[ca] El desenvolupament d'un districte urbà d'innovació requereix un lloc únic i densament poblat que connecti institucions intensives en coneixement amb espais públics, grans empreses, startups i pimes, centres socials i institucions culturals. Basat en marcs conceptuals que inclouen la teoria del desenvolupament urbà, el model de quíntuple hèlix, l'emprenedoria i els models d'innovació oberta, aquest article utilitza un enfocament d'estudi de cas, el Melbourne Innovation District. El context és el centre de la ciutat de Melbourne immediatament abans i durant la recuperació de la Covid-19. El treball analitza la visió i les ambicions del districte de la innovació, el paper de la tecnologia i l'empresa en la creació de llocs i l'impacte de la pandèmia a l'hora d'impulsar la innovació social, l'acceleració de la demanda d'una "economia del benestar" i els incentius per a la col·laboració entre institucions. Aquest treball contribueix a la literatura existent examinant l'evolució i el progrés del districte d'innovació de Melbourne com a cas, i la influència del districte 22@ a Barcelona, destaca els coneixements pràctics i estratègics de com el districte d'innovació de Melbourne es va formar i construir la capacitat per a l'estratègia col·lectiva en un entorn urbà intensiu en coneixement i el paper dels ecosistemes d'innovació per desenvolupar economies urbanes dinàmiques i inclusives en l'era de la recuperació de la pandèmia. A través d'aquest treball hem observat els elements clau per a l'èxit en el desenvolupament primerenc d'un districte d'innovació que inclouen: la consideració dels costos reals de la col·laboració; l'establiment d'una visió comuna i una aspiració a llarg termini; la importància d'aconseguir una massa crítica; la base d'evidència dispersa; la necessitat de consolidació del projecte i l'organització vertebradora; l'entorn de govern fragmentat; la necessitat de persistència amb una visió integrada, connectada amb l'estratègia global de la ciutat; la identificació d'innovacions pràctiques que s'alimenten mútuament i creen impuls.

[en] The development of an urban innovation district requires a unique, densely populated site connecting knowledge-intensive institutions with public spaces, large businesses, startups and SMEs, social hubs, and cultural institutions. Based on conceptual frameworks in the field including urban development theory, quintuple helix model, entrepreneurship and open innovation models, this paper uses a case research study approach, the Melbourne Innovation District. The context is Melbourne's city centre immediately prior to and during Covid-19 recovery. The work analysed the vision and ambitions for the innovation district, the role of technology and enterprise in place-making and the impact of the pandemic in driving social innovation, the acceleration of demand for a 'wellbeing economy,' and incentives for collaboration between institutions. This work contributes to existing literature by examining the evolution and progress of Melbourne Innovation District as a case, and the influence of the 22@ district in Barcelona, highlights practical and strategic insights into how the Melbourne Innovation District formed and built capability for collective strategy in a knowledge-intensive urban settings, and the role of innovation ecosystems to develop dynamic, inclusive urban economies in the pandemic recovery era. Through this work we observed the key elements for the success in the early development of an innovation district including: the consideration of the real costs of collaboration; the establishment early on of a common vision and a long-term aspiration; the importance of achieving critical mass; the scattered evidence base; the need for 'anchoring' project and backbone organisation; the fragmented governance environment; the need for persistence with an integrated vision, that is connected to the overall city strategy; the identification of practical innovations that feed each other and create momentum.