[ca] Amb el propòsit de contribuir al coneixement dels primers primats de la península Ibèrica, aquesta tesi s'ha endinsat en l'estudi d'un dels pocs tàxons coneguts durant l'Eocè inferior, el gènere Agerinia. L'estudi d'aquest gènere ha inclòs, en primer lloc, la revisió del material prèviament assignat a Agerinia i l'estudi del material inèdit d'aquest gènere dipositat a les col·leccions de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont. D'altra banda, s'han dut a terme diverses campanyes de camp als dipòsits continentals de l'Eocè inferior de distintes conques catalanes i s'ha estudiat el material trobat en aquestes intervencions. Més concretament, l'estudi del material inèdit d'Agerinia roselli del jaciment de les Saleres, juntament amb la revisió de les restes ja publicades d'aquesta espècie, ha permès esmenar la seva diagnosi. Aquest estudi ha evidenciat la presència d'algunes característiques no descrites fins ara, i ha consolidat la diferenciació d'aquest gènere amb altres adapiformes euroasiàtics. Per altra banda, l'estudi del material dentari d'Agerinia procedent del jaciment de Masia de l'Hereuet ha conclòs amb l'erecció de l'espècie Agerinia marandati. La revisió del material de diverses localitats assignat prèviament al gènere Agerinia ha resultat amb el canvi d'algunes determinacions taxonòmiques que resultaven inadequades. A més a més, s'ha constatat que l'únic euprimat identificat a l'Eocè inferior al nord-est de la península Ibèrica és Agerinia, ja que les mencions al gènere Cantius en alguns jaciments d'aquesta àrea no semblen suficientment fonamentades. La prospecció i el mostreig dels materials continentals de l'Eocè inferior realitzats en les conques Sudpirinenca i de l'Ebre han suposat el descobriment d'onze localitats amb restes de vertebrats, sis de les quals han proporcionat fòssils atribuïts al gènere Agerinia. L'estudi del material procedent de Casa Retjo-1 ha conclòs amb la definició de la nova espècie Agerinia smithorum. D'altra banda, les restes recuperades a Casa Retjo-3 i Cabana del Llúcio-1, molt semblants a les de Casa Retjo-1, s'han assignat també a Agerinia smithorum. Per contra, l'escassetat de les peces trobades als nivells de Font del Torricó-1 i 3 només ha permès la seva determinació a nivell de gènere, pel que s'han assignat a Agerinia sp. Les diferències morfològiques observades en les espècies estudiades s'han interpretat com canvis evolutius en un llinatge format per A. smithorum – A. marandati – A. roselli. Aquesta hipòtesi està suportada per la posició estratigràfica relativa dels jaciments d'on s'han recuperat les restes de cada una d'aquestes espècies. En aquest estudi s'han inferit també dos trets importants de la biologia d'Agerinia. L'estudi dels calcanis d'A. smithorum recuperats a Casa Retjo-1 i Cabana del Llúcio-1 ha permès interpretar aquesta espècie com un quadrúpede arbori moderadament actiu amb capacitat pel salt, tot i que no seria un saltador o grimpador vertical especialitzat. Per altra banda, la massa corporal estimada és molt similar per a les tres espècies d'Agerinia i oscil·la entre uns 500 i 900 g. Finalment, les anàlisis filogenètiques realitzades han agrupat en un sol clade les tres espècies d'Agerinia i han situat A. smithorum com a la més primitiva de totes, suportant així la hipòtesi del llinatge A. smithorum – A. marandati – A. roselli. A més a més estableixen els sivaladàpids Hoanghonius i Rencunius com a clade germà d'Agerinia, mentre que no resolen les relacions d'aquests gèneres amb distints grups d'adapiformes europeus, posant en dubte l'origen monofilètic dels cercamònids (o cercamonins) i dels adapiformes.

[en] In order to contribute to the knowledge of the first primates from the Iberian Peninsula, this thesis delve into the study of one of the scarce early Eocene taxa from this area, the genus Agerinia. The study of this genus has included, on the one hand, the revision of the material previously assigned to Agerinia and the study of the unpublished material of this genus stored at the collections of the Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont. On the other hand, several field campaigns have been developed in the lower Eocene continental deposits from different Catalan basins, and the material found in these interventions has been studied in detail. More specifically, the study of the unpublished material of Agerinia roselli from Les Saleres, together with the revision of the already published remains of this species, has allowed emending its diagnosis. This study has demonstrated the presence of several traits undescribed until now, and has consolidated the distinction between this genus and other Euroasiatic adapiforms. Besides, the study of the dental material of Agerinia from the locality of Masia de l'Hereuet has led to the erection of the species Agerinia marandati. The revision of the material from several localities previously assigned to the genus Agerinia has resulted in the change of some taxonomic determinations that were inadequate. In addition, Agerinia has been confirmed as the only euprimate identified during the early Eocene in the northeastern Iberian Peninsula, because the mentions to the genus Cantius from some localities of this area do not seem enough substantiated. The prospection and sampling of the lower Eocene continental deposits carried out in the Southern Pyrenean and Ebro basins have led to the discovery of eleven localities with vertebrate remains, six of them providing fossils assigned to the genus Agerinia. The study of the material from Casa Retjo-1 has resulted in the definition of the new species Agerinia smithorum. Besides, the remains recovered from Casa Retjo-3 and Cabana del Llúcio-1, very similar to those from Casa Retjo-1, have been also assigned to Agerinia smithorum. On the contrary, the scarcity of the remains found in the levels of Font del Torricó-1 and 3 has only allowed their determination at the generic level, being therefore assigned to Agerinia sp. The morphological differences between the studied species have been interpreted as evolutionary changes in a lineage consisting of A. smithorum – A. marandati – A. roselli. This hypothesis is supported by the relative stratigraphical position of the localities where the remains of each species have been recovered. Two important biological traits of Agerinia have been inferred on the basis of the studies here presented: the locomotor behaviour and the body mass. The study of the calcanei of A. smithorum recovered from Casa Retjo-1 and Cabana del Llúcio-1 has allowed the interpretation of this species as a moderately active arboreal quadruped capable of leaping, although not specialized for vertical climbing or leaping. On the other hand, the estimated body mass is very similar for the three species of Agerinia and varies between 500 and 900 g, approximately. Finally, the results of the phylogenetic analyses performed have nested the three species of Agerinia in a single clade, placing A. smithorum as the most primitive, thus supporting the hypothesis of the lineage integrated by A. smithorum – A. marandati – A. roselli. Furthermore, these analyses nest the sivaladapids Hoanghonius and Rencunius as the sister clade of Agerinia, but does not resolve the relations between these genera and several groups of European adapiforms, thus bringing into question the monophyletic origin of the cercamonids (or cercamoniines) and of the adapiforms.