[ca] Els esquinços de turmell representen una de les lesions musculoesquelètiques més comunes, especialment en l'àmbit esportiu, amb una alta taxa de recurrència que pot derivar en inestabilitat crònica del turmell (CAI). Aquesta condició afecta la qualitat de vida, el rendiment esportiu i augmenta el risc de desenvolupar osteoartritis. La rehabilitació i prevenció d'aquestes lesions requereixen un enfocament basat en l'estabilitat postural, la propiocepció i el control neuromuscular. En aquest context, l'ús de dispositius d'inestabilitat ha demostrat ser una estratègia efectiva per a millorar la funció del turmell i reduir el risc de noves lesions. No obstant això, encara hi ha debat sobre l'efectivitat dels dispositius d'inestabilitat globals (GID), com el BOSU o la Wobble Board, en comparació amb dispositius d'inestabilitat selectiva (SID), com el Blackboard (BB), que focalitzen el treball en estructures específiques del turmell. Aquesta tesi analitza l'efecte d'aquests dispositius en l'activació muscular i l'estabilitat dinàmica del turmell a través de tres estudis. En primer lloc, s'ha avaluat l'activació muscular en diferents dispositius, concloent que el BB genera una activació similar en el peroneal llarg a la dels GID, però amb menor demanda en altres músculs. En el segon estudi, es va comparar l'efectivitat del BB i el BOSU en futbolistes recreacionals, trobant que tots dos milloren l'estabilitat de manera similar després d'un programa de quatre setmanes. Finalment, en el tercer estudi es va explorar la combinació del BB amb estimulació transcranial per corrent directa (tDCS) en joves actius, reafirmant l'eficàcia de l'exercici, però sense trobar beneficis addicionals en integrar aquesta tècnica amb l'entrenament d'estabilitat. Els resultats de la investigació suggereixen que els dispositius d'inestabilitat selectiva, com el BB, poden ser una alternativa efectiva als dispositius globals, en permetre un treball més específic sobre la musculatura del turmell sense comprometre l'activació d'altres grups musculars. A més, encara que la tDCS ha mostrat beneficis en altres contextos, la seua combinació amb l'entrenament d'estabilitat del turmell no sembla aportar millores significatives. Aquests resultats reforcen la importància de dissenyar intervencions personalitzades en la rehabilitació i prevenció de lesions de turmell, adaptant les eines a les necessitats individuals de cada pacient o esportista.

[es] Los esguinces de tobillo representan una de las lesiones musculoesqueléticas más comunes, especialmente en el ámbito deportivo, con una alta tasa de recurrencia que puede derivar en inestabilidad crónica del tobillo (CAI). Esta condición afecta la calidad de vida, el rendimiento deportivo y aumenta el riesgo de desarrollar osteoartritis. La rehabilitación y prevención de estas lesiones requieren un enfoque basado en la estabilidad postural, la propiocepción y el control neuromuscular. En este contexto, el uso de dispositivos de inestabilidad ha demostrado ser una estrategia efectiva para mejorar la función del tobillo y reducir el riesgo de nuevas lesiones. Sin embargo, aún existe debate sobre la efectividad de los dispositivos de inestabilidad globales (GID), como el BOSU o la Wobble Board, en comparación con dispositivos de inestabilidad selectiva (SID), como el Blackboard (BB), que focalizan el trabajo en estructuras específicas del tobillo. Esta tesis analiza el efecto de estos dispositivos en la activación muscular y la estabilidad dinámica del tobillo a través de tres estudios. En primer lugar, se evaluó la activación muscular en distintos dispositivos, concluyendo que el BB genera una activación similar en el peroneo largo a la de los GIDs, pero con menor demanda en otros músculos. En el segundo estudio, se comparó la efectividad del BB y el BOSU en futbolistas recreacionales, encontrándose que ambos mejoran la estabilidad de forma similar tras un programa de cuatro semanas. Finalmente, en el tercer estudio se exploró la combinación del BB con estimulación transcraneal por corriente directa (tDCS) en jóvenes activos, reafirmando la eficacia del ejercicio, pero sin encontrar beneficios adicionales al integrar esta técnica con el entrenamiento de estabilidad. Los resultados de la investigación sugieren que los dispositivos de inestabilidad selectiva, como el BB, pueden ser una alternativa efectiva a los dispositivos globales, al permitir un trabajo más específico sobre la musculatura del tobillo sin comprometer la activación de otros grupos musculares. Además, aunque la tDCS ha mostrado beneficios en otros contextos, su combinación con el entrenamiento de estabilidad de tobillo no parece aportar mejoras significativas. Estos hallazgos refuerzan la importancia de diseñar intervenciones personalizadas en la rehabilitación y prevención de lesiones de tobillo, adaptando las herramientas a las necesidades individuales de cada paciente o deportista.