[ca] Aquesta investigació és una aproximació a les relacions dialèctiques existents entre el moviment veïnal dels barris del Poble-sec i Montjuïc (Barcelona) i les institucions municipals durant els governs d'esquerres de la ciutat (1979-2011). Durant el tardofranquisme i la Transició el moviment veïnal va aparèixer amb força a Barcelona així com a la resta de ciutats de Catalunya i Espanya. En aquells anys aquest moviment veïnal va esdevenir, sobretot a Barcelona, un actor de primer ordre per posar contra les cordes el poder local franquista i assolir el canvi democràtic en l'àmbit municipal. Amb l'arribada dels ajuntaments democràtics el paradigma dialèctic i relacional entre el moviment veïnal i les institucions municipals va canviar. Les reformes que va introduir el consistori democràtic barceloní van establir uns canals de participació ciutadana que vehicularien i canalitzarien aquest diàleg entre el veïnat organitzat i el govern municipal. Aquesta investigació es centra en l'anàlisi i estudi d'aquests òrgans de participació –posant el focus en els barris del Poble-sec i Montjuïc- i en els resultats que aquesta relació dialèctica va tenir per la seva evolució i transformació. A través d'aquest anàlisi es permet copsar com les limitacions i mancances d'aquestes normatives de participació, així com les dinàmiques que aquestes generen al moviment veïnal i a les institucions, influencien en el desenvolupament i evolució del model de gestió de la ciutat i, per tant, en les transformacions que Barcelona i els seus barris experimenten. Un model de gestió implantat l'any 1979 amb l'arribada al poder de les forces d'esquerra i que evoluciona fins a implosionar l'any 2011 quan aquestes perden l'alcaldia.

[es] Esta investigación es una aproximación a las relaciones dialécticas existentes entre el movimiento vecinal de los barrios de Poble-sec y Montjuïc (Barcelona) y las instituciones municipales durante los gobiernos de izquierdas de la ciudad (1979-2011). Durante el tardofranquismo y la Transición el movimiento vecinal apareció con fuerza en Barcelona así como en otras ciudades de Catalunya i España. Durante aquellos años este movimiento vecinal se convirtió, sobretodo en Barcelona, en un actor de primer orden que puso contra las cuerdas al poder local y contribuyó al cambio democrático en el ámbito municipal. Con la llegada de los ayuntamientos democráticos el paradigma dialéctico y relacional entre el movimiento vecinal y las instituciones municipales cambió. Las reformas que introdujo el consistorio democrático barcelonés establecieron unos canales de participación ciudadana que encauzarían y canalizarían este diálogo entre el vecindario organizado y el gobierno municipal. Esta investigación se centra en el análisis y estudio de estos órganos de participación –poniendo el foco en los barrios de Poble-sec y Montjuïc- y en los resultados que esta relación dialéctica tuvo para su evolución y transformación. Este análisis permite captar como las limitaciones y déficits de estas normativas de participación, así como las dinámicas que éstas generan en el movimiento vecinal y en las instituciones, influencian en el desarrollo y evolución del modelo de gestión de la ciudad y, por lo tanto, en las transformaciones que Barcelona y sus barrios experimentan. Un modelo de gestión implantado el año 1979 con la llegada al poder de las fuerzas de izquierdas y que evoluciona hasta implosionar en el año 2011 cuando éstas pierden la alcaldía.