[ca] La modernització dels sistemes de reg, és a dir, la transformació del reg tradicional per solcs en reg per aspersió o degoteig, augmenta l'eficiència de l'ús de l'aigua en l'agricultura. D'una banda, tals transformacions augmenten la productivitat de l'aigua i poden, per tant, impulsar la producció agrícola. Per altra banda, s'espera que conservin l'aigua per a funcions ambientals, que es veuen progressivament amenaçades per la creixent escassetat d'aigua i el canvi climàtic. No obstant això, nombroses dades empíriques suggereixen que la modernització dels sistemes de regadiu indueix taxes de consum d'aigua superiors a les anteriors, la qual cosa posa en perill l'objectiu de l'ús sostenible de l'aigua en l'agricultura. Aquesta tesi aborda aquesta problemàtica estudiant les condicions en les quals la modernització en contextos de sistemes de regadiu comunitaris pot contribuir a un ús més sostenible de l'aigua. Basant-se teòricament en l'economia institucional i en la teoria dels recursos comuns, contribueix a entendre millor com la gestió col·lectiva del reg i les decisions sobre l'ús de l'aigua es veuen influïdes per l'adopció de tecnologies modernes de reg. El capítol 1 introdueix la tesi situant-la en el seu context pertinent, descrivint l'estat de la qüestió, identificant les bretxes de recerca i formulant les preguntes principals i secundàries de la recerca. El capítol 2 empra un metaanàlisis de casos d'estudi per a identificar diferents situacions de presa de decisions estratègiques i la seva interrelació amb la modernització de les infraestructures. El capítol 3 avalua el paper de la modernització entre altres condicions per a l'èxit de la gestió de la sequera en les associacions d'usuaris d'aigua espanyoles. El capítol 4 presenta una perspectiva basada en l'economia de comportament sobre els efectes de la modernització d'infraestructures, examinant si els agricultors tenen comptes mentals en funció de com obtenen l'aigua. Finalment, el capítol 5 conclou i acaba amb implicacions pràctiques i una perspectiva sobre futures recerques.

[en] The modernization of irrigation systems, i.e., transforming traditional furrow into sprinkler or drip irrigation, increases the efficiency of water use in agriculture. On the one hand, such transformations augment the productivity of water and can therefore boost agricultural production. On the other hand, they are expected to conserve water for environmental functions, which are progressively jeopardized by growing water scarcity and climate change. However, considerable empirical evidence suggests that modernizing irrigation systems induces higher water consumption rates than prior, endangering the goal of sustainable water use in agriculture. This thesis addresses the issue by studying conditions under which modernization in contexts of community-based irrigation systems can contribute to more sustainable water use. Theoretically building on institutional economics and common pool resource theory, it contributes to better understanding how collective irrigation management and water use decisions are permeated by the uptake of modern irrigation technologies. Chapter 1 introduces the thesis by embedding it in its relevant context, describing the state of the art, outlining the research gaps, and formulating the main and sub-research questions. Chapter 2 employs a meta-analysis of case studies to identify distinct strategic decision-making situations and their interrelatedness with infrastructure modernization. Chapter 3 assesses the role of modernization among other conditions for successful drought management in Spanish water user associations. Chapter 4 presents a behavioral perspective on the effects of infrastructure modernization by examining whether farmers hold mental accounts depending on how they obtain water. Finally, chapter 5 concludes and ends with practical implications and an outlook on future research.