[ca] Un dels principals problemes de benestar en la producció intensiva de porcs és la caudofàgia (i.e., mossegades de cua entre coespecífics), que també té considerables conseqüències econòmiques per als ramaders. La caudofàgia té un origen multifactorial. Es considera que la causa subjacent d'aquest comportament redirigit és la manca de possibilitat de que els porcs realitzin un comportament exploratori suficient i adequat. Qualsevol altre factor d'estrès que afecti els porcs pot desencadenar un brot greu de caudofàgia. L'escuat s'ha utilitzat tradicionalment per a evitar la caudofàgia. No obstant això, el tall de cua rutinari no està permès per la legislació europea, tret que s'hagin abordat prèviament totes les estratègies de prevenció de la caudofàgia, com ara el subministrament de material d'enriquiment adequat i el control dels factors de risc. Per tant, l'objectiu de l'estudi és avaluar un dispensador de palla com a material d'enriquiment ambiental i la seva eficàcia en el temps per a prevenir la caudofàgia en porcs escuats i no escuats. Així, es va realitzar un seguiment de dos lots de 53 llavores cadascun, des de 10 dies després del deslletament fins als 126 dies d'edat. Les llavores del lot 1 no estaven escuades, mentre que en el lot 2 es van comparar llavores escuades i amb la cua intacta. Tots els corrals van disposar d'un dispensador de palla com a material d'enriquiment ambiental. Es van realitzar un total de 5 visites per lot per a controlar l'evolució de 4 paràmetres relacionats amb les lesions de la cua (longitud de la cua, frescor, inflamació i gravetat de la lesió), i en 4 d'aquestes visites es va registrar el comportament (i.e., interaccions agonístiques (positives i negatives), interacció amb el material d'enriquiment i la mossegada de la cua). Es va observar una diferència en l'estat inicial de les cues entre el lot 1 i el lot 2, ja que les llavores del lot 2 presentaven unes mossegades de cua més severes sofertes durant la fase de deslletament. Aquest pitjor estat inicial en el moment d'iniciar les observacions es va reflectir en un nivell significativament pitjor de frescor i inflamació de les ferides en la primera visita (45% d'animals sense lesions fresques en la primera visita enfront del 82% en l'última, P < 0,05; 72% enfront del 98% sense inflamació en la primera i última visita, respectivament, P < 0,05). Així doncs, les lesions de la cua van millorar amb el temps, la qual cosa indica que el període més crític en relació amb la caudofàgia va ser la fase de transició prèvia. També es va observar que, en el cas de les llavores escuades, els nivells més alts de lesions es van donar en la primera visita, amb tendència a augmentar també en l'última. Curiosament, les llavores a les quals no se'ls havia tallat la cua no presentaven brots greus de caudofàgia, però mostraven una major incidència o gravetat de les lesions en comparació amb els animals als quals se'ls havia tallat la cua (28% enfront de 38% d'animals sense lesions per a les llavores escuades i sense escuar, respectivament). Pel que fa als patrons de comportament, no es van observar diferències significatives en la majoria dels patrons. No obstant això, es va observar una disminució de l'interès cap al material d'enriquiment proporcionat al llarg del temps (P < 0,05). Aquests resultats indiquen que és necessari millorar les estratègies per a evitar la caudofàgia durant la fase de deslletament. A més, la renovació del material d'enriquiment sembla crucial per a mantenir l'interès dels porcs al llarg del temps. Aquests resultats preliminars haurien de permetre dissenyar futures estratègies per a millorar el benestar dels porcs durant la fase de transició i proporcionar materials d'enriquiment més eficaços. Paraules clau: llavores, caudofàgia, enriquiment ambiental, lesions, comportament.

[en] One of the main welfare problems in intensive pig production is tail biting, which has also considerable economic consequences for farmers. Tail biting has a multifactorial origin. It is considered that the lack of possibility for pigs produced in intensive housing systems to perform a sufficient and adequate exploratory behaviour, is the underlying cause for this redirected behaviour. Any other stressor affecting the pigs may trigger a severe outbreak of tail biting. Tail docking has traditionally been used to avoid tail biting. However, routine tail docking is not allowed under the European legislation, unless all the prevention strategies of tail biting, such as provision of proper enrichment material and control of risk factors, have been previously addressed. Thus, the aim of the study is to assess the efficacy over time of a straw dispenser as enrichment material to prevent tail biting in docked and undocked pigs. A total of two batches of 106 gilts were followed up from 10 days after leaving the weaning unit until 126 days old. Gilts from batch 1 were not tail docked whereas in batch 2 both tail docked and intact tail gilts were compared. A straw dispenser was provided in all pens. A total of five visits per batch were made to monitor the evolution of 4 parameters related to tail lesions (length of tail, freshness, inflammation and severity of lesion), and in 4 of these visits, behaviour (i.e., agonistic interactions (positive and negative), interaction with the enrichment material, and tail biting) was recorded. A difference in the initial state of the tails was observed between batch 1 and batch 2, as the gilts from batch 2 had more severe tail biting during the weaning phase. This worse initial condition at the time of starting the observations was reflected in a significantly worse level of freshness and wound inflammation at the first visit (45% animals without fresh lesions at the first visit compared to 82% at the last visit, P < 0.05; 72% vs. 98% without inflammation at the first and last visits, respectively, P < 0.05). Thus, tail injures improved over time, indicating that the most critical period in relation to tail biting was the previous transition phase. It was also observed that for tail docked gilts the highest levels of lesions were at the first visit, with a tendency also to increase at the last visit. Interestingly, gilts that were not tail docked did not result in severe tail biting outbreaks, but showed a higher incidence or severity of lesions compared to tail docked animals (28% vs. 38% of animals with no lesions for docked and undocked gilts, respectively). On the other hand, no significant differences were observed in most of the behavioural patterns. However, a decrease in interest towards the enrichment material provided was observed throughout time (P < 0.05). These results indicate that strategies to prevent tail biting during the weaning phase need to be improved. Moreover, renewal of enrichment material seems crucial to maintain pigs' interest over time. These preliminary results should allow to design future strategies to improve pig's welfare during the transition phase and provide more effective enrichment materials. Keywords: pig, tail biting, enrichment material, tail injuries, behaviour