[ca] Aquest treball té com a objectiu estimar l'energia radiativa emesa durant la fase de combustió sense flama d'un foc que es propaga horitzontalment sobre un llit de combustible vegetal a escala de laboratori. Per arribar a aquest valor s'analitzen i es correlacionen prèviament la temperatura de la flama, el flux de calor i la pèrdua de massa, finalitzant amb l'estudi del poder radiatiu del llit de combustible que crema sense flama. Es dissenya una metodologia experimental per realitzar assajos en els quals s'utilitzen diferents equips de mesura (termoparells, càmeres IR i RGB, sensors de flux de calor, balança, etc.). Les dades obtingudes en un assaig realitzat amb un llit de palla s'analitzen seguint diferents metodologies, com ara la visualització d'imatges, la representació gràfica i el càlcul i la transformació de variables, entre d'altres, donant lloc a noves variables com el temps de residència de la flama, la velocitat de pèrdua de massa i el poder emissiu. L'ús de termoparells ha permès estudiar els perfils de temperatura a diferents alçades i posicions en el llit de combustible. S'han comparat aquests perfils amb els obtinguts amb la càmera IR, a partir de les imatges de la qual també s'ha estimat l'energia radiativa de la superfície que crema sense flama, que presenta un valor de 666 kJ. A partir de les dades dels sensors de flux de calor s'ha determinat que la fracció radiativa per a la configuració d'aquesta prova ha estat d'un 50% del flux de calor total. D'altra banda, s'ha establert una correlació lineal entre la velocitat de pèrdua de massa i el poder emissiu de la superfície que crema (factor de 0,50 kg/MJ). Es considera que la metodologia de determinació del temps de residència podria ser més acurada de cara a l'anàlisi de dades. El treball realitzat pretén servir com a eina d'anàlisi i recerca per a futurs estudis relacionats amb el monitoratge d'incendis i la severitat amb què afecten la vegetació forestal.

[es] Este trabajo tiene como objetivo estimar la energía radiativa emitida durante la fase de combustión sin llama de un fuego que se propaga horizontalmente sobre un lecho de combustible vegetal a escala de laboratorio. Para llegar a este valor se analizan y se correlacionan previamente la temperatura de la llama, el flujo de calor y la pérdida de masa, finalizando con el estudio del poder radiativo. Se diseña una metodología experimental para realizar ensayos en los cuales se utilizan diferentes equipos de medición (termopares, cámaras IR y RGB, sensores de flujo de calor, balanza, etc.). Los datos obtenidos en un ensayo realizado con un lecho de paja se analizan siguiendo diferentes metodologías, como la visualización de imágenes, la representación gráfica y el cálculo y la transformación de variables, entre otras, dando lugar a nuevas variables como el tiempo de residencia de la llama, la velocidad de pérdida de masa y el poder emisivo. El uso de termopares ha permitido estudiar los perfiles de temperatura a diferentes alturas y posiciones en el lecho de combustible. Se han comparado estos perfiles con los obtenidos con la cámara IR, a partir de las imágenes de la cual también se ha estimado la energía radiativa de la superficie que quema sin llama, que presenta un valor de 666 kJ. A partir de los datos de los sensores de flujo de calor se ha determinado que la fracción radiativa para la configuración de esta prueba ha sido de un 50% del flujo de calor total. Por otro lado, se ha establecido una correlación lineal entre la velocidad de pérdida de masa y el poder emisivo de la superficie que quema (factor de 0,50 kg/MJ). Se considera que la metodología de determinación del tiempo de residencia podría ser más rigurosa de cara al análisis de datos. El trabajo realizado pretende servir como herramienta de análisis e investigación para futuros estudios relacionados con el monitoreo de incendios y la severidad con la que afectan a la vegetación forestal.