[ca] El coronavirus 2 de la síndrome respiratòria aguda greu (SARS-CoV-2), responsable de la pandèmia de la malaltia per coronavirus 2019 (COVID-19), ha causat un impacte significatiu sobre la salut, l'economia i l'estabilitat social. El SARS-CoV-2 té un potencial origen zoonòtic; es creu que es va originar en ratpenats del gènere Rhinolophus, i va saltar als humans a través d'un hoste intermediari no identificat. Al febrer del 2020, es van documentar els primers casos de SARS-CoV-2 en animals, desencadenant preocupacions sobre la capacitat del virus de travessar barreres entre espècies i plantejant grans reptes per controlar-ne la transmissió. Aquesta tesi doctoral es va iniciar a principis del 2020 amb l'objectiu d'estudiar la potencial susceptibilitat de diverses espècies animals i avaluar el seu possible paper en l'epidemiologia de la COVID-19. El mes d'abril de 2020 vam iniciar un estudi de monitoratge al nord-est d'Espanya per avaluar la presència de SARS-CoV-2 en animals de companyia (Estudi 1). L'estudi, fins al gener del 2022, va detectar infeccions agudes i/o passades de SARS-CoV-2 i les seves variants en gats, gossos i fures. La freqüència de detecció d'infeccions agudes va ser baixa (0,3%), però la detecció d'anticossos va ser relativament freqüent en animals amb contacte previ amb propietaris infectats (25% en gats, 10% en gossos i 40% en fures). També es van detectar anticossos en gats ferals, amb un percentatge més baix (2,34%) comparat amb els gats domèstics (7,65%). Els animals de companyia van mostrar la capacitat de neutralitzar diferents variants de SARS-CoV-2, essent els gats els que mostraren nivells més alts de títols d'anticossos neutralizants (nAbs) respecte les altres espècies en gairebé totes les variants estudiades. Aquesta tesi doctoral inclou estudis de vigilància de SARS-CoV-2 (des de 2020 fins a 2023) en animals salvatges, tant en captivitat com en llibertat, a Espanya (Estudi 2), així com en espècies urbanes/periurbanes a Catalunya (Estudi 3). Els estudis no varen evidenciar infeccions agudes o passades en aquests grups d'animals, exceptuant un dofí mular (Tursiops truncatus) en un parc zoològic. Aquest dofí va presentar anticossos contra la nucleoproteïna de SARS-CoV-2 mitjançant un assaig immunoenzimàtic (ELISA), i baixos nivells de nAbs (38,2%) mitjançant un assaig de pseudoneutralització (pVNT). L'emergència de variants de SARS-CoV-2 durant la pandèmia va generar preocupacions sobre el seu impacte en poblacions animals. Aquesta tesi doctoral inclou la investigació de la susceptibilitat de la cabra domèstica (Capra aegagrus hircus) a una variant de SARS-CoV-2 amb un espectre d'hostes ampliat (variant Beta (B.1.351)) (Estudi 4). Les cabres van demostrar una susceptibilitat limitada a la infecció experimental per SARS-CoV-2, suggerint un paper insignificant en la transmissió del virus. Finalment, vàrem avaluar la correlació de tres kits ELISA utilitzats en aquesta tesi doctoral i els vàrem comparar utilitzant el pVNT com a referència (Estudi 5). L'ELISA-1 (utilitzat en els Estudis 1, 3 i 4), que detecta nAbs contra el domini d'unió al receptor (RBD) de SARS-CoV-2, va demostrar tenir un excel·lent rendiment diagnòstic, essent una eina fiable per a estudis d'animals a gran escala. L'ELISA-2 (orientat a detectar nAbs contra RBD) i l'ELISA-3 (orientat als anticossos contra la nucleoproteïna), utilitzats a l'Estudi 2, van mostrar baixa sensibilitat per detectar animals seropositius. En general, els nostres resultats van indicar que els animals no van influir significativament en l'epidemiologia de la pandèmia de la COVID-19. No obstant això, les interaccions regulars entre humans i animals suposen riscos d'exposició a SARS-CoV-2 en espècies animals. Aquesta tesi doctoral s'alinea amb el concepte Una Sola Salut, destacant la necessitat d'una col·laboració multidisciplinària sòlida per gestionar les amenaces per a la salut global.

[es] El coronavirus 2 del síndrome respiratorio agudo severo (SARS-CoV-2), responsable de la pandemia de la enfermedad por coronavirus 2019 (COVID-19), ha causado un impacto significativo en la salud, la economía y la estabilidad social. El SARS-CoV-2 tiene un posible origen zoonótico; se cree que surgió de murciélagos del género Rhinolophus, y que saltó a los humanos a través de un huésped intermediario no identificado. En febrero del 2020, se documentaron los primeros casos de infecciones por SARS-CoV-2 en animales, generando preocupaciones significativas sobre la posibilidad de que el virus cruzara las barreras de especies y planteara grandes desafíos para controlar su transmisión. Esta tesis doctoral comenzó a principios del 2020 con el objetivo de estudiar la posible susceptibilidad de varias especies animales y evaluar su papel potencial en la epidemiología de la pandemia de la COVID-19. En abril de 2020, iniciamos un estudio de monitoreo en el noreste de España para evaluar la presencia de SARS-CoV-2 en animales de compañía (Estudio 1). El estudio, que duró hasta enero del 2022, detectó infecciones agudas y/o pasadas de SARS-CoV-2 y sus variantes en gatos, perros y hurones domésticos. La frecuencia de detección de infecciones agudas fue baja (0,3%), pero la detección de anticuerpos fue relativamente frecuente en animales que habían tenido contacto previo con propietarios infectados (25% en gatos, 10% en perros y 40% en hurones). También se detectaron anticuerpos en gatos callejeros, aunque con un porcentaje significativamente menor (2,34%) comparado con los gatos de compañía (7,65%). Los animales de compañía demostraron la capacidad de neutralizar diferentes variantes de SARS-CoV-2, siendo los gatos los que mostraron títulos más altos de anticuerpos neutralizantes (nAbs) comparado con las otras especies en casi todas las variantes estudiadas. Por otro lado, esta tesis doctoral incluye estudios de vigilancia del SARS-CoV-2 (desde 2020 hasta 2023) en animales salvajes tanto en cautiverio como en libertad de España (Estudio 2), así como en especies urbanas/periurbanas en Cataluña (Estudio 3). Los estudios no demostraron evidencia de infecciones agudas o pasadas de SARS-CoV-2 en estos grupos de animales, exceptuando un delfín mular (Tursiops truncatus) en un parque zoológico. Este delfín mostró anticuerpos contra la nucleoproteína de SARS-CoV-2 mediante un ensayo inmunoenzimático (ELISA) y títulos bajos de nAbs (38,2%) mediante un ensayo de pseudoneutralización (pVNT). La aparición de variantes de SARS-CoV-2 durante la pandemia generó preocupaciones importantes sobre su impacto en las poblaciones animales. En esta tesis doctoral, investigamos la susceptibilidad de las cabras domésticas (Capra aegagrus hircus) a una variante de SARS-CoV-2 con un rango de huésped ampliado (variante Beta (B.1.351)) (Estudio 4). Las cabras demostraron una susceptibilidad limitada a la infección experimental por SARS-CoV-2, sugiriendo un papel insignificante de este huésped en la transmisión del virus. Finalmente, evaluamos la correlación de tres kits ELISA utilizados en esta tesis doctoral y los comparamos utilizando el pVNT como referencia (Estudio 5). El kit ELISA-1 (utilizado en los Estudios 1, 3 y 4), que detecta nAbs contra el dominio de unión al receptor (RBD), demostró un rendimiento diagnóstico excelente, siendo una herramienta confiable para estudios de animales a gran escala. ELISA-2 (enfocado en nAbs contra RBD) y ELISA-3 (enfocado en anticuerpos de nucleoproteína), utilizados en el Estudio 2, demostraron baja sensibilidad para detectar animales seropositivos. En general, nuestros resultados indicaron que los animales no influenciaron significativamente la epidemiología de la pandemia de COVID-19. Sin embargo, las interacciones regulares entre humanos y animales suponen riesgos de exposición a SARS-CoV-2 en especies animales. Esta tesis doctoral se alinea al concepto de Una Sola Salud, destacando la necesidad de una colaboración multidisciplinaria sólida para gestionar eficazmente las amenazas a la salud global.