[ca] La descoberta de dos fons musicals deslocalitzats, un a la rectoria de Sant Joan de Palamós (PalSJ) i l'altre a les golfes de Mas Torró a Sant Climent de Peralta (CliFP), ambdós al Baix Empordà, esdevenen el centre d'estudi d'aquesta tesi. Al llarg de la investigació s'ha constatat que es complementen i són el testimoni musical de l'existència de la Banda de Música de la Milícia de la Bisbal. L'any 1838 es redactava el document que havia de regir la normativa per formar part de la Banda de Música de la Milícia de la Bisbal. La Primera Guerra Carlina arribava a la seva fi i el rol preponderant que havia exercit la Milícia Nacional des de la seva creació el 1834 en la defensa de la població, feia un gir i passava a ostentar un gran protagonisme en l'esfera pública. La banda de música es va convertir en un gran suport a la institució armada, fent proclames d'exaltació política mitjançant la interpretació d'himnes patriòtics i recreant un ambient festiu com a conseqüència de la celebració de les festes cíviques. La formació musical es composava d'instruments de vent-metall, vent-fusta i percussió, i s'adaptava a les novetats organològiques que sorgien a França. El lideratge en la direcció anava a càrrec del músic major, figura representada sempre per un hisendat local. Els individus d'aquest col·lectiu, descendents de la noblesa i l'estament militar, formaven part de la plana major de l'organització de la milícia i del funcionament de la banda de música, que esta composta per una dotzena d'intèrprets com a mínim. El repertori institucional estava compost per himnes, tocs militars i marxes; en l'àmbit dels balls, els pasdobles, valsos, minuets i jotes; i provinent de l'àmbit operístic, les àries, cavatines i duets. El seu espai d'actuació eren els cercaviles, l'acompanyament de la tropa, les acadèmies i la música per al ball. La figura central del notari Felip Pons tingué rellevància per la seva implicació en els manuscrits. El seu entorn familiar estava format per membres que havien rebut educació musical a la catedral de Girona, i alguns exercien d'organistes, cabiscols, i beneficiats de cant a la capella de música gironina. També el seu besavi patern formava part de la cobla de músics local dels Maymí de la Bisbal. La relació que s'establí entre els Pons de la Bisbal i els copistes que apareixen en el fons musical de la banda, confirma que en el període posterior a les exclaustracions i com a conseqüència de la minva d'ingressos de les capelles, els beneficiats es veieren en la necessitat de recórrer a escriure música no religiosa. La seva participació a la banda de la milícia va dotar de nou repertori i d'arranjaments la formació instrumental que estava integrada per músics professionals, hisendats i artesans. Els músics professionals formaven part de les cobles de músics locals; els hisendats reflectien les seves habilitats mitjançant la música domèstica, habitual a les cases benestants; i els artesans es convertiren en els nous músics, que ajudaven al manteniment dels instruments gràcies a la seva destresa manual. Durant el Trienni Progressista, la banda de música va tenir el seu moment més àlgid acompanyant la milícia en els actes d'exaltació patriòtica i els institucionals, que representaven l'assoliment dels ideals progressistes en l'espai públic, fins que els moderats canviaren el curs d'aquesta lluita.

[en] The discovery of two music collections, one in the vicarage in Sant Joan de Palamós (PalSJ), and the other in the attics in Mas Torró in Sant Climent de Peralta (CliFP), both located in Baix Empordà, have become the object of study of the present thesis. Along the research it has been confirmed that they complement eachother and represent the musical evidence to the existance of the Banda de Música de la Milícia de la Bisbal (La Bisbal's Military Band). In 1838, the document that was to govern the rules for enrolling in the Banda de Música de la Milícia de la Bisbal was written. The First Carlist War was coming to an end and the predominant role that the National Militia exerted since its creation in 1834 defending the population took a turn and came to hold a leading role in the public sphere. The music band became a considerable suport to the military institution, making proclamations of political exaltation through the interpretation of patriotic hyms and recreating a celebratory atmosphere as a consequence of the celebration of civic festivities. The musical ensemble was made up of brass, woodwind and percussion instruments, and adapted to the new organological developments in France. The leadership was in the hands of the chief musician, a figure always represented by a local landowner. The members in this group, descendants of the nobility and the military class, were part of the top brass of the militia and the functioning of the brass band, which was made up of at least a dozen players. The institutional repertoire consisted of hymns, military music and marches; in the field of dances, pasodobles, waltzes, minuets and jotas; and from the operatic field, arias, cavatinas and duets. Their sphere of activity was the parades, the accompanying of the troop, the academies and dance music. The central figure of the sollicitor Felip Pons was important for his involvement in the manuscripts. His family circle was made up of members who had received musical education at Girona Cathedral, and some of them were organists, preceptors and chanters in the Girona music chapel. His paternal grandfather was also a member of the local group of musicians known as the Maymí de La Bisbal. The relationship established between the Pons family in La Bisbal and the copyists who appear in the band's musical collection confirms that in the period after the exclaustrations and as a consequence of the drop in income of the chapels, the beneficiaries found it necessary to resort to writing non-religious music. Their participation in the militia band provided new repertoire and arrangements for the instrumental ensemble, which was made up of professional musicians, landowners and craftsmen. The professional musicians were part of the local musicians' groups; the landowners reflected their skills through their domestic music, which they were accustomed to playing in their homes; and the artisans became the new musicians, who helped with the preservation of instruments thanks to their manual skills. During the Three Liberal Years, the brass band reached its peak, accompanying the militia in patriotic and institutional events, which represented the assertion of progressive ideals in the public sphere, until the moderates changed the course of this struggle.