BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Aquest article tracta el fenomen de la sodomia femenina a l'Espanya dels segles XVI i XVII. A partir de l'anàlisi de la documentació doctrinal es proposa revelar quins elements resultaven substancials per a la definició del delicte. Igualment, a partir de processos judicials d'arxius, indaga en les experiències sexuals de les dones acusades de sodomites. L'anàlisi de les concepcions, actituds i comportaments que la documentació judicial ens ofereix permetrà observar els límits de les definicions erudites al voltant de la sodomia femenina així com la complexitat i la diversitat de sentits que les seves protagonistes atorgaren a la mencionada pràctica sexual.

[es] Este artículo aborda el fenómeno de la sodomía femenina en la España de los siglos XVI y XVII. A partir del análisis de la documentación doctrinal, se propone revelar qué elementos resultaban sustanciales para la definición del delito. Asimismo, a partir de procesos judiciales de archivos, indaga en las experiencias sexuales de las mujeres sindicadas como sodomitas. El análisis de las concepciones, actitudes y comportamientos que nos ofrece la documentación judicial permitirá observar los límites de las definiciones eruditas en torno a la sodomía femenina, así como la complejidad y la diversidad de sentidos que sus protagonistas otorgaron a dicha práctica sexual.
[ca] El present estudi descriu algunes peculiaritats melòdiques de la parla emocional a partir d'un corpus conversacional en el qual s'expressen diferents valors emotius. Com a punt de referència, partim de l'estrella de Plutchik (1980), amb vuit emocions bàsiques (alegria, confiança, por, sorpresa, tristesa, disgust, enuig i anticipació-interès), de les quals, donat el caràcter limitat del nostre corpus, només n'estudiarem cinc (alegria, tristesa, enuig, por i sorpresa), que són les que hi han aparegut. Les marques prosòdiques seleccionades, d'acord amb investigacions prèvies, són el contorn del patró melòdic, associat al tonema o a la inflexió final; el registre del contorn, és a dir, la seva mitjana de F0; la intensitat global de l'enunciat (mitjana d'intensitat al llarg de l'enunciat); i la velocitat de parla en l'enunciat (acte). A partir d'aquí s'ha fet una anàlisi acústica i es proposen algunes conclusions provisionals.

[es] El presente estudio describe algunas peculiaridades melódicas del habla emocional a través de un corpus conversacional (3 conversaciones coloquiales del corpus Val.Es.Co.: C13 / H25A1 / H97A1) donde se expresan diferentes valores emotivos. Como punto de referencia, partimos de la estrella de Plutchik (1980), con 8 emociones básicas (alegría, confianza, miedo, sorpresa, tristeza, disgusto, enojo y anticipación-interés) y dado el carácter limitado de nuestro corpus hemos reducido a 5 las emociones estudiadas (alegría, tristeza, enfado, miedo y sorpresa) de acuerdo con las que han aparecido. Las marcas prosódicas seleccionadas, de acuerdo con investigaciones previas (Léon 1970, Léon 1971, Léon 1972, Léon y Martin 1970, Adachi 1996, Álvarez y Blondet 2003, Anolli y otros 2000, Attardo y otros 2003, Cutler 1974, Hidalgo 2009, Hidalgo 2011, Hidalgo 2019, Kienpointer 1997, Muecke 1978, Padilla 2004, Padilla 2009, Padilla 2011, Myers 1977, Schaffer 1981, Martínez y Rojas 2011, Truesdale y Pell 2018, entre otros), son el contorno del patrón melódico, asociado al tonema o inflexión final; el registro del contorno, esto es, su promedio de F0; la intensidad global del enunciado, como promedio de esta a lo largo de dicho enunciado; y la velocidad de habla a través del enunciado (acto). A partir de aquí se ha realizado un análisis acústico y se proponen algunas conclusiones provisionales.
[ca] La praxi de la comunicació educativa, especialment en el registre escolar i universitari, està condicionada per les institucions acadèmiques i polítiques, que creen les normes per regular les relacions entre les persones que acudeixen a una aula. Però també hi ha un marge per a la llibertat de decisió dels individus, tant els que tenen la condició d'alumnes com els de docents. Explicar aquestes interaccions al camp de la geografia escolar ha estat l'objectiu d'institucions i persones, associades o no, a la Unió Geogràfica Internacional. En aquest context hem iniciat als anys vuitanta del segle XX un projecte curricular que, amb el pas d'anys i lustres, s'ha anat transformant en un programa de recerca per entendre la praxi escolar, des de la coherència entre allò que es diu i es fa. Per a aquesta anàlisi ha estat molt útil la complementarietat de la geografia de la percepció i la teoria de les representacions socials.

[es] La praxis de la comunicación educativa, en especial en el registro escolar y universitario, está condicionada por las instituciones académicas y políticas, que crean las normas para regular las relaciones entre las personas que acuden a un aula. Pero, también existe un margen para la libertad de decisión de los individuos, tanto los que tienen la condición de alumnos como los de docentes. Explicar dichas interacciones en el campo de la geografía escolar ha sido el objetivo de instituciones y personas, asociadas o no, en la Unión Geográfica Internacional. En este contexto hemos iniciado en los años ochenta del siglo XX un proyecto curricular que, con el paso de años y lustros, se ha ido transformando en un programa de investigación para entender la praxis escolar, desde la coherencia entre lo que se dice y se hace. Para dicho análisis ha sido muy útil la complementariedad de la geografía de la percepción y la teoría de las representaciones sociales.
[ca] La crisi de les captures pesqueres que afecta les comunitats artesanals és un fenomen complex causat per transformacions climàtiques, canvis en el comportament dels oceans i la sobreexplotació pesquera. La gestió pesquera sostenible estesa, a les darreres dècades, a molts països ha canviat la gestió dels recursos a partir de la regulació de la sobreexplotació i l'establiment d'un nou de desenvolupament de la pesca. A partir de l'estudi de dues localitats pesqueres de Xile i a través d'una metodologia qualitativa i enfoc sistèmic, s'analitzen els processos de despossessió dels darrers quaranta anys. Es conclou que, a més de la despossessió biofísica sobre les comunitats pesqueres tradicionals, es produeix un procés de despossessió immaterial i simbòlic sobre la pesca artesanal accentuat pel model neoliberal, que afecta la capacitat local, obstruint un projecte econòmic alternatiu vinculat al territori.

[es] La crisis de las capturas pesqueras que afecta a las comunidades artesanales es un fenómeno complejo causado por transformaciones climáticas, cambios en el comportamiento de los océanos y la sobreexplotación pesquera. La gestión pesquera sostenible extendida en las últimas décadas en muchos países ha cambiado la gestión de los recursos a partir de la regulación de la sobreexplotación y el establecimiento de un nuevo modelo de desarrollo de la pesca. A partir del estudio de dos localidades pesqueras de Chile y a través de una metodología cualitativa y enfoque sistémico se analizan los procesos de desposesión en los últimos cuarenta años. Se concluye que además de la desposesión biofísica sobre las comunidades pesqueras tradicionales, se produce un proceso de desposesión inmaterial y simbólico sobre la pesca artesanal acentuado por el modelo neoliberal, que afecta la capacidad local, obstruyendo un proyecto económico alternativo vinculado al territorio.
[ca] INTRODUCCIÓ: Aquest text recull l'experiència de pensar i dur a terme formes alternatives d'ensenyament universitari, que donen compte dels canvis i les maneres d'afrontar la producció simbòlica de l'època. MÈTODE: S'estudia el procés de desenvolupament —des de 2014 fins a l'actualitat— del curs "Pràctiques d'intervenció interdisciplinària en l'espai urbà" a la Universitat de la República a Montevideo, amb la intenció de desbordar la universitat, les pertinences institucionals i les identitats vinculades a diferents disciplines i professions. RESULTATS: El desenvolupament de l'article permet fer aportacions a la reflexió sobre l'ús divers de les tecnologies digitals des de la disponibilitat quotidiana de diversos artefactes. A més, s'explica la proposta metodològica desenvolupada sobre el que s'anomenen obstruccions, pensada i realitzada com a forma d'activar accions. Aquestes obstruccions es descriuen com a part del format pedagògic que estructura les pràctiques d'aula. DISCUSSIÓ: Es desenvolupa una experiència d'ensenyament que assumeix la idea de les pedagogies culturals i les formes de producció simbòlica estudiantil de caràcter col·lectiu en espais universitaris. Es fa des d'un treball col·laboratiu i interdisciplinari, a partir d'assumir críticament les pràctiques de creació artística actuals.

[es] INTRODUCCIÓN: Este texto recoge la experiencia de pensar y realizar formas alternativas de enseñanza universitaria que dan cuenta de los cambios y las maneras de enfrentar la producción simbólica de época. MÉTODO: Se estudia el proceso de desarrollo -desde 2014 a la actualidad- del curso de "Prácticas de intervención interdisciplinaria en el espacio urbano" de la Universidad de la República de Montevideo, con la intención de desbordar la universidad, las pertenencias institucionales y las identidades vinculadas a distintas disciplinas y profesiones. RESULTADOS: El desarrollo del artículo permite aportar a la reflexión sobre el uso diverso de las tecnologías digitales desde la disponibilidad cotidiana de diversos artefactos. Además, se explica la propuesta metodológica desarrollada sobre lo que se denomina obstrucciones, pensada y realizada como forma de activar acciones. Estas obstrucciones se describen como parte del formato pedagógico que estructura las prácticas de aula. DISCUSIÓN: Se desarrolla una experiencia de enseñanza que asume la idea de las pedagogías culturales y las formas de producción simbólica estudiantil de carácter colectivo en espacios universitarios. Se hace desde un trabajo colaborativo e interdisciplinario, a partir de asumir críticamente las prácticas de creación artística actual.
[ca] INTRODUCCIÓ. Les actituds i el nivell de coneixements d'un docent o un equip directiu respecte d'una nova estratègia pedagògica, centrada o no en la interdisciplinarietat, tenen un paper important en el seu procés de construcció i implementació a l'aula. Tot i això, hi ha un nombre reduït d'instruments enfocats a avaluar aquestes variables i les seves possibles relacions, especialment en el cas de les estratègies pedagògiques interdisciplinàries. MÈTODE. Mitjançant un abordatge metodològic mixt, es va construir i validar un qüestionari enfocat a mesurar aquestes variables. Per validar l'estudi es va emprar el mètode Delphi modificat amb dotze especialistes que tenen màsters i doctorats de l'àmbit de l'educació o de matèries afins. RESULTAT. Com a resultat s'ha obtingut un qüestionari tipus Likert per a les actituds, escala politòmica (veritable, fals, no ho sé) per al coneixement, i escala dicotòmica en el cas de l'ús i l'elaboració d'estratègies pedagògiques interdisciplinàries. Finalment, es va estudiar la fiabilitat del qüestionari mitjançant l'alfa de Cronbach i es va assolir una alta consistència interna (0,8), de manera que és possible aplicar-lo en el pla educatiu. DISCUSSIÓ. Es discuteix la importància de disposar d'instruments que avaluïn aquestes variables des de la perspectiva del docent i de l'estudiant.

[es] INTRODUCCIÓN. Las actitudes y nivel de conocimientos que tiene un docente o equipo directivo respecto a una nueva estrategia pedagógica, centrada o no en la interdisciplinariedad, juegan un papel importante en el proceso de su construcción e implementación en el aula. A pesar de ello, existe un número reducido de instrumentos enfocados en evaluar estas variables y sus posibles relaciones, y menos aún si se trata de estrategias pedagógicas interdisciplinares. MÉTODO. Mediante un abordaje metodológico mixto, en esta investigación se construyó y validó un cuestionario para medir estas variables. Para su validación se empleó el método Delphi modificado con doce especialistas entre magísteres y doctorados en educación o ámbitos afines. RESULTADO. Como resultado se ha obtenido un cuestionario con escala de Likert para las actitudes, escala politómica (verdadero, falso, no-sé) para el conocimiento y escala dicotómica en el caso de uso y elaboración de estrategias pedagógicas interdisciplinares. Finalmente, se estudió su fiabilidad y se obtuvo una alta consistencia interna (alfa de Cronbach = 0,8), posibilitando su aplicación en el plano educativo. DISCUSIÓN. Se discute la importancia de disponer de instrumentos que evalúen estas variables desde la perspectiva del docente y del estudiante.
[ca] El trastorn del desenvolupament del llenguatge o TDL és un trastorn caracteritzat per una dificultat severa i persistent en l'expressió i la comprensió del llenguatge que afecta aproximadament un 7% de la població infantil. Tot i ser un trastorn molt prevalent, encara no en sabem la causa. Al llarg dels anys i amb les investigacions fetes per intentar-ne conèixer les possibles causes, s'han posat sobre la taula diferents teories explicatives sobre el trastorn passant des d'algunes de caire innatista fins d'altres de relacionades amb el cognitivisme. L'objectiu d'aquest article és exposar els avenços que s'han dut a terme a partir d'estudis amb infants amb TDL durant els darrers vint anys amb relació als possibles dèficits relacionats amb la memòria implícita en aquesta població. Aquests estudis es van començar a dur a terme després del sorgiment de l'anomenada hipòtesi del dèficit procedimental o PDH (Ullman i Pierpont 2005) en la qual se suggereix que els infants amb TDL presenten dificultats per portar a terme tasques que requereixen la memòria implícita. És a dir, en el procés d'extreure coneixements abstractes de patrons estadístics, càlculs probabilístics o procedimentals de manera inconscient que es relacionarien amb els dèficits lingüístics característics del trastorn.

[es] El trastorno del desarrollo del lenguaje o TDL es un trastorno caracterizado por una dificultad severa y persistente en la expresión y la comprensión del lenguaje que afecta aproximadamente a un 7% de la población infantil. A pesar de ser un trastorno muy prevalente aún no sabemos la causa. A lo largo de los años y con las investigaciones realizadas para intentar conocer las posibles causas, se han puesto sobre la mesa diferentes teorías explicativas sobre el trastorno, pasando por algunas de tipo innatista hasta otras relacionadas con el cognitivismo. El objetico de este artículo es exponer los avances que se han llevado a cabo a partir de estudios con niños y niñas con TDL durante los últimos veinte años en relación a los posibles déficits relacionados con la memoria implícita en esta población. Estos estudios se empezaron a realizar después del surgimiento de la llamada hipótesis del déficit procedimental o PDH (Ullman y Pierpont, 2005) en la que se sugiere que los niños y niñas con TDL presentan dificultades para realizar tareas que requieren de la memoria implícita. Es decir, en el proceso de extraer conocimientos abstractos de patrones estadísticos, cálculos probabilísticos o procedimentales de manera inconsciente que se relacionarían con los déficits lingüísticos característicos del trastorno.
[ca] Una de les principals dificultats amb què es troben els infants en el procés d'aprenentatge del coneixement científic és la comprensió del termes que es fan servir a l'aula, que llegeixen en els llibres o a Internet, que apareixen en els enunciats dels exàmens o en els exercicis i activitats. Per comprendre els textos sobre temes de ciència —en un sentit molt general del terme ciència, que inclou les matemàtiques, les ciències naturals, però també la llengua, la història o la música i el dibuix— els infants han d'entendre primer les paraules que serveixen per vehicular el coneixement científic. El lèxic especialitzat és l'embrió de les bases del coneixement cientificotècnic que progressivament l'infant adquireix i enriqueix fins que es converteix en especialista. En aquest procés el diccionari de ciència escolar esdevé un recurs fonamental. L'article presenta els fonaments de la metodologia utilitzada per elaborar diccionaris de ciència per a infants. Es tracta d'una metodologia lexicogràfica innovadora basada en el coneixement i en el desconeixement compartit entre iguals que respon a les necessitats dels infants a qui va dirigit el diccionari.

[es] Una de las principales dificultades con que se encuentran los niños en el proceso de aprendizaje del conocimiento científico es la comprensión de los términos que se utilizan en el aula, que leen en los libros o en Internet, que aparecen en los enunciados de los exámenes o en los ejercicios y actividades. Para comprender los textos sobre temas de ciencia —en un sentido muy general del término ciencia, que incluye las matemáticas, las ciencias naturales, pero también la lengua, la historia o la música y el dibujo— los niños deben entender primero las palabras que sirven para vehicular el conocimiento científico. El léxico especializado es el embrión de las bases del conocimiento científico-técnico que progresivamente el niño adquiere y enriquece hasta que se convierte en especialista. En este proceso el diccionario de ciencia escolar se convierte en un recurso fundamental. El artículo presenta los fundamentos de la metodología utilizada para elaborar diccionarios de ciencia para niños. Se trata de una metodología lexicográfica innovadora basada en el conocimiento y en el desconocimiento compartido entre iguales que responde a las necesidades de los niños a los que va dirigido el diccionario.
[ca] A vegades les oportunitats apareixen quan els docents compartim el que fem. Així comença la nostra experiència i l'experiència dels nostres alumnes. A principi del curs 2019-2020, tres docents que comparteixen un grup de 2n curs del Grau d'Educació Primària veuen l'oportunitat d'oferir als alumnes la connexió entre les seves disciplines, amb la convicció que a educació primària les propostes poden ser un contínuum i no han de presentar-se com activitats desconnectades. Des de socials es proposa cobrir el contingut curricular a través d'objectes quotidians dels avis dels alumnes (bottom-up). Des de matemàtiques es realitza una línia del temps amb aquests objectes que permetrà reflexionar sobre patrons i numeració. Des de llengua i literatura es construeix una narració de la història dels objectes situats en una línia temporal, treballant així l'estructura del text narratiu. L'experiència culmina amb la creació de diverses narratives on els estudiants del grau d'Educació Primària connecten tres matèries, experimenten com desenvolupar una activitat interdisciplinar amb tota la seva riquesa i ens parlen de les vides dels seus avis. En el transcurs de l'experiència irromp el confinament degut a la COVID-19, per la qual cosa es va haver d'adaptar l'experiència a la nova situació.

[es] A veces las oportunidades aparecen cuando los docentes compartimos lo que hacemos. Así empieza nuestra experiencia y la experiencia de nuestros alumnos. A principio del curso 2019-20 tres docentes que comparten un grupo de 2° curso del Grado de Educación Primaria ven la oportunidad de ofrecer a los alumnos la conexión entre sus disciplinas, con la convicción de que en educación primaria las propuestas pueden ser un continuo y no (deben presentarse como) actividades desconectadas. Desde Sociales se propone llegar al contenido curricular a través de objetos cotidianos de los abuelos de los alumnos (bottom-up). Desde matemáticas se realiza una línea del tiempo con dichos objetos, lo que permitirá reflexionar acerca de patrones y numeración. Desde lengua y literatura se construye una narración de la historia de los objetos situados en una línea temporal trabajando así, la estructura del texto narrativo. La experiencia culmina con la creación de distintas narrativas donde los estudiantes del grado de Educación primaria conectan tres materias, vivencian cómo desarrollar una actividad interdisciplinar con toda su riqueza y nos hablan de las vidas de sus abuelos. En el transcurso de la experiencia irrumpe el confinamiento debido al Covid-19, teniendo que adaptarla a la nueva situación.
[ca] Aquest article busca comprendre les tensions produïdes per les mesures formals de protecció que es van aplicar en territoris amb característiques biològiques i ètniques a la zona fronterera entre Xile i Bolívia, del 2001 al 2020 (regions: Arica i Parinacota, Tarapacá i departaments: Oruro i Potosí). Es genera una anàlisi cartogràfica i històrica, sostinguda en entrevistes i revisió documental, sobre els canvis que van patir les àrees protegides i els territoris indígenes. Les troballes s'exposen per a les dues bandes de la frontera en tres eixos d'anàlisi: 1) les tensions entre corredors comercials, biològics i explotació minera; 2) els intents fallits de protecció de la biodiversitat i 3) la centralitat de les oportunitats de desenvolupament davant de l'autodeterminació de territoris indígenes. Així, s'aporta a discutir l'articulació entre la protecció ambiental i ètnica a la multiplicitat de territoris transfronterers i fronterers en aquesta regió andina.

[es] Este artículo busca comprender las tensiones producidas por las medidas formales de protección que se aplicaron en territorios por sus características biológicas y étnicas en la zona fronteriza entre Chile y Bolivia, de 2001 a 2020 (regiones: Arica y Parinacota, Tarapacá y departamentos: Oruro y Potosí). Se genera un análisis cartográfico e histórico, sostenido en entrevistas y revisión documental, sobre los cambios que sufrieron las áreas protegidas y los territorios indígenas. Los hallazgos se exponen para los dos lados de la frontera en tres ejes de análisis: 1) las tensiones entre corredores comerciales, biológicos y explotación minera; 2) los intentos fallidos de protección de la biodiversidad y 3) la centralidad de las oportunidades de desarrollo frente a la autodeterminación de territorios indígenas. Así, se aporta a discutir la articulación entre la protección ambiental y étnica en la multiplicidad de territorios transfronterizos y fronterizos en esta región andina.