[ca] Des d'un punt de vista demogràfic, envelliment de la població significa augment del nombre i especialment de la proporció de persones grans a costa de la importància relativa dels altres grups d'edat. Per aixó el principal indicador d'envelliment és la variació del pes relatiu dels grups d'edats més vells de la població. En el cas de Catalunya, aquest augment de la població anciana ha estat molt superior al del conjunt de la població. Així, des de 1900 fins 1981, el nombre de persones de més de 65 anys s'ha multiplicat per 8, en tant que el total d'habitants no més s'ha triplicat. D'aquesta manera l'estructura per edats de la població catalana s'ha modificat substancialment, sobre tot en les edats joves i velles: la proporció de persones de més de 65 anys és, en 1981, del 11,5%, mentre que en 1900 era del 4,23%. Paral·lelament, la proporció de joves ha disminuit, passant del 32,02% al 24, 49%. Tanmateix, malgrat la proporció de persones de més de 65 anys ha crescut ininterrompudament des de 1900, el procés d'envelliment era molt més accelerat en la primera meitat del segle que a partir de l'any 1950. En aquest sentit, la població rejoveneix formidablement, entre 1950 i 1975, passant a ser el grup de joves el que experimenta un creixement anual més fort fins 1975. Amb tot, la proporció de persones de més de 65 anys segueix augmentant, fonamentalment per causa de la reducció de la fecunditat en els darrers anys, amb una taxa de natalitat que ha passat del 19, 98 en el període 1971-1975 al 12, 25 en el quinquenni 1976-1980 (envelliment per la base). En l'ultim període pel que es disposa d'informació, el quinquenni 1976-1981, es produeix un canvi important en aquesta tendència i es pot parlar d'envelliment tant per la cúspide com per la base de la piràmide. Efectivament, des 1975 a 1981, l'esperança de vida al nèixer passa de 74 a 77 anys i aquest augment és consecuència, fonamentalment, de la reducció de la mortalitat en les edats ancianes (envelliment per la cúspide) i d'una brusca reducció de la fecunditat en els darrers anys, amb una taxa de natalitat que ha passat del 19, 98 en el període 1971-1975 al 12, 25 en el quinquenni 1976-1980 (envelliment per la base).

[en] From a demographic point of view, the aging of a population means an increase in the number and, in particular, proportion of elderly people in relation to other age groups. Therefore, the main index of aging is the relative weighting of the oldest age group of a population. In Catalonia, the increase in the number of elderly has far outweighed population increase as a whole. Thus, between 1900 and 1981 the number of people over 65 years of age multiplied by 8 while the total number of inhabitants has merelu tripled. This means that the composition of the Catalan population in terms of age has changed significantly and most especially regarding two age groups: the youngest and the oldest ones. In 1981 the proportion of people over 65 years was 110,05 while in 1900 it had been a mere 423%. At the same time, the proportion of young people decreased from 3202% to 2449%. Nevertheless, although the proportion of over-65 year olds has consistently increased ever since 1900 the aging process was far more accelerated during the first half of the century than it was from 1950 onwards. The population was greatly rejuvenated during the 1950-75 period so that annual growth in the young sector was at an all-time high up to 1975. On the whole, the number of over-65 year olds continues to rise basically because of a decrease in the mortality rate and of the fact that a greater number of generations are now reaching this age: thus producing aging at the apex. In the last period for which there is information available - 1976 to 1981 - a significant change in this trend occurred to the extent that aging was happening at the apex as well as at the base of the pyramid. In fact, between 1975 and 1981 life expectancy after birth went from 74 to 77 years and this increase was basically due to a reduction in the mortality rate among the elderly ( aging at the apex ) and to the sharp reduction in the fertility level during those years, accompanied by a birthrate which dropped from 1998 in the 1971-75 period to 1225 during the 1976 to 1980 period ( aging at the base ). Another important point which must be considered is the territorial distribution of the elderly population in Catalonia. There is significant territorial imbalance to the extent that, in certain districts in Lleida and Tarragona, the aging process could have serious repercussions in the future. On other hand, the main concentration of old people is to be found un precisely those districts where the population is relativery less aged: the conurbations of Barcelona and the coast. Finally it is anticipated that the number and proportion of people over 65 will grow in the coming years, not only because of increased life expectancy but also because an ever-increasing number of people is entering this age group. All of which implies reorganising the role of the elderly in society given that biological aging has little to do with having the status of elderly - and this is decided by society. Some original thinking will have to be done to bring about changed conditions for old age and so that a policy in favour of the full integration of elderly people into society can be established.