[ca] Les perspectives filosòfiques posthumanistes així com les nuevomaterialistas ens permeten repensar els processos cognitius més enllà de les lògiques localizacionistas. El localizacionismo s'aproxima a la cognició com un procés singularment localitzat: ara en les neurones, ara en el cervell, ara en el cos d'un organisme que sosté un racionalisme logocéntrico, individualitzat i autónimo. No obstant això, la proposta del cervell-acoblament, així com la concepció més àmplia de la cognició-ensamblajada, ens incita a repensar més enllà els processos cognitius. La cognició es converteix en una conjunció de processos en extensió i proliferació, a penes localitzables, mentre esdevenen en un pla relacional i intensiu. No obstant això, fins a quin ùnto és possible pressuposar aquesta estructura ecològica de la cognició? Quin és el llindar en tal procés en allò que respecta a la relacionalidad com a tal, així com a les alteritats no necessàriament dotades de sistema nerviós, o -més encara- les no biològiques? En aquest article articulem una proposta per a repensar la ment encarnada com disseminada i confusa a través de conceptualitzacions noves que llancen llum per a entendre la cognició com un procés ensablajado en el relacional. La nostra proposta aborda els processos mentals com a trobades i intercanvis materials de caràcter incessant i intensiu. Des d'un lloc recursivo, tancat i neuro-centrat —com a propietat local que està confinada en un òrgan-organisme, o bé que es prolonga concèntricament des d'ell— la cognició desborda l'encarnat, així com el dualisme que estableix una serpación entre l'encarnat i allò pressupost com a extern. Al contrari, la cognició ensabljada alteritats, erigint-se com un procés plural i a esdevenir ecològic que traspassa l'individual, va rostir com el biològicament individualitzat.

[en] The perspective of philosophical posthumanism and the new materialist strands allow a rethinking of cognitive processes beyond the locationist standpoint. Locationism, indeed, acknowledges cognition as being singularly localised: now in neurons, now in the brain, now in the body of an organism that holds logo-centred, individuated and autonomous rationalism. Rather, the proposal of an assemblage-brain, and more broadly of an assembled-cognition, leads towards a rethinking of cognitive processes. Cognition becomes an extended and spread conjunction of processes, which can be barely located, whilst being open on an intensive and relational plane. To what extent is it, however, possible to presume such an ecologisation of cognition? What is the threshold of such a process, in regards to relationality itself, and to the alterities that are not necessarily endowed with a nervous system, or – further – non-biological ones? In this article we advance the proposal to reconsider the embodied mind as being disseminated and confused, by overviewing some of the latest conceptualisations that offer an understanding of cognition as assembled in relations. Our proposal discusses mind processes as incessant and intensive exchanges amongst materialities. From a recursive, closed and neuro-centred event – a local property that is confined in an organ-organism, or concentrically prolonged from it – cognition extends beyond embodiment and the dualism that separates embodiness from a presupposed external; it assembles alterities, emerging as a necessarily ecological and plural process that overcomes the individual, and surpasses life as biologically individuated.