[ca] Les ciutats de proximitat, com ara, la "ciutat dels 15 minuts", són models que advoquen perquè la ciutadania tingui tots els serveis quotidians a una curta distància a peu de casa. Aquest treball reivindica l'escala metropolitana, avaluant amb eines GIS si es compleix la ciutat dels 15 minuts als 36 municipis de l'Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) i analitzant quina és la "qualitat" d'aquesta accessibilitat basant-se en el nombre de serveis assolibles en 15 minuts. L'objectiu és ajudar a donar suport a les decisions polítiques i urbanístiques basades en dades que busquin fomentar la mobilitat activa i la vida de proximitat. Es troba que un 81% de la població metropolitana (i un 62% de les illes urbanes) té accés en 15 minuts caminant a totes les deu categories de serveis analitzades, com ara, comerç, educació, salut, transport públic, zones verdes & blaves... construïdes combinant varies fonts de dades obertes. L'anàlisi també mostra que, globalment, la població metropolitana pot accedir a un gran nombre d'ubicacions (entre 8 i 16 de mitjana, depenent del servei). Concretament, els serveis de major proximitat són: alimentació, comerç i transport públic. A l'extrem oposat, els menys accessibles són: educació, zones verdes i oci & cultura. Com a novetat, es distingeixen quatre grups d'edat (nens, joves, adults i gent gran) considerant que cadascun té una velocitat a peu i unes necessitats de serveis diferents. Una part important de la població gran (≥ 65 anys) no viu en una ciutat de proximitat, mentre que la majoria dels nens, joves i adults sí. S'observa que la densitat, la compacitat i els usos mixtos són bones pràctiques urbanístiques que afavoreixen l'accessibilitat, però una densitat molt elevada pot entorpir l'accés al verd urbà. A més, es troba que les illes amb edificacions més antigues són generalment més accessibles per trobar-se a centres històrics i eixamples, detectant també una nova tendència positiva entre les illes més recents.

[en] Cities of proximity, such as the "15-minute city", are urban models that seek to guarantee that the urban population can access on foot all daily-life services in a short period of time. This study aims to evaluate using GIS tools whether the 15-minute city is achieved in the 36 municipalities of Barcelona's metropolitan area (AMB) and what is the "quality" of said accessibility by implementing a cumulative-opportunities approach. The aim is to support political and city-planning data-driven decision making in order to foster accessibility and proximity. It is found that 81% of the metropolitan population (and 62% of the urban blocks) have access in a 15-minute walk to all ten considered services, such as: retail, education, health, public transport or green & blue spaces… built upon the combination of several open-data sources. The analysis also reveals that the metropolitan population can access many locations (between 8 and 16 on average, depending on the service). Specifically, the services with highest proximity are groceries, retail and public transport. Meanwhile, the least accessible are education, green spaces and leisure & culture. As a novelty, four age groups are defined (children, youngsters, adults and elderly people) considering each of them have distinct walking speeds and service-use patterns. It is found that an important fraction of the elderly population (≥ 65 years old) does not live in a city of proximity, whereas most children, youngsters and adults do. It is observed that density, compactness and mixed uses are good urbanistic practices that foster accessibility, but an excessive density may hamper the access to urban green. Moreover, blocks with older buildings are, in general, more accessible due to their location in historic and urban extension districts, detecting also a new positive trend among the most recently built blocks.