BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Des de l'aparició de la noció de gen com a unitat de transmissió d'informació genètica, la consideració del codi genètic com a llenguatge ha estat una idea desafiant, però poc estudiada. Aquest article vol ser una petita contribució en aquest camp, incidint en algunes característiques lingüístiques de l'ADN. En primer lloc, es fa un petit repàs històric de l'intercanvi metodològic entre la biologia molecular i la lingüística. Després, s'estudien els isomorfismes estructurals entre el codi genètic i el llenguatge verbal, i es fa un especial èmfasi en les distintes unitats, la seva definició i configuració: nucleòtid, codó, gen, operó i reguló. Es proposen paral·lelismes sintàctics i es presenten breument alguns problemes semàntics de l'ADN. Finalment, es suggereixen algunes línies de recerca conjuntes dins un marc d'interacció comú sota el paraigua del sistemes adaptatius complexos.

[es] Desde la aparición de la noción de gencomo unidad de transmisión de información genética, la consideración del código genético como un lenguaje ha sido una idea desafiante, pero poco estudiada. Este artículo pretende ser una pequeña contribución en este campo, incidiendo en algunas características lingüísticas del ADN. En primer lugar, se hace un pequeño repaso histórico del intercambio metodológico entre la biología molecular y la lingüística. Después, se estudian los isomorfismos estructurales entre el código genético y el lenguaje verbal, haciendo un especial énfasis en las distintas unidades, su definición y configuración: nucleótido, codón, gen, operón y regulón. Se proponen paralelismos sintácticos y se presentan brevemente algunos problemas semánticos. Finalmente, se sugieren algunas líneas de investigación conjuntas en un marco de interacción común bajo el paraguas de los sistemas adaptativos complejos.
[ca] En aquest treball es presenten els resultats d'un projecte de gamificació realitzat en l'àmbit del Màster Oficial en Direcció d'Empreses (MBA, Universitat Politècnica de València, Campus d'Alcoi). En l'experiència es pretenen identificar els punts forts i dèbils d'una empresa real. Per això s'utilitza com a eina de joc Lego Serious Play (LSP). Els subjectes de la gamificació són els alumnes del MBA i els treballadors de l'empresa analitzada, treballant barrejats en equips diversos. Els resultats van ser molt positius tant pel que fa als objectius aconseguits com a la col·laboració entre alumnes i treballadors de l'empresa.

[es] En este trabajo se presentan los resultados de un proyecto de gamificación realizado en el ámbito del Máster Oficial en Dirección de Empresas (MBA, Universitat Politècnica de València, Campus d'Alcoi). En la experiencia se pretenden identificar las fortalezas y debilidades de una empresa real. Para ello se utiliza como herramienta de juego Lego Serious Play (LSP). Los sujetos de la gamificación son los alumnos del MBA y trabajadores de la empresa analizada, trabajando mezclados en distintos equipos. Los resultados fueron altamente positivos tanto a nivel de objetivos conseguidos como de la colaboración entre alumnos y trabajadores de la empresa.
[ca] D'entre les 366 composicions que conformen el Cançoner de Fran-cesco Petrarca, la sextina que ocupa el lloc 239 reuneix una sèrie de característiques que suposen un veritable repte per al traductor poètic. En primer lloc, la sextina com a forma mètrica es caracteritza per uns esquemes totalment rígids basats, de vegades, en la poli-sèmia de les sis paraules en rima a la llengua origen. Al costat d'aquest factor, comú per a totes les composicions que empren aquesta estrofa, a la Rvf 239, el sintagma "l'aura", que amaga el senyal petrarquesc del nom de l'estimada, apareix en posició de rima. Tenint en compte els procediments de què Petrarca es va servir per construir aquest senyal, és a dir, de la formació d'un sintagma que combina l'article determinat singular "l'" amb el subs-tantiu "aura", s'estudiaran les quatre traduccions canòniques del Cançoner petrarquista al castellà (Jacobo Cortines), català (Miquel Desclot), gallec (Xohán Cabana) i portuguès (Vasco Graça Moura). A través de la comparació entre aquestes quatre versions de la sextina Rvf 239 s'analitzarà com cada traductor ha manipulat tant el component retòric que suposa el senhal com les múltiples dificultats mètriques que implica l'ús de la sextina com a estrofa.

[es] De entre las 366 composiciones que conforman el Cancionero de Francesco Petrarca, la sextina que ocupa el puesto 239 reúne una serie de características que suponen un verdadero reto para el traductor poético. En primer lugar, la sextina como forma métrica se caracteriza por unos esquemas totalmente rígidos basados, en ocasiones, en la polisemia de las seis palabras en rima en la lengua origen. Junto a este factor, común para todas las composiciones que emplean esta estrofa, en Rvf 239, el sintagma "l'aura", que esconde el senhal petrarquesco del nombre de la amada, aparece en posición de rima. Teniendo en cuenta los procedimientos de los que Petrarca se sirvió para construir este senhal, es decir, de la formación de un sintagma que combina el artículo determinado singular "l'" con el sustantivo "aura", se estudiarán las cuatro traducciones canónicas del Cancionero petrarquista al castellano (Jacobo Cortines), catalán (Miquel Desclot), gallego (Xohán Cabana) y portugués (Vasco Graça Moura). A través de la comparación entre estas cuatro versiones de la sextina Rvf 239 se analizará cómo cada traductor ha manipulado tanto el componente retórico que supone el senhal como las múlti-ples dificultades métricas que implica el uso de la sextina como estrofa.
[ca] Ens proposem abordar la construcció discursiva, reflectida per la premsa regional, vinculada a l'associació entre la idea de nació i l'apropiació del territori que es constituirà entre 1944 i 1955 a Governació Militar de Comodoro Rivadavia. Busquem analitzar de quina manera els grups econòmics representats en les opinions abocades a la revista Argentina Austral i al diari El Chubut, reflecteixen una sèrie d'interessos associats a la defensa del territori en termes nacionalistes i la necessitat d'explotació econòmica que demandava la inserció de les terres patagòniques al context nacional i internacional. La connotació militar que tindran aquests reclams va conduir a atorgar legitimitat a la militarització del territori sota l'òrbita de la governació militar. En aquest sentit, la premsa ocuparà un lloc transcendental pel seu contingut, el qual serà analitzat en aquest article. En particular ens aboquem a l'anàlisi del debat al voltant del "repartiment de les terres públiques", que ocupava gran part de les notes de premsa de les fonts assenyalades.

[es] Nos proponemos abordar la construcción discursiva, reflejada por la prensa regional, vinculada a la asociación entre la idea de nación y la apropiación del territorio que se constituirá entre 1944 y 1955 en Gobernación Militar de Comodoro Rivadavia. Buscamos analizar de qué modo los grupos económicos representados en las opiniones vertidas en la revista Argentina Austral y en el diario El Chubut, reflejan una serie de intereses asociados a la defensa del territorio en términos nacionalistas y la necesidad de explotación económica que demandaba la inserción de las tierras patagónicas al contexto nacional e internacional. La connotación militar que tendrán estos reclamos condujo a otorgar legitimidad a la militarización del territorio bajo la órbita de la gobernación militar. En este sentido, la prensa ocupará un lugar trascendental por su contenido, el cual será analizado en este artículo. En particular nos abocamos al análisis del debate en torno al "reparto de las tierras públicas", que ocupaba gran parte de las notas de prensa de las fuentes señaladas.
[ca] L'experimentació genètica amb cèl·lules animals i d'éssers humans ha estat objecte d'estudi i d'experimentació científica durant dècades, la qual cosa ha donat lloc a la creació de les anomenades quimeres o animals quimèrics en etapes primerenques de gestació embrionària. Tanmateix, en els darrers anys, s' ha avançat progressivament en aquests experiments, despertant preocupació a nivell científic, acadèmic i periodístic davant els desafiaments ètics i legals que representa la creació i investigació de quimeres. És per això que, el present treball pretén contribuir en la discussió i reflexió d' aquests desafiaments, aportant amb l' exposició de les diferents perspectives amb les quals es pot analitzar aquesta problemàtica des del pla de la bioètica i el dret, a fi de sostenir que aquest tipus d' experiments científics han de ser desenvolupats amb prudència i sentit de la responsabilitat científica, per així tractar de trobar les respostes adequades a aquesta problemàtica amb vista al futur, ja que si bé l' experimentació ha estat incipient, probablement s' arribarà al punt de comptar amb la tecnologia per ser capaços de crear quimeres humà-animals, la qual cosa podria trobar-se al límit del que la dignitat humana i els valors ètics autoritzarien.

[es] La experimentación genética con células animales y humanas ha dado lugar a la creación de las denominadas quimeras o animales quiméricos en etapas tempranas de gestación embrionaria, generando desafíos éticos y jurídicos. Desde la perspectiva ética, se enfrenta la visión antropocéntrica con la biocéntrica, mientras que en el ámbito legal se observa una regulación insuficiente que permite o tolera estas prácticas. Frente a ello, este trabajo contribuye a la discusión de estos desafíos y sostiene que la investigación debe desarrollarse con precaución y responsabilidad científica, respetando los límites de la dignidad humana y animal. Aunque la creación de quimeras humano-animales se encuentra en una etapa inicial, el progreso tecnológico sitúa estos experimentos en un punto crítico que limita las fronteras de lo éticamente aceptable, demandando una reflexión profunda sobre las implicancias de estas prácticas en la protección de la dignidad de todas las especies involucradas.
[ca] Entrevista a Miguel Candel Sanmartín (Barcelona, 1945), doctor en Filosofiia per la UB amb una tesi sobre la lògica aristotèlica. Ha sigut professor titular en la Facultat de Filosofiia de la UB, així com professor emèrit durant els seus últims anys en aquesta universitat. S'ha especialitzat en filosofia antiga i medieval, realitzant diverses traduccions rellevants de les obres d'Aristòtil, como per exemple del Órganon, Sobre l'alma y Sobre el cel. També ha publicat alguns assajos en format llibre, dels quals els més rellevants es titulen Metafísica de cercanías (2004), Tiempo de eternidad (2013) y, el més recent, Ser y no ser. Crítica de la razón narcisista (2018). En el terreny polític, Miguel Candel ha sigut sempre un activista, des de la seva jove militància en el PSUC, la implicació en qüestions político-culturals o l'actual presidencia d'ASEC/ASIC i la col·laboració com a portaveu en el partit Izquierda en Positivo.

[es] Entrevista a Miguel Candel Sanmartín (Barcelona, 1945), doctor en Filosofía por la UB con una tesis sobre la lógica aristotélica. Ha sido profesor titular en la Facultad de Filosofía de la UB, así como profesor emérito durante sus últimos años en dicha universidad. Se ha especializado en filosofía antigua y medieval, realizando diversas traducciones relevantes de las obras de Aristóteles, como por ejemplo del Órganon, Acerca del alma y Acerca del cielo. También ha publicado algunos ensayos en formato libro, de los cuales los más relevantes se titulan Metafísica de cercanías (2004), Tiempo de eternidad (2013) y, el más reciente, Ser y no ser. Crítica de la razón narcisista (2018). En el terreno político, Miguel Candel ha sido siempre un activista, desde su joven militancia en el PSUC, la implicación en cuestiones político-culturales o la actual presidencia de ASEC/ASIC y la colaboración como coportavoz en el partido Izquierda en Positivo.
[ca] El Camp de Tarragona, al llarg de l'edat moderna, va estar amenaçat pels perills del mar, un dels quals van ser les epidèmies. Fins al segle XVIII, la pesta va generar inquietuds; des del segle xix, la febre groga, el còlera i altres malaltiesm van ocupar el seu lloc. Aquest estudi analitza les mesures preventives que, per evitar la difusió del contagi, van ser activades per les autoritats sanitàries tarragonines entre 1720 i 1819. Els avisos de l'existència d'epidèmies procedents dels ports del Mediterrani eren el senyal d'alarma que accionava el protocol sanitari. Tot això dins el marc del context polític, econòmic i social. Al llarg dels dos moments de major activitat legislativa, a l'àrea estudiada, no es va produir cap contagi. En altres moments, malgrat les alarmes enviades a les localitats, sí que va haver-hi contagi. Tot i el temps que va passar entre una data i l'altra, les prevencions no van canviar gaire, afirmació que podem estendre a èpoques anteriors i posteriors.

[es] El Camp de Tarragona durante la Edad Moderna estuvo sometido a la amenaza de los peligros del mar, entre ellos las epidemias. Hasta el siglo XVIII la peste sembró la inquietud; a partir del xix, la fiebre amarilla, el cólera y otras enfermedades ocuparon su lugar. En este estudio hemos analizado las medidas preventivas que, para evitar la difusión del contagio, activaron las autoridades sanitarias tarraconenses entre 1720 y 1819. Los avisos de la existencia de epidemias procedentes de los puertos del Mediterráneo eran la señal de alarma que accionaba los protocolos sanitarios. Todo ello enmarcado en el contexto político, económico y social. En los dos períodos de mayor despliegue legislativo, no se produjo contagio alguno en la zona estudiada. En otros momentos, a pesar de que las localidades estuvieran alertadas, sí los hubo. Pese al tiempo transcurrido entre ambas fechas, las prevenciones apenas variaron, afirmación que podemos hacer extensiva a etapas anteriores y posteriores.
[ca] Malgrat el gran entusiasme i àmplia difusió que han despertat les carpetes com a recurs innovador en l'avaluació i formació del professorat, cal fer una anàlisi del seu sentit i abast, per tal d'evitar el seu ús indiscriminat i poc crític. En aquest article es revisa el sorgiment i supòsits educatius de les carpetes docents, així com alguns estudis que passen comptes de la seva potencialitat com a recurs d'avaluació autèntica i reflexió sobre la pròpia identitat i pràctica educativa dels docents en formació. Així mateix, es revisa una sèrie de crítiques i notes de precaució respecte el seu ús, sobretot quan es pretén la seva aplicació com a instrument estandarditzat a gran escala. Es conclou que el seu major potencial rau en la promoció de l'autoavaluació reflexiva dels professors i en la possibilitat d'impulsar un canvi en la cultura de l'avaluació en les institucions educatives. Al mateix temps, el gran risc consisteix en la proliferació d'una mirada exclusivament tècnica i esbiaixada, centrada en els instruments de qualificació, amb poc fonament teòric i recerca empírica.

[es] A pesar del gran entusiasmo y amplia difusión que han despertado los portafolios como recurso innovador en la evaluación y formación del profesorado, debe realizarse un análisis de su sentido y alcances, para evitar su empleo indiscriminado y poco crítico. En este artículo se revisa el surgimiento y supuestos educativos de los portafolios docentes, así como algunos estudios que dan cuenta de su potencialidad como recurso de evaluación auténtica y reflexión sobre la propia identidad y práctica educativa de los docentes en formación. Asimismo, se revisan una serie de críticas y notas precautorias respecto a su empleo, sobre todo cuando se pretende su aplicación como instrumento estandarizado a gran escala. Se concluye que su mayor potencial reside en promover la autoevaluación reflexiva de los profesores y en la posibilidad de impulsar un cambio en la cultura de la evaluación en las instituciones educativas. Al mismo tiempo, el gran riesgo consiste en la proliferación de una mirada exclusivamente técnica y sesgada, centrada en los instrumentos de calificación, con poco fundamento teórico e investigación empírica.
[ca] La pandèmia de la COVID-19 ha posat en crisi els sistemes públics de salut amb l'augment accelerat d'ingressos als serveis d'urgències i unitats de cures intensives (UCI). Aquesta demanda d' atenció crítica en situació d' emergència sanitària mundial ha suscitat la necessitat d'aplicar mètodes de triatge per seleccionar les persones que tinguin més probabilitats de sobreviure amb millor qualitat de vida i anys de supervivència. Tanmateix, les difícils decisions sobre el triatge no són una qüestió merament mèdica, sinó una decisió bioètica que implica prendre en compte altres criteris socials per seleccionar justament i equitativament les persones. Aquestes decisions han de ser deliberades i avalades per comitès hospitalaris de bioètica, no han de ser preses únicament pel personal sanitari. Aquest article aborda el problema de manera general i es refereix a la situació a Mèxic a partir d'algunes dades disponibles. Es qüestiona l'ús de mètodes aleatoris i d'ordre d'arribada a l'hospital per no ser els més justos i eficients en l'ús de recursos escassos de medicina crítica durant aquesta pandèmia. Es discuteix també la viabilitat d'emprar, juntament amb els criteris mèdics, els criteris d'utilitat social, alguns dels quals ja han estat aplicats en casos de llistes d'espera en trasplantaments d'òrgans, en casos de desempat i per ajudar una selecció més acurada de pacients amb la finalitat d'incrementar el nombre de persones beneficiades a les UCI i la qualitat de vida de les supervivents.

[es] La pandemia de la COVID-19 ha puesto en crisis a los sistemas públicos de salud con el aumento acelerado de ingresos a los servicios de urgencias y unidades de cuidados intensivos (UCI). Esta demanda de atención crítica en situación de emergencia sanitaria mundial ha suscitado la necesidad de aplicar el triaje para seleccionar a quienes tengan más probabilidades de sobrevivir con mejor calidad de vida y años de supervivencia. Sin embargo, las difíciles decisiones sobre el triaje no son una cuestión meramente médica, sino una decisión bioética que implica tomar en cuenta otros criterios sociales para seleccionar justa y equitativamente. Estas decisiones deben ser deliberadas y avaladas por comités hospitalarios de bioética, no deben ser tomadas únicamente por el personal sanitario. Se aborda el problema de manera general y se refiere a la situación en México a partir de algunos datos disponibles. Se cuestiona el uso de métodos aleatorios y de orden de llegada al hospital por no ser los más justos y eficientes en el uso de recursos escasos de medicina crítica durante esta pandemia. Se discute también la viabilidad de emplear, junto con los criterios médicos, los criterios de "utilidad social", algunos de los cuales ya han sido aplicados en casos de listas de espera en trasplantes de órganos, en casos de desempate y para ayudar a una selección más cuidadosa de pacientes con la finalidad de incrementar el número de personas beneficiadas en las UCI y la calidad de vida de las supervivientes.
[ca] Aquest article posa l'accent en la gran bretxa que hi ha entre l'equip docent d'educació primària i les àrees de la salut mental com la psicologia, la teràpia de la comunicació o la psiquiatria. Els mestres són primera atenció als nens perquè tenen la capacitat per canalitzar altres disciplines perquè els ajudin; làrea de salut pot establir diagnòstics i estratègies dintervenció cognitiva per al tractament dels nens. En aquest article es té com a objectiu la proposta d'un model d'identificació i canalització primerenca per a ús dels mestres, cosa que els permetrà dur a terme de manera ràpida la identificació de problemes de l'aprenentatge observats a les aules de classe i comprendre'n la relació amb les condicions clíniques més prevalents a l'àrea de la salut mental; podran distingir algunes de les estratègies terapèutiques amb els millors resultats per tractar les entitats clíniques dels nens i així podran orientar els pares. Aquest model involucra la part educativa i la part de salut mental, coneguda com a procés d'integració neuroeducativa, amb l'esperança que la bretxa entre les diferents branques que tracten amb nens puguin funcionar d'una manera més harmoniosa i eficaç.

[es] Este artículo hace hincapié en la gran brecha que existe entre el equipo docente de educación primaria y las áreas de la salud mental como la psicología, la terapia de la comunicación o la psiquiatría. Los maestros son primera atención a los niños porque tienen la capacidad para canalizar a otras disciplinas para que los ayuden; el área de salud puede establecer diagnósticos y estrategias de intervención cognitiva para el tratamiento de los niños. En este artículo se tiene como objetivo la propuesta de un modelo de identificación y canalización temprana para uso de los maestros, lo que les permitirá llevar a cabo de manera pronta la identificación de problemas del aprendizaje observados en las aulas de clase y comprender su relación con las condiciones clínicas más prevalentes en el área de la salud mental; podrán distinguir algunas de las estrategias terapéuticas con los mejores resultados para tratar las entidades clínicas de los niños y de esta manera podrán orientar a los padres. Este modelo involucra la parte educativa y la parte de salud mental, conocida como proceso de integración neuroeducativa, con la esperanza de que la brecha entre las distintas ramas que tratan con niños, puedan funcionar de una manera más armoniosa y eficaz.
[ca] En el present article ens proposem analitzar les representacions del cos fragmentat i intervingut per la tècnica i reflexionar sobre els debats al voltant de les identitats de gènere que s'observen en Frankissstein (2019), última novel·la publicada per l'autora britànica Jeanette Winterson (Manchester, 1959). Aquesta obra s'inscriu en el gènere de la ciència-ficció i, al mateix temps, recupera i reescriu, com és evident des del joc de paraules del títol, un text canònic del Romanticisme anglès, Frankenstein (1818) de Mary Shelley. Seran centrals en el nostre estudi les aportacions des dels estudis queer de Judith Butler i Paul B. Preciado, així com els vincles entre transhumanisme, gènere i ciència-ficció que detecten Donna Haraway i Rosi Braidotti, entre altres.

[es] En el presente artículo nos proponemos analizar las representaciones del cuerpo fragmentado e intervenido por la técnica y reflexionar acerca de los debates sobre las identidades de género que se observan en Frankissstein (2019), última novela publicada por la autora británica Jeanette Winterson (Manchester, 1959). Esta obra se inscribe en el género de la ciencia ficción y, al mismo tiempo, recupera y reescribe, como es evidente desde el juego de palabras del título, un texto canónico del Romanticismo inglés, Frankenstein (1818) de Mary Shelley. Serán centrales en nuestro estudio los aportes desde los estudios queer de Judith Butler y Paul B. Preciado, así como los vínculos entre transhumanismo, género y ciencia ficción que detectan Donna Haraway y Rosi Braidotti, entre otros.
[ca] L'article és una ressenya de el llibre editat per Mari Luz Esteban (2020) Tejiendo comunidades desde iniciativas populares i signat per més de 20 investigadores de diferents departaments de la Universitat del País Basc (UPV / EHU) que recull els resultats de la primera part de una investigació que estan desenvolupant quatre grups de recerca d'aquesta universitat vinculats a l'estudi de diferents moviments i / o conflictes socials.

[es] El artículo es una reseña del libro editado por Maria Luz Esteban (2020) Tejiendo comunidades desde iniciativas populares y firmado por más de 20 investigadoras de diferentes departamentos de la Universidad del País Vasco (UPV/EHU)que recoge los resultados de la primera parte de una investigación que están desarrollando cuatro grupos de investigación de esta universidad vinculados al estudio de diferentes movimientos y/o conflictos sociales.