[ca] L'objectiu d'aquest article és estudiar els acords legals sobre els arranjaments residencials dels fills després d'una separació dels pares d'acord amb el temps compartit amb cadascun d'ells, per avaluar l'evolució de la co-parentalitat, inclosa la Llei catalana de 2010. Analitzem les decisions dels jutjats familiars de la ciutat de Barcelona el 2014. Comencem per estimar la prevalença dels diferents tipus de custòdia, centrant-nos especialment en les variables associades a la residència conjunta, en un conjunt de 2.278 decisions judicials. A continuació, en una mostra més petita (830 decisions), aprofundim en el marc temporal dels models residencials, expressats en nombre de nits a l'any amb cada progenitor, i en el finançament de la despesa relacionada amb els fills. Presentem els resultats comparant la custòdia compartida amb la custòdia única de la mare, tenint en compte el procediment (per consens o litigi). La conclusió és la convivència de tres situacions: 1) Un paradigma emergent: la custòdia compartida per consens equitativament entre els progenitors en termes de temps i de responsabilitats financeres. 2) El paradigma anterior: custòdia única de la mare en el procés de litigi que equipara l'assignació de la custòdia amb el cobrament de pensió i 3) Una situació de transició entre l'antic paradigma i el paradigma emergent en el els casos de custòdia única d'una mare per consens amb grans desigualtats entre la maternitat i la paternitat. És la primera vegada que es fa un estudi d'aquest àmbit a Espanya, tant pel seu abast (totes les decisions d'una gran ciutat al llarg d'un any), per les àrees temàtiques abordades, com pel desglossament de les unions no matrimonials.

[es] El objetivo de este artículo es estudiar los acuerdos legales sobre los arreglos residenciales de los hijos tras una separación de los padres según el tiempo compartido con cada uno de ellos, para valorar la evolución de la coparentalidad, incluida la Ley catalana de 2010. Analizamos las sentencias de los juzgados de familia de la ciudad de Barcelona en 2014. Partimos de la estimación de la prevalencia de las diferentes formas de custodia, centrándonos en particular en las variables asociadas a la convivencia, sobre un conjunto de 2.278 sentencias judiciales. Luego, sobre una muestra más pequeña (830 decisiones), se profundiza en el enfoque del marco temporal de los modelos residenciales, expresado en número de noches al año con cada progenitor, y en la financiación del gasto relacionado con los hijos. Presentamos los resultados comparando la custodia compartida con la custodia exclusiva de la madre, teniendo en cuenta el procedimiento (por consenso o litigio). La conclusión es la coexistencia de tres situaciones: 1) Un paradigma emergente: Custodia compartida por consenso de manera equitativa entre los padres en términos de tiempo y responsabilidades económicas. 2) El paradigma anterior: la custodia exclusiva de la madre en el proceso de litigio que equipara la asignación de la custodia con el cobro de la pensión alimenticia y 3) Una situación de transición entre el paradigma antiguo y el paradigma emergente en los casos de custodia exclusiva de la madre por consenso con grandes desigualdades entre maternidad y paternidad.Es la primera vez que se realiza un estudio de este alcance en España, tanto por su alcance (todas las decisiones de una gran ciudad a lo largo de un año), por las áreas temáticas abordadas, como por la consideración la ruptura de las uniones no matrimoniales.