[ca] El dèficit d'IgG2 han estat estudiats a la població infantil i demostrada la seva relació de causalitat amb patologia pulmonar; tanmateix, existeixen pocs estudis, amb resultats contradictoris, amb relació a la població adulta. Respecte del dèficit selectiu d'IgG3 i IgG4 com a causa de patologia, no existeix unanimitat de criteris degut a la baixa sensibilitat i especificitat de les de tècniques de quantificació de les subclasses d'IgG sèriques. Resultats i Conclusions. Els valors de normalitat observats van ser: IgG1, 261-1081 mg/dl; IgG2, 112-408 mg/dl; IgG3, 22-288 mg/dl; IgG4, 5-156 mg/dl. La prevalença de dèficit de subclasses d'IgG va ser significativament més gran entre la població menor de 16 anys (54%) enfront de la població adulta (32%) (P<0,01). El dèficit observat amb una més gran freqüència va ser el d'IgG2. No es van observar diferències en amb relació al sexe. Les característiques clíniques que van caracteritzar els dèficit de subclasses de la IgG i que han de fer sospitar la seva presència són les següents: a) dèficit d'IgA en pacients simptomàtics o amb alteracions en l'espirometria; absència d'IgE sèrica pacients simptomàtics; c) bronquièctasis d'etiologia desconeguda; pneumònies de repetició d'etiologia desconeguda; d) BNCO a pacients joves no fumadors o que precisin de corticosteroides orals per al seu control; f) asma crònica a pacients amb infeccions recurrents del tracte respiratori o que precisin de corticosteroides orals; g) infeccions respiratòries recurrents que s'acompanyin d'hiperactivitat bronquial o sinusitis. $a El dèficit d'IgG2 han estat estudiats a la població infantil i demostrada la seva relació de causalitat amb patologia pulmonar; tanmateix, existeixen pocs estudis, amb resultats contradictoris, amb relació a la població adulta. Respecte del dèficit selectiu d'IgG3 i IgG4 com a causa de patologia, no existeix unanimitat de criteris degut a la baixa sensibilitat i especificitat de les de tècniques de quantificació de les subclasses d'IgG sèriques. Objectius.- Establir els valors de referència de les subclasses d'IgG en població adulta sana. Establir les característiques clíniques del dèficit primari de subclasses d'IgG i les indicacions del seu estudi en patologia pulmonar. Material i Mètodes.- Per determinar els valors normals de les subclasses d'IgG es van estudiar 100 individus sans. El grup d'estudi ho van formar 356 individus (257 adults i 99 entre 15-7 anys d'edat) que es van agrupar per orde d'inclusió en: dèficit d'IgA 25 pacients; absència d'IgE, 14 pacients; bronquièctasis, 65 pacients; pneumònies de repetició, 45 pacients; BNC, 43 pacients; asma crònica, 53 pacients; infeccions respiratòries recurrents (processos infecciosos del tracte respiratori que cursin amb febre i un número mínim de tres episodis a l'any excloses les pneumònies), 43 pacients; asma simple, 50 pacients; i pneumònia 18 pacients. Van ser exclosos de l'estudi pacients amb patologia associada a dèficit secundari d'immunoglobulines i aquells la patologia d'estudi dels quals obeïa una causa coneguda (FQ, CVI...). A tots els pacients se'ls va practicar una espirometria forçada. La quantificació de les subclasses d'IgG es va realitzar mitjançant tècnica d'ELISA. Els valors de referència de cada subclasse d'IgG es van obtenir a partir [de la mitja

[es] El déficit de IgG2 han sido estudiados en la población infantil y demostrada su relación de causalidad con patología pulmonar; sin embargo, existen pocos estudios, con resultados contradictorios, en relación a la población adulta. Con respecto al déficit selectivo de IgG3 e IgG4 como causa de patología, no existe unanimidad de criterios debido a la baja sensibilidad y especificad de las de técnicas de cuantificación de las subclases de IgG en suero. Objetivos.- Establecer los valores de referencia de las subclases de IgG en población adulta sana. Establecer las características clínicas del déficit primario de subclases de IgG y las indicaciones de su estudio en patología pulmonar. Material y Métodos.- Para determinar los valores normales de las subclases de IgG se estudiaron 100 individuos sanos. El grupo de estudio lo formaron 356 individuos (257 adultos y 99 entre 15-7 años de edad) que se agruparon por orden de inclusión en: déficit de IgA 25 pacientes; ausencia de IgE, 14 pacientes; bronquiectasias, 65 pacientes; neumonías de repetición, 45 pacientes; BNC, 43 pacientes; asma crónica, 53 pacientes; infecciones respiratorias recurrentes (procesos infecciosos del tracto respiratorio que cursen con fiebre y en un número mínimo de tres episodios al año excluidas las neumonías), 43 pacientes; asma simple, 50 pacientes; y neumonía 18 pacientes. Fueron excluidos del estudio pacientes con patología asociada a déficit secundario de inmunoglobulinas y aquellos cuya patología de estudio obedecía a una causa conocida (FQ, CVI). A todos los pacientes se les practicó una espirometría forzada. La cuantificación de las subclases de IgG se realizó mediante técnica de ELISA. Los valores de referencia de cada subclase de IgG se obtuvieron a partir de la media ± 2 DE o del rango según fuese normal o no respectivamente la distribución de los valores (análisis de Kolgomorov-Smirnov). La comparación de variables cualitativas se realizó mediante la prueba de Ji cuadrado y la fórmula exacta de Fisher cuando fue necesario. La comparación de variables cuantitativas se realizó mediante la prueba de la t de student o la prueba de Wilcoxon para datos no apareados. Resultados y Conclusiones. Los valores de normalidad observados fueron: IgG1, 261-1081 mg/dl; IgG2, 112-408 mg/dl; IgG3, 22-288 mg/dl; IgG4, 5-156 mg/dl. La prevalencia de déficit de subclases de IgG fue significativamente mayor entre la población menor de 16 años (54%) frente a la población adulta (32%) (P<0,01). El déficit observado con mayor frecuencia fue el de IgG2. No se observaron diferencias en en relación al sexo. Las características clínicas que caracterizaron a los déficit de subclases de la IgG y que deben de hacer sospechar su presencia son las siguientes: a) déficit de IgA en pacientes sintomáticos o con alteraciones en la espirometría; ausencia de IgE sérica en pacientes sintomáticos; c) bronquiectasias de etiología desconocida; neumonías de repetición de etiología desconocida; d) BNCO en pacientes jóvenes no fumadores o que precisen de corticoesteroides orales para su control; f) asma crónico en pacientes con infecciones recurrentes del tracto respiratorio o que precisen de corticoesteroides orales; g) infecciones respiratorias recurrentes que se acompañen de hiperreactividad bronquial o sinusitis.