BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Es realitza una anàlisi del doblatge i dels subtítols de la sèrie Gomorra en el qual s'identifica el llenguatge col·loquial, vulgar, i d'argot, i es proposa una nova adaptació dels termes considerats incorrectes. Per a dur-ho a terme, s'han agafat diferents escenes del primer i el segon capítol on predominen les formes malsonants. A més a més, s'ha fet una comparació i una crítica de la 3 sèrie doblada i subtitulada al francès i al castellà, i s'han analitzat les diverses tècniques de traducció utilitzades en cadascuna de les versions. La temàtica d'aquest estudi és afrondir en com s'ha traduit el llenguatge vulgar i l'argot en cada llengua, i quins són els errors més comuns que impacten el públic. Finalment, s'ha fet una comparació dels diferents tipus de subtítols que hi apareixen i de les difèrencies segons la llengua utilitzada.

[it] In questa tesi di laurea viene effetuata un'analisi del doppiaggio e dei sottotitoli della fiction Gomorra. Viene studiato il linguaggio colloquiale, quello vulgare, e il gergo, e si propongono delle alternative per le soluzioni ritenute sbagliate. Si sono scelte diverse scene del primo e del secondo capitolo in cui prevalgono i turpiloqui e le parolaccie. Si è anche fatto un confronto e una critica del doppiaggo e dei sottotitoli della fiction in francese e in spagnolo, e si sono analizzate le diverse tecniche di traduzione utilizzate in ciascuna delle versioni. Lo scopo è quello di approfondire il modo in cui si è tradotta la lingua volgare e il gergo in tutte queste lingue, e quali sono gli errori più comuni che possono influire sul pubblico. Infine, si è fatto un confronto tra i diversi sottotitoli che appaiono e le loro differenze a seconda della lingua utilizzata.
[ca] Aquest assaig se centra en l'emblema espiritual que precedeix l'edició napolitana (Stigliola, 1594) de les Lagrime del Penitente d'Angelo Grillo, formada per una crucifixió acompanyada del dístic: "Sani piaga di duol, piaga d'errore, / e diano gli occhi medicina al core". D'aquest dístic penitencial s'identifica el model en la Gerusalemme liberata, XX 125, destacant les diferents funcions de l'argúcia en els dos contextos diferents (Grillo està introduint una col·lecció de paràfrasis poètiques dels set salms penitencials, aquí on Tasso havia representat la desesperació d'Armida enamorada de Rinaldo, vençuda en el camp de batalla i ja propera al suïcidi). Finalment, es tenen en compte les següents aparicions d'aquesta cartel·la ecfràstica (separada de la imatge cristològica) i s'analitzen algunes de les seves múltiples variacions conceptuals dins de les Lagrime i dels Pietosi affetti.

[it] Il saggio si concentra sull'emblema spirituale che precede l'edizione napoletana (Stigliola, 1594) delle Lagrime del penitente di Angelo Grillo, formato da una crocefissione accompagnata dal distico: "Sani piaga di duol, piaga d'errore, / e diano gli occhi medicina al core". Di questo distico penitenziale si individua il modello in Gerusalemme liberata, XX 125, rilevando le differenti funzioni dell'arguzia nei due diversi contesti (Grillo sta introducendo una raccolta di parafrasi poetiche dei sette salmi penitenziali, laddove Tasso aveva rappresentato la disperazione di Armida innamorata di Rinaldo, vinta sul campo di battaglia e ormai prossima al suicidio). Dopodiché si considerano le successive apparizioni di questo "cartiglio" ecfrastico (scompagnato dall'immagine cristologica) e si analizzano alcune delle sue molteplici riprese e variazioni concettuali all'interno delle Lagrime e dei Pietosi affetti.
[ca] L'assaig reconstrueix la direcció de Federico Tiezzi per a la segona producció (2021) d'Il Purgatorio. La nit renta la ment, sobre dramatúrgia de Mario Luzi. L'anàlisi de l'espectacle, immers en la condició alienant de l'espera i en un dolç atmosfèric particular i psicològic, ofereix l'oportunitat d'examinar l'escriptura escènica del director toscà i per ampliar l'obra de l'actor de Sandro Lombardi, fundada d'una manera especial en l'univers poètic de Dante

[it] Il saggio ricostruisce la regia di Federico Tiezzi per il secondo allestimento (2021) de Il Purgatorio. La notte lava la mente, su drammaturgia di Mario Luzi. L'analisi dello spettacolo, immerso nella straniante condizione dell'attesa e in una particolare dulcedo atmosferica e psicologica, offre l'occasione per esaminare la scrittura scenica del regista toscano e per ingrandire il lavoro d'attore di Sandro Lombardi, fondato in modo speciale sull'universo poetico di Dante.
[ca] L'article examina els perfils artístics i les pràctiques executives d'alguns dels màxims exponents de la poesia extemporània d'origen arcadic dels segles XVIII i XIX per investigar la seva contribució a la transmissió oral centenaria de la gran obra d'Alighieri. De fet, la fortuna de la Comèdia entre els segles XVIII i XIX, a més de les vies filològico-literàries més oficials, passa també per entorns culturals a la frontera entre l'oralitat i l'escriptura habitats per un públic educat a l'ús de l'"alt" continguts gràcies a la mediació d'experts de l'expressió del raig i de la combinació de la paraula cantada i recitada, la mímica i l'acompanyament musical. L'entrellaçament de l'expressivitat intrínseca del text i la capacitat comunicativa d'aquests hàbils oradors de l'ottava rima va renovar la difusió dels temes més emblemàtics de Dante en el pas de l'antic règim a la modernitat.

[it] L'articolo esamina i profili artistici e le prassi esecutive di alcuni tra i maggiori esponenti sette e ottocenteschi della poesia estemporanea di derivazione arcadica per indagare il loro contributo alla plurisecolare trasmissione orale della maggiore opera dell'Alighieri. Infatti, la fortuna della Commedia tra XVIII e XIX secolo, oltre ai canali filologico-letterari più ufficiali, passa anche per ambienti culturali al confine fra oralità e scrittura abitati da un pubblico educato alla fruizione di contenuti "alti" grazie alla mediazione di esperti dell'espressione di getto e della combinazione tra parola cantata e recitata, mimica e accompagnamento musicale. L'intreccio tra l'espressività intrinseca del testo e la capacità comunicativa di questi abili dicitori dell'ottava rima rinnovò la diffusione dei soggetti danteschi più emblematici nel passaggio dall'antico regime alla modernità.
[ca] L'escriptura artística de Leonardo Sciascia encaixa de manera singular en l'àmplia veta literària de la crítica d'art del segle XX, amb una descendència d'una banda de la tradició italiana (Longhi i altres) i, de l'altra, de l'écriture d'artiste XIX. -segle francès i anglosaxó. Les imatges i les obres d'art són llegides per Sciascia de manera semblant i paral·lela a la literatura, com a mitjà únic i flagrant de representació dels fets de la vida i de l'home, en els seus aspectes de realitat i imaginació. En l'art "la lògica del visible s'ha posat al servei de l'invisible". El discurs de l'art esdevé, doncs, una escriptura "en funció d'una altra cosa", capaç de restituir la presència de l'absència de potencial. En aquesta dimensió la seva crítica mostra una possibilitat personal d'una hermenèutica 'sterniana' sentimental, itinerant i irònicament escèptica, que es constitueix, per l'amplitud de perspectives i interpretacions, en un extraordinari calidoscopi crític.

[it] La scrittura d'arte di Leonardo Sciascia si inserisce in maniera singolare nell'ampio filone letterario della critica artistica del Novecento, con una discendenza da un lato, alla tradizione italiana (Longhi e altri) e, dall'altro, alla écriture d'artiste francese e anglosassone ottocentesca. Le immagini e le opere d'arte vengono lette da Sciascia in maniera affine e parallela alla letteratura, come mezzo unico e flagrante per rappresentare i fatti della vita e dell'uomo, nei loro aspetti di realtà e immaginazione. Nell'arte "la logica del visibile si è messa al servizio dell'invisibile". Il discorso sull'arte diventa quindi una scrittura "in funzione d'altro", capace di restituire la presenza dell'assenza di potenzialità. In tale dimensione la sua critica mostra una personale possibilità di ermeneutica 'sternianamente' sentimentale, itinerante e ironicamente scettica, che va a costituirsi, per l'ampiezza di prospettive e chiavi di lettura, in uno straordinario caleidoscopio critico.
[ca] L'escriptura de Consolo es caracteritza per la recerca contínua d'una recuperació memorial, lèxica i literària, que l'autor considerava en contraposició a l'homologació contemporània. A la constitució de la seva obra com un palimpsest cal reconduir el recurs constant als epígrafs. Aquest article ressegueix totes les novel·les de Consolo posant especial atenció en els seus epígrafs i en les seves funcions. Es posa en evidència la funció de "comentari" al text dels llindars paratextuals; de vegades aquests assoleixen l'"efecte epígraf" del qual parlava Genette, gràcies al qual l'autor integra la seva obra en una tradició cultural; sovint al·ludeixen a obres pictòriques, i així anuncien els continguts d'una escriptura rica de referències icòniques i de construccions hipotipòtiques.

[it] La scrittura di Consolo è caratterizzata da un continuo lavoro di recupero memoriale, lessicale e letterario che l'autore considerava oppositivo all'omologazione contemporanea. Alla costituzione palinsestica della sua opera è da ricondurre il costante ricorso alle epigrafi. Questo studio attraversa tutti i romanzi consoliani, ponendo particolare attenzione alle loro epigrafi ed alle relative funzioni. Si mette in evidenza la funzione di "commento" al testo delle soglie paratestuali; talvolta esse assolvono all'"effetto epigrafe" di cui parlava Genette, grazie al quale l'autore integra la sua opera in una tradizione culturale; spesso esse alludono ad opere pittoriche, preannunciando i contenuti di una scrittura ricca di riferimenti iconici e di costrutti ipotipotici.
[ca] Aquest article descriu la interacció entre el teatre i els xiquets i pretén oferir una visió general de com s'ofereix el teatre a les escoles. Centrant-se en els reptes particulars als quals s'enfronten les escoles de zones desfavorides, l'estudi examina el potencial transformador del teatre com a ferramenta educativa. Mitjançant una anàlisi de l'experiència del Teatro delle Albe a Nàpols, la investigació posa en relleu els múltiples beneficis d'integrar el teatre en la vida dels alumnes. Els resultats revelen una correlació positiva entre el compromís amb el teatre i la millora de les habilitats comunicatives, l'augment de la confiança en si mateixos i l'enfortiment del sentiment d'identitat dels estudiants derivat de l'adquisició de l'espai de llibertat i veritat que proporciona la pràctica teatral. A més, l'estudi subratlla la importància que les escoles reconeguen i cultiven els matisos culturals locals.

[it] Questo lavoro descrive l'interazione tra teatro e ragazzi e vuole offrire una panoramica delle modalità di offerta del teatro a scuola. Concentrandosi sulle sfide uniche affrontate dalle scuole di zone degradate, lo studio esamina il potenziale trasformativo del teatro come strumento educativo. Attraverso un'analisi dell'esperienza del Teatro delle Albe a Napoli, la ricerca mette in luce i molteplici benefici dell'integrazione del teatro nella vita degli studenti. I risultati rivelano una correlazione positiva tra l'impegno teatrale e il miglioramento delle capacità comunicative, l'aumento della fiducia in se stessi e il rafforzamento del senso di identità degli studenti derivati dall'acquisizione di quello spazio di libertà e di verità che garantisce la pratica teatrale. Inoltre, lo studio sottolinea l'importanza per le scuole di riconoscere e coltivare le sfumature culturali locali.
[ca] L'aportació analitza la Lectura Dantis de Carmelo Bene des de la Torre degli Asinelli de Bolonya el vespre del 31 de juliol de 1981, una oració civil amb motiu del primer aniversari de la massacre a l'estació de la ciutat emiliana. Recorda com aquest esdeveniment, acompanyat de discussions i polèmiques, va ser el primer exemple de traducció espectacular de pàgines del Poeta i va representar el gir de Bene cap al "phoné" i la "màquina de l'actor", en una negació cada cop més radical de l'espectacle com a flux d'imatges i com a representació, cap a la paraula "in-canto", fantasma capaç de parlar d'un "dins" a un altre "dins", amb el suport d'aparells electrònics refinats i impressionants.

[it] Il contributo analizza la Lectura Dantis di Carmelo Bene dalla Torre degli Asinelli di Bologna la sera del 31 luglio 1981, orazione civile in occasione del primo anniversario della strage alla stazione della città emiliana. Ricorda come questo evento, accompagnato da discussioni e polemiche, fu il primo esempio di traduzione spettacolare di pagine del Poeta e rappresentò la svolta di Bene verso la "phoné" e la "macchina attoriale", in una negazione sempre più radicale dello spettacolo come flusso di immagini e come rappresentazione, verso la parola "in-canto", phantasma capace di parlare da un "dentro" a un altro "dentro", col supporto di raffinati e imponenti apparati elettronici.
[ca] Amb aquest assaig pretenc destacar els components més típics de la imaginació visionària del pintor sienès Giovanni di Paolo, orientat a una construcció narrativa de la seva il·lustració del paradís en el ms. Yates-Thompson 36 que, centrant-se sobretot en elements de la immaterialitat i l'abstracció anti-naturalista, defineix una lectura sempre espiritualitzada dels episodis del càntic: els termes són els d'una evasió lírica bàsica, que mostra haver col·locat el pintor sub specie paradisi en tot el camí de la seva representació de la visió de Dante del més enllà.

[it] Con questo saggio intendo mettere in luce le più tipiche componenti dell'immaginazione visionaria del pittore senese Giovanni di Paolo, orientate a una costruzione narrativa della sua illustrazione delParadiso nel ms. Yates-Thompson 36 che, puntando soprattutto su elementi di immaterialità e astrazione anti-naturalistica, definisce una lettura sempre spiritualizzata degli episodi della cantica: i termini sono quelli di un'evasione lirica di fondo, che fa vedere l'aver posto il pittore sub specie paradisi l'intero percorso suo di resa della visione dantesca dell'aldilà.
[ca] A través de la revisió de quatre experiències escèniques contemporànies llatinoamericanes basades en la Divina comèdia, de Dante Alighieri: les obres dramàtiques El infierno, de Vicente Leñero (Mèxic, 1989), i Una passión sud-americana, de Ricardo Monti (Argentina, 1989) les posades en escena Infierno (1997), Purgatorio (1998) i Paraíso (1999), de Cheté Cavagliatto (Còrdova, Argentina), i la intervenció Maqueta para Dant, de José Alejandro Restrepo (Bogotà, Colòmbia, 2014), es reflexiona sobre la manera com les reescriptures es realitzen de forma territorialitzada, és a dir, des d'un context concret, i el text-font dantesc funciona com a generador d'imatges, intertextos i denotacions.

[it] Attraverso la rassegna di quattro esperienze teatrali contemporanee latinoamericane tratte dalla Divina Commedia di Dante Alighieri: le opere drammatiche El infierno, di Vicente Leñero (Messico, 1989), e Una pasión sudamericana, di Ricardo Monti (Argentina, 1989); gli allestimenti Infierno (1997), Purgatorio (1998) e Paraíso (1999), di Cheté Cavagliatto (Córdoba, Argentina), e l'intervento Maqueta para el Dante, di José Alejandro Restrepo (Bogotá, Colombia, 2014), riflette sul cammino in cui le riscritture sono effettuate in modo territorializzato, cioè da un contesto specifico, e il testo-fonte dantesco funziona come generatore di immagini, intertesti e denotazioni.
[ca] L'article investiga les relacions que les primeres tres novel·les de Paolo Volponi mantenen amb algunes escriptures que els són contemporànies. Concretament, es posa en evidència, en la mateixa línia dels estudis d'Emanuele Zinato, la relació constant, privilegiada i remarcable, que les obres de l'autor d'Urbino tenen amb les de Pier Paolo Pasolini, i les afinitats ocasionals que les vinculen amb alguns textos de Parise, Bianciardi, Ottieri. També es posa especial atenció en les destacades analogies d'estructura i d'estil amb les novel·les de Roversi i de Malerba, així com se subratllen en la cloenda les notables diferències respecte a l'obra de Calvino.

[it] Il saggio indaga le relazioni che i primi tre romanzi di Paolo Volponi intrattengono con alcune scritture a loro contemporanee. In particolar modo si mette in luce, sulla linea degli studi di Emanuele Zinato, il rapporto costante privilegiato e considerevole che le opere dell'autore di Urbino hanno con quelle di Pier Paolo Pasolini, e le occasionali affinità che le legano ad alcuni testi di Parise, Bianciardi, Ottieri. Particolare attenzione viene concessa alle analogie vistose di struttura e stile con i romanzi di Roversi e Malerba, mentre si sottolineano in sede di conclusione le notevoli differenze rispetto all'opera di Calvino.
[ca] A cavall entre els segles XIX i XX, en les àrees rurals pròximes a la ciutat de Roma, havien confluït famílies senceres procedents d'altres zones del Laci, Campània i els Abruços, dedicades al nomadisme, obligades a viure en habitatges més que precaris i quasi totalment analfabetes. Ací, a partir de 1904, un grup d'acció format per Angelo i Anna Celli, Sibilla Aleramo, Giovanni Cena, Carlo Segré i Duilio Cambellotti va emprendre una àmplia campanya d'alfabetització. L'assaig analitza una sèrie d'articles firmats per Sibilla Aleramo, apareguts en diversos periòdics, dedicats a promoure un model d'escola que portara el coneixement a tota una població que vivia en la misèria. L'anàlisi d'aquestos escrits reforça encara més el complex perfil intel·lectual de l'escriptora, en relacionar una vegada més l'experiència literària amb l'experiència humana.

[it] A cavallo tra Otto e Novecento, nelle zone alle porte di Roma, erano confluite intere famiglie provenienti da altre aree del Lazio, dalla Campania e dall'Abruzzo, dedite al nomadismo, costrette a vivere in abitazioni più che precarie e quasi totalmente analfabete. Qui, a partire dal 1904, un gruppo d'azione, formato dai coniugi Angelo e Anna Celli, Sibilla Aleramo, Giovanni Cena, Carlo Segré e Duilio Cambellotti si impegna in una capillare opera di alfabetizzazione. Nel saggio si analizzano una serie di articoli firmati da Sibilla Aleramo, apparsi su diverse testate, dedicati a promuovere un modello scolastico che portasse conoscenza alla miseria, andando incontro a un'intera popolazione che viveva nella miseria. L'analisi di questi scritti permette di valorizzare ulteriormente il composito profilo intellettuale della scrittrice mettendo in relazione, ancora una volta, l'esperienza letteraria con quella umana.
[ca] Els dialectes italoromànics estan subjectes a un procés d'italianització, és a dir, tendeixen a perdre els trets característics propis i a substituir-los amb els trets corresponents de l'italià. L'article, tot partint d'alguns aspectes sociolingüístics del contacte entre dialectes i italià relatius especialment a la col·locació dins el repertori i a la vitalitat dels primers, tracta la italianització dels dialectes com a efecte estructural de la pressió social i cultural que l'italià exerceix al seu damunt i en discuteix un seguit de fenòmens (en tots els àmbits de l'anàlisi lingüística: fonètica/fonologia, lèxic i semàntica lèxica, morfologia, sintaxi).

[it] I dialetti italoromanzi sono soggetti a un processo di italianizzazione, tendono ovvero a perdere i propri tratti caratteristici e a sostituirli con i corrispondenti dell'italiano. L'articolo, che prende le mosse da alcuni aspetti sociolinguistici del contatto tra dialetti e italiano, riguardanti in particolare la collocazione nel repertorio e la vitalità dei primi, affronta l'italianizzazione dei dialetti come effetto strutturale della pressione sociale e culturale che l'italiano esercita su di essi, e ne discute una serie di fenomeni (a tutti i livelli dell'analisi linguistica: fonetica/fonologia, lessico e semantica lessicale, morfologia, sintassi).
[ca] La poesia de Caproni, després d'un segon moment (representat pels dos llibres 'familiars' Il seme del piangere i Congedo del viaggiatore cerimonioso), comença en 1975, amb Il muro della terra, una tercera manera marcada per l'afàsia, per paisatges buits, per interrogants existencials. Una de les primeres poesies d'aquella antologia, Il vetrone, presenta no pocs problemes interpretatius, que se solucionen, almenys en part, gràcies a documents epistolars inèdits (una carta de Caproni al gran traductor Francesco Tentori). El treball reconstrueix el context i el significat, reconstruint també (mitjançant altres fragments epistolars inèdits) l'amistat entre els dos poetes.

[it] La poesia di Caproni, dopo un secondo tempo (rappresentato dai due libri 'familiari' Il seme del piangere e Congedo del viaggiatore cerimonioso), avvia nel 1975, con Il muro della terra, una terza maniera contrassegnata dall'afasia, da paesaggi vuoti, da interrogativi esistenziali. Una delle prime poesie di quella raccolta, Il vetrone, presenta non pochi problemi interpretativi, che vengono adesso almeno in parte risolti grazie a documenti epistolari inediti (una lettera di Caproni al grande traduttore Francesco Tentori). Il saggio ne ricostruisce il contesto e il significato, ricostruendo anche (tramite altri pezzi epistolari inediti) l'amicizia tra i due poeti.
[ca] Durant els segles XIX i XX, així com en el món dels estudis erudits i el de l'edició, la fortuna de l'obra de Dante es mesura també en l'àmbit compacte i de vegades restringit del col·leccionisme de llibres. Col·leccionistes vinculats al món cultural francès també participen d'aquest interès per la Comèdia i altres obres de Dante. Centrant-nos en l'activitat d'algunes personalitats importants -des de Guglielmo Libri fins al príncep d'Essling passant per Horace de Landau-, es reiterarà la importància de les seves col·leccions de Dante.

[it] Tra Otto e Novecento, oltre che nel mondo degli studi eruditi e in quello dell'editoria, la fortuna dell'opera di Dante si misura anche nell'ambito, compatto e talora ristretto, del collezionismo librario. A questo interesse per la Commedia e alle altre opere dantesche partecipano pure dei collezionisti legati al mondo culturale francese. Soffermandosi sull'attività di alcune personalità di rilievo - da Guglielmo Libri al prince d'Essling fino a Horace de Landau -, si ribadirà l'importanza delle loro collezioni dantesche.
[ca] L'objectiu d'aquest treball és estudiar des d'un punt de vista contrastiu la traducció d'una sèrie de paraules i expressions amb caràcter groller i malsonant mitjançant el procés de subtitulació en la direcció espanyol > italià. Es tracta d'un fenomen molt interessant, ja que la traducció del llenguatge vulgar és un camp de recerca poc explorat fins ara. El nostre interès rau en analitzar el tractament traductològic de determinades paraules i expressions generalment classificades com a grolleres i / o vulgars en el marc de la subtitulació entre dues llengües afins. Les conclusions seran interessants pel que fa als resultats del transvasament interlingüístic i a com es concep la vulgaritat en les dues llengües examinades.

[it] L'obiettivo di questo lavoro è studiare, da un punto di vista contrastivo, la traduzione di una serie di parole ed espressioni dal carattere volgare e sconcio attraverso il processo di sottotitolazione in direzione spagnolo>italiano. Si tratta di un fenomeno molto interessante, poiché la traduzione del linguaggio volgare è un campo di ricerca finora poco esplorato. Il nostro interesse risiede nell'analizzare il trattamento traduttologico di alcune parole ed espressioni generalmente classificate come sconce e/o volgari nell'ambito della sottotitolazione tra due lingue affini. Le conclusioni saranno interessanti in termini di risultati del trasferimento interlinguistico e di come viene concepita la volgarità nelle due lingue esaminate.