[ca] Introducció: les persones que presenten un trastorn depressiu tenen una gran comorbiditat amb els trastorns de personalitat, ambdós afecten al funcionament biopsicosocial de la persona. El tractament cognitiu-conductual és un dels tractaments més utilitzats i provats empíricament, no obstant, falten estudis de caràcter integrador i humanista que demostrin la seva eficàcia. Objectiu: aplicar i avaluar un tractament psicològic grupal basat en la teràpia integradora humanista (TIH) i comparar-lo amb un tractament grupal cognitiu-conductual (TCC), ambdós de 10 mesos de duració, amb freqüència setmanal i amb un total de 40 sessions, aplicats pels mateixos terapeutes. Mètode: la mostra està formada per 121 pacients d'un centre de salut mental públic que participen en un assaig clínic aleatoritzat i que han estat diagnosticats d'un trastorn depressiu i d'un trastorn de personalitat. Els subjectes es van avaluar abans de començar el tractament (pre-test) i un cop finalitzat (post-test). Els instruments utilitzats han estat els següents: BDI (Beck Depression Inventory), MCMI-II (Inventario Multiaxial Clínico de Millon II), STAI-R (Cuestionario de Ansiedad Estado Rasgo), BHS (Beck Hopelessness Scale), Rosenberg (Escala de Autoestima de Rosenberg), QLS (Quality of Life Short Version Scale), TMMS-24 (Trait Meta-Mood Scale), Escala ER (Escala de Resiliencia) i FFMQ (Five Facet Mindfulness Questionnaire). Resultats: el tractament TIH és més eficaç respecte al TCC en l'anàlisi inter-grup sobre la disminució de la desesperança (p=0,040) i l'augment de les següents capacitats adaptatives: la qualitat de vida subjectiva (p=0,032), les subescales claredat (p=0,001) i reparació (p=0,028) del TMMS-24, la satisfacció personal (p=0,012) i sentir-se bé sol (p=0,045) de l'escala de resiliència, així com en l'augment de la capacitat de descriure (p=0,000) de mindfulness. A més a més, el tret narcisista (p=0,018) de personalitat augmenta a nivells normals ja que partia de nivells molt baixos. En l'anàlisis dintre del grup, és a dir, quan es compara els dos grups de forma diferenciada, la TIH és efectiva sobre la disminució dels trets de personalitat depenent (p=0,005), autodestructiu (p=0,021) i límit (p=0,029), així com en l'augment positiu de tret narcisista (p=0,004) un altre cop. En la TCC no es troba cap disminució estadísticament significativa en els trets de personalitat, no obstant, els trets esquizoide (p=0,054) i paranoide (p=0,055) es troben molts propers a la significació. Conclusió: Es conclou que la TIH és més efectiu en les variables adaptatives i que aquesta canvia no només els símptomes clínics sinó també alguns dels trets de personalitat.

[es] Introducción: las personas que presentan un trastorno depresivo tienen una gran comorbilidad con los trastornos de personalidad, ambos afectan al funcionamiento biopsicosocial de la persona. El tratamiento cognitivo-conductual es uno de los tratamientos más utilizados y probados empíricamente, no obstante, faltan estudios de carácter integrador y humanista que demuestren su eficacia. Objetivo: aplicar y evaluar un tratamiento psicológico grupal basado en la terapia integradora humanista (TIH) y compararlo con un tratamiento grupal cognitivo-conductual (TCC), ambos de 10 meses de duración, con frecuencia semanal y con un total de 40 sesiones, aplicados por los mismos terapeutas. Método: la muestra está formada por 121 pacientes de un centro de salud mental público que participan en un ensayo clínico aleatorizado y que han sido diagnosticados de un trastorno depresivo y de un trastorno de personalidad. Los sujetos se evaluaron antes de empezar el tratamiento (pre-test) y una vez finalizado (post-test). Los instrumentos utilizados han sido los siguientes: BDI (Beck Depression Inventory), MCMI-II (Inventario Multiaxial Clínico de Millon II), STAI-R (Cuestionario de Ansiedad Estado Rasgo), BHS (Beck Hopelessness Scale), Rosenberg (Escala de Autoestima de Rosenberg), QLS (Quality of Life Short Version Scale), TMMS-24 (Trait Meta-Mood Scale), Escala ER (Escala de Resiliencia) y FFMQ (Five Facet Mindfulness Questionnaire). Resultados: el tratamiento TIH es más eficaz respecto al TCC en el análisis inter-grupo sobre la disminución de la desesperanza (p=0,040) y el aumento de las siguientes capacidades adaptativas: la calidad de vida subjetiva (p=0,032), las subescalas claridad (p=0,001) y reparación (p=0,028) del TMMS-24, la satisfacción personal (p=0,012) y sentirse bien solo (p=0,045) de la escala de resiliencia, así como en el aumento de la capacidad de describir (p=0,000) de mindfulness. Además, el rasgo narcisista (p=0,018) de personalidad aumenta a niveles normales puesto que partía de niveles muy bajos. En el análisis dentro del grupo, es decir, cuando se compara los dos grupos de forma diferenciada, la TIH es efectiva sobre la disminución de los rasgos de personalidad dependiente (p=0,005), autodestructivo (p=0,021) y límite (p=0,029), así como en el aumento positivo de rasgo narcisista (p=0,004) otra vez. En la TCC no se encuentra ninguna disminución estadísticamente significativa en los rasgos de personalidad, no obstante, los rasgos esquizoide (p=0,054) y paranoide (p=0,055) se encuentran muy próximos a la significación. Conclusión: Se concluye que la TIH es más efectiva en las variables adaptativas y que este cambia no solo los síntomas clínicos sino también algunos de los rasgos de personalidad.