[ca] Aquesta tesi es centra en l'estudi de l'evolució del caràcter securitari de les polítiques d'estrangeria del Marroc i de Turquia en la seva relació amb el desenvolupament dels processos d'externalització de les polítiques europees de migració en un context euromediterrani marcat per la "Primavera Àrab". El Marroc i Turquia desenvolupen un paper important en la gestió dels fluxos migratoris cap a la Unió Europea. A partir dels anys setanta es va iniciar la nova era de les polítiques migratòries europees que posava fi a l'"acollida" de mà d'obra que havia existit fins llavors. Aquestes noves polítiques s'han caracteritzat per la securització de la migració i més endavant per l'externalització de les fronteres. Aquest procés va fer que el control fronterer de la UE es subcontractés a països no membres de la Unió; a més, l'extensió del seu espai d'intervenció, incloent-hi zones en què les seves forces de seguretat podien intervenir, va produir una extra-territorialització de la sobirania i del control de la UE. El Marroc i Turquia són dos països diferents i llunyans que comparteixen proximitat i un estatus "privilegiat" pel que fa a les seves relacions amb la Unió Europea. Comparteixen també una llarga història d'emigració, trànsit i immigració. Actualment països d'immigració, es troben davant del repte de gestionar la seva antiga i nova diversitat, resultat de la "nova immigració". Aquesta tesi aporta una reflexió conjunta sobre l'evolució del procés de construcció de la identitat nacional unificadora de tots dos països. S'ha pretès demostrar que la construcció de la identitat segons el model nacional homogeni inflexible xoca amb la resistència d'una part significativa de la ciutadania en favor del reconeixement del dret a ser diferent. En aquest sentit, si la construcció de la identitat en tots dos països s'orientés cap a una gestió de la diversitat de forma oberta i global, es podria garantir una igualtat de drets per a tothom responent a models coherents amb l'evolució de la realitat social de cada país.

[en] This thesis focuses on the study of the evolution of the security aspect of the migration policies in Morocco and Turkey in their relation with the development of the externalization processes of the European migration policies, within the Euro Mediterranean context marked by the "Arab Spring". Morocco and Turkey play an important role in the management of migratory flows to the EU. Since the 70's, a new era of European migration policies started, ending the so-called "sheltering" of the workforce that existed until then. These new policies have been marked by the securitization of migration and the externalization of the borders. This process led to the outsourcing of the EU's border control to non-EU country members; moreover, the extension of the intervention space, including areas where its security forces can intervene, produced an extra-territorialisation of sovereignty and control of the EU. Morocco and Turkey are two different and distant countries that share proximity and a "privileged" status regarding their relations with the EU. They also share a long history of emigration, transit, and immigration. Nowadays as inmigration countries, they are facing the challenge to manage their old and new diversity, as a result of the "new inmigration". This thesis provides a joint reflection about the evolution of the process of construction of a unifying national identity in both countries. It purported to demonstrate that the construction of identity according to a homogeneous national model clashes with the resistance to an important part of the citizenship in favour of the recognition of the right to be different. In this sense, if the construction of identity in both countries orients itself to the management of diversity in an open and global way, it would guarantee equal rights for all, responding to models that are coherent with the evolution of the social reality of the country.