[ca] Aquesta tesi doctoral tracta els vincles entre habitatge i vulnerabilitat a través de l'estudi de les condicions d'habitabilitat en dos barris desafavorits de Barcelona, en el marc de debat sobre les polítiques de rehabilitació i regeneració urbana. Malgrat que hi ha una llarga tradició d'actuacions amb un abast cada vegada més integral, persisteix la dificultat de millorar les condicions espacials sense deixar els col·lectius vulnerables enrere. La recerca parteix de la premissa que l'espai juga un paper important en la vulnerabilitat i en les desigualtats, quelcom que no s'ha descrit prou específicament. Una mirada propera, situada en el context local i a petita escala pot contribuir a reduir la distància entre les anàlisis aportades pels estudis sociourbans geogràfics i els estudis arquitectònics que habitualment informen el disseny i la implementació dels programes de rehabilitació. L'objectiu principal és analitzar la incidència de les característiques espacials en l'habitabilitat en àmbits desafavorits, i posar-les en relació amb altres factors estructurals de la vulnerabilitat socioresidencial. Així mateix, es vol discutir les limitacions i les oportunitats de les polítiques de rehabilitació orientades a la millora de les condicions de vida de les persones més vulnerables. La metodologia emprada consisteix en l'anàlisi experimental de les condicions d'habitabilitat en quatre petits sectors desafavorits als barris del Raval i del Besòs-Maresme. Partint de les unitats més petites de convivència (els habitatges i els espais comunitaris), es planteja un abordatge multiescalar basat en un extens treball de camp per descriure i avaluar l'espai residencial tenint en compte les persones que l'habiten. La discussió del paper de l'espai s'aborda a través de tres aproximacions: I. L'anàlisi de les condicions d'habitabilitat i la detecció de les mancances més esteses i més greus, amb indicació de la seva escala i oportunitats de millora. II. La detecció i localització de microdesigualtats i de casos crítics, i la descripció de la seva distribució espacial i geogràfica. III. La contextualització de resultats per sector en relació amb les característiques morfotipològiques, l'historial de polítiques i intervencions implementades, així com aspectes no espacials com les formes de propietat i de tinença i altres característiques sociodemogràfiques i socioeconòmiques. Els principals resultats obtinguts descriuen, localitzen i contextualitzen la falta general de condicions d'habitabilitat adequades i la proporció important de casos crítics en els àmbits d'estudi. Destaca la falta global d'accessibilitat, de confort ambiental i de prestacions dels espais compartits interiors (vestíbuls, escales i replans). Es donen deficiències greus més localitzades com la falta de dimensió de l'espai interior i exterior (privat i comú), entre d'altres. S'identifiquen microdesigualtats de diferent intensitat segons el context, que adopten patrons d'espacialització que només es poden observar a petita escala, sovint entre edificis o, fins i tot, entre habitatges veïns. Més enllà de les característiques espacials i materials, les condicions inadequades d'habitabilitat, el seu abast i la seva localització tenen relació amb altres vectors d'exclusió residencial marcats per la propietat, la tinença i l'ocupació. L'habitatge inadequat està molt relacionat amb la falta de seguretat en la tinença i amb les dificultats d'accés a un habitatge assequible. Els diferents resultats apunten a la necessitat de plantejar intervencions multisectorials, d'abast multiescalar i específiques per a cada sector, coordinades entre les polítiques de rehabilitació, d'habitatge i de drets socials. Les conclusions de la tesi confirmen el paper rellevant de l'espai residencial, conjuntament amb aspectes socioespacials i no espacials que també hauria d'afrontar una intervenció pública de rehabilitació dirigida a fer efectiu el dret a un habitatge digne i adequat per a tothom.

[en] This thesis addresses the connections between housing and vulnerability by studying habitability in two of Barcelona's most underprivileged neighbourhoods, as part of the debate on policies for housing rehabilitation and urban regeneration. Although there is a long tradition of increasingly multifaceted interventions it is still difficult to improve spatial conditions without leaving disadvantaged groups behind. This research is based on the idea that space plays an important role in socio-residential vulnerability and inequality, and that this role has not been studied sufficiently. An in-depth look grounded in the local context and conducted on a small scale can help to bridge the gap between the large-scale analyses provided by geographical socio-urban studies and the architectural analyses that generally guide the design and the implementation of rehabilitation programs. Our main goal is to analyse how spatial characteristics affect habitability in underprivileged areas, and to relate this with other structural factors of socio-residential vulnerability. We also hope to discuss the limitations and potential of rehabilitation polices in improving the living conditions of the most vulnerable neighbours. The study consists of an experimental analysis of housing conditions in four small underprivileged areas of Barcelona's Besòs-Maresme and Raval neighbourhoods. With a focus on the smallest possible units of cohabitation (dwellings and common spaces), we carry out a multi-scalar approach based on extensive fieldwork to describe and evaluate residential spaces while taking into account the current inhabitants. The discussion on the role of space is addressed in three different ways: I. By analysing housing conditions and detecting the most common and severe shortcomings. This includes the description of their scale and opportunities for improvement. II. By detecting and locating critical cases and micro-inequities and describing their spatial and geographic distribution. III. By providing a context for these results in each sector in relation to morpho-typological characteristics, the history of public interventions, and non-spatial aspects such as forms of ownership and tenure or other sociodemographic and socioeconomic circumstances. The results of this study describe, localize and contextualize the general lack of adequate housing conditions and a significant proportion of critical cases in the studied areas. Particularly noteworthy are the lack of accessibility, environmental comfort and quality in interior shared spaces (common entryways, stairs and landings). Other severe deficiencies are more localized, like the insufficient dimension of interior and exterior spaces (both private and common). Micro-inequalities of different intensity are found in all areas, and they show spatial patterns that can only be observed by looking at the small scale: between neighbouring buildings or even dwellings. If we look beyond spatial and material characteristics, the lack of decent housing conditions, its scope and spatial distribution are related to other residential exclusion factors shaped by property, tenure and occupancy. Inadequate housing is closely tied to the lack of stable, affordable housing. This study highlights the need to address area-based interventions with a multifaceted and multi-scalar approach. These require coordinated polices that simultaneously address the improvement of residential spaces along with housing and social rights. Our conclusions confirm the significant role of spatial housing conditions along with socio-spatial and non-spatial aspects that must also be considered in any public interventions aimed at attaining a universal right to decent housing.