[ca] Malgrat el focus d'atenció sanitària sobre la diabetis a Espanya, hi ha nombrosos estudis que demostren que un elevat percentatge de la població diagnosticada de diabetis mellitus tipus 2 (DM2), tot i estar rebent seguiment mèdic i tractament farmacològic, no aconsegueix assolir el criteri de control terapèutic establert. El procés de recerca en què es basa aquest article va iniciar amb un estudi transversal descriptiu realitzat en col·laboració amb farmacèutics, en l'àmbit de la farmàcia comunitària. En aquesta fase inicial es va trobar una elevada taxa de "descontrol glucèmic" (40% dels participants), mentre que la majoria dels participants afirmaven tenir un control total o parcial de la malaltia. La controvèrsia va dur a una segona fase d'exploració d'hipòtesis explicatives per a l'anomenat "problema del (des)control diabètic"; aquest cop plantejada i realitzada per l'autora de l'article, des de la perspectiva antropològica i mitjançant metodologia etnogràfica. Es varen entrevistar 9 dels participants del primer estudi i es van revisar les principals guies de pràctica clínica i farmacèutica del mateix àmbit geogràfic. El treball va permetre constatar la distància abismal entre ambdues perspectives respecte al control, els objectius, l'avaluació i la teràpia per a la DM2. Alhora, es van detectar les limitacions tant descriptives com explicatives ja no només de la perspectiva, sinó també de l'epistemologia biomèdica-farmacèutica hegemònica. Aquest article recull els principals resultats tal i com varen sorgir immersos en el procés d'investigació, és a dir, articulats amb les descobertes i "batalles" epistemològiques que la mateixa va suposar. PARAULES CLAU: Diabetis Mellitus Tipus 2; Antidiabètics orals; Control; Efectivitat; Estils de vida

[es] Pese al foco de atención sanitaria sobre la diabetes en España, hay numerosos estudios que demuestran que un elevado porcentaje de la población diagnosticada de diabetes mellitus tipo 2 (DM2), aun estando bajo seguimiento médico y recibir tratamiento farmacológico, no logra alcanzar el criterio de control terapéutico establecido. El proceso de investigación en que se basa este artículo inició con la colaboración en un estudio transversal descriptivo realizado con farmacéuticos, en el ámbito de la farmacia comunitaria. En esta fase inicial se halló una elevada tasa de "descontrol glucémico" (40% de los participantes), al mismo tiempo que la mayoría de los participantes afirmaron tener un control total o parcial de la enfermedad. La controversia dio lugar a una segunda fase de exploración de hipótesis explicativas para el llamado "problema del (des)control diabético"; esta vez planteado y realizado por la autora del artículo, desde la perspectiva antropológica y mediante metodología etnográfica. Fueron entrevistados 9 de los participantes en el primer estudio, así como se revisaron las principales Guías de Práctica Clínica y Farmacéuticas del mismo ámbito geográfico. El trabajo permitió constatar la distancia abismal entre ambas perspectivas respecto al control, los objetivos, la evaluación y la terapia para la DM2; así como detectar las limitaciones tanto descriptivas como explicativas ya no sólo de la perspectiva, sino también de la epistemología biomédica-farmacéutica hegemónica. Este artículo recoge los principales resultados tal y como fueron surgiendo inmersos en el proceso de investigación, eso es, articulados con las descubiertas y "batallas" epistemológicas que la misma supuso. PALABRAS CLAVE: Diabetes Mellitus Tipo 2; Antidiabéticos Orales; Control; Efectividad; Estilos de vida.