[ca] Els processos de modelat constitueixen un dels marcadors més representatius sobre les maneres de fer i de les conductes dels productors que elaboraven les ceràmiques. A més a més, aquestes practiques poden ser indicatives de la transmissió de coneixements tècnics i de l'estructura sòcio-econòmica en la producció ceràmica. Els mètodes que permeten reconstruir aquestes tècniques en Arqueologia Prehistòrica es basen en l'ampli repertori de traces tecnològiques que generalment queden preservades en els recipients ceràmics. Aquest projecte de tesis s'ha focalitzat en proporcionar noves evidencies sobre aquestes pràctiques de modelat a partir de les anàlisis de traces i explorant el seu potencial i limitacions al aplicar-se en diversos contextos arqueològics. Així, aquesta tesis es composa d'un compendi de publicacions científiques basades en la reconstrucció dels processos de modelat de ceràmiques en dos contextos històrics: el desenvolupament del Neolític antic i el final de la Edat del Bronze al Llevant de la Península Ibèrica. Des de l'inici del procés de neolitització al Mediterrani occidental van coexistir dos tradicions i pràctiques tècniques diferents en la producció ceràmica en diferents àrees del Mediterrani: les tècniques de colombins i la tecnologia de partxes en espiral. Les investigacions sobre Cova del Frare (Barcelona, 5217-4796 cal. ANE) y Cueva de El Toro (Málaga, 5280-4780 cal. ANE) constitueixen les primeres evidencies sobre el modelat de ceràmiques al nord-est i sud peninsular i demostren la distribució de la tecnologia de partxes amb les tècniques de colombins i d'altres processos (moldejat i ús de discs ovals). Totes aquestes evidencies suggereixen la transmissió de les mateixes pràctiques de modelat amb el procés de neolitizació a la Península Ibèrica, però també l'emergència de lleugeres variacions o canvis en la producció ceràmica. Igualment, en cronologies més recents les tècniques de colombins també van prevaldre al nord-est peninsular (La Dou i l'Espina C, 2a meitat V mil·lenni ANE), però altres processos com el moldejat també degueren d'haver estat potencialment utilitzats en la producció ceràmica durant la transició cap al Neolític mig en aquesta àrea. L'horitzó del Bronze final al nord-est de la península Ibérica està marcat per tota una sèrie de transformacions socials i econòmiques, l'emergència de models d'organització regionals, així como la progressiva generalització de les necròpolis d'incineració. La reconstrucció dels processos de modelat en els assentaments de La Dou (Girona, 1260-920 cal. ANE), Genó (Lleida, c. 1278-906 cal. ANE) i la necròpolis d'incineració de El Pi de la Lliura (Girona, c. 1017-739 cal. ANE), localitzats en diferents àrees i corresponents a diferents contextos arqueològics, mostren que l'existència d'aquestes variacions regionals varen poder-se traslladar a l'esfera de la producció ceràmica, però que, al mateix temps, aquestes comunitats també compartien unes practiques de modelat molt similars. Així mateix, al avaluar els processos de modelat a escala intra-site, al Pi de la Lliura es varen mantenir unes mateixes maneres durant el seu temps d'utilització, mentre que als assentaments de La Dou i Genó la variabilitat existent en aquestes pràctiques indicaria que varis productors o grups productors estaven a càrrec de la fabricació ceràmica. Per últim, aquestes contribucions demostren el potencial dels enfocaments metodològics basats en les anàlisis de traces com un marc indicatiu i reproduïble dels processos de modelat. Així mateix, l'ús de varies aproximacions a diferents escales (intra-site, regional, macro-regional i comparatives amb altres atributs ceràmics) proporcionen una millor comprensió i interpretació d'aquestes pràctiques en els contextos arqueològics.

[es] Los procesos de modelado constituyen uno de los marcadores más representativos sobre las maneras de hacer y de las conductas de los productores que elaboraban las cerámicas. Además, estas prácticas pueden ser indicativas de la transmisión de conocimientos técnicos y de la estructura socio-económica en la producción cerámica. Los métodos que permiten reconstruir estos procesos en Arqueología Prehistórica se basan en el amplio repertorio de trazas tecnológicas que generalmente quedan preservadas en los recipientes cerámicos. Este proyecto de tesis se ha focalizado en proporcionar nuevas evidencias sobre estas prácticas de modelado a partir de los análisis de trazas y explorando su potencialidad y límites al aplicarse en diversos contextos arqueológicos. Por ello, esta tesis se compone de un compendio de publicaciones científicas basadas en la reconstrucción de los procesos de modelado de cerámicas de dos contextos históricos: el desarrollo del Neolítico antiguo y el final de la Edad del Bronce en el Levante de la península Ibérica. Desde el inicio del proceso de neolitización en el Mediterráneo occidental coexistieron dos tradiciones y prácticas técnicas en la producción cerámica localizadas en áreas separadas del Mediterráneo: las técnicas de colombinos y la tecnología de parches en espiral. Las investigaciones sobre Cova del Frare (Barcelona, 5217-4796 cal. BCE) y Cueva de El Toro (Málaga, 5280-4780 cal. BCE) proporcionan las primeras evidencias sobre el modelado de cerámicas en el nordeste y sur peninsular y demuestran la distribución de la tecnología de parches junto con las técnicas de colombinos y con otros procesos (moldeado y uso de discos ovales). Todas estas evidencias sugieren una transmisión de las mismas prácticas de modelado con el proceso de neolitización en la península Ibérica, pero también la emergencia de ligeras variaciones o cambios en la producción cerámica. Asimismo, en cronologías más recientes las técnicas de colombinos prevalecieron en el nordeste peninsular (La Dou y la Espina C, 2a mitad V milenio ANE), pero otros procesos como el moldeado también debieron ser potencialmente utilizados en la producción cerámica durante la transición hacia el Neolítico medio en esta área. El horizonte del Bronce final en el nordeste de la península Ibérica está marcado por toda una serie de transformaciones sociales y económicas, la emergencia de modelos de organización regionales, así como la progresiva generalización de las necrópolis de incineración. La reconstrucción de los procesos de modelado en los asentamientos de La Dou (Girona, 1260-920 cal. ANE), Genó (Lleida, c. 1278-906 cal. ANE) y la necrópolis de incineración de El Pi de la Lliura (Girona, c. 1017-739 cal. ANE), localizados en distintas áreas y correspondientes a distintos contextos arqueológicos, muestran que la existencia de estas variaciones regionales pudieron trasladarse a la esfera de la producción cerámica, pero que, a su vez, estas comunidades también compartieron igualmente unas prácticas de modelado muy similares. Asimismo, al evaluar la variabilidad de los procesos de modelado a escala intra-site, en El Pi de la Lliura se mantuvieron las mismas maneras de hacer a lo largo de su tiempo de uso, mientras que en los asentamientos de La Dou y Genó la variabilidad de estas prácticas seria indicativo de que varios productores o grupos productores estaban a cargo de la fabricación cerámica. Por último, estas contribuciones demuestran el potencial de los enfoques metodológicos basados en los análisis de trazas como un marco indicativo y reproducible para reconstruir los procesos de modelado. Además, el uso de varios enfoques a distintas escalas (intra-site, regional, macrorregional y comparativas con otros atributos cerámicos) proporcionan una comprensión e interpretación más detenida de los procesos de modelado de cerámicas en los contextos arqueológicos.