[ca] L'educació superior ha de garantir un model educatiu que respongui al requeriment d'una societat sostenible i inclusiva. Es fa necessària, per tant, una visió personalista –humanista- de l'educació amb una clara orientació de servei a la persona, al bé comú de la societat. Això explica que l'actual paradigma educatiu se sustenti en dos pilars fonamentals: la responsabilitat social i la qualitat acadèmica. Aquest gir en l'educació superior reclama profunds canvis en les persones i en les institucions, en el paper de l'alumne i la seva implicació en el procés d'aprenentatge, en el rol del professorat i la seva pràctica docent, en les metodologies d'ensenyament, en l'estructura, organització i gestió de les institucions educatives. L'Aprenentatge Servei (ApS), com a proposta que vincula estretament la cerca d'aprenentatges significatius i la millora de l'entorn mitjançant la participació activa de l'estudiantat, es constitueix com a estratègia educativa innovadora que fa possible l'enfocament actual de l'educació superior que respon al que hauria de ser l'objectiu últim de l'educació: formar ciutadans competents, sensibles a les necessitats reals i capaces de transformar el món. El creixent coneixement i interès de les universitats espanyoles per l'Aprenentatge Servei i la seva institucionalització, el paper clau del professorat, tant en la seva implementació com en la seva sostenibilitat, i l'escàs nombre de recerques sòlides que reflecteixin la realitat de les nostres universitats i l'ApS, del professorat i l'ApS, fa necessària una major recerca per a aprofundir en la metodologia i validar-la. Això explica que centrem la nostra recerca en el professorat, en el que pensa i fa respecte a l'ApS quan ho implementa com a estratègia docent. Per a entendre el procés d'adopció com a resposta personal del docent, modelitzem el fenomen a partir d'altres models teòrics validats empíricament, que expliquen l'adopció individual d'innovacions tecnològiques en l'àmbit de les organitzacions: la Teoria Unificada d'Acceptació i Ús de Tecnologia (UTAUT), el Model d'Acceptació de la Tecnologia (TAM) i el Model d'Adopció Basat en Preocupacions (CBAM). El model creat, denominat Model d'Adopció de l'ApS per part del Professorat Universitari (model AApSPU), es divideix en dos blocs. El primer explica quins factors determinen la intenció d'ús i ús efectiu de l'ApS (model d'acceptació) i el segon analitza els factors que repercuteixen en el mode en què utilitza l'ApS (model de qualitat). Aplicant un mètode de recerca quantitatiu, es va dissenyar un qüestionari com a eina per a la recollida de dades, que es va dirigir al professorat d'universitats espanyoles que tenen alguna relació amb l'ApS. La mostra, composta per 333 docents, es configura per conveniència ja que no pretén ser representativa del professorat universitari del nostre país. A més de realitzar una anàlisi correlacional de la mostra, duem a terme una anàlisi multivariant aplicant el model d'equacions estructurals pel mètode de mínims quadrats parcials (Partial Least Squares-PLS) mitjançant el programari estadístic SmartPLS-4 i una anàlisi ANOVA i ANCOVA per a analitzar el model d'acceptació i qualitat respectivament. En virtut dels resultats, tant l'UTAUT com el TAM són models adequats per explicar l'acceptació individual de l'ApS entre el professorat universitari i el CBAM, orientat a innovacions educatives, ha estat especialment útil quant al que el docent fa quan implementa l'ApS. D'acord amb els resultats de la recerca, la utilitat percebuda i la facilitat d'ús percebuda són factors que determinen la intenció i ús de l'ApS per part del professorat universitari i, per tant, influeixen de manera significativa en l'adopció individual de l'ApS; el grau d'acord del professorat amb el compromís social de la universitat i la resposta afectiva del docent cap a l'ús de l'ApS són rellevants només en el model elaborat sobre la base del TAM; i la influència social és rellevant només quan el model de referència és l'UTAUT. Així mateix, s'estableix un rol particular del suport institucional en l'adopció individual de l'ApS en la determinació de la influència social.

[es] La educación superior debe garantizar un modelo educativo que responda al requerimiento de una sociedad sostenible e inclusiva. Se hace necesaria, por tanto, una visión personalista –humanista- de la educación con una clara orientación de servicio a la persona, al bien común de la sociedad. Esto explica que el actual paradigma educativo se sustente en dos pilares fundamentales: la responsabilidad social y la calidad académica. Este giro en la educación superior reclama profundos cambios en las personas y en las instituciones, en el papel del alumno y su implicación en el proceso de aprendizaje, en el rol del profesorado y su práctica docente, en las metodologías de enseñanza, en la estructura, organización y gestión de las instituciones educativas. El Aprendizaje Servicio (ApS), como propuesta que vincula estrechamente la búsqueda de aprendizajes significativos y la mejora del entorno mediante la participación activa del estudiantado, se constituye como estrategia educativa innovadora que hace posible el enfoque actual de la educación superior que responde al que debería ser el objetivo último de la educación: formar ciudadanos competentes, sensibles a las necesidades reales y capaces de transformar el mundo. El creciente conocimiento e interés de las universidades españolas por el Aprendizaje Servicio y su institucionalización, el papel clave del profesorado, tanto en su implementación como en su sostenibilidad, y el escaso número de investigaciones sólidas que reflejen la realidad de nuestras universidades y el ApS, del profesorado y el ApS, hace necesaria una mayor investigación para profundizar en la metodología y validarla. Esto explica que centremos nuestra investigación en el profesorado, en lo que piensa y hace respecto al ApS cuando lo implementa como estrategia docente. Para entender el proceso de adopción como respuesta personal del docente, modelizamos el fenómeno a partir de otros modelos teóricos validados empíricamente, que explican la adopción individual de innovaciones tecnológicas en el ámbito de las organizaciones: la Teoría Unificada de Aceptación y Uso de Tecnología (UTAUT), el Modelo de Aceptación de la Tecnología (TAM) y el Modelo de Adopción Basado en Preocupaciones (CBAM). El modelo creado, denominado Modelo de Adopción del ApS por parte del Profesorado Universitario (modelo AApSPU), se divide en dos bloques. El primero explica qué factores determinan la intención de uso y uso efectivo del ApS (modelo de aceptación) y el segundo analiza los factores que repercuten en el modo en que utiliza el ApS (modelo de calidad). Aplicando un método de investigación cuantitativo, se diseñó un cuestionario como herramienta para la recogida de datos, que se dirigió al profesorado de universidades españolas que tienen alguna relación con el ApS. La muestra, compuesta por 333 docentes, se configura por conveniencia ya que no pretende ser representativa del profesorado universitario de nuestro país. Además de realizar un análisis correlacional de la muestra, llevamos a cabo un análisis multivariante aplicando el modelo de ecuaciones estructurales por el método de mínimos cuadrados parciales (Partial Least Squares-PLS) mediante el software estadístico SmartPLS-4 y un análisis ANOVA y ANCOVA para analizar el modelo de aceptación y calidad respectivamente. En virtud de los resultados, tanto el UTAUT como el TAM son modelos adecuados para explicar la aceptación individual del ApS entre el profesorado universitario y el CBAM, orientado a innovaciones educativas, ha sido especialmente útil en cuanto a lo que el docente hace cuando implementa el ApS. De acuerdo con los hallazgos de la investigación, la utilidad percibida y la facilidad de uso percibida son factores que determinan la intención y uso del ApS por parte del profesorado universitario y, por tanto, influyen de forma significativa en la adopción individual del ApS; el grado de acuerdo del profesorado con el compromiso social de la universidad y la respuesta afectiva del docente hacia el uso del ApS son relevantes solo en el modelo elaborado en base al TAM; y la influencia social es relevante solo cuando el modelo de referencia es el UTAUT. Así mismo, se establece un rol particular del apoyo institucional en la adopción individual del ApS en la determinación de la influencia social.