[ca] En el context generalitzat de crisi, en que la transició sociohistòrica i cultural condiciona la construcció científica, així com l'organització político-social del present, agregat a l'actual procés de globalització, el treball obre espai per repensar noves formes urbanes i instruments jurídics. La tesi pretén mostrar les diverses possibilitats del diàleg entre el Dret i l'Urbanisme per a la construcció d'un discurs jurídic sensibilitzat per la realitat i nodrit per altres àrees del coneixement, com a forma d'aconseguir l'eficàcia social de la norma en el sentit del dret a la ciutat. Tant la concepció del sistema jurídic com de l 'Urbanisme es van fundar en la mateixa matriu moderna que avui es veu esgotada i obre nous camins per a la mediació dels conflictes que conformen la societat actual. Entès que l'aspiració per ciutats més plurals, justes i democràtiques passa necessàriament pel reconeixement i per la legitimitat social de la norma, la participació és component indispensable. La tasca es presenta especialment complexa, ja que els actors polítics i econòmics segueixen fortament arrelats a la ideologia moderna capitalista en una constant col•lisió de models, pensaments i projectes. Donar nous sentits a les construccions normatives i la seva efectivitat, és una de les alternatives possibles atesa la gran contradicció d'aquest segle. Suposa, per tant, a més d'identificar conflictes i qüestionar models, obrir espai per a canvis paradigmàtics, especialment en el camp del dret urbanístic. Sent així, Barcelona i el seu espai costaner van ser escollits com a cas de referència per presentar importants elements d'anàlisi. La planificació urbanística coneguda com a model Barcelona cap a la configuració de la ciutat com a seu dels Jocs Olímpics de 1992, i el seu actual context de ciutat capitalista de patró neolliberal, permeten la reflexió sobre els actuals fenòmens urbans presents al seu territori.

[en] n the general context of crisis, where the socio-historical and cultural transition affects the scientific construction, as well as the current political and social organization, in addition to the current process of globalization; this work opens a space for rethinking new urban forms and legal instruments. The thesis envisages demonstrating the various possibilities of dialogue between Law and Urbanism for the construction of a legal discourse sensitized by the reality and nurtured by other knowledge areas as a way to achieve social efficiency of the law within the meaning of the right to city. Both the design of the legal system and of Urbanism have been founded in the same modern matrix that seems now exhausted. This situation breaks new ground for the mediation of the conflicts that shape the present society. The aspiration for more pluralistic, fair and democratic cities necessarily involves the recognition and the social legitimacy of the norm, being participation an essential component. The task is presented as particularly complex because the political and economic actors are still strongly rooted in the modern capitalist ideology in a constant collision of models, thoughts and projects. Giving new meaning to normative constructions and their effectiveness is one possible alternative witnessed on the great contradictions of this century. Therefore, the development of this Thesis implies, not only identifying conflicts and questioning patterns, but making room for paradigmatic changes, especially in the field of Urban Planning Law. Barcelona and its coastal zone have been chosen as a reference case as it features important elements of analysis: starting with the urban planning model known as the Barcelona model – a strategic planning instrument developed since the 1980's – to the city's configuration to host the 1992 Olympic Games and its current context of capitalist city of a neoliberal pattern that allows for reflecting about the extremely actual present urban phenomena.