[ca] El registre de rosegadors del Miocè inferior i principis del Miocè mitjà (des de finals del Ramblià fins a l'Aragonià mitjà; ca. 19-15 Ma) del Vallès-Penedès (Catalunya, Nord-Est d'Espanya) és molt més ric i continu del que es pensava. Aquesta tesi està centrada en la descripció de la fauna de cricètids durant aquesta època i en les seves implicacions biostratigràfiques, paleobiogeografiques i paleoambientals. El cos principal d'aquesta tesi es centra en l'estudi sistemàtic dels cricètids de totes les localitats de la conca del Vallès-Penedès durant el Miocè inferior i principis del Miocè mitjà. El material estudiat consta de prop d'unes 1000 dents aïllades, així com fragments de mandíbules i maxil·les i també un crani parcial. Al registre de rosegadors de la conca del Vallès-Penedès hi trobem quatre gèneres diferents durant el Miocè inferior i principis del Miocè mitjà (final del Ramblià - Aragonià mitjà, MN3-MN5). El cricètid arcaic Melissiodon dominans és comú durant la zona A del Ramblià (ca. 19.3-17.2 Ma), abans de la dispersió dels anomenats 'cricètids moderns'dels gèneres Democricetodon i Megacricetodon. Aquests cricètids moderns són components dominants de l'Aragonià (ca. 16,5-15 Ma) i inclouen quatre espècies del gènere Democricetodon (D. hispanicus, D. cf. decipiens, D. gracilis, D. sp. 4) i un del gènere Megacricetodon (M. primitivus). El paracricetodontí Eumyarion weinfurteri i els últims Melissiodon dominans completen l'associació de cricètids, però ambdues espècies són generalment rares. En general, la successió de cricetids del Miocè inferior mostra diverses afinitats amb la de la zona de tipus de l'Aragonià, la conca de Calatayud-Montalbán (Aragó, centre-est d'Espanya), permetent l'ús de la mateixa biostratigrafia local d'alta resolució, amb només petites diferències. A més, les faunes del Vallès-Penedès també presenten algunes semblances amb les d'Europa central. Els resultats biostratigràfics es combinen amb noves dades magnetostratigràfiques que permeten precisar l'edat de alguns esdeveniments biòtics importants que caracteritzen el Miocè inferior, incloent esdeveniments de dispersió d'altres continents vers a Europa occidental. Finalment, es reconstrueixen les condicions paleoclimàtiques regionals entre ca. 19 i 15 Ma en base a la fauna de petits mamífers i es comparen amb altres registres d'Europa occidental. Els patrons de paleoprecipitació inferits a partir de l'estructura de la comunitat de petits mamífers indiquen una aridificació regional coincidint amb l'Òptim Climàtic del Miocè mitjà entre fa 16,5 i 15 Ma. A més, el Vallès-Penedès és reconegut a més com a àrea de transició entre la bioprovincia de centreeuropa més boscosa i humida, i la bioprovincia centreibèrica més àrida i amb estacionalitat en el règim de precipitacions. Aquesta situació, que ja havia estat reconeguda anteriorment per al Miocè mitjà i inicis del Miocè tardà, ja existia al començament d'aquesta època.

[es] El registro de roedores del Mioceno inferior y principios del Mioceno medio (finales del Rambliense hasta el Aragoniense medio; ca. 19-15 Ma) del Vallès-Penedès (Cataluña, Nordeste de España) es mucho más rico y continuo de lo que se pensaba. Esta tesis esta centrad en la descripción de la fauna de cricétidos durante esta época y en sus implicaciones bioestratigráficas, paleobiogeográficas y paleoambientales. El cuerpo principal de esta tesis se centra en el estudio sistemático de los cricétidos de todas las localidades de la cuenca del Vallès-Penedès durante el Mioceno inferior y principios del Mioceno medio. El material estudiado consta de casi unos 1000 dientes aislados así como de fragmentos maxilares y mandibulares y también de un cráneo parcial. En el registro de roedores de la cuenca del Vallès-Penedes encontramos cuatro géneros diferentes durante este tiempo (final del Rambliense - Aragoniense medio, MN3-MN5). El cricétido arcaico Melissiodon dominans es común en la zona A dl Rambliense (ca. 19.3-17.2 Ma), antes de la dispersión de los llamados "cricétidos modernos" de los géneros Democricetodon y Megacricetodon. Estos cricétidos modernos son componentes dominantes de las faunas Aragonienses (ca. 1.5-15 Ma) e incluyen cuatro especies del genero Democricetodon (D. hispanicus, D. cf. decipiens, D. gracilis, D. sp. 4) y una del género Megacricetodon (M. primitivus). El paracricetodontino Eumyarion weinfurteri y los últimos Melissiodon dominans completan la asociación de cricétidos aunque las dos son especies generalmente raras. En general, la sucesión de cricétidos del Mioceno inferior muestra varias afinidades con la zona tipo del Aragoniense, la cuenca de Calatayud-Montalbán (Aragón, España), permitiendo así el uso de la misma bioestratigrafía local de alta definición, incluyendo solo unas pocas modificaciones. A demás, las faunas del Vallès-Penedès presentan algunas similitudes con las faunas de Europa central. Los resultados bioestratigraficos combinados con los magnetoestratigráficos permiten la precisar la edad de algunos eventos bióticos importantes que caracterizan el Mioceno inferior, incluyendo eventos de dispersión de especies de otros continentes a Europa occidental. Finalmente, se reconstruyen les condiciones paleoclimáticas regionales entre ca. 19 y 15 Ma en base a la fauna de pequeños mamíferos y se compara con otros registros de Europa occidental. Los patrones de paleoprecipitación inferidos a partir de la estructura de la comunidad de pequeños mamíferos indica una aridificación regional coincidiendo con el Óptimo Climático del Mioceno medio de entre hace 16.5 y 15 Ma. A demás el Vallès-Penedès es conocidos como una área de transición entre la bioprovíncia de centro Europa, más boscosa e húmeda, y la bioprovíncia centro Ibérica, más árida y con estacionalidad mascada en el régimen de precipitaciones. Esta situación que ya era conocida anteriormente en el Mioceno medio e inicios del Mioceno superior ya existía al principio de esta época.