past-directed autobiographical narrative, and a scene construction, respectively. Finally, Chapter 7 examines the relation of linguistic variables to viii neuropsychological scores, and explores which task provides language samples which best predict group membership and neuropsychological test performance. Several variables showed consistent between-group effects across tasks. In particular, definite reference decreased in groups with objective cognitive impairment relative to controls, while generic clauses increased towards the AD end of the spectrum, representing a loss of specificity as measured at the clausal level. Genericity correlated strongly with qualitative assessments of episodicity, which confirms that past qualitative measures of episodicity correspond to changes in linguistic variables in the context of an episodic memory impairment. In turn, modality, past tense marking, and prepositional and adverbial adjunct marking, and embedded clauses showed early group differences in specific tasks, potentially reflecting differences between each tasks' specific cognitive demands. The scene construction task (the most episodic of the three) provided language samples which predicted the most variance in neuropsychological scores and diagnosis group membership (up to 54.4%). While no linguistic variables successfully differenciated healthy adults from those with subjective cognitive decline, they did differentiate controls from participants at the MCI stage. Overall, this thesis demonstrates that linguistic markers adapted to the neuropsychological context of AD distinguish cognitively-impaired groups on the AD spectrum from healthy aging adults, and they offer further evidence for a connection between language and episodic memory. These findings invite further neurocognitive studies targeting the relation between language- and episodic memory-related networks in the brain, and they have methodological implications for clinical settings: tasks which involve mental time travel can offer language samples which most effectively depict group differences.