[ca] Introducció: L'augment de l'envelliment comporta un augment de les persones amb fragilitat, una condició que predisposa a major vulnerabilitat a augmenta el risc de complicacions i esdeveniments adversos. La detecció i gestió d'aquesta fragilitat és crucial per millorar la qualitat de vida d'aquests individus, i a les residències de persones grans s'hi troba els paradigma de la fragilitat. Els objectius principals de l'estudi són: 1) descriure la prevalença de la fragilitat en l'àmbit residencial de la Catalunya Central; 2) comparar les diferències de les característiques clíniques de la fragilitat entre la població institucionalitzada i la no institucionalitzada. Mètodes: estudi descriptiu, transversal i multicèntric. Inclous persones ≥ 65 anys assignades en un dels centres d'atenció primària de l'Institut Català de la Salut (ICS) de la Catalunya Central, incloent persones institucionalitzades i no institucionalitzades. Resultats: L'estudi va incloure un total de 88352 persones de les quals 2785 vivien en residències i les 85567 restants no vivien institucionalitzades.. Les persones institucionalitzades presentaven una edat mitjana de 88 anys, majoritàriament dones (73,5%). Un 85% residia en entorns rurals, i més de la meitat (51,8%) eren fràgils, amb una fragilitat mitjana de 0,44 segons l'índex de Fràgil-VIG. Un 73,5% estaven identificats com a Pacients Crònics Complexos (PCC). Les comparacions entre les persones institucionalitzades i les que no revelen diferències significatives en la fragilitat (51,8.% vs 2,9%), les activitats bàsiques de la vida diària (ABVD) (mediana de Barthel 50 vs 75), la polifarmàcia (74,6% vs 79,4%) respectivament. Els resultats confirmen una prevalença més alta de fragilitat i dependència funcional en les persones que viuen en Residència. Conclusions: Les principals variables que defineixen la fragilitat i les variables clíniques que la componen són significativament més altes entre les persones institucionalitzades, posant de manifest la necessitat d'intervencions multidimensionals, interdisciplinars i integrades per abordar i millorar la seva salut i benestar

[es] Introducción: El aumento del envejecimiento conlleva un aumento de las personas con fragilidad, una condición que predispone a mayor vulnerabilidad y aumenta el riesgo de complicaciones y eventos adversos. La detección y gestión de esta fragilidad es crucial para mejorar la calidad de vida de estos individuos, y las residencias de personas mayores representan el paradigma de la fragilidad. Los objetivos principales del estudio son: 1) describir la prevalencia de la fragilidad en el ámbito residencial de la Cataluña Central; 2) comparar las diferencias de las características clínicas de la fragilidad entre la población institucionalizada y la no institucionalizada. Métodos: Estudio descriptivo, transversal y multicéntrico. Se incluyeron personas ≥ 65 años asignadas a uno de los centros de atención primaria del Instituto Catalán de la Salud (ICS) de la Cataluña Central, incluyendo personas institucionalizadas y no institucionalizadas. Resultados: El estudio incluyó un total de 88,352 personas de las cuales 2,785 vivían en residencias y las 85567 restantes no vivían institucionalizadas. Las personas institucionalizadas presentaban una edad media de 88 años, siendo mayoritariamente mujeres (73.5%). Un 85% residía en entornos rurales, y más de la mitad (51.8%) eran frágiles, con una fragilidad media de 0.44 según el índice de Fràgil-VIG. Un 73.5% estaban identificados como Pacientes Crónicos Complejos (PCC). Las comparaciones entre las personas institucionalizadas y las que no lo estaban revelan diferencias significativas en la fragilidad (51.8% vs 2.9%), las actividades básicas de la vida diaria (ABVD) (mediana de Barthel 50 vs 75), la polifarmacia (74.6% vs 79.4%) respectivamente. Los resultados confirman una prevalencia más alta de fragilidad y dependencia funcional en las personas que viven en residencia. Conclusiones: Las principales variables que definen la fragilidad y las variables clínicas que la componen son significativamente más altas entre las personas institucionalizadas, poniendo de manifiesto la necesidad de intervenciones multidimensionales, interdisciplinares e integradas para abordar y mejorar su salud y bienestar