BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Segons la literatura, la varietat catalana de l'Alguer és fortament caracteritzada per la presència d'elements de l'italià (especialment en àmbit lèxic) i, sobretot, del sard. La parcial sardització de l'alguerès se deu principalment al contacte adstràtic d'aquesta varietat amb el sard, però també al fet que el sard és històricament la L1 de la majoria dels immigrats en la ciutat, immigrats que al llarg dels segles han esdevingut el grup ètnicament més important de l'Alguer, i que han conservat, al mateix temps modificant-la, la koinè catalana allà parlada. L'objectiu del present treball és d'avaluar en manera instrumental la influència del sard sobre la qualitat de les vocals tòniques de l'alguerès, a través d'una comparació entre els segments vocàlics d'aquesta darrera varietat i els corresponents en altres varietats catalanes i sardes. Com a resultat, les dades formàntiques obtengudes indiquen que les vocals tòniques alguereses s'assemblen fonèticament més a les sardes que no a les de les altres varietats catalanes, suggerint que els immigrats sards en la ciutat han aprés històricament el català de l'Alguer adaptant la qualitat vocàlica de la L2 segons els patrons acústics de la pròpia L1.

[en] According to the literature, the Catalan variety spoken in Alghero is heavily affected by the influence of Italian (especially in the lexical field), and even more of Sardinian. The partial sardisation of Algherese is mainly attributable to the adstratum contacts of the latter with Sardinian, but also to the fact that Sardinian was the L1 of the majority of immigrants to the city of Alghero. Over the centuries, the Sardinian speaking immigrants became the most important ethnic group in Alghero; they contributed to maintain the Catalan koinè spoken in the town and, at the same time, they modified it. The main goal of the present work is to instrumentally evaluate the influence of Sardinian on the quality of the stressed Algherese vowels by means of a comparison of the vowel segments of the latter variety with the correspondent segments in other Catalan and Sardinian varieties. As a result, the obtained formant data indicate that Algherese vowels resemble acoustically more to those of Sardinian than to those of Catalan, suggesting that Sardinian immigrants to the city learned, over the past centuries, the Algherese Catalan adapting the vowel quality of this L2 to the acoustic patterns of their own L1.
[ca] Les il·lustracions del Llibre de Chilam Balam de Chumayel, corresponents als folis 19 v 20 r, testifiquen el procés a través del qual la imatgeria catòlica dels segles XVI i XVII és reinterpretada per la cultura visual maia. Es tracta d'una cerimònia d'iniciació política, dirigida per un halach Winik (Legítim Humà) i en la qual els aspirants realitzen un autosacrifici sagnant, que té, a partir del segle XVI, nous referents visuals: l'Ecce Homo i sant Pere. Aquestes imatges, per tant, permeten comprendre els canvis en la forma de representació indígena paral·lels a la constitució de noves creences religioses.

[en] Images of pages 19v and 20r of The Book of Chilam Balam of Chumayel, testify how the Mayas reinterpreted 16th and 17th centuries Catholic imagery into a new visual culture. The same initiatory political ceremony, which included bloody auto-sacrifice, appears with different visual models: Halach Winik (a legitimate man), who led the ritual, was substituted with new referents, Ecce Homo and Saint Peter, from the 16th century onwards. These images help us to understand the shift in indigenous representations as new religious beliefs took place.
[ca] El present article postula la possibilitat d'utilitzar el relat de viatge migratori com objecte d'estudi d'una disciplina comparatista que tingui en compte, d'una banda, les consideracions d'Armando Gnisci sobre l'hospitalitat i, de l'altra, les de Gayatri Spivak sobre la planetarietat de la literatura comparada. D'aquesta manera, intenta postular una possible línia d'investigació en literatura comparada que no requereixi el concepte de 'literatura nacional' per poder portar-se a terme. L'anàlisi del relat de viatge migratori, a través d'una sèrie de variables reconegudes dins de la tradició de viatges, permet en el fons i la forma un comparatisme del retrobament.

[en] This paper suggests the possibility of making use of the narrative of migration as the object of study of a comparatist discipline that takes into account Armando Gnisci's considerations on hospitality, as well as Gayatri Spivak's on planetarity and comparative literature. In this sense, the paper aims at suggesting a possible line of research en comparative literature that needs not rely on the concept of national literature to be developed. The analysis of the narrative of migration, through a series of variables well recognised in travel literature, allows both in form and contents a comparatism of the encounter.
[ca] En aquest article analitzem l'obra Viatges per l'Amèrica meridional, escrita per l'enginyer militar espanyol Félix de Azara i publicada el 1809, on descriu les poblacions indígenes de la regió del Plata, tant amb les poblacions amb les quals va tenir contacte directe com amb aquelles amb què va tenir accés només a través d'informants. Ens centrem en les seves descripcions i valoracions sobre determinades pràctiques indígenes, inserint-les en el seu context de producció –fortament marcat pel pensament il·lustrat i la reorientació de la política imperial espanyola–, i estudiant-les a la llum de la producció historiogràfica i de l'anàlisi antropològica de les poblacions indígenes de l'Amèrica platina.

[en] This article analyzes the work Viajes por la America meridional, written by Spanish military engineer Félix de Azara and published in 1809, in which he describes the indigenous populations of the Platin region, including those with whom he had direct contact, as well as those he had access to solely through informants. The article focuses, especially, on his descriptions and evaluations of certain indigenous practices, placing them in the context of their production – strongly marked by Illuminist thought and by the reorientation of Spanish Imperial politics – and analyzing them in light of the historiographical and anthropological production on the indigenous populations of Platin America.
[ca] El periodisme i el camp mediàtic són autors clau de la construcció social de les desigualtats socials. La percepció social de la pobresa, la riquesa i dels mecanismes que les creen es forma en un procés continu de conflicte polític i simbòlic que es trasllada a l'opinió pública de cada societat.

[en] The media and their own environment are key players in the construction of social inequality. The social perception of poverty, wealth and the mechanisms that generate them is built in a continuous process of political and symbolic clash. This process has a direct impact on mass opinion in each society.
[ca] Aquest és un estudi sobre metrologia. Els darrers temps han sorgit treballs a l'àmbit medieval català que posen en dubte el significat de les unitats de mesura que feren servir els feudals a l'hora de repartir-se les terres aconseguides en qualitat de botí arran de la conquesta de Mallorca, l'any 1229. El present article aporta noves reflexions al voltant de la qüestió. En base als documents coetanis, l'autor intenta assolir dos objectius: d'una banda, esbrinar quina equivalència existeix entre les magnituds superficials que s'aplicaren aleshores –jovada i quarterada- i l'hectàrea actual; d'altra banda, explicar l'origen de la jovada valenciana i establir llur equivalència amb la mallorquina.

[en] This paper is about metrology. Recent papers about medieval catalonian history, have showed that there are certain questions about the meaning of the units of measurement used for the feudals, to make the division of the conquered lands, as a result of the conquest of Mallorca (as part of the spoils), in 1229. This paper provides new data on this issue. Based on contemporary documents, the author attempts to achieve two objectives: first, find out which is the equivalence between the quantities that were applied –jovada and quarterada-, and the current hectare, on the other hand, this paper aims to explain the origin of the valencian jovada and the equivalence with the mallorcan jovada.
[ca] Introducció. L'article explica quina és la situació del cinema a Espanya des d'un punt de vista educatiu i curricular, en l'evolució del concepte d'educació mediàtica cap a un nou constructe: alfabetització transmèdia, en la nova ecologia dels mitjans i cultura col·laborativa. Mètode. Anàlisi crítica de l'estat de la qüestió de tres conceptes clau (cinema educatiu a Espanya, educació mediàtica i alfabetització transmèdia) a partir de la recerca bibliogràfica. Resultats. El cinema és present als programes educatius espanyols de manera difusa. Davant la transformació del paradigma actual de la comunicació, concebem l'alfabetització transmèdia com una extensió del concepte d'educació mediàtica. La narrativa transmèdia afavoreix el desenvolupament del cinema i les seves competències. Discussió. Falta de consolidació del concepte d'"alfabetització mediàtica" en la comunitat científica per la seva novetat. Rellevància de l'aprenentatge informal a l'hora de definir les competències transmèdia. Motius pels quals l'educació cinematogràfica és encara insuficient en la legislació educativa espanyola.

[en] Introduction: This paper describes the current situation of cinema in Spain from an educational and curricular point of view, focusing on the ongoing transformation of media literacy into transmedia literacy in the new ecology of the media and collaborative culture. Method: The paper offers a critical analysis of the state of the question by reviewing the literature in three key areas: educational cinema, media literacy, and transmedia literacy. Results: Cinema is included in the Spanish curriculum, though it lacks specificity. The communicative paradigm is being transformed. In such a context, we understand transmedia literacy as a natural extension of media literacy. Transmedia narratives are very useful in helping learners to develop key cinema competences. Conclusion: The scientific community remains divided about the concept of transmedia literacy because of its novelty. Informal learning plays an important role in the acquisition of transmedia key competences. Film literacy is not prominent in the Spanish curriculum.
[ca] Aquest capítol és una mirada al coneixement i el saber situats i insurgents, als "sentipensars" fundats sobre els elements ancestrals i camperols de dues lamngen que acompanyen dones en els seus projectes socials i polítics. El text sosté que no és possible pensar l'esclat social d'octubre de 2019 com un esdeveniment particular en la nostra història política i social de postdicturadura cívica i militar, com tampoc en el procés històric, polític, social i cultural de colonització. Ambdues dones entreteixeixen les revoltes que fa dècades que es viuen en els seus territoris amb la gran revolta de Xile que esclata a Santiago. Les seves veus situades ens mostren l'impacte de les desigualtats, les discriminacions i les violències que s'entrecreuen en les vides de les dones maputxes, i com avui la pandèmia deixa tot això cruament al descobert. Totes dues autores ens mostren com els feminismes, per si sols, no aconsegueixen explicar què les mobilitza, les empeny a organitzar-se i a exigir drets com a dones maputxes. Les autores ens conviden a mirar les seves resistències històriques al capitalisme neoliberal extractivista, individualista, patriarcal, racista i colonialista, com projectes polítics futurs del Xile que escriurem a la nova Constitució.

[en] This paper looks into those insurgent situated knowledge and "feelings-thoughts" based on the ancestral, peasant traditions of two lamngen (or women) specializing in accompanying women in the implementation of their social and political projects. The article holds that it is not possible to conceive the social outbreak that took place in October 2019 as a particular event in our social and political history as a civil and military post-dictatorship, or in our historical, political, social and cultural process of colonisation. Both lamngen weave together the revolts going on for decades in their territories and the Chilean great revolt which broke out in Santiago. Their situated voices show us the impact of the inequality, the discrimination and the violence that mark the lives of Mapuche women, as well as how the present pandemic crudely exposes them all. Both women show us how feminism alone cannot explain the impulse behind their mobilisation, their organisation and their demands for their rights as Mapuche women. The authors invite us to look at their historical resistance to neoliberal, extractivist, individualist, patriarchal, racist and colonialist capitalism as future political projects for the Chile that we shall draft in our new Constitution.
[ca] Aquest article analitza les transformacions que experimenta el discurs nacionalista de la col·lectivitat italouruguaiana, a partir de les noves interpretacionsdel passat i del present que genera la fi de la Primera Guerra Mundial i el sorgiment del feixisme. El setmanari L'Italiano es converteix en portaveu d'unaconcepció patriòtica bel·ligerant que glorifica una Itàlia vencedora i la proclama com la nova adalil de la raça llatina. A més, aquest diari també remarca els llaços històrics i culturals que fan de la societat uruguaiana una filla dilecta de Roma, i considera que la llatinitat i la italianitat són dos pilars del progrés cultural i material de l'esmentat país sud-americà.

[en] This article analyses the transformations that the nationalist discourse of the Italian-Uruguayan community underwent as a result of the new interpretations of the past and the present unleashed by the end of the First World War and the rise of fascism. The weekly L'Italiano became the mouthpiece of a belligerent patriotic conception that glorified a victorious Italy and proclaimed it asthe new champion of the Latin race. In addition to considering that Latinity and Italianity are two pillars of the cultural and material progress of this South American country, the newspaper also highlighted the historical and cultural ties that make Uruguayan society a beloved daughter of Rome.
[ca] Aquest article analitza les tensions entre els habitants de barris populars i les persones vulnerables que transformen el carrer en espai d'activitat i sociabilitat, en el marc del cosmopolitisme popular dels mercats informals parisencs d'objectes de recuperació. Aquests mercats produeixen sentiments trobats d'incomprensió i impotència, exasperació i ràbia, així com una indignació que impulsa reaccions i implicacions contraposades o ambivalents. La qüestió de l'ampliació potencial de la comunitat als "estranys" –en el sentit de Simmel– es planteja de manera quotidiana, replantejant la qüestió del llindar i allò comú. Així, seguint Isaac Joseph, podem considerar que la ciutat és un laboratori de democràcia, no com a ideal polític, sinó com a mode de vida, desafiaments quotidians i tensions morals.

[en] This paper analyzes the tensions between the inhabitants of popular neighborhoods and vulnerable people who transform the street into a space of activity and sociability, within the framework of the popular cosmopolitanism of the informal Parisian markets of recovery objects. These markets produce mixed feelings of incomprehension and helplessness, exasperation and anger, as well as indignation that can give rise to contrasting commitments, ambivalent reactions and implications. The question of the potential enlargement of the community to "foreigners"– in Simmel's sense – is raised on a daily basis, rethinking the question of the threshold and the common. Thus, following Isaac Joseph, we can consider that the city is a laboratory of democracy, not as a political ideal, but as a way of life, daily trials and moral tensions.
[ca] Des de 1945, la memòria de l'Holocaust ha marcat pràcticament tots els aspectes de la societat alemanya, incloent també els historiadors, que han vist com la seva producció científica ha estat marcada per aquests esdeveniments i per la manera en què els han tractat. Per això, es considera especialment interessant analitzar la qüestió de la memòria relacionada amb la historiografia i amb la formació de la identitat nacional alemanya, atenent especialment al període de la divisió en dues Alemanyes, tan diferents i, al mateix temps, tan similars en determinats aspectes. En ambdós casos, la confrontació amb el passat ha assolit nivells gairebé obsessius, també després de la reunificació. Si acceptem el fet que aquesta rellevància del passat va transformar la història en un camp de mines ideològic, marcat per les controvèrsies polítiques, amb graus molt diferents de distorsió inconscient o premeditada, hem d'acceptar que els historiadors han jugat també un paper molt important en aquest procés. La història d'Alemanya presenta reptes inusuals als acadèmics que busquen explicar la complexa relació entre política i memòria, uns reptes que han estat marcats per les relacions poc convencionals amb el seu passat nacional. En aquest context, la historiografia ha tingut un paper canviant que aquí s'analitza.

[en] Since 1945, memory of Holocaust has marked virtually every aspect of German society, including also the historians who have seen their scientific production marked by these events and the way they have treated. Therefore it is considered particularly interesting to analyze the relation between memory and historiography and the formation of German national identity with special attention to the period of division into two Germanys, so different and, at the same time, so similar in certain aspects. In both cases, the confrontation with the past has reached almost obsessive levels, even after reunification. If we accept the fact that the relevance of the past turned the history into an ideological minefield marked by political controversy, with very different degrees of distortion unconscious or deliberate, we must accept that historians have also played an important role in this process. History of Germany presents unusual challenges to scholars seeking to explain the complex relationship between politics and memory, challenges that have been marked by unconventional relationships with their national past. In this context, historiography has played a changing role that we analyze here.
[ca] Després de gairebé cent anys de decadència, la regió vinícola del Priorat inicià a partir dels anys 1980 una autèntica revolució vitivinícola per convertir-se en una de les regions vinícoles més destacades del món. Aquest article explica aquesta evolució tot centrant l'atenció en el municipi de Porrera, que n'ha esdevingut un exemple paradigmàtic. Fou precisament en aquesta localitat on l'any 1893 es detectà per primera vegada al Priorat la plaga de la fil·loxera que va marcar l'inici de la decadència. Avui, però, és el municipi de la regió vinícola que té un major nombre de cellers i que produeix més vi.

[en] After almost a hundred years in decline, the Priorat wine-growing region launched a real wine revolution in the 1980s to become one of the most prominent wine regions in the world. This article explains this evolution, focusing on the municipality of Porrera, which has become a paradigmatic example. It was precisely in this municipality where, in 1893, the phylloxera plague was first detected in the Priorat region, which marked the beginning of the decline, and today it is the municipality in the wine-growing region that has the largest number of wineries and which produces the most wine.
[ca] Antonio Negri, filòsof i activista italià, és una figura clau del pensament polític contemporani, conegut per la seva reinterpretació de Marx i Spinoza. En la seva obra, Negri subratlla com Spinoza trenca amb el paradigma polític liberal del segle XVII en proposar un ordre democràtic radical. El concepte d'"imanència productiva", que Negri pren de Spinoza, sosté que el poder no ha de ser transferit a una figura sobirana, sinó que ha de sorgir directament de la multitud. Negri estableix una distinció crucial entre el "poder constituent" i el "poder constituït". Mentre que el poder constituït es formalitza en les institucions de l'estat i busca estabilitzar l'ordre, el poder constituent és una força creativa i expansiva que es manifesta a través de la cooperació de la multitud. Aquesta força col·lectiva no pot ser continguda per les institucions i actua com el motor de la revolució, creant noves formes de vida i organització política. Per a Negri, el desig no és una passió privada, sinó una energia col·lectiva que impulsa la multitud a resistir el poder constituït i a crear noves realitats. Aquesta capacitat defineix la "democràcia absoluta", on el poder s'exerceix sense mediació institucional. Negri proposa una "desutopia constitutiva", en la qual la política no persegueix un final utòpic, sinó que es basa en la creació contínua de noves formes de vida, desbordant les estructures del poder modern i generant una democràcia radical i imanent.

[en] Antonio Negri, Italian philosopher and activist, is a central figure in contemporary political thought, known for his reinterpretation of Marx and Spinoza. In his work, Negri highlights how Spinoza breaks with the liberal political paradigm of the seventeenth century by proposing a radical democratic order. The concept of "productive immanence," which Negri takes from Spinoza, asserts that power should not be transferred to a sovereign figure but should arise directly from the multitude. Negri makes a crucial distinction between "constituent power" and "constituted power." While constituted power is formalized in state institutions and seeks to stabilize order, constituent power is a creative and expansive force that manifests through the cooperation of the multitude. This collective force cannot be contained by institutions and serves as the driving force of revolution, creating new forms of life and political organization. For Negri, desire is not a private passion but a collective energy that drives the multitude to resist constituted power and create new realities. This ability defines "absolute democracy," where power is exercised without institutional mediation. Negri proposes a "constitutive dystopia," where politics does not pursue a utopian end but is based on the continuous creation of new forms of life, overflowing the structures of modern power and generating a radical and immanent democracy.