[ca] Aquest assaig busca ressaltar els efectes que té la pandèmia sobre la forma en què habitem i construïm les ciutats. Entenem que abans de l'esclat de la crisi social-sanitària de la COVID-19, com en molts llocs de Llatinoamèrica, Panamà es trobava en un moment en què el seu model urbà, social i econòmic havia entrat en una fase d'esgotament i ara es escala a un nivell encara més gran. Amb la pandèmia s'han revelat els efectes negatius de la dispersió urbana, segregació dels habitatges i desaparició de l'espai públic que ara es converteixen en un obstacle per controlar la propagació de virus.En primer lloc, analitzem la relació entre la pandèmia i l'urbà; és a dir, el vincle entre la vida urbana, principalment la dels grups més afectats en perifèries de la ciutat, amb les noves dinàmiques de la quotidianitat enmig de l'complicat panorama que ara enfrontem. A això sumem unes reflexions sobre l'efecte dels l'excessiva centralització en la forma de govern que ha deixat amb poca capacitat de resposta a moltes ciutat de l'món, inclosa la ciutat de Panamà.Addicionalment, entenem que, en una societat que necessita mantenir la distància física al carrer, l'àrea metropolitana de la ciutat de Panamà no està preparada per complir amb aquesta tasca després de dècades de polítiques urbanes orientades a el vehicle privat. Les actuacions d'emergència en l'espai públic per part de les oficines municipals i juntes comunals panamenyes han estat escazas o inexistents. Tot i això, han sorgit algunes iniciatives d'urbanisme tàctic tractant de respondre a la pandèmia, i les comparem amb altres intervencions anteriors per entendre si s'han portat com un procés on el benefici és realment de les comunitats.A més, a causa de notícies recents en contra en alguns mitjans internacionals, abordem la polèmica de la densitat de les ciutats des d'una perspectiva teòrica i amb dades actuals per entendre la seva relació amb la propagació de virus a Panamà. El resultat de la investigació suggereix que el problema no rau en l'alta densitat, sinó en l'amuntegament dels habitatges i en la manca d'accessibilitat urbana als barris més apartats. Tot això neix de la construcció d'una ciutat en on primen la segregació i les desigualtats territorials.Així, la consolidació de l'espai públic i l'accés a millors habitatges juntament amb el replantejament de la ciutat actual són objectius que haurien servit per afrontar una pandèmia que arriba sense previ avís.

[en] The following essay seeks to highlight the effects of the pandemic on the way we inhabit and build cities. We understand that before the outbreak of the social-health crisis of COVID-19, as in many places in Latin America, Panama was at a time when its urban, social and economic model had entered a phase of exhaustion and is now escalating at an even higher level. The pandemic has revealed the negative effects of urban sprawl, segregation of housing and disappearance of public space that now become an obstacle to controlling the spread of the virus.Firstly, we analyze the relationship between the pandemic and the urban society; that is, the link between urban life, mainly that of the groups most affected on the outskirts of the city, with the new dynamics of everyday life in the midst of the complicated panorama that we face now. To this we add a few considerations on the effect of excessive centralization on the form of government that has left many cities in the world,including Panama City, with little capacity for response.Additionally, we understand that, in a society that needs to maintain physical distance on the street, the Panama City metropolitan area is not prepared to fulfill this task after decades of urban policies oriented towards the private vehicle. Emergency actions in public space by Panamanian municipal offices and local assemblies have been scarce or non-existent. Despite this, some initiatives of tactical urbanism have emerged trying to respond to the pandemic, and we compare them with other previous interventions to understand if they have been carried out as a process where the benefit is for the communities.Furthermore, due to recent news against it in some international media, we address the controversy of the density of cities from a theoretical perspective and with current data to understand its relationship with the spread of the virus in Panama. The result of the research suggests that the problem does not lie in high density, but in the overcrowding of the houses and in the lack of urban accessibility in the most remote neighborhoods. All this is born from the construction of a city where segregation and territorial inequalities prevail. In this way, the consolidation of public space and access to better housing together with the redefinition of the current city are objectives that would have served to confront a pandemic that arrives without warning.