[ca] Introducció: Al 2013 l'American Psychiatric Association (APA) va publicar la cinquena edició del Diagnostic and Statiscal Manual of Mental Disorders (DSM-5). Aquesta inclou una extensa revisió del capítol dels Trastorns de la Conducta Alimentària (TCA) i entre d'altres canvis importants, afegeix el trastorn d'evitació/restricció de la ingestió d'aliments [Avoidant/Restrictive Food Intake Disorder (ARFID)] per categoritzar als pacients amb una conducta alimentària selectiva i/o restrictiva en absència de cognicions distorsionades al voltant del pes i la figura corporal. Objectiu: Descriure les característiques sociodemogràfiques i les clíniques d'un conjunt de pacients amb ARFID i comparar-les amb un grup de pacients amb Anorèxia Nerviosa (AN) i un Grup No Clínic (GNC). Analitzar el perfil psicopatològic i el tipus de relacions familiars en els progenitors de tots els pacients amb ARFID, AN i del GNC. Mètode: Estudi descriptiu, observacional i comparatiu format per tres mostres: dos grups clínics (ARFID i AN) i un GNC. Es van avaluar 283 subjectes, 99 nens i adolescents (33 per grup diagnòstic: ARFID, AN i GNC) i als seus progenitors (96 mares i 88 pares) amb una entrevista diagnòstica semiestructurada i qüestionaris de depressió, d'ansietat, pors, socialització, conducta, qualitat de vida relacionada amb la salut, capacitat intel·lectual, vincle parental, estil educatiu i psicopatologia. Resultats: Els pacients del grup ARFID, respecte al pacients amb AN, van ser més joves (10.8 vs. 14.1 anys) i majoritàriament homes (60.6% vs. 6.1%). Van informar d'una edat d'inici del TCA més primerenca (6.2 vs. 13.4 anys), i d'un temps d'evolució de la malaltia superior (61.2 vs. 8.4 mesos). Van presentar més antecedents mèdics (42.4% vs. 12.1%) i major comorbiditat psiquiàtrica (81.8% vs. 33.3%). De forma significativa (p=.000), van manifestar més pors, un funcionament general més deteriorat, un coeficient intel·lectual inferior i vincles parentals més sobreprotectors. En comú amb els pacients amb AN, van referir un deteriorament sever de la funció social, la qualitat de vida i a nivell conductual. Els familiars del grups clínics (ARFID i AN) també van presentar símptomes de malestar psicològic similars i significatius. Conclusions: Els pacients amb ARFID i amb AN presenten un perfil sociodemogràfic i clínic diferent, corroborant que l'ARFID és una entitat diagnòstica distinta de l'AN. Els resultats han evidenciat l'impacte significatiu de l'ARFID en el desenvolupament físic, emocional, social, escolar i familiar dels pacients amb aquest diagnòstic; en algunes àrees similar i fins i tot superior al de l'AN. Considerem que aquesta informació ofereix noves dades de l'ARFID a la comunitat científica i a la vegada, orienta als clínics cap a noves estratègies d'intervenció en funció del perfil psicopatològic de cada diagnòstic (ARFID i AN). No obstant, a causa de la novetat diagnòstica, actualment, els estudis són insuficients i són necessàries més investigacions que ofereixin noves dades de l'ARFID.

[es] Introducción: La American Psychiatric Association (APA) publicó la quinta edición del Diagnostic and Statiscal Manual of Mental Disorders (DSM-5) en 2013. Ésta incluye una amplia y significativa revisión de la sección de los trastornos de la Conducta Alimentaria (TCA). Entre otros cambios, incorpora el trastorno de evitación/restricción de la ingestión de alimentos [Avoidant/Restrictive Food Intake Disorder (ARFID)] para categorizar a los pacientes con un patrón alimentario selectivo y/o restrictivo de la ingesta en ausencia de cogniciones distorsionadas en torno a peso y la figura corporal. Objetivo: Describir las características sociodemográficas y las clínicas de un conjunto de pacientes con ARFID y compararlas con un grupo de pacientes con Anorexia Nerviosa (AN) y un Grupo No Clínico (GNC). Además, analizar el perfil psicopatológico y el tipo de relaciones familiares en los progenitores de los pacientes con ARFID, AN y del GNC. Método: Estudio descriptivo, observacional y comparativo constituido por tres muestras: dos grupos clínicos (ARFID y AN) y un GNC. Se evaluaron un total de 283 sujetos, 99 niños y adolescentes (33 por grupo diagnóstico: ARFID, AN y GNC) junto a sus familias (96 madres y 88 padres), con una entrevista diagnóstica semiestructurada y cuestionarios de depresión, ansiedad, miedos, socialización, conducta, calidad de vida relacionada con la salud, capacidad intelectual, vínculo parental, estilo educativo y psicopatología. Resultados: Los pacientes del grupo con ARFID, respecto a los pacientes con AN, fueron significativamente más jóvenes (10.8 vs. 14.1 años) y mayoritariamente varones (60.6% vs. 6.1%). Informaron de una edad de inicio de la enfermedad más temprana (6.2 vs. 13.4 años) y de un tiempo de evolución del TCA superior (61.2 vs. 8.4 meses). Mostraron más antecedentes médicos (42.4% vs. 12.1%) y mayor comorbilidad psiquiátrica (81.8% vs. 33.3%). También presentaron de forma significativa (p=.000) mayor presencia de miedos, un funcionamiento general más deteriorado, un coeficiente intelectual inferior y vínculos parentales más sobreprotectores. En común con el grupo con AN, refirieron un deterioro severo en la función social, la calidad de vida y la conducta. Los familiares de los grupos clínicos (ARFID y AN) también presentaron, de forma similar, síntomas significativos de malestar psicológico. Conclusiones: Los pacientes con ARFID y con AN presentan un perfil sociodemográfico y clínico diferente, corroborando que el ARFID es una entidad diagnóstica distinta de la AN. Los resultados han evidenciado el impacto significativo del ARFID en el desarrollo físico, emocional, social, escolar y familiar de los pacientes con este trastorno; en algunas áreas similar e incluso superior al de la AN. Consideramos que estos datos ofrecen nueva información del ARFID a la comunidad científica y a su vez, orientan a los clínicos hacia nuevas estrategias de intervención en función del perfil psicopatológico de cada trastorno (ARFID y AN). Sin embargo, debido a la novedad diagnóstica y, por consiguiente, a la escasez de estudios, son necesarias más investigaciones que ofrezcan nuevos datos sobre esta nueva categoría diagnóstica.