[ca] En aquesta tesi es va estudiar la resistència de la microbiota oral a 3 de les classes d'antibiòtics més utilitzades en la pràctica dental: les tetraciclines, els macròlids i els β-lactàmics. En primer lloc, es va analitzar la resistència a tetraciclina de la microbiota subgingival d'individus sense periodontitis, per tal de conèixer quin era l'abast de la resistència a un antibiòtic de molt baixa exposició entre la població actual. A aquest treball el va seguir una rèplica en la que es va estudiar la microbiota subgingival d'individus amb periodontitis. En ambdós tipus de mostres es va fer un screening de gens de resistència a tetraciclina i a altres gens que podien indicar la presència d'elements genètics mòbils. Ambdós estudis van mostrar alts nivells de microorganismes resistents a tetraciclina a les mostres obtingudes, i van ser comparades entre elles al tercer estudi, on es van observar diferències entre la microbiota obtinguda i la prevalencia dels gens de resistència en les dues poblacions. La transferència genètica horitzontal a l'ambient oral va ser investigada al quart estudi, en el qual es va demostrar que el gen de resistencia a tetraciclina tet(B), el qual no s'havia descrit abans en grampositius, s'havia integrat al genoma de dos aïllats d'Streptococcus oralis. La resistència a macròlids va ser analitzada al cinqué estudi, en el que es va investigar la susceptibilitat de bacteris del gènere Prevotella a eritromicina i azitromicina, sent el segon un macròlid l'ús del qual ha anat creixent degut a la seva eficacia demostrada i als seus interessants efectes beneficiosos. Per conèixer si la resistència a macròlids en aïllats de Prevotella estava asociada a la presència de gens de resistència a macròlids, es va fer un screening per a aquests gens, així com un anàlisi estadístic que va confirmar l'increment de resistència a macròlids en presència del gen erm(F). Per últim, al sisé estudi es va analitzar la resistència a β-lactàmics, la classe d'antibiòtics més utilitzada en la pràctica dental, en mostres obtingudes de pacients amb periodontitis. La resistència a amoxicilina i cefotaxima, els dos β-lactàmics estudiats, va ser trobada a la majoria de les mostres analitzades juntament amb gens que codifiquen per a β-lactamases i β-lactamases d'espectre estès.

[es] En esta tesis se estudió la resistencia de la microbiota oral a 3 de las clases de antibióticos más utilizadas en la práctica dental: las tetraciclinas, los macrólidos y los β-lactámicos. En primer lugar, se analizó la resistencia a tetraciclina de la microbiota subgingival de individuos sin periodontitis para conocer cual era el alcance de la resistencia a un antibiótico de muy baja exposición actualmente. A este estudio le siguió una réplica en la que se trabajó con la microbiota subgingival de individuos con periodontitis. En ambos tipos de muestras se hizo un screening de genes de resistencia a tetraciclina y a otros genes que podían indicar la presencia de elementos genéticos móviles. Ambos estudios mostraron altos niveles de microorganismos resistentes a tetraciclina en las muestras obtenidas, y fueron comparados entre sí en el tercer estudio, donde se observaron diferencias en la microbiota obtenida y la prevalencia de los genes de resistencia en una y otra población. La transferencia genética horizontal en el ambiente oral fue estudiada en el cuarto estudio, en el que se demostró que el gen de resistencia a tetraciclina tet(B), nunca antes descrito en grampositivas, se había integrado en el genoma de dos aislados de la especie Streptococcus oralis. La resistencia a macrólidos fue analizada en el quinto estudio, en el que se investigó la susceptibilidad de bacterias del género Prevotella a eritromicina y azitromicina, siendo el segundo un macrólido cuyo uso ha ido creciendo debido a su eficacia demostrada y sus efectos beneficiosos. Para conocer si la resistencia a macrólidos en aislados de Prevotella estaba asociada a la presencia de genes de resistencia a macrólidos, se hizo un screening para dichos genes, así como un análisis estadístico que confirmó el incremento de resistencia a macrólidos en presencia del gen erm(F). Por último, en el sexto estudio se analizó la resistencia a β-lactámicos, la clase de antibióticos más utilizada en la práctica dental, en muestras obtenidas de pacientes con periodontitis. La resistencia a amoxicilina y a cefotaxima, los dos β-lactámicos estudiados, fue encontrada en la mayoría de las muestras analizadas junto con genes que codifican para β-lactamasas y β-lactamasas de espectro extendido.