BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La neuroética ofereix dades rellevants a la comprensió biològica de l'agència moral. Donada la naturalesa empíric-naturalista i fragmentària d'aquestes dades es torna necessari un marc de recepció que integri aquests descobriments. Adela Cortina ha proposat l'ètica del discurs com un adequat marc integrador, no obstant això, aquí evidenciem que es tracta d'una proposta insuficient. Primer, perquè no es dona una integració sistemàtica entre el marc filosòfic d'integració i les dades neuroéticos, sinó una mera juxtaposició. Segon, perquè no s'ofereix una ontologia ni una antropologia sobre les quals es basi l'anomenada neuroética. Per a fer front a aquestes insuficiències, s'exposa l'anomenada Teoria Dual. La rellevància d'aquesta teoria radica en el fet que implica una teoria intencional de la cognició, així com en què parteix de la distinció entre informació (ordenació o forma) i energia (matèria), esquivant així tot possible reduccionisme. Conclourem que la proposta d'Adela Cortina és insuficient, que podem acostar-nos a la suficiència cobrint els buits teorètics que manca i que la Teoria Dual cobreix aquests buits, la qual cosa ens acosta una mica més a la suficiència en aquesta cerca per un marc integrador.

[en] Neuroethics offers data relevant to the biological understanding of moral agency. Given the empirical-naturalistic and fragmentary nature of these data, a reception framework that integrates these discoveries becomes necessary. Adela Cortina has proposed the Ethics of Discourse as an adequate integrating framework, however, here we show that it is an insufficient proposal. Firstly, because there is no a systematic integration between the integrating philosophical framework and the neuroethical data, but a mere juxtaposition. Secondly, because neither an ontology nor an anthropology is offered on which the so-called neuroethics is based. To face these insufficiencies, the so-called Dual Theory is exposed. The relevance of this theory lies in the fact that it implies an intentional theory of cognition, as well as in that it starts from the distinction between information (ordering or form) and energy (matter), thus avoiding any possible reductionism. We'll conclude that Adela Cortina's proposal is insufficient, that we can get closer to sufficiency by filling in the missing theoretical gaps, and that the Dual Theory covers these gaps, which brings us a little closer to sufficiency in this search for an integrating framework.
[ca] Aspiracions, peripècies i desaventures de Pier Giovanni Capece Galeota, ambaixador de la ciutat de Nàpols a Madrid (1597-1644)Les ambaixades de la ciutat de Nàpols a Madrid, com aquelles de les altres ciutats i regnes de la corona espanyola que van tenir lloc a l'edat moderna, van ser pràctiques de representació que oferien als súbdits la possibilitat de presentar-se "a sus reales pies" per defensar o extendre antigues prerrogatives o per negociar nous privilegis. L'article reconstrueix el perfil i l'ambaixada de Pier Giovanni Capece Galeota (1597-1644), protagonista d'unes vicissituds fins ara no conegudes, que testimonien de manera exemplar quine spodrien ser les dificultats, els guanys i els riscos d'una ambaixada, i les repercussions que els enviats a la cort per la ciutat podien tenir al retorn de la seva delegació.

[en] Aspirations, adventures, and misfortunes of Pier Giovanni Capece Galeota, ambassador of the City of Naples to Madrid (1597-1644)The embassies from the city of Naples to Madrid, as well as those from other cities and kingdoms of the Spanish Monarchy throughout the Early Modern period, were representative practices that provided subjects with the opportunity to present themselves "a sus reales pies" to protect or expand ancientprerogatives or negotiate new privileges. This essay reconstructs the profile and embassy of Pier Giovanni Capece Galeota (1597-1644), a protagonist of a pretty unknown affair which serves as an exemplary testimony of the difficulties and risks involved in an embassy and the repercussions that the envoys of the city could suffer at the end of their mission in Madrid.
[ca] Aquest article analitza les narratives legitimadores vinculades a les polítiques de promoció econòmica local d'atracció de talent en contraposició amb les motivacions i les perspectives d'aquestes persones. La combinació del debat teòric amb l'estudi de cas sobre els discursos d'atracció al districte tecnològic del 22@ de Barcelona assenyala les disjuntives existents entre la perspectiva oficial i la realment existent. La narrativa legitimadora defensa que el districte tecnològic suposa el manteniment del sentit històric productiu del Poblenou i connecta amb uns subjectes desitjats sobre l'espai urbà, els treballadors tecnològics, que associa un ideal d'emprenedoria històrica de la ciutat. Però les perspectives dels treballadors tecnològics posen en qüestió aquest raonament en dos sentits. D'una banda, els treballadors tecnològics locals es mostren decebuts per la diferència entre les promeses d'avantguarda laboral i tecnològica de la narrativa oficial i l'espai urbà resultant. D'altra banda, els discursos dels treballadors internacionals atrets revelen una desconnexió amb el discurs oficial d'emprenedoria i expressen un interès per una dimensió recreativa.

[en] This article examines the legitimizing narratives associated with local economic promotion policies aimed at attracting talent, contrasting them with the motivations and perspectives of these individuals. The combination of theoretical debate with a case study on attraction discourses in Barcelona's 22@ technology district highlights the existing disjunctions between the official perspective and the reality. The legitimizing narrative argues that the technology district represents the maintenance of the productive historical sense of Poblenou and connects with technological workers, the desired subjects within the urban space and associated with an ideal of the city's historical entrepreneurial spirit. However, the perspectives of technological workers challenge this reasoning in two ways. On one hand, local technological workers express disappointment with the disparity between the promises of cutting-edge labour and technology in the official narrative and the resulting urban space. On the other hand, the discourse of internationally attracted workers reveals a contradiction with the official discourse of entrepreneurship and expresses an interest in a recreational dimension.
[ca] Desafiant la visió tradicional cristiana de la figura d'Eva com la principal responsable del pecat original, les obres d'Isotta Nogarola, ¿Quién pecó más Adán o Eva? (1451), i de Luigi Dardano, La bella e dotta difesa delle donne (1554), presenten tota una sèrie d'arguments basats, principalment, en les Sagrades Escriptures. Amb aquests arguments, es pretén refutar la idea de la desobediència d'Eva com a origen de tots els mals. El present article examina les connexions i relacions intertextuals entre tots dos textos, destacant com tots dos autors reconfiguren la concepció amb valor negatiu que es tenia del personatge d'Eva i, per tant, vinculada al binomi dona-pecat. Desconstrueixen així la narrativa patriarcal, subvertint els estereotips que havien sigut associats a la prima dona. Al presentar tots dos textos un repte a les normes socials del moment, tant aquelles de la moral com les imposades per sexe, es posiciones imprescindibles dins de la Querelle des femmes. Per això, a través del cristall de la perspectiva de gènere, l'objectiu del següent article és analitzar les defenses que tant Isotta Nogarola como Luigi Dardano presenten per a revaluar el paper d'Eva en la cultura i la historia present, passada i futura.

[en] Challenging the traditional Christian view of Eve as the main culprit of original sin, Isotta Nogarola's, ¿Quién pecó más Adán. Eva?(1451) and Luigi Dardano's La bella e dotta difesa delle donne (1554) present a series of arguments based mainly on the Holy Scriptures. These are intended to refute the idea of their disobedience as the origin of all evils. This article examines the connections and intertextual relationships between the two texts, highlighting how both authors reconfigure the negative conception of the character of Eve and, therefore, linked to the woman-sin binomial. They thus deconstruct the patriarchal narrative, subverting the stereotypes that had been associated with the first woman. By presenting both texts as a challenge to the social norms of the time, both those of morality and those imposed by sex, they position themselves as essential within the Querelle des femmes. Therefore, through the lens of the gender perspective, the aim of the following article is to analyze the defenses that Isotta Nogarola and Luigi Dardano present in order to reevaluate the role of Eve in the present, past and future culture and history. &nbsp;
[ca] Aquest article s'emmarca dins del projecte de recerca "L'oralitat fingida" en la traducció de contes de Carmen Lyra inscrit a l'Institut d'Investigacions Lingüístiques de la Universitat de Costa Rica amb el número 745-C1-002. S'hi analitza la traducció de l'espanyol a l'anglès de components amb funció semàntica com a part dels trets d'"oralitat fingida" a Els contes de la meva tia Panchita d'aquesta escriptora costa-riquenya. En particular, es rastregen les unitats fraseològiques. Per això, es procedeix a elaborar un corpus d'aquests recursos en espanyol i la seva versió anglesa respectiva, es comptabilitzen les estratègies em-prades i es realitzen observacions en termes quantitatius i qualitatius. Els resultats demostren que la dificultat de traducció s'incrementa per les particularitats diastrátiques, diafàsiques i diatòpiques de les unitats seleccionades per imitar l'oralitat costa-riqueny en el període d'escriptura. La varietat d'estratègies emprades evidencia no només el procés de presa de decisions davant de l'absència d'equivalents, sinó un interès per mantenir les unitats fraseològiques com a tret d'"oralitat fingida" dins del text meta. A més, es va evidenciar la necessitat de valorar en termes semàntics i pragmàtics les unitats fraseològiques i la seva funció en context per tal de procurar seleccionar una proposta que permeti mantenir tant el sentit com l'estil.

[en] This article is part of the research project "Fictional orality" in the translation of stories by Carmen Lyra registered in the Institute of Linguistic Research of the University of Costa Rica under the number 745-C1-002. It analyzes the translation from Spanish to English of the components with semantic function as part of the features of "fictional orality" in Tales from my Aunt Panchita by the Costa Rican writer Carmen Lyra. In particular, strategies for the translation of phraseological units are traced. To do so, we extract these elements from both versions, identify the translation strategies used, and comment on the obtained data in quantitative and qualitative terms. The results show that the difficulty of translation increases due to the particular diastratic, diaphasic, and diatopic variety selected to imitate Costa Rican orality of the writing period. The variety of strategies used evidence not only the decision-making process due to the inexistence of equivalents, but also an interest in maintaining the phraseological units as a feature of "fictional orality" within the target text. In addition, it proved essential to value the semantic and pragmatic characteristics of the phra-seological units as well as their function in context in order to seek for a proposal that allows to maintain both meaning as style.
[ca] El lèxic de la prevenció de riscos laborals és la varietat de llengua que s'usa en el camp conceptual de la prevenció de riscos, entesa com la matèria interdisciplinària que recull les unitats usades per les disciplines que la constitueixen, això és, l'ergonomia, la higiene industrial, la psicosociologia, la medicina i danys, l'organització de la prevenció, i la seguretat en el treball. Els actors que intervenen en la prevenció de riscos són diversos: des dels professionals de prevenció, fins als inspectors de treball, els treballadors mateixos, els empresaris, els metges, els operadors jurídics, etc. Tot i les diferències evidents que presenten cadascun d'aquests grups d'usuaris de la prevenció, tots comparteixen l'ús d'un lèxic específic. En la seva activitat habitual, tots els participants implicats en la prevenció es comuniquen, oralment i per escrit, amb objectius distints, però que inclouen de manera general l'ús de conceptes. Aquesta comunicació proposa un acostament al lèxic de la prevenció de riscos laborals, partint de l'experiència de l'elaboració d'un lèxic multilingüe que es duu a terme en col·laboració entre la Generalitat de Catalunya i la Universitat Pompeu Fabra, en el marc normatiu de l'Estat espanyol, regulat per la Llei 31/1995, de 8 de novembre, de prevenció de riscos laborals, i pel Reglament dels serveis de prevenció, de l'any 1997.

[en] The risk prevention lexicon is the variety of language used in risk prevention at work. Prevention is understood as interdisciplinary subject containing units from the areas of ergonomics, hygienic, psycosociology, medicine, organization and work security. There are different participants in risk prevention: prevention experts, work inspectors, workers, managers, doctors, lawyers, etc. Each group uses the lexicon in a different way, but all of them share the use of specific units. In their everyday activities, all of them communicate, orally and in writing, with different purposes, but in all cases using concepts. This paper proposes a new approach to the risk prevention lexicon, which is based on the experience of writing a multilingual dictionary on this subject. This project took place because of an agreement between the Generalitat (Autonomous Government) of Catalonia and the Pompeu Fabra University, within Spanish legal regulations.
[ca] L'any 2017 l'Institut Nacional de Tecnologies Educatives i de Formació del Professorat (INTEF) va proposar el "Marc Comú de Competència Digital Docent", que consta de cinc àrees i entre tres i sis competències en cada una d'elles, com referent de la Competència Digital Docent (CDD) del professorat. En aquest article es fa una adaptació de cada àrea i competència definides per l'INTEF en l'àmbit de l'Educació Musical. Aquesta adaptació facilita al professorat l'autoavaluació de la seva CDD a més de ser un referent per a la definició d'accions de formació contínua i inicial del docent de Música.

[en] In 2017, the National Institute of Educational Technologies and Teacher Training (INTEF) proposed the "Common Framework of Digital Teaching Competence", composed of five areas and between three and six competencies in each of them, as a benchmark of the Digital Teaching Competence (DTC). This paper makes an adaptation of each area and competence defined by the INTEF to the field of music education. This adaptation makes it easier for teachers to self-evaluate the DTC itself as well as being a reference for the definition of continuous and initial training actions for the Music teacher.
[ca] La versió en prosa de l'Orlando Furioso que va dur a terme el 1585 Diego Vázquez de Contreras va ser l'última de les traduccions realitzades al segle XVI del famós poema ariostesc després de la més afortunada de Jerónimo de Urrea (1549) i la pràcticament oblidada de Hernando Alcocer (1550), totes dues en vers. D'acord amb el gir ideològic de finals del segle amb l'estricte control dels censors del Consell de Castella, el traductor toledà sotmet el poema italià a una severa amputació amb la finalitat no només d'imposar al Furiós l'ortodòxia religiosa de la Contrareforma, sinó molt especialment salvaguardar l'honor i l'èpica militars de la monarquia hispànica. La severitat de la poda amb l'eliminació de moltes octaves i d'episodis sencers va sobrepassar el posterior expurgació imposat pels índexs de llibres prohibits espanyols del segle XVII [Sandoval (1612), Zapata (1632) i Sotomayor (1640)], que se centren exclusivament a l'original italià ia la traducció d'Urrea, situant així la versió de Vázquez de Contreras com un prolegòmen de la combativa intolerància que van fer gala tant els censors locals italians com els índexs expurgatoris portuguesos d'Almeida (1581) i Mascarenhas (1624) ).

[en] The prose version of Orlando Furioso created in 1585 by Diego Vázquez de Contreras was the last of the translations made in the 16th century of the famous Ariostan poem after the more successful one by Jerónimo de Urrea (1549) and the practically forgotten one by Hernando Alcocer (1550), both in verse.&nbsp; In keeping with the ideological shift at the end of the century under &nbsp;strict control of the censors of the Council of Castile, the Toledan translator severly expurgated the Italian poem in order not only to impose the religious orthodoxy of the Counter-Reformation on the Furioso, but very especially to safeguard the honor of the military exploits of the Hispanic monarchy.&nbsp; The severity of the excising with the elimination of many octaves and entire episodes surpassed the previous censorship imposed by the indexes of Spanish prohibited books of the 17th century [Sandoval (1612), Zapata (1632) and Sotomayor (1640)], which center exclusively on the Italian original and in Urrea's translation, thus placing Vázquez de Contreras's version as a prolegomenon of the combative intolerance displayed by both the local Italian censors and the Portuguese expurgatory indices of Almeida (1581) and Mascarenhas (1624).
[ca] En aquest article es reconstrueix l'evolució de la política exterior del Partit Co- munista Italià des de principis dels anys setanta fins a la dissolució del partit el 1991. Es re-elaboraran sintèticament els resultats d'una sèrie d'investigacions realitzades per l'autor durant l'última dècada, comparant-los amb altres recents aportacions historiogràfiques. En particular, s'analitzarà la relació del pci amb la "qüestió euro- pea", a partir del que la historiografia més recent ha identificat com a peculiaritat del comunisme italià: la capacitat de dimensionar la seva acció política en el marc del vincle entre nacional i internacional , construint un univers cultural i una iniciativa capaç de trencar les barreres de l'ortodòxia i les formes de dependència vertical entre l'Estat soviètic i el moviment.

[en] This article reconstructs the evolution of the Italian Communist Party's foreign policy from the early 1970s to the dissolution of the party in 1991.The results of a series of researches carried out by the author in the last decade will be synthetically re-elaborated, comparing them with other recent acquisitions of historiography. In particular, the pci's relationship with the "European question" will be analysed starting from what the most recent historiography has identified as a peculiarity of Italian communism: the ability to size its political action within the framework of the link between national and international, building a cultural universe and an initiative capable of breaking out of the marxism-leninism orthodoxy and forms of vertical dependence between the Soviet state and the communist movement.
[ca] El trastorn específic del llenguatge (TEL) es va definir com una alteració greu en l'adquisició i el desenvolupament del llenguatge, que podia afectar tant la comprensió com l'expressió, en absència de determinades causes i condicions. No obstant això, en els darrers anys els estudis han constatat que les dificultats del llenguatge rarament són aïllades, sinó que van acompanyades d'altres dificultats cognitives relacionades amb les habilitats de processament del llenguatge. A més, els requisits diagnòstics tant restrictius del TEL han fet que, en l'àmbit clínic, molts infants no es puguin diagnosticar d'aquest trastorn tot i les seves mancances, i que, per tant, no puguin rebre l'atenció que necessiten. Això ha fet que recentment es promogués un estudi de consens en l'àmbit anglosaxó (el projecte CATALISE) que ha comportat un canvi en l'etiqueta diagnòstica, de TEL a trastorn del desenvolupament del llenguatge (TDL), però també, i més important, un canvi de perspectiva diagnòstica, que ha passat d'estar enfocada en el diagnòstic estàtic a una de més dinàmica, basada en criteris de persistència temporal i en les necessitats d'intervenció. Aquest fet ha comportat, de manera secundària, un canvi en la classificació de les dificultats del llenguatge, que ha passat de basar-se en característiques diagnòstiques a basar-se en el tipus d'intervenció que requereix cadascuna d'aquestes dificultats. En aquest article abordarem, des d'aquesta nova concepció, la definició i els criteris diagnòstics d'aquest trastorn, les seves característiques i els seus signes precoços d'alerta.

[en] Specific language impairment (SLI) was defined as a serious alteration in the acquisition and development of language, which can affect both comprehension and expression, that occurred in the absence of certain causes and conditions. However, in recent years, studies have found that language difficulties are rarely isolated, but rather accompanied by other cognitive difficulties related to language processing abilities. In addition, this definition, with its very restrictive diagnostic requirements, has meant that many children cannot be clinically diagnosed with this disorder despite showing deficiencies, and therefore cannot receive the care they need. This has recently led to the promotion of a consensus study (the CATALISE project), which has brought forth a change in the diagnostic label, from SLI to developmental language disorder (DLD). More importantly, the study has also led to a change in diagnostic perspective, which has evolved from a focus on the static diagnosis to a more dynamic perspective, based on criteria of temporal persistence and intervention needs. Indirectly, this development has led to a change in the classification of language difficulties, which has shifted from being based on diagnostic characteristics to being based on the type of intervention that each of these difficulties requires. In this article, we will use this new framework to address the definition and the diagnostic criteria of this disorder, its characteristics and its early warning signs.