[ca] El dret concursal és la resposta legal a una realitat financera que prové de l'economia del mercat. Els negocis poden fracassar. Quan les empreses i les persones fallen a l'hora de complir amb les seves obligacions de deute i els seus actius no són suficients per cobrir els crèdits, esdevenen insolvents i fan fallida. Per tal de regular les demandes dels creditors i resoldre el dilema dels creditors com a grup, la Llei concursal es converteix en un mètode ordenat per maximitzar els actius del deutor i protegir uns grups d'interès determinats. Aquesta dissertació vol contribuir a conèixer el problema concursal. Així mateix, té l'objectiu d'identificar factors clau per mesurar l'eficiència per mitjà dels costos de transacció utilitzant-ne de directes i d'indirectes, d'ex ante i d'ex post, com també els costos d'informació, de coordinació i d'execució, i després comparar-los amb un altre sistema, en aquest cas el règim colombià, i crear una metodologia per mesurar l'eficiència. La dissertació també tracta la racionalitat. La racionalitat concursal és maximitzar el valor dels actius del deutor per tal de pagar els seus deutes. També implica mantenir en el mercat companyies viables, tenint en compte en aquest cas que el valor de l'empresa insolvent com a unitat operativa és més elevat que com a liquidada, i retirar del mercat aquells negocis que no es poden mantenir com a empreses en funcionament. L'objectiu principal de qualsevol sistema concursal és protegir el crèdit i proporcionar un fòrum per als creditors perquè coordinin accions i, d'aquesta manera, redueixin els costos de transacció. La racionalitat bàsica del sistema és que aquests acords beneficien tots els creditors i es respecten les preferències donades per llei per a uns determinats tipus de creditors. Un sistema concursal eficient evitarà l'error del tipus 1 i l'error del tipus 2, és a dir, mantenir empreses inviables o liquidar empreses viables. La dissertació tracta de l'eficiència i la racionalitat a través de mitjans empírics. S'ha fet una revisió àmplia de la bibliografia en àrees com ara el reflotament empresarial, els costos de transacció, la racionalitat limitada, la teoria de jocs i la Llei concursal, per tal de seleccionar-ne variables i formular-ne hipòtesis. La recerca inclou 15 anys d'història peruana (1992-2007) sota quatre règims concursals diferents, i utilitza metodologia qualitativa i quantitativa. En l'etapa qualitativa, es van entrevistar setanta experts. Són jugadors clau en l'àmbit acadèmic Indecopi, bancs, companyies administradores, interventors. Les entrevistes van generar vuit categories útils per comprendre per què els diferents grups d'interès es comporten tal com ho fan. Es va tenir cura a l'hora de seleccionar codis clau per tal de provar-los posteriorment en l'etapa quantitativa. Les entrevistes semiestructurades als experts proporcionen un marc conceptual per comprendre la conducta que correspon a indústries regulades com ara la banca. Per tal de provar les hipòtesis, es van estudiar 359 empreses. L'estudi inclou una extensa documentació retrospectiva en els arxius centrals d'Indecopi. La mostra es va incrementar a 3.386 empreses a efectes de la mineria de dades. Les dades de les empreses es va extreure dels expedients oficials que es guarden a Indecopi. Es va emprar SPSS per provar les hipòtesis i Clementine per a la mineria de dades. Totes les companyies es van classificar per sector econòmic, és a dir, indústries extractives o primàries (mineria, pesca, agricultura, gas i petroli), indústries secundàries/manufactureres (tèxtils, fabricants d'automòbils, acereries), comerç (botigues per departament, venda de vehicles, mercats, supermercats) i serveis (transport, serveis públics). Els resultats mostren que el sistema concursal peruà és ineficient, irracional, impredictible i inconsistent. També mostra que no hi ha una correlació positiva entre el sistema concursal i el cost del crèdit. El sistema està dissenyat per incentivar el comportament estratègic dels creditors privilegiats. L'estudi mostra que la decisió final de liquidar o salvar una empresa depèn del sector econòmic i no de la viabilitat de l'empresa, més en línia amb els interessos dels creditors específics. L'etapa final de l'estudi proporciona unes premisses empresarials útils per als propietaris i els gerents de les petites i les mitjanes empreses respecte dels seus creditors. L'estudi limita la racionalitat al marc del dret econòmic que es va utilitzar per privatitzar el procés concursal al Perú, limitant l'acció i l'abast d'Indecopi. L'estudi subratlla la necessitat de coordinar les diferents regulacions legals que afecten els grups d'interès, principalment els bancs, que actuen més en resposta als accionistes i als dipositants. Si tenim en compte que tots els comportaments són el resultat d'una anàlisi cost-benefici, la manca d'un superprivilegi per al deute postconcursal, el craw down i altres mesures de reconstitució de capital de treball implicaran més liquidacions. Es proposen un conjunt de normes legislatives amb una anàlisi cost-benefici, entre les quals hi ha la reducció del percentatge del quòrum per reestructurar la firma i modificar l'ordre de prelació, derogar la liquidació automàtica per situació de balanç, crear la figura jurídica del promotor i permetre la difusió del procediment mitjançant una pàgina web. Pel que fa als procediments: Atorgar competències i facultats a les sales superiors comercials en els procediments concursals. Quant a la Superintendència de la Banca i les Assegurances, rebaixar el nivell de provisió bancària quan els crèdits reestructurats es considerin en la categoria normal. Proposar canvis en el reglament de valors d'empreses en concurs, privilegiant la negociabilitat lliure d'aquests crèdits, amb la finalitat de donar suport a les empreses viables i crear un fons de reactivació econòmica per incentivar el refinançament. Aquest estudi és útil per formular polítiques governamentals i també per a les polítiques d'empreses amb dificultats. L'ús indirecte de les mesures de recuperació i el gran nombre d'empreses amb dades incompletes són les limitacions d'aquest estudi. Les línies futures de recerca han d'abastar estudis comparatius en altres latituds sud-americanes utilitzant sistemes judicials i administratius, i després comparar països desenvolupats i no desenvolupats fent servir les mateixes variables i els mètodes per provar la metodologia.

[es] El derecho concursal es la respuesta legal a una realidad financiera que proviene de la economía del mercado. Los negocios pueden fracasar. Cuando las compañías y personas fallan en el cumplimiento de sus obligaciones de deuda y sus activos no son suficientes para cubrir sus créditos caen en insolvencia y quiebran. Para regular las demandas de los acreedores y resolver el dilema de los acreedores como grupo la Ley concursal se convierte en un método ordenado para maximizar los activos del deudor y proteger a determinados grupos de interés. El propósito de esta disertación ha sido la de contribuir al conocimiento del problema concursal. Su objetivo es identificar factores claves para medir la eficiencia a través de los costos de transacción utilizando directos e indirectos, ex ante y ex post, a si como los costos de información, coordinación y ejecución y luego comparar estos contra otro sistema en este caso el Régimen colombiano, creando una metodología para medir la eficiencia. La disertación también cubre racionalidad. La racionalidad concursal es maximizar el valor de los activos del deudor a fin de pagar sus deudas. Es también mantener en el mercado compañías viables considerando en este caso que el valor de la empresa insolvente como una unidad operativa vale más que liquidada y retirar del mercado aquellos negocios que no pueden mantenerse como empresas en marcha. El principal propósito de cualquier sistema concursal es proteger el crédito y proveer un foro para los acreedores a fin que coordinen acciones y de este modo reduzcan costos de transacción. La racionalidad básica del sistema es que estos acuerdos benefician a todos los acreedores y se respeten las preferencias dadas por ley para ciertas clases de acreedores. Un sistema concursal eficiente evitará el error tipo 1 y el error tipo 2, es decir, mantener empresas inviables o liquidar empresas viables. La disertación trata sobre la eficiencia y racionalidad a través de medios empíricos. Una revisión extensa de la literatura se llevo a cabo en áreas como reflotamiento empresarial, costos de transacción, racionalidad limitada, teoría de juegos y Ley concursal a fin de seleccionar variables y formular hipótesis. La investigación cubre 15 años (1992-2007) de historia peruana bajo cuatro diferentes regímenes concursales, utilizando metodología cualitativa y cuantitativa. En la etapa cualitativa se entrevisto a 70 expertos. Ellos son jugadores claves en el mundo académico Indecopi, bancos, compañías administradoras, interventores, las entrevistas generaron ocho categorías útiles para comprender porque los diferentes grupos de interés se comportan como lo hacen. Se tuvo cuidado en seleccionar códigos claves para luego probar estos en la etapa cuantitativa. Las entrevistas semiestructuradas a los expertos proveen un marco conceptual para comprender la conducta que corresponde a industrias reguladas como la banca. A fin de probar las hipótesis se estudiaron 359 compañías. El estudio cubre una extensa documentación retrospectiva en los archivos centrales del Indecopi. La muestra fue incrementada a 3 386 empresas para efectos de la minería datos. La data de las empresas se tomo de los expedientes oficiales que se guardan en Indecopi. SPSS se utilizo para probar las hipótesis y CLEMENTINE para minería de datos. Todas las compañías fueron clasificadas por sector económico es decir, industrias extractivas o primarias (minería, pesquería, agricultura, gas y petróleo) industrias secundarias - manufactureras (textileras, fabricantes de autos, acerías) comercio (tiendas por departamento, venta de carros, mercados, supermercados) servicios (transporte, servicios públicos) los resultados muestran que el sistema concursal peruano es ineficiente, irracional, impredecible e inconsistente. También muestra que no existe correlación positiva entre el sistema concursal y el costo del crédito. El sistema esta diseñado para incentivar el comportamiento estratégico de acreedores privilegiados. El estudio muestra que la decisión final de liquidar o salvar una compañía depende del sector económico y no de la viabilidad de la empresa, más en línea con los intereses de acreedores específicos. La etapa final del estudio proporciona premisas empresariales útiles para los dueños y gerentes de pequeñas y medianas empresas frente a sus acreedores. El estudio trae la racionalidad limitada al marco del derecho económico que fue utilizado para privatizar el proceso concursal en el Perú limitando la acción y alcance de Indecopi. El estudio remarca la necesidad de coordinar las diferentes regulaciones legales que afectan a los grupos de interés principalmente bancos quienes actúan más en respuesta a sus accionistas y depositantes. Considerando que todo comportamiento es el resultado de un análisis costo beneficio la falta de superprivilegio para la deuda post concursal, craw down y otras medidas de reconstitución de capital de trabajo llevaran a mayores liquidaciones. Se propone un conjunto de normas legislativas con un análisis costo beneficio, entre estas reducir el porcentaje del quórum para reestructurar la firma y la modificación del orden de prelación, derogar la liquidación automática por situación de balance, crear la figura jurídica del Promotor y permitir la difusión del procedimiento vía página web. A nivel de procedimientos: Otorgar competencias y facultades a las Salas Superiores en lo Comercial en los procedimientos concursales. En lo que respecta a la Superintendencia de Banca y Seguros rebajar el nivel de provisión bancaria al considerar los créditos reestructurados en la categoría normal. Proponer cambios en el reglamento de Valores de Empresas en Concurso privilegiando la libre negociabilidad de estos créditos y con la finalidad de apoyar a empresas viables crear un Fondo de Reactivación Económica para incentivar la refinanciación. El presente estudio es útil para la formulación de políticas gubernamentales así como para las políticas de empresas en dificultades. Limitaciones de este estudio son el uso indirecto de las medidas de recuperación así como el gran número de compañías con data incompleta. Futuras líneas de investigación deben abarcar estudios comparativos en otras latitudes sudamericanas utilizando sistemas judiciales y administrativos y luego comparar países desarrollados y no desarrollados utilizando las mismas variables y métodos para probar la metodología.