[ca] Aquest treball investiga la durabilitat del formigó, centrant-se en l'ample de fissura causat per càrregues externes. Els objectius principals són fer una recerca sobre el fenomen de la fissuració i aportar una fórmula nova de l'ample de fissura la qual sigui simple i directa, amb una precisió acceptable. Mitjançant dades experimentals existents, es comparen les formulacions d'ample de fissura de diferents codis: l'actual Eurocodi 2 i la seva versió futura, la fórmula de Frosch emprada en l'ACI 318 nord-americà, l'antiga normativa espanyola de formigó estructural EHE-08 i el codi model de la fib MC2020. Les dades experimentals, les quals han sigut obtingudes de la tesi doctoral d'Enrique Calderón, inclouen mesures de fissura de 14 bigues de formigó armat de diferent tipus de quantia mecànica. Aquestes dades es faran servir per identificar els punts forts i dèbils de cada codi i per poder fer una proposta d'una nova fórmula simplificada. La metodologia feta servir ha sigut en primera instància, introduir les diverses formulacions dels codis i posteriorment comparar-les amb els experiments de Calderón mitjançant els ràtios de prediccions analítiques, coeficients de variació i valors experimentals de l'ample de fissura. Seguidament, es fa una anàlisi de la fórmula clàssica de l'ample de fissura per a presentar una proposta de fórmula de càlcul de l'ample de fissura i comparar-la de la mateixa forma que abans amb els experiments de Calderón i les altres fórmules. Els resultats obtinguts han sigut que l'Eurocodi 2 actual s'adapta millor a les bigues d'alta, mitjana i baixa quantia mecànica, mentre que quan s'augmenta l'armadura de la part comprimida a compressió, és recomanable fer servir la futura versió de l'Eurocodi 2. S'ha trobat que la fórmula proposta pot fer-se servir com a primera iteració per a calcular l'ample de fissura característic. Les conclusions d'aquest treball remarquen la importància del control de l'ample de fissura en la durabilitat del formigó i

[en] This work investigates the durability of concrete, focusing on the crack width caused by external loads. The main objectives are to research the phenomenon of cracking and to provide a new crack width formula that is simple and direct, with acceptable accuracy. Using existing experimental data, the crack width formulations of different codes are compared: the current Eurocode 2 and its future version, the Frosch formula used in the American ACI 318 code, the old Spanish structural concrete standard EHE-08, and the fib MC2020 model code. The experimental data, which have been obtained from Enrique Calderón's doctoral thesis, include crack measurements of 14 reinforced concrete beams of different mechanical quantities. These data will be used to identify the strengths and weaknesses of each code and to propose a new simplified formula. The methodology used was first to introduce the various code formulations and then compare them with Calderón's experiments through analytical prediction ratios, coefficients of variation, and experimental crack width values. Next, an analysis of the classical crack width formula is conducted to present a proposed calculation formula for crack width and compare it in the same way as before with Calderón's experiments and other formulas. The results obtained show that the current Eurocode 2 adapts better to beams with high, medium, and low mechanical quantities, while when the reinforcement in the compressed part is increased, it is advisable to use the future version of Eurocode 2. It has been found that the proposed formula can be used as a first iteration to calculate the characteristic crack width. The conclusions of this work highlight the importance of crack width control in the durability of concrete and have detailed what the durability of concrete depends on, recommending a formula to make a first approximation of the concrete crack width. This work investigates the durability of concrete, focusing on the crack width caused