[ca] Introducció: Aquesta tesi explora la pregunta crucial de si la combinació de la tenodesi extraarticular lateral modificada de Lemaire (LET, per les sigles en anglès) pot oferir resultats favorables i mínimes complicacions en la reconstrucció de lligament encreuat anterior (ACLR, per les sigles en anglès). S'investiguen dues poblacions diferents. Primer s'analitza la influència de LET i els al·loempelts en una població general, centrada a millorar l'estabilitat rotacional. En segon lloc, s'avalua la possibilitat d'un retorn al'esport en atletes joves després del procediment amb autoempelts i LET. Aquests estudis fan servir un disseny prospectiu, amb períodes de seguiment d'un i dos anys, respectivament. Justificació científica: L'ACLR de revisió pot ser desafiant a causa de la inestabilitat crònica i les lesions condrals i meniscals associades. La incorporació de LET podria afegir riscos addicionals sense avantatges substancials. Per tant, avaluar els resultats és crucial per avançar a la pràctica clínica i millorar la qualitat de vida dels pacients. Hipòtesi i objectius: La hipòtesi suggereix que combinar LET amb ACLR de revisió usant al·loempelts o autoempelts pot aconseguir resultats funcionals favorables amb mínimes complicacions. Els objectius inclouen avaluar escales funcionals, comprovar l'estabilitat del genoll, examinar les taxes de complicacions i determinar la capacitat dels pacients per tornar a l'esport després del procediment. Disseny de lestudi Intervenció: Observacional Temps: Prospectiu Comparació: No comparatiu Laboratori: No implica experimentació de laboratori amb animals o cadàvers. Registre d'estudi internacional: No registrat en un registre d'estudi internacional. Càlcul de mostra: n = 36(46) i n = 19(19), respectivament Unicèntric/Multicèntric: Unicèntric (HUVH i Clínica Corachan, respectivament) Resultats: En resum, els resultats dels dos articles assenyalen que l'ACLR de revisió complementada amb LET condueix a millores notables als resultats funcionals. De manera específica, es van apreciar millores importants en les puntuacions de les escales IKDC, Lysholm i SF-12, tant en els casos que van emprar al·loempelts com en els que es van utilitzar autoempelts. Les proves d'estabilitat (Lachman i pivot shift) també van demostrar resultats superiors i van suggerir una millora en l'estabilitat rotacional de l'articulació del genoll amb LET. Tot i això, l'ACLR de revisió amb LET no està exempta de desafiaments i limitacions. En particular, un nombre significatiu de pacients va desenvolupar lesions concurrents, i va destacar la complexitat inherent dels procediments de revisió. Es van observar complicacions, incloent-hi inestabilitat anteroposterior, dolor al genoll, i re-ruptura de l'empelt, en un subconjunt de pacients. Pel que fa a la represa de les activitats esportives, es van veure variacions entre tots dos estudis. En tots dos grups, el percentatge de pacients que van aconseguir tornar al nivell de rendiment esportiu previ a la lesió es va reduir en comparació amb aquests mateixos pacients després de la seva ACLR primària. Al grup d'al·loempelts, hi va haver una menor taxa de pacients capaços de tornar a qualsevol nivell de pràctica esportiva. Per contra, al grup d'autoempelts, tots els atletes van aconseguir reprendre les activitats esportives, encara que no necessàriament en el seu nivell de rendiment previ. Conclusions: La tesi demostra que complementar l'ACLR de revisió amb LET pot portar a resultats funcionals a mitjà termini encoratjadors i millorar l'estabilitat de l'articulació del genoll. Tant els al·loempelts com els autoempelts, quan s'augmenten amb LET, presenten aquests resultats positius. Els al·loempelts emergeixen com una opció viable per a pacients amb estils de vida menys exigents físicament o quan els autoempelts no són factibles. Els pacients joves i actius que trien autoempelts poden anticipar una possibilitat més gran de tornar

[en] Introduction: This thesis explores the crucial question of whether a combination of modified Lemaire lateral extra-articular tenodesis (LET) can deliver favorable outcomes and minimal complications in revision anterior cruciate ligament reconstruction (ACLR). The research concentrates on two distinct demographics. First, it analyses the influence of LET and allografts on a general population, focusing on improving rotational stability. Second, it evaluates the potential for a successful return to sports in young athletes following the procedure with autografts and LET. These studies employ a prospective design, with follow-up periods of one and two years, respectively. Scientific Justification: Revision ACLR can be challenging due to chronic instability and associated chondral and meniscal lesions. The incorporation of LET might add extra risks without substantial advantages. Consequently, assessing outcomes is crucial to advancing clinical practice and enhancing patients' quality of life. Hypothesis and Objectives: The hypothesis suggests that combining LET with revision ACLR using allografts or autografts can achieve favorable functional outcomes with minimal complications. The objectives include evaluating functional scores, assessing knee stability, examining complication rates, and determining the ability of patients to return to sports post-procedure. Study Design Intervention: Observational Time: Prospective Comparison: Non-comparative Laboratory: Does not involve laboratory experimentation with animals or cadavers. International Study Registry: Not registered in an international study registry. Sample Calculation: n = 36(46) and n = 19(19), respectively Single-center/Multicenter: Single-center (HUVH and Clínica Corachan, respectively) Results In summary, the combined results of both articles indicate that revision ACLR with the addition of LET can lead to improvements in patient-reported functional outcomes. Specifically, significant enhancements were observed in IKDC, Lysholm, and SF-12 scores in both allograft and autograft cases. Stability tests (Lachman and pivot shift) also demonstrated improvements, hinting at enhanced rotational knee joint stability with LET. However, revision ACLR with LET isn't without challenges and limitations. Notably, a significant number of patients developed concurrent lesions, highlighting the intricate nature of revision procedures. Complications, including anteroposterior instability, knee pain, and graft re-rupture, were observed in a subset of patients. When it comes to resuming sports activities, the results varied between the two studies. In both groups, the percentage of patients who managed to return to their pre-injury sports performance level was reduced when compared to those same patients after their primary ACLR. In the allograft group, there was a lower rate of patients able to return to any level of sport participation. Conversely, in the autograft group, all athletes succeeded in resuming sports activities, albeit not necessarily at their original performance level. Conclusions The thesis demonstrates that augmenting revision ACLR with LET can lead to encouraging mid-term functional outcomes and enhanced knee joint stability. Both allografts and autografts, when used alongside LET, present potential for these positive results. Allografts emerge as a viable option for patients with less physically demanding lifestyles or when autografts are not feasible. Active, younger patients choosing autografts may anticipate a higher chance of returning to their pre-injury sports level, though this is influenced by associated injuries, the nature of the sport, and initial performance level. However, the existence of simultaneous lesions and possible complications emphasize the complexity and constraints of this approach. Therefore, a comprehensive evaluation of patient attributes, expectations, and possible complications becomes vital when contemplating revision ACLR with LET. These insights provide useful direction for clinical decision-making and subsequent patient care.