[ca] El patrimoni –en les seves dimensions cultural tangible i intangible, natural i mixta– és un sector fonamental per al desenvolupament econòmic, cultural, educatiu, social i sanitari de qualsevol territori. Els seus beneficis per a la societat, coneguts com a valors patrimonials, són abundants, si bé resulten majoritàriament desconeguts no només per a la societat civil i l'opinió pública, sinó per a actors claus en la seva gestió i difusió, com els mitjans de comunicació, els polítics, els empresaris i fins i tot els gestors de determinats equipaments i institucions patrimonials. En definitiva, tot apunta a que existeix una deficiència en la comunicació del patrimoni, hipòtesi que ha sigut verificada amb aquesta tesi doctoral, detectant diversos dels seus principals problemes a nivell teòric i pràctic. Deficiències que poden resumir-se en una falta de visió estratègica, integral i relacional de la comunicació. O dit d'una altra manera, observem que la comunicació del patrimoni difícilment és concebuda sobre els postulats de les Relacions Públiques entre acadèmics i professionals del sector. Per això, a més d'una extensa revisió bibliogràfica i documental, s'han realitzat vint-i-cinc entrevistes en profunditat a experts acadèmics i professionals, en la seva majoria espanyols, relacionats, directa o indirectament, amb la comunicació del patrimoni en general i del Patrimoni de la Humanitat en particular, amb l'objectiu d'establir un estat de la qüestió de l'actualitat comunicativa del sector i proposar una sèrie d'iniciatives que poden contribuir a sistematitzar la complexitat de la professió de comunicador del patrimoni, entenent la seva funció d'una manera més holística i integradora.

[en] Heritage –in its cultural, tangible or intangible, natural and mixed dimensions– is a key sector for the economic, cultural, educational, social and health development of any territory. Its benefits to society, known as heritage values, are plentiful, although largely unknown not only by civil society and public opinion, but by key players in heritage management and dissemination, as the media, politicians, entrepreneurs and even the managers of certain heritage equipments and institutions. In short, it seems that some miscommunication exists in the heritage sector. A hypothesis that has been verified with this thesis, after detecting several communication problems at theoretical and practical levels. Deficiencies that can be summarized as a lack of strategic, comprehensive and relational vision of communication. Or in other words, we note that the communication of heritage is hardly conceived on the principles of public relations between academics and industry professionals. To this end, in addition to an extensive bibliographic and documental review, we have carried out twenty-five in-depth interviews with academic and professional experts, mostly Spanish, all of them directly or indirectly related to the communication of heritage in general and communication of UNESCO World Heritage sites in particular, with the aim of establishing a state of the art of the sector's current communication and proposing a series of initiatives that can contribute to systematize the complexity of the profession of heritage communicator, understanding its role in a more holistic and inclusive manner.