[ca] La present tesi doctoral examina, en clau feminista, els potencials i les limitacions de les aliances entre la comunitat i l'administració pública local per donar resposta a les necessitats relacionals de cures de la gent gran que viu situacions de solitud no desitjada i aïllament social. Per a això, la recerca proposa un exercici comparatiu entre les ciutats de Barcelona i Quito dins del marc analític i estratègic de la Democratització de les cures (Ezquerra & Mansilla, 2018). A partir de l'adaptació d'aquest marc, es focalitza l'anàlisi en el seu segon i tercer eix: la redistribució de les cures més enllà de la llar, i la reducció de les desigualtats de gènere en la recepció i provisió d'aquestes. Les cures públic-comunitàries, enteses des del prisma de "el comú," s'aborden a través d'una investigació qualitativa d'estudis de casos holístics i múltiples. A la ciutat de Barcelona, entre 2018 i 2021, es van estudiar els casos: el projecte d'acció comunitària per a les persones grans "Radars" i el programa "Baixem al Carrer" al barri del Poble-sec. A la ciutat de Quito, entre 2021 i 2022, es van analitzar els casos: el "Programa Sesenta y PiQuito" i el projecte de mediació comunitària del Museu de la Ciutat de Quito amb el grup "Memorias del Ayer." Els resultats identifiquen fortaleses i aspectes a redefinir des de dues dimensions: una primera, centrada en l'àmbit comunitari, defensant les cures relacionals com un dret de totes i tots; i una segona, centrada en l'àmbit públic-local, defensant les cures en comú i impregnades dels seus valors. Finalment, aquesta evidència empírica ha contribuït a la construcció de propostes de política pública per col·lectivitzar l'atenció a les demandes relacionals de les persones grans, basant-se en els principis de la corresponsabilitat i la justícia social i de gènere.

[en] This doctoral thesis examines, from a feminist perspective, the potential and limitations of alliances between the community and local public administration to answer to the relational needs of care for elderly people living in situations of unwanted loneliness and social isolation. To this end, the research proposes a comparative exercise between the cities of Barcelona and Quito within the analytical and strategic framework of the Democratization of care (Ezquerra & Mansilla, 2018). Based on the adaptation of this framework, the analysis focuses on its second and third axis: the redistribution of care beyond the home environment and the reduction of gender inequalities in the reception and provision of care. Public-community care, approached from the prism of "the common," is addressed through a qualitative investigation of holistic and multiple case studies. In the city of Barcelona, between 2018 and 2021, the following cases were studied: the community action project for the elderly "Radars" and the program "Baixem al Carrer" in the neighborhood of Poble-Sec. In the city of Quito, between 2021 and 2022, the following cases were analyzed: the "Sesenta y PiQuito Program" and the community mediation project of the Quito's city Museum with the group "Memorias del Ayer". The results highlight strengths and areas requiring redefinition across two dimensions: first, at the community level, defending relational care as a right for all; and second, at the public-local level, advocating for care as a common good and taking into account its values. Finally, this empirical evidence contributed to the development of public policy proposals aimed at collectivizing the response to the relational demands of elderly, grounded in the principles of shared responsibility and social and gender justice.