[ca] L'estudi neix en el marc d'un procés de modernització, creixement i consolidació, i fent crítica al successos d'hostilitat ( la gentrificació, la contaminació, la capitalització i on el vehicle és el principat agent articulador de l'urbanisme i del sistema) a través del qual moltes ciutats, per exemple, Barcelona, busquen la seva pacificació i la reversió d'aquest règim. Seguint les voluntats d'aquests processos de canvis, s'ha volgut buscar un subjecte dins de la societat que caracteritzés la vulnerabilitat, dins d'aquest artifici violent, per tal de poder fer un estudi sobre quins són els elements que aporten i instauren aquest canvi, i partint de la idea d'estudiar la problemàtica, per trobar-ne una solució, des de la base. Els infants, en tant que dependents dels seus cuidadors i en procés d'aprenentatge, és a dir, amb el seu desenvolupament en procés, són el subjecte escollit. La seva vulnerabilitat parteix del fet que no tenen del tot aplicades les conductes socials, entenen i perceben l'espai d'una manera diferent i, tenen unes necessitats on les cures estan més presents. S'ha enfocat aquest treball on l'eina principal són els estudis de camp. La intenció és analitzar el comportament i desenvolupament dels infants en els diferents teixits urbans. L'estudi té per objectiu principal i genèric establir la relació entre arquitectura i espai públic i els nens i les nenes sota una mirada física i de vivència És a dir, caracteritzar, a partir de l'observació, els teixits urbans que permeten un major desenvolupament, entenent desenvolupament com a principal característica dels infants, on aprenentatge, percepció pròpia i joc tenen un paper rellevant. Per tant, aquells teixits que són més amables per al subjecte, i, sobretot, trobar quines són aquelles característiques urbanes i de disseny que els doten d'aquesta condició. Els teixits triats són l'Eixample de Barcelona, polígon d'habitatges (Montbau), teixit suburbà (el barri de Can Baró) i un centre històric (Gràcia). Les visites de camp, el recull d'accions, el dibuix d'aquestes i, la posterior classificació de les diferents activitats i comportaments dels infants dins d'aquests diferents teixits, permeten elaborar una radiografia dels límits i la dimensió i vastitud d'aquest espai públic. Aquest radiograma ens permet extreure conclusions de qualificació i quantificació d'espais i de paràmetres i necessitats que serien extrapolables, en certa manera, a la resta de teixits. L'estudi té per objectiu principal i genèric establir la relació entre arquitectura i espai públic i els nens i les nenes sota una mirada física i de vivència.

[es] El estudio nace en el marco de un proceso de modernización, crecimiento y consolidación, y haciendo crítica al sucesos de hostilidad ( la gentrificación, la contaminación, la capitalización y donde el vehículo es el principado agente articulador del urbanismo y del sistema) a través del cual muchas ciudades, por ejemplo, Barcelona, buscan su pacificación y la reversión de este régimen. Siguiendo las voluntades de estos procesos de cambios, se ha querido buscar un sujeto dentro de la sociedad que caracterizara la vulnerabilidad, dentro de este artificio violento, para poder hacer un estudio sobre cuáles son los elementos que aportan e instauran este cambio, y partiendo de la idea de estudiar la problemática, para encontrar una solución, desde la base. Los niños, en cuanto que dependientes de sus cuidadores y en proceso de aprendizaje, es decir, con su desarrollo en proceso, son el sujeto escogido. Su vulnerabilidad parte del hecho que no tienen del todo aplicadas las conductas sociales, entienden y perciben el espacio de una manera diferente y, tienen unas necesidades donde las curas están más presentes. Se ha enfocado este trabajo donde la herramienta principal son los estudios de campo. La intención es analizar el comportamiento y desarrollo de los niños en los diferentes tejidos urbanos. El estudio tiene por objetivo principal y genérico establecer la relación entre arquitectura y espacio público y los niños y las niñas bajo una mirada física y de vivencia Es decir, caracterizar, a partir de la observación, los tejidos urbanos que permiten un mayor desarrollo, entendiendo desarrollo como principal característica de los niños, donde aprendizaje, percepción propia y juego tienen un papel relevante. Por lo tanto, aquellos tejidos que son más amables para el sujeto, y, sobre todo, encontrar cuáles son aquellas características urbanas y de diseño que los dotan de esta condición. Los tejidos elegidos son el Eixample de Barcelona, ​​polígono de viviendas (Montbau), tejido suburbano (el barrio de Can Baró) y un centro histórico (Gràcia). Las visitas de campo, la recopilación de acciones, el dibujo de éstas y, la posterior clasificación de las diferentes actividades y comportamientos de los niños dentro de estos diferentes tejidos, permiten elaborar una radiografía de los límites y su dimensión y vastitud espacio público. Este radiograma nos permite extraer conclusiones de calificación y cuantificación de espacios y de parámetros y necesidades que serían extrapolables, en cierto modo, al resto de tejidos. El estudio tiene por objetivo principal y genérico establecer la relación entre arquitectura y espacio público y los niños y niñas bajo una mirada física y de vivencia.