[ca] L'ús dels productes plàstics ha crescut exponencialment en els darrers anys degut a la seva gran utilitat i versatilitat en diversos sectors. Això, sumat a la sobrepoblació s'ha traduït en una producció i un consum que deriva en contaminació massiva per plàstic i els seus subproductes. Per aquesta raó s'està apostant per alternatives més sostenibles com bé podrien ser els bioplàstics. El polihidroxibutirat (PHB) és un dels bioplàstics amb millors perspectives ja que té unes característiques no massa distants a les del polipropilè. Els seus costos de producció, però, s'allunyen d'ésser competitius en el mercat, sent la font de carboni i d'oxigen la despesa principal. Per això els cianobacteris són una interessat alternativa ja que són capaços d'emmagatzemar aquests biopolímers utilitzant CO2 atmosfèric i llum solar. En aquest projecte s'ha estudiat l'efecte sobre la producció de PHB de Synechocystis sp. de diverses condicions de cultiu posant l'accent en la limitació de nutrients, la concentració de carboni inorgànic (CID), la salinitat i les condicions del inòcul mitjançant quatre assajos utilitzant fotobiorreactors (PBRs). Tot i tenir molta variabilitat, els resultats obtinguts en aquests assajos demostren que la limitació de nutrients, concretament de nitrogen (N) i fòsfor (P), promou la producció dels metabòlits sent la limitació de N la més influent. Amb el primer assaig s'obtenen percentatges de glucogen i PHB de 70 %dcw (percentatge en pes cel·lular sec) i 14,37 %dcw respectivament. A més, s'ha observat com és la salinitat i no la concentració de CID la que afecta positivament a la producció de PHB obtenint els millors resultats en conductivitats elevades. Per últim, no s'ha pogut comprovar si el contingut de P cel·lular afecta a la producció dels biopolímers.

[es] El uso de los productos plásticos ha crecido exponencialmente a lo largo de los últimos años debido a su gran utilidad y versatilidad en diversos sectores. Esto, sumado a la sobrepoblación, se ha traducido en una producción y un consumo que deriva en contaminación masiva por plástico y sus subproductos. Por esa razón se está apostando por alternativas más sostenibles como bien podrían ser los bioplásticos. El polihidroxibutirato (PHB) es uno de los bioplásticos con mejores perspectivas ya que tiene unas características no muy distantes a las del polipropileno. Sin embargo, sus costes de producción se alejan de ser competitivos en el mercado, siendo la fuente de carbono y de oxígeno el gasto principal. Por ello las cianobacterias son una interesante alternativa ya que son capaces de almacenar estos biopolímeros utilizando CO2 atmosférico y luz solar. En este proyecto se ha estudiado el efecto sobre la producción de PHB por Synechocystis sp. de diversas condiciones de cultivo haciendo hincapié en la limitación de nutrientes, la concentración de carbono inorgánico (CID), la salinidad y las condiciones del inóculo mediante cuatro ensayos llevados a cabo en fotobiorreactores (PBRs). A pesar de tener mucha variabilidad, los resultados obtenidos en estos ensayos demuestran que la limitación de nutrientes, concretamente de nitrógeno (N) y fósforo (P), promueve la producción de los metabolitos siendo la limitación de N la más influyente. Mediante el primer ensayo se obtienen porcentajes de glucógeno y PHB de 70 %dcw (porcentaje en peso celular seco) y 14,37 %dcw respectivamente. Además, se ha observado como es la salinidad y no la concentración de CID la que afecta positivamente a la producción de PHB obteniendo los mejores resultados en conductividades elevadas. Por último, no se ha podido comprobar si el contenido de P celular afecta en la producción de los biopolímeros.