[ca] La següent investigació reprèn una discussió teòrica tan immemorial com inacabada: la vinculació entre la figura autorial (la seva vida) i l'escriptura (creació), el que suposa al seu torn una altra relació: realitat-ficció. Tot i que, en els diversos moments històrics, els estudis literaris han procurat dilucidar-classificar aquesta associació a través de diverses denominacions genèriques memòries, autobiografia, novel·la autobiogràfica, autoficción, el dinamisme de fet literari acaba per tornar obsolet tot encasellament. Motiu pel qual resulta necessari revisitar el entramat teòric (xarxa de relacions) des d'on s'han articulat, ja que de la seva comprensió-qüestionament es desprenen perspectives més àmplies i inclusives per a entaular nous diàlegs amb les propostes literàries, ja no amb el propòsit de fixar límits, sinó traçar línies de trobada entre les pràctiques escripturals, més enllà dels límits historiogràfics i espai-temporals. En congruència amb això, aquest estudi es deté a explorar els valors, preocupacions i discursos subjacents i delineen la categoria "autobiografia" (preocupació pel "si mateix", el "jo", la figura autorial), exercici analític on adquireix especial rellevància la seva doble dimensionalitat genèrica: literària (gènere) i sexual (gender). Precisament, el reconèixer que l'autobiografia ha constituït, a través de la història, una pràctica escriptural masculina demanda forçosament una lectura que consideri això no només com una condició determinant, sinó com un fet constitutiu, projectat en els obstacles que implica la presa de la paraula; el tracte rebut per la crítica i les històries literàries; les condicions contextuals, econòmiques, polítiques de la figura autorial "femenina" i les motivacions que impulsen la pretensió de "relatar la vida". Partint d'aquesta comprensió es pretén fer una lectura analítica des del cos del següent corpus d'obres autobiogràfic-memorials llatinoamericanes escrites durant el segle XX i inicis del XXI: Autobiografía (1979-1984), Victoria Ocampo; Cuadernos de infancia (1937), Antes que mueran (1944), Norah Lange; Epílogo (2003), Alicia Jurado; i a partir d'això entaular un diàleg intertextual. Convé aclarir que aquesta proposta no persegueix simplement "cartografiar" el cos-textual de la narrativa autobiogràfica, sinó plantejar el cos-text com a categoria d'anàlisi, com a perspectiva de lectura capaç de convocar discursos que travessen el autobiogràfic: poder, llenguatge, gènere. Sens dubte, l'abast d'aquest posicionament teòric-metodològic contribuirà a saldar el deute historiogràfica pendent amb la narrativa autobiogràfica-memorial de ploma femenina, a el temps que permetran establir un diàleg on conflueixin crítica, teoria i història literàries per trobar connexions o punts d'inflexió entre els diferents relats del corpus. En aquest sentit, tot i que aquest estudi no aspira a convertir-se en una generalització, la seva mirada podria aportar a la discussió sobre les maneres en els quals s'han analitzat les escriptures del "jo" en l'àmbit literari llatinoamericà (en particular) i a repensar la teoria autobiogràfica-memorial, en general.

[en] The following investigation resumes a theoretical discussion as immemorial as it is unfinished: the link between the authorial figure (their life) and the writing (creation), which in turn suggests another relation: reality-fiction. Even when, during diverse historical moments, literary studies have intended to elucidate-classify such an association through diverse genre denominations (memoirs, autobiography, autobiographical novel, autofiction), the dynamism of literature ends up tuning every typecasting obsolete. Reason why it is accurate to revisit the theoretical framework (network of relations) from which they have articulated, since wider, more inclusive perspectives detach from its understanding-questioning to engage in new dialogs with literary proposals, not with the purpose of setting boundaries anymore, but of tracing lines of encounter among writing practices beyond historiographic and special-temporal limits. Accordingly, this study closely explores the values, concerns, and discourses that underlie and outline the category "autobiography" (concern about the "self", the "I", the authorial figure), analytical exercise where its double genre dimensionality acquires a special relevance: literary (genre) and sexual (gender). Indeed, acknowledging that autobiography has constituted, through history, a male writing practice forcibly demands a reading that considers this not only as a determining condition, but as a constitutive fact, projected on the hurdles that the assumption of speech implies; the treatment received by criticism and literary histories; the contextual, economic, political conditions of the "female" authorial figure and the motives that drive the pretense of "recounting life". Departing from such an understanding it is intended to execute an analytical reading from the body of the following corpus of autobiographical-memorial Latin American works written during the XX century and early XXI: Autobiografía [1979-1984],Victoria Ocampo; Cuadernos de infancia [1937], Antes que mueran [1944], Norah Lange; Epílogo [2003], Alicia Jurado; and from there establishing an intertextual dialog. It is convenient to clarify that such a proposal does not simply pursue to "map" the body-text of autobiographical narrative, but to raise the body-text as a category of analysis, as a reading perspective able of summoning discourses that traverse the autobiographical: power, language, gender. Undoubtedly, the scope of said theoretical-methodological approach will contribute to settle a historiographic outstanding debt to the autobiographical-memorial narrative of the female pen, while allowing to engage in a dialog where literary criticism, theory, and history coalesce to find connections or tipping points among the different accounts of the corpus. In this sense, while this study does not strive for becoming a generalization, its gaze might contribute to the discussion about the ways in which the writing of the "I" has been analyzed in the Latin American literary field (in particular) and to rethink autobiographical-memorial theory, in general.