[ca] Introducció El trastorn bipolar és un trastorn mental greu caracteritzat per alteracions de l'estat d'ànim amb presència de fases maníaques, depressives o mixtes i un important deteriorament funcional. La base biològica és multifactorial implicant factors genètics i ambientals. El tractament ha evolucionat amb el temps, però des de fa més de setanta anys el liti encara és el fàrmac més eficaç en la prevenció de recaigudes. La resposta al tractament amb liti és un concepte que ha anat variant al llarg de la literatura i encara avui no té un consens unànime. Fins a un terç dels pacients tractats amb liti presenten una excel·lent resposta, un altre terç no responen i la resta presenten una resposta parcial. L'escala Alda és una eina validada per valorar aquesta resposta. S'han descrit diverses variables clíniques i genètiques relacionades amb la resposta al tractament amb liti (la seqüència mania-depressió, l'absència de ciclació ràpida o l'absència de símptomes psicòtics). La predominança de polaritat és una variable clínica present en un 50% dels afectats i amb implicacions clíniques en l'edat d'inici de la malaltia, la polaritat de l'episodi de debut o la resposta al tractament. Aquest és el primer treball en el qual s'estudia la relació entre la predominança de polaritat i la resposta al tractament amb liti avaluada amb l'escala Alda. Metodologia Es tracta d'un estudi observacional multicèntric en el qual s'ha recollit dades clíniques de 1058 persones diagnosticades de trastorn bipolar tractades amb liti i la seva resposta mesurada amb l'escala Alda. S'ha valorat graus d'associació entre les variables clíniques i la resposta al tractament amb liti mitjançant l'odds ratio amb un interval de confiança del 95% amb models univariants de regressió logística. Resultats La predominança de polaritat maníaca s'associa a una millor resposta al tractament amb liti en comparació a la predominança de polaritat depressiva (OR: 1,95; IC 95%: 1,39 - 2,74; p<0,001) i a la no predominança de polaritat (OR: 1,39; IC 95%: 1,03 - 1,88; p=0,032). Els pacients diagnosticats d'un trastorn bipolar tipus II tenen una millor resposta al tractament amb liti respecte als diagnosticats d'un trastorn bipolar tipus I (OR: 1,78; IC 95%: 1,20 - 2,63; p=0,004). Els pacients amb un primer episodi maniforme presenten una millor resposta al tractament amb liti respecte als que debuten amb un episodi depressiu (OR: 1,51; IC 95%: 1,12 - 2,03; p=0,007). Els pacients sense antecedents de temptatives autolítiques presenten una millor resposta al tractament amb liti respecte als que en tenen (OR: 0,41; IC 95%: 0,29 - 0,57; p<0,001). No s'han trobat diferències significatives en les variables de gènere, edat d'inici del trastorn, antecedents familiars de trastorn bipolar ni antecedents de familiars amb tractament amb liti. Conclusions La predominança de polaritat maníaca és un factor associat a la bona resposta al tractament amb liti en el trastorn bipolar juntament amb el diagnòstic de trastorn bipolar tipus II, presentar un primer episodi de tipus maníac i no presentar temptatives autolítiques en l'evolució. La polaritat de l'episodi de debut i el subtipus diagnòstic no són variables independents de la predominança de polaritat.

[es] Introducción El trastorno bipolar es un trastorno mental grave caracterizado por alteraciones del estado de ánimo con presencia de fases maníacas, depresivas o mixtas y un importante deterioro funcional. La base biológica es multifactorial implicando a factores genéticos y ambientales. El tratamiento ha evolucionado con el tiempo, pero desde hace más de setenta años el litio es todavía el fármaco más eficaz en la prevención de recaídas. La respuesta al tratamiento con litio es un concepto que ha ido variando a lo largo de la literatura y todavía hoy no tiene un consenso unánime. Hasta un tercio de los pacientes tratados con litio presentan una excelente respuesta, otro tercio no responden y el resto presentan una respuesta parcial. La escalera Alda es una herramienta validada para valorar esta respuesta. Se han descrito diversas variables clínicas y genéticas relacionadas con la respuesta al tratamiento con litio (la secuencia manía-depresión, la ausencia de ciclación rápida o la ausencia de síntomas psicóticos). La predominancia de polaridad es una variable clínica presente en un 50% de los afectados y con implicaciones clínicas en la edad de inicio de la enfermedad, la polaridad del episodio de debut o la respuesta al tratamiento. Éste es el primer trabajo en el que se estudia la relación entre la predominancia de polaridad y la respuesta al tratamiento con litio evaluada con la escala Alda. Metodología Se trata de un estudio observacional multicéntrico en el que se han recogido datos clínicos de 1058 personas diagnosticadas de trastorno bipolar tratadas con litio y su respuesta medida con la escala Alda. Se han valorado grados de asociación entre las variables clínicas y la respuesta al tratamiento con litio mediante el odds ratio con un intervalo de confianza del 95% con modelos univariantes de regresión logística. Resultados La predominancia de polaridad maníaca se asocia a una mejor respuesta al tratamiento con litio en comparación con la predominancia de polaridad depresiva (OR: 1,95; IC 95%: 1,39 - 2,74; p<0,001) ya la no predominancia de polaridad (OR: 1,39; IC 95%: 1,03 - 1,88; p=0,032). Los pacientes diagnosticados de un trastorno bipolar tipo II tienen una mejor respuesta al tratamiento con litio respecto a los diagnosticados de un trastorno bipolar tipo I (OR: 1,78; IC 95%: 1,20 - 2,63; p=0,004 ). Los pacientes con un primer episodio maniforme presentan una mejor respuesta al tratamiento con litio respecto a los que debutan con un episodio depresivo (OR: 1,51; IC 95%: 1,12 - 2,03; p=0,007). Los pacientes sin antecedentes de tentativas autolíticas presentan una mejor respuesta al tratamiento con litio respecto a los que tienen (OR: 0,41; IC 95%: 0,29 - 0,57; p<0,001). No se han hallado diferencias significativas en las variables de género, edad de inicio del trastorno, antecedentes familiares de trastorno bipolar ni antecedentes de familiares con tratamiento con litio. Conclusiones La predominancia de polaridad maníaca es un factor asociado a la buena respuesta al tratamiento con litio en el trastorno bipolar junto con el diagnóstico de trastorno bipolar tipo II, presentar un primer episodio de tipo maníaco y no presentar tentativas autolíticas en la evolución. La polaridad del episodio de debut y el subtipo diagnóstico no son variables independientes de la predominancia de polaridad.