[ca] Els espectacles de sang van ser molt comunes a l'Europa de l'Antic Règim. No obstant això, amb l'arribada dels processos revolucionaris d'índole liberal, a la fi del segle XVIII i principis del XIX, tals espectacles van començar un lent declinar, fins a la seva desaparició en molts casos. En 1835 es van prohibir a Gran Bretanya les baralles de toros i gossos (les cèlebres *bull *baiting), la fustigació d'ossos, les baralles de galls. A França, una llei similar a la britànica de 1835, es va aprovar en 1850. A Espanya, no obstant això, les lluites de feres (baralles de gossos, de galls, etc.) i els festejos taurins van subsistir. Malgrat les prohibicions d'època Il·lustrada, en l'arrencada del segle XIX, els espectacles de sang s'havien afermat i fins un d'ells, els toros, començava a ser titllat com a festa nacional. En aquest llibre ens preguntem el perquè de la divergència. Per a entendre-ho llancem la hipòtesi del vincle entre la revolució democràtica i el sorgiment de lleis contra el maltractament animal. L'enfonsament de la Primer República hauria evitat l'aparició de normes que erradiquessin les lluites entre animals o els toros i que incentivessin això que *Norbert Elias va dir el procés de civilització. El llibre realitza un repàs als espectacles de sang a l'Espanya anterior a la Segona República, sense prescindir de les formes d'aplicació de la pena de mort o de l'aparició -inicialment molt sagnant- de la boxa, com a baula entre espectacles massius de sang i espectacles massius d'índole esportiva. Finalment, es concentra en el paper dels mitjans de comunicació en la transmissió d'estereotips sobre els espectacles i en el festeig taurí per a entendre la seva evolució i, sobretot, la seva subsistència com a element central d'un imaginari nacionalista encunyat, fonamentalment, per forces polítiques antidemocràtiques.

[en] Blood shows were very common in the Europe of the Ancien Régime. However, with the arrival of the revolutionary processes of a liberal nature, at the end of the 18th century and beginning of the 19th century, such spectacles began a slow decline, until their disappearance in many cases. In 1835, bull and dog fights (the famous bull baiting), the harassment of bears and cockfighting were prohibited in Great Britain. In France, a law similar to the British law of 1835 was passed in 1850. In Spain, however, the fights of wild beasts (dog fights, cockfights, etc.) and bullfighting festivities continued. In spite of the prohibitions of the Enlightenment, at the beginning of the 19th century, the spectacles of blood had taken hold and even one of them, bullfighting, was beginning to be labeled as a national celebration. In this book we ask ourselves the reason for this divergence. To understand it, we hypothesize a link between the democratic revolution and the emergence of laws against animal abuse. The collapse of the First Republic would have prevented the appearance of norms that would have eradicated animal fights or bullfights and that would have encouraged what Norbert Elias called the process of civilization. The book reviews the blood spectacles in Spain before the Second Republic, without ignoring the forms of application of the death penalty or the appearance - initially very bloody - of boxing, as a link between massive blood spectacles and massive spectacles of a sporting nature. Finally, it concentrates on the role of the media in the transmission of stereotypes about the spectacles and the bullfighting festivity in order to understand its evolution and, above all, its subsistence as a central element of a nationalist imaginary coined, fundamentally, by anti-democratic political forces.