[ca] La present tesi doctoral analitza l'etapa de transició econòmica des de l'Antic Règim al Capitalisme durant els segles XVIII i XIX a la regió catalana de l'Ebre. Per un costat, posant atenció en l'evolució de les activitats industrials i comercials i, per altre, en el procés de la modernització de les infraestructures de transport i l'urbanisme de la ciutat de Tortosa. La falta de competitivitat de la indústria local i els conflictes bèl•lics del tombant de segle acabaren per exhaurir el vell sector secundari de la regió, que entrà en un procés d'agrarització generalitzada. El sector logístic i dels transports sobrevisqueren uns anys més. Durant el s. XVIII el mercat dels arrendaments senyorials havia dinamitzat el sector, però, arribats a finals de segle, també s'afeblí degut a l'ofec de les càrregues fiscals de Tortosa i la creixent atracció del mercat del Camp. La contracció econòmica i l'endarreriment en el creixement demogràfic que experimentà Tortosa féu que perdés l'autonomia administrativa, encara que l'elit continuaria tenint contacte directe amb l'estat central. Malgrat tot, a partir dels anys 40 del s. XIX, la situació canvià: es produí un repunt demogràfic després de les guerres carlines, i l'extensió i intensificació agrària del delta i de les planes interiors. Amb tot es reactivà la demanda interna. Al mateix temps, malgrat el fracàs de la renovació de la navegació fluvial a vapor, amb la Reial Companyia de Canalització de l'Ebre, l'arribada de capital inversor afavorí la creació d'empreses de serveis complementaris. Finalment, amb l'arribada del ferrocarril, va irrompre la nova indústria de transformació alimentària dirigida a l'exportació. El nou context social, demogràfic i econòmic acabaria per desencallar la qüestió urbanística precipitant la construcció de l'eixample urbà al 1886.

[es] La presente tesis doctoral analiza la etapa de transición económica desde el Antiguo Régimen al Capitalismo durante los siglos XVIII y XIX en la región catalana del Ebro. Por un lado, fijando la atención en la evolución de las actividades industriales y comerciales y, por otro, en el proceso de la modernización de las infraestructuras de transporte y el urbanismo de la ciudad de Tortosa. La falta de competitividad de la industria local y los conflictos bélicos del cambio de siglo agotaron el viejo sector secundario de la región, que entró en un proceso de agrarización generalizada. El sector logístico y de los transportes sobrevivieron unos años más. Durante el s. XVIII el mercado de los arrendamientos señoriales había dinamizado el sector, pero, llegados a finales de siglo, también se debilitó debido al ahogo de las cargas fiscales de Tortosa y la creciente atracción del mercado del Camp. La contracción económica y el retraso en el crecimiento demográfico que experimentó Tortosa hizo que perdiera su autonomía administrativa, aunque la élite continuaría teniendo contacto directo con el estado central. Sin embargo, a partir de los años 40 del s. XIX, la situación cambió: se produjo un repunte demográfico después de las guerras carlistas, y la extensión e intensificación agraria del delta y de las llanuras interiores. Se reactivó, entonces, la demanda interna. Al mismo tiempo, a pesar del fracaso de la renovación de la navegación fluvial a vapor, con la Real Compañía de Canalización del Ebro, la llegada de capital inversor favoreció la creación de empresas de servicios complementarios. Finalmente, con la llegada del ferrocarril, irrumpió la nueva industria de transformación alimentaria dirigida a la exportación. El nuevo contexto social, demográfico y económico acabaría por desatascar la cuestión urbanística precipitando la construcción del ensanche urbano en 1886. Finalmente, las principales conclusiones han sido comparadas con la historia de la ciudad inglesa de Norwich.