BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Durant la redacció d'aquest article es discuteix a Xile l'elaboració i posada en marxa d'un nou model educatiu que substitueixi les lògiques i les estructures educatives que va imposar la dictadura militar a partir de 1981. Tot això s'està fent com a conseqüència de més de tres anys de mobilitzacions socials i estudiantils que van portar a discussió pública el que l'evidència empírica venia mostrant reiteradament des de feia dècades. Aquest article pretén, a través de l'anàlisi hermenèutica, identificar els principals trets ideològics que van sustentar el model educatiu xilè durant els últims trenta anys i la influència que això ha tingut en la formació d'un determinat tipus de ciutadà, individualista, consumista i despolititzat. Així també, es busca mostrar i descriure detalladament les causes i les conseqüències del fracàs d'un sistema educatiu com el que aquí s'ha analitzat, després de que hagin passat tres dècades des de la seva imposició.

[es] Durante la redacción de este artículo, se está discutiendo en el Congreso Nacional de Chile la elaboración e implementación de un nuevo modelo educativo que remplace las lógicas y estructuras educativas que impuso la dictadura militar a partir de 1981. Todo esto como consecuencia de más de tres años de movilizaciones sociales y estudiantiles que trajeron a la discusión pública lo que la evidencia empírica venía señalando reiteradamente desde hacía décadas. El presente artículo, por medio de un análisis hermenéutico y crítico, pretende identificar los principales rasgos ideológicos que sustentaron el modelo educativo presente en Chile durante los últimos treinta años y la influencia que esto ha tenido en la formación de un determinado tipo de ciudadano, individualista, consumista y despolitizado. Así también, se busca mostrar y describir pormenorizadamente las causas y consecuencias del fracaso de un sistema educativo como el aquí analizado, luego de tres décadas de su imposición
[ca] El present article desenvolupa una visió crítica del paradigma de la World Literature tal com aquest ha estat formulat per autors com Damrosch o Moretti a partir d'una anàlisi de la novel·la The Crying of Lot 49 de Thomas Pynchon. En primer lloc, s'abordarà un estudi de la novel·la a partir de les similituds de la deconstrucció derridiana i el pensament literari de Pynchon, incidint en qüestions com l'herència, l'entropia o la paranoia. Aquests diagnòstics oferiran una comprensió del llenguatge i la literatura que permetrà, en segon lloc, qüestionar la validesa i desitjabilitat del projecte d'un sistema literari mundial.

[es] El presente artículo desarrolla una visión crítica del paradigma de la World Literaturetal y como este ha sido formulado por autores como Damrosch o Moretti a partir de un análisis de la novela The Crying of Lot 49 de Thomas Pynchon. En primer lugar, se abordará un estudio de la novela a partir de las similitudes de la deconstrucción derridiana y el pensamiento literario de Pynchon, incidiendo en cuestiones como la herencia, la entropía o la paranoia. Estos diagnósticos ofrecerán una comprensión del lenguaje y la literatura que permitirá, en segundo lugar, cuestionar la validez y deseabilidad del proyecto de un sistema literario mundial.
[ca] La carpeta d'aprenentatge ha estat considerada com un exemple d'autenticitat. No obstant això, hi ha encara moltes reticències a admetre-la com un recurs vàlid en l'educació superior. La present recerca parteix de la idea que una carpeta universitària ha de buscar el punt d'equilibri en l'impuls de la reflexió i la responsabilitat de l'estudiant, i la construcció del sentit de pertinença a una comunitat professional. S'analitza així el grau d'integració al context i al perfil de l'estudiant de nou ingrés en les titulacions d'art d'un model de carpeta estructurada, seqüencial i cíclica. Els resultats mostren una alta consistència interna del model i una adequació suficient de les activitats proposades que millora amb el temps.

[es] La carpeta de aprendizaje ha sido considerado como un ejemplo de autenticidad. No obstante, hay todavía muchas reticencias a admitirla como un recurso válido en la educación superior. La presente investigación parte de la idea que una carpeta universitaria debe buscar el punto de equilibrio en el impulso de la reflexión y la responsabilidad del estudiante, y la construcción del sentido de pertenencia a una comunidad profesional. Se analiza así el grado de integración al contexto y al perfil del estudiante de reciente ingreso en las titulaciones de arte de un modelo de carpeta estructurada, secuencial y cíclica. Los resultados muestran una alta consistencia interna del modelo y una adecuación suficiente de las actividades propuestas que mejora con el tiempo.
[ca] En aquesta ponència ens ocupem d'un any crucial per a la història de Catalunya, 1705, a partir d'una perspectiva doble. D'una banda, utilitzant fonts inèdites, de l'Arxiu del Ministeri d'Afers Estrangers de París; i, de l'altra, emprant una metodologia que intenta situar els esdevenimements en el context general de la Monarquia durant aquell any, que seria crític per a la causa borbònica i el del triomf de l'austracisme a Catalunya. A tal efecte, el punt de partida és la carta en la que l'amabiaxador francès Michel Amelot comunicava a Lluís XIV les causes, segons el virrei Velasco, de la pèrdua de Catalunya: el mal estat de les tropes sota el seu comandament, les disposicions del Consell d'Estat durant l'any 1704, les quals, en la seva opinió, havien estat massa fluixes amb els sediciosos, i, per últim, la política de concessió de mercès i gràcies duta a terme per Felip V en acabar les Corts de Barcelona de 1702.

[es] En esta ponencia abordamos un año crucial para la historia de Cataluña, 1705, partiendo de una doble perspectiva. Por un lado, utilizando fuentes inéditas, procedentes del Archivo del Ministerio de Asuntos Exteriores de París, y, por otro, valiéndonos de una metodología que trata de situar los acontecimientos en el contexto general de la monarquía en aquel año que iba a ser crítico para la causa borbónica y que es el del triunfo del austracismo en Cataluña. A tal efecto, tomamos como punto de partida una carta del embajador francés Michel Amelot en la que comunicaba a Luis XIV las causas, según el virrey Velasco, de la pérdida de Cataluña: el mal estado de las tropas bajo su mando, las disposiciones adoptadas por el Consejo de Estado durante el año de 1704, que en su opinión habían sido excesivamente blandas con los sediciosos y, por último, la política de concesión de mercedes y gracias desarrollada por Felipe V tras la finalización de las Cortes de Barcelona del año de 1702.
[ca] La intervenció de Pilar Manjón en el Congrés dels Diputats, la lectura de Menchu de la Vall en la celebració del matrimoni dels Prínceps d'Astúries, i la insinuació de Pasqual Maragall sobre el "tres per cent" ens ofereixen una oportunitat perquè reflexionem sobre els tres factors fonamentals que determinen l'eficàcia de la comunicació retòrica: l'orador, el discurs i els oients. Nosaltres opinem que l'eficàcia persuasiva dels discursos es fonamenta, més que en la solidesa argumentativa o en el poder emotiu, en la coherència ètica: en l'adequació de les paraules amb les actituds i amb els comportaments. La pronunciació dels discursos ha de ser "expressiva": ha de descobrir les ressonàncies íntimes –intel·lectuals i emotives- que les paraules produeixen en les nostres entranyes. Els oients constitueixen el factor més important del procés comunicatiu. Són els destinataris del discurs i la raó determinant del seu contingut i de la seva forma.

[es] La intervención de Pilar Manjón en el Congreso de los Diputados, la lectura de Menchu del Valle en la celebración del matrimonio de los Príncipes de Asturias, y la insinuación de Pasqual Maragall sobre el "tres por ciento" nos ofrecen una oportunidad para que reflexionemos sobre los tres factores fundamentales que determinan la eficacia de la comunicación retórica: el orador, el discurso y los oyentes. Nosotros opinamos que la eficacia persuasiva de los discursos se apoya, aún más que en la solidez argumentativa o en el poder emotivo, en la coherencia ética: en la adecuación de las palabras con las actitudes y con los comportamientos. La pronunciación de los discursos ha de ser "expresiva": ha de descubrir las resonancias íntimas -intelectuales y emotivas- que las palabras producen en nuestras entrañas. Los oyentes constituyen el factor más importante del proceso comunicativo. Son los destinatarios del discurso y la razón determinante de su contenido y de su forma.
[ca] La pandèmia generada per la COVID-19 ha significat un desafiament per als mitjans de comunicació, ja que ha propiciat un volum immens d'informació en molt poc temps. S'ha hagut d'informar la ciutadania de manera precipitada en un clima d'incertesa. I això ha cristal·litzat en una infodèmia, la qual ha generat desconcert i desinformació. En aquest article exposem el fenomen de la infodèmia i tot el que ha generat al seu voltant (fake news com, per exemple, mites, falses creences, idees conspiradores, etc.). En segon lloc, presentem algunes idees ètiques i deontològiques per poder guiar el procés comunicatiu, de manera que els mitjans de comunicació puguin informar amb rigor, fiabilitat i respecte a la ciutadania perquè tinguin una opinió fonamentada, contrastada i argumentada. Aquesta pretensió ha de ser concebuda pels mateixos professionals de la comunicació com una obligació ètica i deontològica cap a la ciutadania.

[es] La pandemia generada por la COVID-19 ha significado un desafío para los medios de comunicación, pues ha propiciado un volumen inmenso de información en muy poco tiempo. Se ha tenido que informar a la ciudadanía de manera apresurada en un clima de incertidumbre. Y esto ha cristalizado en una infodemia, la cual ha generado desconcierto y desinformación. En este artículo exponemos el fenómeno de la infodemia y todo lo que ha creado a su alrededor (fake news como, por ejemplo, mitos, falsas creencias, ideas conspirativas, etc.). En segundo lugar, presentamos algunas ideas éticas y deontológicas con las que guiar su proceso comunicativo, de manera que los medios de comunicación puedan informar con rigor, fiabilidad y respeto con la ciudadanía para que tengan una opinión fundamentada, contrastada y argumentada. Dicha pretensión ha de ser concebida por los profesionales de la comunicación como una obligación ética y deontológica hacia la ciudadanía.
[ca] Traducció a l'espanyol de les cartes 56 [Dickinson ElectronicArchives, Emily Dickinson Correspondence's, Correspondencewith Susan Dickinson, Ms.HL 5, 9 d'octubre del 1851] i93 [Ibidem, Ms. HL 20, principis de juny del 1852] segonsl'enumeració de l'edició de Thomas Johnson – Theodora Ward,enumeració que canviarà amb la nova edició de les Cartes d'EmilyDickinson de propera publicació a The Belknap Press, HarvardUniversity Press.

[es] Traducción al español de las cartas 56 [DickinsonElectronic Archives, Emily Dickinson Correspondence's,Correspondence with Susan Dickinson, Ms.HL 5, 9octubre 1851] y 93 [Ibidem, Ms. HL 20, principios de juniode 1852] según la numeración de la edición de ThomasJohnson – Theodora Ward, numeración que cambiará con lanueva edición de las Cartas de Emily Dickinson de próximapublicación en The Belknap Press, Harvard UniversityPress.
[ca] INTRODUCCIÓ. Algunes expressions com la intel·ligència, la personalitat, les emocions o les percepcions no són tangibles, per la qual cosa es mesuren mitjançant constructes compostos per dimensions avaluades amb ítems. Això requereix el desenvolupament d'instruments de mesura que permetin inferir la presència d'aquestes variables. MÈTODE. La construcció d'aquests instruments és un procés complex, iteratiu, amb diverses fases de revisió i validació empírica. La validesa de contingut per judici d'experts és una d'aquestes fases; implica sotmetre els ítems al judici d'especialistes per identificar-ne buits, ambigüitats o biaixos. Tot i que això assegura la representativitat i la rellevància dels ítems, poques vegades se segueix aquest procediment en la validació d'instruments. RESULTATS. Aquest article sintetitza el procediment de validesa de contingut segons el parer d'experts en la construcció d'un instrument de mesura; a més, mostra l'execució de l'anàlisi quantitativa mitjançant el coeficient de validesa de contingut, amb el suport d'una macro d'Excel, així com la integració qualitativa de les observacions proporcionades pels jutges. CONCLUSIÓ. Es conclou amb la importància de sistematitzar i informar sobre les decisions preses en aquest procés per tal de garantir el rigor i la traçabilitat en la construcció d'instruments de mesura.

[es] INTRODUCCIÓN. Algunas expresiones como la inteligencia, la personalidad, las emociones o las percepciones no son tangibles, por lo que se miden mediante constructos compuestos por dimensiones, evaluadas con ítems; esto requiere el desarrollo de instrumentos de medición que permitan inferir la presencia de dichas variables. MÉTODO. La construcción de estos instrumentos es un proceso complejo, iterativo, con diversas fases de revisión y validación empírica. La validez de contenido por juicio de expertos es una de estas fases; implica someter los ítems al juicio de especialistas para identificar vacíos, ambigüedades o sesgos. Aunque esto asegura la representatividad y relevancia de los ítems, rara vez se informa este procedimiento en la validación de instrumentos. RESULTADOS. Este artículo sintetiza el procedimiento de validez de contenido por juicio de expertos en la construcción de un instrumento de medición; además, muestra la ejecución del análisis cuantitativo mediante el Coeficiente de Validez de Contenido con apoyo de una macro de Excel, así como la integración cualitativa de las observaciones proporcionadas por los jueces. CONCLUSIÓN. Se concluye con la importancia de sistematizar e informar sobre las decisiones tomadas en este proceso, a fin de garantizar el rigor y trazabilidad en la construcción de instrumentos de medición.
[ca] La universitat com a institució ha sofert canvis significatius vinculats a la incorporació de l'Espai Europeu d'Educació Superior (EEES), entre els quals destaca el foment del treball en grup entre els estudiants. És per això que aquest article se centra en conéixer com funcionen els grups de treball a la universitat, amb quina periodicitat es reuneixen per fer les tasques, on es congreguen, què és el que passa quan estan fent els treballs i quina valoració fan els estudiants d'aquesta metodologia de treball en grup. Per recollir la informació ens centrem en una titulació de la Universitat de Múrcia, emplenant un qüestionari tancat (ad-hoc) i analitzem les dades obtingudes amb el paquet estadístic SPSS. Entre els resultats més destacats ressalta la coherència existent en la periodicitat de les reunions en periodes lectius, les ubicacions per fer les reuniones de treball són habitualment llocs propers a la universitat i els estudiants reconeixen que el treball en equip suposa un aprenetatge rellevant, encara que té poca incidència en les qualificacions.

[es] La Universidad como institución ha sufrido cambios significativos vinculados con la incorporación del Espacio Europeo de Educación Superior (EEES), entre los que destaca el fomento del trabajo en grupo entre los estudiantes.Así pues, este artículo se centra en conocer cómo funcionan los grupos de trabajo en la Universidad, con qué periodicidad se reúnen para realizar las tareas, dónde su congregan, qué ocurre mientras estén elaborando los trabajos y qué valoración hacen los estudiantes de esta metodología de trabajo en grupo. Para recoger la información, nos centramos en una titulación de la Universidad de Murcia, empleando un cuestionario cerrado (adhoc) y analizamos los datos obtenidos con el paquete estadístico SPSS. Entre los resultados más destacados resaltan la coherencia existente en la periodicidad de las reuniones con periodos lectivos, las ubicaciones para realizar las reuniones de trabajos son habitualmente lugares próximos a la Universidad y los estudiantes reconocen que el trabajo en equipo supone un aprendizaje relevante, aunque en menor medida influye en sus calificaciones.
[ca] Elvira Mancuso (1867–1958) forma part d'aquest grup d'interessants escriptores sicilianes fins avui escassament estudiades. No obstant això, va ser una intel·lectual compromesa fonamentalment amb el tema de l'educació femenina, únic mitjà per aconseguir la veritable emancipació professional i sentimental com ho demostra l'assaig que presentem, en què, recolzant-se en la seva pròpia experiència vital, apuntala l'ideari exposat a la seva novel·la Vecchia storia… inverosimile (1906), acollida amb tebiesa per la crítica. Aquest text polèmic, juntament amb les seves pròpies decisions personals, la converteixen en una feminista ante litteram per la seva defensa de la paritat de sexes i per la seva valenta crítica del panorama desolador en què es trobava la dona a la Sicília de l'època.

[es] Elvira Mancuso (1867–1958) forma parte de ese grupo de interesantes escritoras sicilianas hasta hoy escasamente estudiadas. No obstante, fue una intelectual comprometida fundamentalmente con el tema de la educación femenina, único medio para lograr la verdadera emancipación profesional y sentimental como lo demuestra el ensayo que presentamos, en el que, apoyándose en su propia experiencia vital, viene a apuntalar el ideario expuesto en su novela Vecchia storia… inverosimile (1906), acogida con tibieza por la crítica. Este texto polémico, junto a sus propias decisiones personales, la convierten en una feminista ante litteram por su defensa de la paridad de sexos y por su valiente crítica del panorama desolador en que se encontraba la mujer en la Sicilia de la época.
[ca] Aquest article aborda les dinàmiques toponímiques dels barris de Bogotà del 1900 fins al 1975. Els topònims s'han posicionat, durant els darrers anys, com una font d'informació geogràfica per a la recuperació de dades espacials en les diferents dimensions: política, social i cultural. A partir de l'enfocament qualitatiu es va identificar, d'una banda, les principals tendències de denominació juntament amb els possibles motivadors i agents involucrats; i, d'altra banda, es va analitzar el context social i polític dins del qual es van assignar els noms dels barris. Els resultats revelen la consolidació de tres tendències tipològiques de denominació capaces d'adaptar-ne el valor semàntic al context en què es va generar el topònim i els actors que el van assignar

[es] Este artículo aborda las dinámicas toponímicas de los barrios de Bogotá desde 1900 hasta 1975. Los topónimos se han posicionado, durante los últimos años, en una fuente de información geográfica para la recuperación de datos espaciales en sus diferentes dimensiones: político, social y cultural. A partir del enfoque cualitativo se identificó, de una parte, las principales tendencias de denominación junto con sus posibles motivadores y agentes involucrados; y, de otra, se analizó el contexto social y político dentro del cual se asignaron los nombres de los barrios. Los resultados revelan la consolidación de tres tendencias tipológicas de denominación capaces de adaptar su valor semántico al contexto en el que se generó el topónimo y los actores que lo asignaron. &nbsp;
[ca] Aquest article té com a objectiu explorar la constitució dels personatges de Si te dicen que caí (1973) de Juan Marsé des d'una postura integradora que combina postulats sobre el cos i el nom propi amb principis de la "biopoética". Si la identitat és una construcció dependent de les relacions de poder on entren en joc la singularitat corporal i lingüística, els ambients biopolítics, com la dictadura franquista, poden arribar a produir la seva dissolució i, fins i tot, la seva negació. La manera en què en la novel·la s'entreteixeixen els trets corporals, difusos i inestables, i els noms propis, que poden llegir-se com "hiposignos" per la seva falta de consistència i regularitat, s'interpreten com la manera en què l'autor (re)crea el entorn biopolític de la postguerra en què s'emmarca l'obra.

[es] Este artículo tiene como objetivo explorar la constitución de los personajes de Si te dicen que caí (1973) de Juan Marsé desde una postura integradora que combina postulados sobre el cuerpo y el nombre propio con principios de la "biopoética". Si la identidad es una construcción dependiente de las relaciones de poder donde entran en juego la singularidad corporal y lingüística, los ambientes biopolíticos, como la dictadura franquista, pueden llegar a producir su disolución e, incluso, su negación. El modo en que en la novela se entretejen los semas corporales, difusos e inestables, y los nombres propios, que pueden leerse como "hiposignos" por su falta de consistencia y regularidad, se interpretan como el modo en que el autor (re)crea el contexto biopolítico de la posguerra en que se enmarca la obra.
[ca] Aquest article pretén problematitzar les nocions que la crítica ha entès com a centrals en l'estudi del costumisme, per exemple: si el seu origen es remunta o no al S. XVIII, si és un moviment eminentment conservador i si guarda una relació de tipus historicista amb moviments posteriors com el realisme. Des d'una perspectiva marxista, es defensarà que el costumisme respon a l'emergència d'una classe mitjana subsumida en els entramats ideològics barrocs i, per tant, incapaç d'emancipar-se de les prefiguracions aristocràtiques que tenen lloc en les formacions socials espanyoles durant el S. XIX. Analitzant l'obra de Larra i Mesonero Romanos s'observarà com els elements ideològics de l'Antic Règim es filtren en les noves perspectives petitburgeses donant lloc a aquesta manifestació "típica" costumista; no sols de manera diacrònica sinó també sincrònica, és a dir, no com a evolució teleològica de l'estil i l'"esperit" espanyols sinó com a resultat de les contradiccions entre i dins les diferents instàncies que formen el tot social. Els retrats i els articles de costums seran analitzats com a símptomes d'un programa ideològic que requereix renovar-se davant la modernització creixent de les estructures que la sostenen, però que, no obstant això, és incapaç de fugir de les arrels oraginicistes que la conformen. S'argumentarà, per tant, que les estructures socials, econòmiques i polítiques de l'Espanya vuitcentista produeixen aquesta formulació estètica concreta que és el costumisme.

[es] Este artículo pretende problematizar con las nociones que la crítica ha entendido como centrales en el estudio del costumbrismo, a saber: si su origen se remonta o no al s. XVIII, si es un movimiento eminentemente conservador y si guarda una relación de tipo historicista con movimientos posteriores como el realismo. Desde una perspectiva marxista se defenderá que el costumbrismo responde a la emergencia de una clase media subsumida en los entramados ideológicos barrocos; y, por ende, incapaz de emanciparse de las prefiguraciones aristocráticas que tienen lugar en las formaciones sociales españolas durante el s. XIX. Analizando la obra de Larra y Mesonero Romanos se observará como los elementos ideológicos del Antiguo Régimen se filtran en las nuevas perspectivas pequeñoburguesas dando lugar a esta manifestación "típica" costumbrista; no solo de forma diacrónica sino sincrónica, es decir, no como evolución teleológica del estilo y el "espíritu" españoles sino como resultado de las contradicciones entre y dentro las distintas instancias que forman el todo social. Los retratos y los artículos de costumbres serán analizados como síntomas de un programa ideológico que requiere renovarse ante la modernización creciente de las estructuras que la sostienen, pero que, sin embargo, es incapaz de escapar de las raíces oraginicistas que la forman. Se argumentará, por lo tanto, que las estructuras sociales, económicas y políticas de la España decimonónica producen esta formulación estética concreta que es el costumbrismo.