[ca] La Cobla Barcelona es va presentar el 30 de març de 1922 al Teatre Tívoli. En pocs anys, va assolir un important protagonisme en la vida cultural catalana: va actuar en espais emblemàtics com el Palau de la Música Catalana, el Gran Teatre del Liceu, el Palau de Belles Arts i el Palau Nacional de Catalunya; va estrenar obres de Juli Garreta, Ricard Lamote de Grignon, Enric Morera, Francesc Pujol, Josep i Joaquim Serra, Eduard Toldrà i Amadeu Vives; va oferir audicions a Béla Bartók, Manuel de Falla, Richard Strauss i Igor Stravinsky. També va participar en esdeveniments destacats, com el Concert-homenatge al President del Govern de la República, Manuel Azaña, o el XIV Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània (SIMC). El 1932, el Govern de la Generalitat va distingir-la amb el títol "Cobla Oficial de la Generalitat de Catalunya". Durant la Guerra Civil, va fer dues gires per Europa organitzades pel Comissariat de Propaganda de la Generalitat de Catalunya i va actuar, a més de la inauguració del Pavelló d'Espanya de l'Exposició Internacional de París, en diverses sales de renom: Sala Gaveau, Sala Pleyel, Grand Palais des Champs-Elyssées i Palau de la Mutualité. El 1938, va emmudir. La seva trajectòria, però, va continuar del 1945 al 1977, una etapa que no s'estudia en aquesta tesi. Aquest estudi parteix de la hipòtesi que la Cobla Barcelona es va fundar per consolidar una visió de l'agrupació musical entesa en tant que formació orquestral, propera als repertoris simfònics i cambrístics, especialitzada en concerts, que donava resposta a una necessitat cultural i social característica del primer terç del segle XX. Un primer objectiu ha estat situar la formació en el marc musical de Barcelona i de Catalunya i en el seu entorn més immediat, per establir els lligams amb entitats culturals i administracions públiques, amb agrupacions i institucions musicals, amb els mitjans de comunicació, amb els compositors i directors, amb el públic, i exposar així la lògica de la seva fundació. Un altre objectiu ha estat demostrar que la formació va contribuir a la difusió i a la creació d'un repertori de concert escrit per a cobla. La recerca endegada amb aquesta finalitat ha permès atendre altres qüestions, com ara el paper que va jugar la Cobla Barcelona en el procés d'institucionalització de la cultura, la utilització que se'n va fer com a instrument de propaganda durant la Guerra Civil, i el perfil humà i professional dels músics que en van formar part. També ha permès aclarir els vincles de la formació amb algunes de les principals autoritats musicals que van visitar Barcelona durant la dècada de 1920, així com el paper que van tenir els certàmens de composició en la creació d'un nou model estètic de repertori durant el primer terç del segle XX, atès que els concursos van ser veritables catalitzadors de la reformulació de l'escriptura musical per a cobla.

[en] Cobla Barcelona was presented on the 30th March 1922 at the Teatre Tívoli, in Barcelona. In just a few years it acquired an important role in Catalan cultural life: it performed in emblematic spaces such as the Palau de la Música Catalana, the Gran Teatre del Liceu, the Palau de Belles Arts and the Palau Nacional de Catalunya; premiered works by Juli Garreta, Ricard Lamote de Grignon, Enric Morera, Francesc Pujol, Josep and Joaquim Serra, Eduard Toldrà and Amadeu Vives; and offered auditions to Béla Bartók, Manuel de Falla, Richard Strauss and Igor Stravinsky. It also took part in outstanding events, such as the Concert-homage to the President of the Government of the Republic, Manuel Azaña, or in the XIV Festival of the International Society of Contemporary Music (SIMC). In 1932, the Government of the Generalitat awarded it the title "Official Cobla of the Generalitat de Catalunya". During the Civil War, it made two tours around Europe organized by the Commissariat of Propaganda of the Generalitat de Catalunya and acted, in addition to the inauguration of the Spanish Pavilion at the International Exhibition in Paris, in several renowned halls such as Salle Gaveau, Salle Pleyel, Grand Palais des Champs-Elyssées and Palais de la Mutualité. In 1938, it fell silent. Its path, however, continued from 1945 to 1977, a period that is not studied in this thesis. This dissertation is based on the hypothesis that Cobla Barcelona was founded to consolidate a vision of the musical ensemble, understood as an orchestral formation, close to the symphonic and chamber repertoires, specialized in concerts, which responded to a characteristic cultural and social need of the first third of the twentieth century. A first aim has been to place the music ensemble in the musical framework of Barcelona and Catalonia and in its immediate environment in order to establish links with cultural entities and public administrations, musical groups and institutions, the media, the composers and conductors, as well as with the public. Thus, the logic of its foundation was expounded. Another goal has been to show that the formation contributed to the dissemination and creation of a concert repertoire written for cobla. The research launched for this purpose has addressed other issues, such as the role played by the Cobla Barcelona in the process of institutionalization of the culture, its use as a propaganda tool during the Civil War, and the human and professional profile of the musicians who were part of it. It has also clarified the links of the formation with some of the main musical authorities who visited Barcelona during the 1920s, as well as the role played by composition competitions in the creation of a new aesthetic model of repertoire during the first third of the twentieth century, since the contests were true catalysts for the reformulation of musical writing for cobla.