[ca] L'escola actual és testimoni i alhora protagonista involuntària de les conseqüències derivades dels maltractaments a la infància. Docents de totes les etapes educatives presencien a les aules situacions d'hostilitat, apatia, reactivitat emocional desproporcionada, comportament impulsiu, dificultats per acceptar els límits i l'autoritat. I és que el trauma infantil no entén d'edats, factors socials o econòmics, i encara que el seu origen es troba gairebé sempre a les etapes més primerenques del desenvolupament infantil, les manifestacions a l'aula i les seves repercussions a nivell personal, acadèmic i social acompanyen el nen o nena més enllà del temps en què van passar els maltractaments. Els i les docents, en tant que professionals privilegiats per a la detecció de factors de risc, necessiten comprendre i adaptar la seva tasca educativa a l'hora de donar resposta a les necessitats que nens, nenes i adolescents afectats per trauma presenten, a més de no realitzar una re-victimització que els col·loqui en una situació de major vulnerabilitat.La Traumateràpia Sistèmica Infanto-Juvenil de Barudy i Dantagnan ofereix un marc comprensiu de les conseqüències traumàtiques dels maltractaments en la infància, i actualment és un model terapèutic integrador, coherent i eficaç. Aquest paradigma es nodreix de les aportacions relacionades amb l'aferrament, la psicologia del trauma, la psicologia del desenvolupament, l'estudi de les competències parentals i la resiliència, oferint, des d'una perspectiva metodològica de recerca-acció, un model especialitzat.Les actuacions realitzades des de tres nivells d'intervenció -la persona del nen, nena o adolescent, els seus cuidadors i els/les professionals dels contextos en què es desenvolupa- converteixen aquesta manera d'abordatge del patiment infantil, tal com es recull a la experiència acumulada de més de dues dècades, en un model que permet i afavoreix l'ecologia social del bon tracte, incorporant a les intervencions de caràcter ecològic-sistèmic, la figura de la persona professional de l'educació com a part del teixit social per a la promoció de la resiliència secundària i la reparació del trauma als 3 blocs d'intervenció, tal com recull aquesta proposta.

[en] The current school is the witness and now the involuntary protagonist of the consequences derived from child abuse. Teachers of all educational stages witness in the classroom situations of hostility, apathy, disproportionate emotional reactivity, impulsive behavior, difficulties in accepting limits and authority. And it is that childhood trauma does not include age, social or economic factors, and faces that its origin is troba gairebé always at the earliest stages of child development, the manifestations in the classroom and the severe repercussions at the personal level, academic and social accompany the boy or girl more than the times in which the abuses will pass. The teachers, as privileged professionals for the detection of risk factors, need to understand and adapt their educational task when it comes to donating responses to the needs that children and adolescents affected by trauma present, in addition to not to carry out a re-victimization than the coll·loqui in a situation of greater vulnerability. Barudy i Dantagnan's Child-Juvenile Systemic Traumatherapy offers a comprehensive understanding of the traumatic consequences of maltreatment in childhood, and is currently an integrative, coherent and effective therapeutic model. This paradigm is the source of the contributions related to clinging, the psychology of trauma, the psychology of development, the study of parental competencies and resilience, offering, from a research-action methodological perspective, a specialized model. The actions carried out from three levels of intervention -the person of the boy, girl or adolescent, his caregivers and the professionals of the contexts in which he develops- become this way of approaching child suffering, as it is recult to the accumulated experience of more than two decades, in a model that allows and favors the social ecology of the bon tract, incorporating to the interventions of an ecological-systemic character, the figure of the professional person of education as part of the social teixit for the promotion of secondary resilience and the repair of trauma in the 3 blocks of intervention, as reflected in this proposal.