[ca] Els Glioblastomes (GB) son tumors cerebrals invasius, amb mal pronòstic i resposta pobra a la teràpia. Aquesta tesi pretén millorar el tractament del GB preclínic mitjançant la immunitat relacionada amb el càncer i el seguiment no invasiu de la resposta amb Imatge Espectroscòpica de Ressonància Magnètica (IERM). El model de GB GL261 ha estat escollit per ser immunocompetent i adequat per a estudis de teràpia. S' han investigat tres estratègies terapèutiques: a) quimioteràpia (Temozolamida, TMZ), en protocol metronòmic respectuós amb el sistema immune (Immune-Enhancing Metronomic Schedule, IMS-TMZ), b) un inhibidor de punt de control immunològic (Programmed cell death protein 1, anticòs anti-PD-1), i c) combinació de TMZ+anti-PD-1 en IMS. Diferents tipus de dany cel·lular desencadenats per la teràpia estimulen la resposta immune anti-càncer. El nostre objectiu ha estat, per una banda, induir dany cel·lular immunogènic, preservant les cèl·lules del sistema immune (IMS-TMZ). Per altra banda, contrarestar la immunosupressió al tumor (anti-PD-1). El protocol de IMS-TMZ ha millorat la supervivència dels ratolins amb GB GL261, sobrepassant resultats previs del grup. La teràpia amb anti-PD-1 ha estat efectiva en dosis elevades (500/250 μg), tot i que diferències al volum tumoral a l' inici de la immunoteràpia impacten en la seva eficàcia. La teràpia combinada anti-PD-1+TMZ en IMS ha resultat millor que les teràpies per separat. Aquests resultats recolzen la participació del sistema immune en la resposta a la teràpia en GB. Estudis del nostre grup amb imatges nosològiques basades en IERM apunten a que els canvis al patró metabolòmic estarien relacionats amb l' acció del sistema immune sobre els tumors, actuant com marcador vicari de resposta a la teràpia. Ens hem preguntat si els mateixos canvis metabolòmics s' apreciarien si aquest sistema s' apliqués a estratègies d' immunoteràpia. S' ha seguit amb aquest sistema l' evolució de ratolins amb tumors GL261 tractats amb IMS-TMZ, IMS-anti-PD-1 i IMS-anti-PD-1/TMZ. El protocol de IMS-TMZ produeix oscil·lació de canvis al patró metabolòmic, amb freqüència de 6 dies. Aquest comportament s' ha confirmat en ratolins tractats amb immunoteràpia, sola o en combinació, suggerint que els canvis al patró metabolòmic son comuns a diferents estratègies terapèutiques, sempre que hi hagi estímul i atracció del sistema immune amb atac productiu a les cèl·lules tumorals. Això obre camí per l' ús traslacional del biomarcador basat en MRSI en la teràpia personalitzada en pacients de GB, incloent l' immunoteràpia, per la qual encara no es disposa de biomarcadors no invasius fiables. La participació del sistema immune també es veu recolzada pel percentatge d' animals curats observats en aquesta tesi (50-100% depenent de la teràpia), els quals han presentat memòria immune contra subsegüents intents de generació del mateix tipus de tumor. La resistència a TMZ es una de las causes del fracàs de la quimioteràpia adjuvant en el tractament de GB. Hem investigat el rol de la O6-methylguanine-DNA-methyltransferase (MGMT) y programmed death-ligand 1 (PD-L1) en la quimioresistència, utilitzant western-blot, en tumors que escapen a la teràpia IMS-TMZ després de presentar resposta transitòria. L' expressió de PD-L1 es triplica en aquests tumors en comparació amb controls, indicant que aquests nivells podrien ser rellevants en la resistència a la TMZ in vivo, tenint la teràpia anti-PD-1 potencial per a 'rescatar' tumors escapant de la teràpia amb TMZ. La combinació d' oncologia i immunologia pot obrir camí cap a una millora de l' eficàcia de la teràpia i dels resultats obtinguts amb els pacients de GB.

[es] Los Glioblastomas (GB) son tumores cerebrales invasivos, con mal pronóstico y respuesta pobre a la terapia. Esta tesis pretende mejorar el tratamiento del GB preclínico utilizando la inmunidad relacionada con el cáncer y el seguimiento no invasivo de la respuesta mediante Imagen Espectroscópica de Resonancia Magnética (IERM). El modelo de GB GL261 fue escogido por ser inmunocompetente y adecuado para estudios de terapia. Se investigaron tres estrategias terapéuticas: a) quimioterapia (Temozolamida, TMZ), en protocolo metronómico respetuoso con el sistema inmune (Immune-Enhancing Metronomic Schedule, IMS-TMZ), b) un inhibidor de punto de control inmunológico (Programmed cell death protein 1, anticuerpo anti-PD-1), y c) combinación de TMZ+anti-PD-1 en IMS. Diferentes tipos de daño celular desencadenados por la terapia estimulan la respuesta inmune anti-cáncer. Nuestro objetivo fue, por un lado, inducir daño celular inmunogénico, preservando las células del sistema inmune (IMS-TMZ). Por otro lado, contrarrestar la inmunosupresión en el tumor (anti-PD-1). El protocolo de IMS-TMZ ha mejorado la supervivencia de los ratones con GB GL261, sobrepasando resultados previos del grupo. La terapia con anti-PD-1 fue efectiva en doses elevadas (500/250 μg), aunque diferencias en el volumen tumoral al inicio de la inmunoterapia impactan en su eficacia. La terapia combinada anti-PD-1+TMZ en IMS ha resultado mejor que las terapias por separado. Estos resultados respaldan la participación del sistema inmune en la respuesta a la terapia en GB. Estudios de nuestro grupo con imágenes nosológicas basadas en IERM apuntan a que los cambios en el patrón metabolómico estarían relacionados con la acción del sistema inmune sobre los tumores, actuando como marcador subrogado de respuesta a la terapia. Nos hemos preguntado si los mismos cambios metabolómicos se apreciarían si este sistema fuese aplicado a estrategias de inmunoterapia. Se siguió con dicho sistema la evolución de ratones con tumores GL261 tratados con IMS-TMZ, IMS-anti-PD-1 e IMS-anti-PD-1/TMZ. El protocolo de IMS-TMZ produce oscilación de cambios en el patrón metabolómico, con una frecuencia de 6 días. Dicho comportamiento se ha confirmado en ratones tratados con inmunoterapia, sola o en combinación, sugiriendo que los cambios en el patrón metabolómico son comunes a distintas estrategias terapéuticas, siempre que haya estímulo y atracción del sistema inmune con ataque productivo a las células tumorales. Ello abre el camino para un uso traslacional del biomarcador basado en MRSI para terapia personalizada en pacientes de GB, incluyendo inmunoterapia, para la cual aún no se dispone de biomarcadores no invasivos fiables. La participación del sistema inmune también es respaldada por el porcentaje de animales curados observados en esta tesis (50-100% dependiendo de la terapia), los cuales presentaron memoria inmune contra subsecuentes intentos de generación del mismo tipo de tumor. La resistencia a TMZ es una de las causas del fracaso de la quimioterapia adyuvante en el tratamiento de GB. Hemos investigado el papel de la O6-methylguanine-DNA-methyltransferase (MGMT) y programmed death-ligand 1 (PD-L1) en la quimioresistencia, utilizando western-blot, en tumores que escapan a la terapia IMS-TMZ después de presentar respuesta transitoria. La expresión de PD-L1 se triplica en esos tumores en comparación con controles, indicando que dichos niveles podrían ser relevantes en la resistencia a la TMZ in vivo, teniendo la terapia anti-PD-1 potencial para 'rescatar' tumores escapando de la terapia con TMZ. La combinación de oncología e inmunología guiará el camino para una mejorar tanto la eficacia de la terapia como los resultados obtenidos con pacientes de GB.