[ca] INTRODUCCIÓ: El CIS vesical és una lesió plana d'alt grau limitada a la mucosa que comparteix característiques genotípiques similars a les del tumor vesical múscul invasiu (TVMI). Sense tractament, fins un 50% dels pacients progressen a TVMI. Actualment, el BCG representa el tractament estàndard del CIS vesical recolzat per l'assaig SWOG 8507 i el protocol 30861 de la EORTC. JUSTIFICACIÓ CIENTÍFICA Els estudis que han avaluat els resultats a llarg termini dels pacients amb CIS vesical estan limitats per la mida de la mostra, immunoteràpia amb BCG sense manteniment, us de quimioteràpia intravesical, i anàlisis univariants no ajustats, la qual cosa ha donat lloc a resultats contradictoris. OBJECTIUS (1) Descriure els resultats oncològics en termes de recurrència vesical, progressió, i recurrència en el tracte urinari superior del pacients amb CIS tractats amb BCG. (2) Avaluar les implicacions pronòstiques de les classificacions clínica (primari, secundari i concomitant) i patològica (primari, cTa-CIS, cT1-CIS) del CIS vesical (3) Determinar el pronòstic de la resposta completa als 6 mesos després de l'inici del tractament adequat amb BCG en pacients amb CIS vesical. HIPOTESIS Amb els canvis de les guies de pràctica clínica en el tractament de pacients amb TVNMI (esquema de manteniment amb BCG, re-RTUv, definició adequada de no resposta), el pronòstic oncològic del CIS vesical ha canviat. (2) Presència d'heterogeneïtat en l'evolució dels pacients amb CIS vesical quan s'estratifiquen d'acord a les classificacions clínica i patològica. (3) Absència de resposta als 6 mesos després de l'inici del tractament adequat amb BCG, presenta implicacions pronòstiques per les decisions sobre tractaments posteriors. DISENY DE L'ESTUDI I POBLACIÓ Estudi observacional retrospectiu de centre únic de pacients amb CIS vesical amb o sense TVNMI exofític associat tractats amb BCG durant el període 2008-2015 (n=386). RESULTATS (1) Durant els primers 3 anys es van registrar 117/159 (73,6%) recurrències, 38/55 (69,1%) progressions a TVMI, i 15/31 (48,4%) recurrències al tracte urinari superior. Després de 5 anys de seguiment s'observà recurrència, progressió a TVMI i recurrència al tracte urinari superior en 26/159 (16,4%), 7/55 (12,7%) y 12/31 (38,7%) pacients, respectivament. (2) La regressió de Cox ajustada mitjançant un model de propensió mostrà que el tractament adequat amb BCG millora significativament la supervivència lliure de recurrència HR: 0.21 ((IC95%: 0.13-0.34), supervivència lliure de progressió HR: 0.46 (IC95%: 0.25-0.87) y supervivència lliure de tumor del tracto urinari superior HR: 0.24 (IC95%: 0.09-0.64). (3) La regressió de Cox multivariant mostrà que ni la classificació clínica ni patològica semblen ser factors predictius de resultats oncològics en el pacients amb CIS vesical. (4) La regressió de Cox ajustada mitjançant un model de propensió mostrà que aquells pacients que no varen respondre a BCG després d'un tractament adequat, presentaren pitjor supervivència lliure de progressió HR: 3,40 (IC95%: 1,59-7,27), supervivència lliure de cistectomia radical HR: 3,52 (IC95%: 1,77-7) y supervivència càncer específica HR: 4,42 (IC95%: 1,95-10,01). CONCLUSIONS (1) Els pacients amb CIS vesical presenten alt risc de recurrència, progressió i recurrència en el tracte urinari superior durant els primers tres anys de seguiment. Degut al risc de recurrència i progressió a més de 5 anys, la vigilància ha de continuar-se de forma prolongada. (2) L'exposició a un tractament "adequat" amb BCG millora els resultats oncològics dels pacients amb CIS vesical. (3) No existeix suficient evidència per recolzar l'ús de les classificacions clínica i patològica per guiar el tractament i/o el seguiment dels pacients amb CIS vesical. (4) Els pacients que no responen als 6 mesos de l'inici del tractament adequat amb BCG, presenten pitjors resultats oncològics a llarg termini.

[en] Background Carcinoma in situ (CIS) of the bladder is a high-grade flat lesion limited to the mucosa and morphometrically similar to muscle-invasive bladder cancer (MIBC). Without treatment, 50% of patients experience progression to MIBC and 90% experience recurrence. The standard treatment of bladder CIS is bacillus Calmette-Guerin (BCG) immunotherapy based on SWOG 8507 trial and EORTC 30861 protocol. Rationale of the study Studies exploring the long-term outcomes of CIS of the bladder have typically been limited by small sample size, BCG immunotherapy without maintenance, treatment based on intravesical chemotherapy, and unadjusted univariate analysis, which has led to conflicting results. Objective (1) To describe the oncological outcomes in patients with CIS of the bladder treated with BCG for bladder recurrence, progression, and upper urinary tract recurrence. (2) To assess the prognostic implicactions of clinical classification (primary, secondary, concomitant) and pathological classification (primary, cTa-CIS, cT1-CIS) of patients with CIS of the bladder treated with BCG. (3) To assess the prognostic of BCG responsiveness at 6 months after initiation of an adequate BCG treatment in patients with CIS of the bladder treated with BCG. Hypothesis (1) Changes in the clinical practice guidelines in the treatment of patients with NMIBC (maintenance with BCG, Re-TURB, adequate definition of non-responder), the oncological prognosis of bladder CIS has changed. (2) Presence of heterogeneity in the evolution of patients with CIS of the bladder when they are stratified according to the clinical and pathological classifications. (3) The absence of response at 6 months after the initiation of adequate BCG treatment has prognostic implications for further treatments. Study design and population Observational Retrospective single-center study of patients with bladder CIS with or without associated NMIBC treated with BCG during 2008-2015 (n = 386) Results (1) During the first 3-years 117/159 (73.6%) recurrences, 38/55 (69.1%) progressions to MIBC, and 15/31 (48.4%) upper urinary tract recurrences were registered. After 5-years follow-up, recurrence, progression to MIBC, and recurrence in the upper urinary tract were observed in 26/159 (16.4%), 7/55 (12.7%), and 12/31 (38.7%) patients, respectively. (2) Adjusted Cox regression analysis using a propensity score-weighted analysis showed that adequate BCG treatment significantly improves recurrence-free survival HR: 0.21 (95% CI: 0.13-0.34), progression-free survival HR: 0.46 (95% CI: 0.25-0.87) and upper urinary tract tumor-free survival HR: 0.24 (95% CI: 0.09-0.64). (3) Cox multivariate regression analysis showed that neither clinical classification nor pathological classification is an independent predictive factor for oncological outcomes in patients with CIS of the bladder. (4) Adjusted Cox regression analysis showed that patients who were unresponsive at 6 months following the initiation of adequate BCG treatment had worse PFS (IPW-HR: 3.40, 95% CI 1.59–7.27) , RCFS (IPW-HR: 3.52, 95% CI 1.77–7), and CSS (IPW-HR: 4.42, 95% CI 1.95–10.01), compared with BCG-responsive patients. Conclusions (1) Patients with CIS of the bladder have a high risk of recurrence, progression, and upper urinary tract recurrence during the first 3-years follow-up. Moreover, there is a non-negligible risk of recurrence and progression more than 5-years follow-up, therefore, surveillance should be continued for a long time. (2) Exposure to "adequate" BCG treatment improves oncological outcomes in patients with CIS of the bladder. (3) There is insufficient evidence to support the use of clinical and pathological classifications to guide the treatment and/or follow-up of patients with CIS of the bladder. (4) Unresponsive patients at 6-months after the initiation of an adequate BCG treatment have poorer oncological outcomes.