[ca] El present treball tracta sobre la realització de de assajos de deriva potencial en usar diferents adjuvants. Per a això, es pretén simular les condicions normals de treball d'un tractament fitosanitari mitjançant un polvoritzador hidràulic de barres horitzontals. Durant aquesta simulació es pretén avaluar la deriva potencial de combinant dos adjuvants ('A¿ i 'B¿), un d'ells a dues concentracions diferents, i amb quatre tipus diferents només de boca. Els filtres consten de diferents patrons de distribució (cònica buida i ventall) i tipologia (convencional o anti-deriva). Es pretén comprovar fins a quin punt els dos adjuvants, utilitzats habitualment com a surfactants, pot reduir també el risc de deriva a l'hora d'aplicar un producte fitosanitari. D'aquesta manera es podria minimitzar l'impacte ambiental que comporten aquestes aplicacions a causa de la deriva de pesticides més enllà dels marges del cultiu, podent perjudicar l'entorn ambiental i/o la salut de les persones. Els assajos es van fer en el laboratori de la Unitat de Mecanització Agrària (*UMA) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) en el Parc Agropolis de la UPC en el municipi de Viladecans (Barcelona). Els mètodes de càlcul, materials i condicions per a determinar el valor potencial de deriva venen indicats de manera detallada en la normativa ISO 22401 (ISO 2015). Els test es basaven en una estructura metàl·lica proveït de ranures per a col·locar col·lectors artificials, en aquest cas plaques de Petri, i amb una coberta lliscant, activada per un sistema pneumàtic, que permet cobrir o exposar els col·lectors a l'aire lliure. Es van provar quatre casos: 1) Referència (usant només *tartrazina com a traçador); 2) Adjuvant A, a una concentració del 0,25%, més el traçador; 3) El mateix adjuvant A però a una concentració del 0,50%; 4) L'adjuvant B. Per a cada cas, es van realitzar proves amb els quatre models de filtres proposats. Escola d'Enginyeria Agroalimentària i de Biosistemes de Barcelona¿ BarcelonaTech 5 Els resultats van indicar que, si s'usaven filtres convencionals, l'adjuvant B va ser el que va presentar la major reducció en la deposició de deriva en comparació amb l'aplicació de referència, independentment del perfil del filtre. D'altra banda, els adjuvants van presentar un comportament similar amb els filtres anti-deriva. Aquest treball demostra la capacitat de reduir el risc de deriva amb els surfactants adequats.

[es] El presente trabajo versa sobre la realización de ensayos de deriva potencial al usar diferentes adyuvantes. Para ello, se pretende simular las condiciones normales de trabajo de un tratamiento fitosanitario mediante un pulverizador hidráulico de barras horizontales. Durante dicha simulación se pretende evaluar la deriva potencial de combinando dos adyuvantes ('A¿ y 'B¿), uno de ellos a dos concentraciones distintas, y con cuatro tipos distintos de boquilla. Las boquillas constan de diferentes patrones de distribución (cónica hueca y abanico) y tipología (convencional o anti-deriva). Se pretende comprobar hasta qué punto los dos adyuvantes, utilizados habitualmente como surfactantes, puede reducir también el riesgo de deriva a la hora de aplicar un producto fitosanitario. De esta manera se podría minimizar el impacto ambiental que comportan dichas aplicaciones a causa de la deriva de pesticidas más allá de los márgenes del cultivo, pudiendo perjudicar el entorno ambiental y/o la salud de las personas. Los ensayos se hicieron en el laboratorio de la Unidad de Mecanización Agraria (UMA) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) en el Parc Agropolis de la UPC en el municipio de Viladecans (Barcelona). Los métodos de cálculo, materiales y condiciones para determinar el valor potencial de deriva vienen indicados de forma detallada en la normativa ISO 22401 (ISO 2015). Los test se basaban en una estructura metálica provisto de ranuras para colocar colectores artificiales, en este caso placas de Petri, y con una cubierta deslizante, activada por un sistema neumático, que permite cubrir o exponer los colectores al aire libre. Se probaron cuatro casos: 1) Referencia (usando solo tartrazina como trazador); 2) Adyuvante A, a una concentración del 0,25%, más el trazador; 3) El mismo adyuvante A pero a una concentración del 0,50%; 4) El adyuvante B. Para cada caso, se realizaron pruebas con los cuatro modelos de boquillas propuestos. Escola d'Enginyeria Agroalimentària i de Biosistemes de Barcelona¿ BarcelonaTech 3 Los resultados indicaron que, si se usaban boquillas convencionales, el adyuvante B fue el que presentó la mayor reducción en la deposición de deriva en comparación con la aplicación de referencia, independientemente del perfil de la boquilla. Por otro lado, los adyuvantes presentaron un comportamiento similar con las boquillas anti-deriva. Este trabajo demuestra la capacidad de reducir el riesgo de deriva con los surfactantes adecuados.