[ca] Els parcs urbans representen espais d'oportunitat per a l'adaptació de les ciutats al canvi climàtic. La seva comunament abundant vegetació i superfícies permeables, trenquen la continuïtat de la coberta de sòl artificial que distingeix les zones urbanes, i generen una reducció de temperatura en relació al seu context, que s'estén cap als seus voltants i genera l'anomenada illa de fred de els parcs urbans (PCI per les sigles en anglès). Per tant, reconèixer el paper de les característiques físiques que defineixen aquest efecte, resulta una oportunitat per definir paràmetres d'adaptació climàtica de les ciutats i reduir riscos a la salut durant episodis extrems d'onada de calor. En anys recents, la inclusió de la Temperatura de la Superfície Terrestre (LST per les seves sigles en anglès) als estudis del comportament climàtic dels espais urbans, ha permès abordar un major nombre de casos amb informació tèrmica simultània en àrees de major escala. En aquest context, el present treball planteja una aproximació mitjançant teledetecció a la quantificació de les variacions estacionals de l'efecte de refredament dels parcs urbans de Barcelona i la relació amb el seu disseny i ubicació. Particularment, es destaca la relació dels canvis anuals en la composició dels espais verds a l'interior i voltants dels parcs, amb el seu comportament microclimàtic. Per això, primer es calcula l'extensió (Lmax) i intensitat (ΔTmax) de l'efecte de refredament de 86 parcs urbans de la ciutat de Barcelona a partir d'un mètode d'homogeneïtzació de la temperatura dels voltants mitjançant anells concèntrics, basat en la LST de satèl·lit Landsat-8 OLI / TIRS de dies representatius de les quatre estacions de l'any. Posteriorment, s'analitza la correlació entre aquests indicadors i els atributs físics de forma, ubicació i les variacions anuals en la composició dels espais verds dels parcs i els seus voltants. Les últimes, obtingudes mitjançant la quantificació dels canvis de l'Índex de Vegetació de Diferència Normalitzada (NDVI per les sigles en anglès) obtingut de les mateixes imatges de satèl·lit.Els primers resultats van registrar que el conjunt de parcs urbans de Barcelona presenta una LST mitjana per estació entre 0.99 i 2.56°C inferior que el context urbà. On es van registrar valors mitjans de PCI per estació de 57.91 a 78.02m de Lmax i de 0.75 a 1.70 ° C de ΔTmax. A més, durant tot l'any, 83 parcs registrar PCI positiva i un va registrar negatiu tot l'any. El major nombre de parcs van registrar la seva màxima PCI durant l'estiu i el seu mínim a l'hivern. D'altra banda, el conjunt de parcs registra un NDVI mitjà entre 0,17-0,22 més gran que el context urbà de Barcelona. On, el rang de variació anual de NDVI de cada parc no va registrar correlació amb les variacions del seu efecte de refredament. Així mateix, en coincidència amb la literatura, la ΔTmax va resultar com l'indicador de la PCI amb major correlació amb els atributs físics durant tot l'any. Particularment, destaca que com més gran sigui la proporció d'àrees amb arbres agrupats identificats amb un NDVI entre 0,50-0,60, més gran és la ΔTmax en les quatre estacions, mentre que la resta d'atributs varia en cada estació. Quant a la Lmax, no va registrar una correlació significativa constant durant l'any amb algun atribut físic, encara que si amb la ΔTmax. En general, els resultats apunten a una predominant influència de les característiques físiques de la forma de parc i la composició dels seus espais verds. Deixant de banda la seva ubicació i les característiques del seu context urbà.Davant d'això, en les conclusions es discuteix la pertinença de l'aproximació metodològica a el cas estudiat i les aportacions a el reconeixement de la influència de el disseny i ubicació dels parcs urbans de Barcelona sobre la seva influència microclimàtica. El present estudi es desenvolupa en el marc de el projecte "Urban-CLIMPLAN. L'illa de calor urbana: efectes en el canvi climàtic i modelatge per estratègies de planejament territorial i urbà. Aplicació a la Regió Metropolitana de Barcelona "; finançat pel Ministeri d'Economia i Competitivitat d'Espanya (MINECO) i el Fons Europeu per al Desenvolupament Regional (FEDER).

[en] Urban parks are spaces of opportunity for the adaptation of cities to climate change. Its commonly abundant vegetation and unsealed surfaces, break the continuity of the artificial land cover that distinguishes urban areas, and generate a temperature reduction in relation to its context, which extends towards its surroundings and generates the so-called urban park cool island (PCI). Therefore, recognizing the role of the physical characteristics that define this effect is an opportunity to propose parameters of climate adaptation of cities and reduce health risks during extreme heat wave episodes. In recent years, the addition of the Land Surface Temperature (LST) to studies of the climatic behavior of urban spaces, has allowed addressing a greater number of cases with simultaneous thermal information in larger-scale areas. In this context, in this work we propose a remote sensing approach to the quantification of the seasonal variations of the cooling effect of the urban parks of Barcelona and the role of their design and location. Particularly, we highlight the relationship of the annual changes in the composition of the green spaces inside and around the parks with their microclimatic behavior. For this purpose, we calculate the PCI limit extension (Lmax) and intensity (ΔTmax) of 86 urban parks in the city of Barcelona, through a method of homogenization of the surrounding temperature using concentric rings, based on the LST of Landsat-8 OLI / TIRS satellite of representative days of the four seasons of the year. Subsequently, we analyze the correlation between these indicators and the physical attributes of shape, location and annual variations in the composition of the green spaces of the parks and their surroundings. Where we obtained the latter by quantifying changes in the Normalized Difference Vegetation Index (NDVI) from the same satellite images.First results record that the urban parks in Barcelona has an average LST per season between 0.99 and 2.56°C lower than the urban context. Where we register average PCI values of 57.91 to 78.02m of Lmax and 0.75 to 1.70°C of ΔTmax. In addition, throughout the year, 83 parks register positive PCI and only one negative the entire year. Most of the parks record their maximum PCI during summer and their minimum in winter. On the other hand, the set of parks records an average NDVI of 0.17 to 0.22 greater than the urban context of Barcelona. Where, the annual variation range of NDVI of each park does not correlate with its PCI variations. In addition, coinciding with the literature, ΔTmax is the indicator of the PCI with the highest correlation with physical attributes throughout the year. Particularly, the greater the proportion of areas with clustered trees (identified with an NDVI from 0.50 to 0.60), the greater the ΔTmax in the four seasons, while the rest of the attributes vary in each season. As for the Lmax, it does not register a constant significant correlation during the year with some physical attribute, although with the ΔTmax does. In general, the results point to a predominant influence of the physical characteristics of the park shape and the composition of its green spaces. Leaving aside its location and the characteristics of its urban context.Given this, as conclusions we discuss the relevance of the methodological approach to the case studied and the contributions to the recognition of the influence of the design and location of urban parks in Barcelona on their microclimatic influence. The present study is part of the project "Urban-CLIMPLAN. The urban heat island: effects on climate change and modeling for territorial and urban planning strategies. Application to the Metropolitan Region of Barcelona"; financed by the Ministry of Economy and Competitiveness of Spain (MINECO) and the European Fund for Regional Development (FEDR).