[ca] Els trastorns emocionals i conductuals ocorren després dels accidents cerebrovasculars molt sovint, malgrat això les recerques no els han brindat la importància que mereixen. Depressió, ansietat, apatia, irritabilitat, desinhibició conductual, emocionalismo i canvis en la personalitat, els més comuns, són font de distrés en pacient i cuidador, disminueixen la productivitat de la rehabilitació i la funcionalitat del pacient i incrementen la seva dependència, dificultant la seva reinserció a la vida laboral, social i familiar. El coneixement de la prevalença, causes etiològiques i localització de les lesions associades a cadascuna d'aquestes entitats, ens pot ajudar a entendre el seu funcionament, prevenir la seva aparició o actuar de manera primerenca per a evitar la seva severitat. El trastorn més estudiat en aquest àmbit és la depressió post ictus, que es relaciona amb localitzacions frontals i ganglis basals, de manera més consistent, amb l'eix hipotàlem-hipofisario-adrenal, amb l'augment de citocines proinflamatorias, disminució de serotonina i els seus metabòlits i amb la disminució del factor neurotrófic derivat del cervell. L'ansietat també es relaciona amb els processos inflamatoris propis del ictus i l'apatia amb àrees prefrontals(còrtexs orbitofrontal i dorsolateral) i amb el sistema límbico, igual que la ira. Després de la falta de replicabilitat de les àrees cerebrals afectades, actualment s'està optant per buscar les causes en la disfunció de xarxes neuronals i de neurotransmisors específics. Aquests trastorns estan molt relacionats entre ells i consensos en la seva descripció, així com noves eines per a avaluar-los, són necessaris per a futures recerques. En el present treball s'ha realitzat una anàlisi de la bibliografia més recent amb l'objectiu de plasmar una imatge fidedigna de l'actualitat d'aquests trastorns.

[es] Los trastornos emocionales y conductuales ocurren tras los accidentes cerebrovasculares muy frecuentemente, a pesar de ello las investigaciones no les han brindado la importancia que merecen. Depresión, ansiedad, apatía, irritabilidad, desinhibición conductual, emocionalismo y cambios en la personalidad, los más comunes, son fuente de distrés en paciente y cuidador, disminuyen la productividad de la rehabilitación y la funcionalidad del paciente e incrementan su dependencia, dificultando su reinserción a la vida laboral, social y familiar. El conocimiento de la prevalencia, causas etiológicas y localización de las lesiones asociadas a cada una de estas entidades, nos puede ayudar a entender su funcionamiento, prevenir su aparición o actuar de manera temprana para evitar su severidad. El trastorno más estudiado en este ámbito es la depresión post ictus, que se relaciona con localizaciones frontales y ganglios basales, de manera más consistente, con el eje hipotálamo-hipofisario-adrenal, con el aumento de citocinas proinflamatorias, disminución de serotonina y sus metabolitos y con la disminución del factor neurotrófico derivado del cerebro. La ansiedad también se relaciona con los procesos inflamatorios propios del ictus y la apatía con áreas prefrontales (córtex orbitofrontal y dorsolateral) y con el sistema límbico, igual que la ira. Tras la falta de replicabilidad de las áreas cerebrales afectadas, actualmente se está optando por buscar las causas en la disfunción de redes neuronales y de neurotransmisores específicos. Estos trastornos están muy relacionados entre ellos y consensos en su descripción, así como nuevas herramientas para evaluarlos, son necesarios para futuras investigaciones. En el presente trabajo se ha realizado un análisis de la bibliografía más reciente con el objetivo de plasmar una imagen fidedigna de la actualidad de estos trastornos.