[ca] L'endocarditis infecciosa és una malaltia poc freqüent i greu, que requereix sovint d'un abordatge diagnòstic i terapèutic d'una gran complexitat. També és una malaltia en constant evolució, que a les darreres dècades ha experimentat importants canvis epidemiològics, fonamentalment en relació amb les poblacions de risc de patir la infecció, als mecanismes de la seva adquisició i al pronòstic relacionada amb l'adequació i optimització de les teràpies mèdiques i quirúrgiques. En aquest moment de canvi d'escenari és obligat preguntar-nos quina és l'epidemiologia actual de l'endocarditis infecciosa, a quins grups de població afecta, quins són els factors de risc d'adquisició de la malaltia avui en dia i quins els associats a la mortalitat. La present tesi doctoral, "Endocarditis infecciosa a principis del segle XXI: nous reptes", escrita com a compendi de 4 publicacions, pretén contribuir a donar resposta a aquestes preguntes. El primer article, "Contemporary epidemiology and prognosis of health care-associated infective endocarditis", avalua la proporció de pacients amb endocarditis infecciosa que adquireixen la infecció com a conseqüència de la seva atenció al sistema sanitari, així com el pronòstic a curt i mig termini d'aquest subgrup poblacional. En resum, l'adquisició de la infecció en relació amb l'atenció sanitària és freqüent (28% de tots els episodis), problema que afecta persones d'edat avançada (mitjana d'edat 64 anys, DE 16,4) amb patologia de base (mitjana d'índex de Charlson 2,5 punts) La infecció està causada bàsicament per estafilococs (55%) i enterococs (23%) i s'associa amb una considerable mortalitat hospitalària (46%) i acumulada a l'any (60%). El segon, "Prognosis of left-sided infective endocarditis in patients transferred to tertiary-care hospital – prospective analysis of referral bias and influence of inadequate antimicrobial treatment", descriu l'impacte sobre la mortalitat hospitalària del maneig d'aquesta malaltia per professionals d'hospitals de nivell secundari o primari sense experiència acumulada en la presa de decisions de l'endocarditis infecciosa. En resum, més de la meitat dels pacients traslladats a l'Hospital Vall d'Hebron amb sospita o el diagnòstic d'endocarditis infecciosa no rebien tractament antibiòtic adequat en el moment de la derivació. Aquest fet es va associar amb un risc més elevat de mortalitat hospitalària (OR 3,3, IC95% 1,1-10,0), després d'ajustar per insuficiència cardíaca congestiva i infecció estafilocòcica. El tercer, "Immediate and long-term outcome of left-sided infective endocarditis. A 12-year prospective study from a contemporary cohort in a referral hospital" actualitza el pronòstic actual a curt i llarg termini d'aquesta entitat, a partir de l'experiència de l'Hospital Vall d'Hebron durant la primera dècada del segle XXI. En resum, avui en dia, la mortalitat hospitalària (29%) i a llarg termini és elevada (supervivència actuarial dels supervivents 86 a l'any, 79% als dos anys i 68% a 5 anys), especialment en pacients amb infecció sobre vàlvules protèsiques (39% hospitalària; supervivència actuarial dels supervivents 83%, 72% i 57% a un, dos i cinc anys respectivament). Encara que un percentatge important dels pacients no van poder ser sotmesos a cirurgia durant la fase aguda de la malaltia, les recidives i les reinfeccions són poc freqüents amb l'abordatge actual de la malaltia (2,2% i 2,6% respectivament), així com la necessitat de cirurgia durant el seguiment 3,1% dels intervinguts i 7,7% dels no intervinguts durant la fase aguda de la malaltia). Encara que poc freqüents, les reinfeccions estan associades amb una elevada mortalitat hospitalària (6 dels 8 episodis). Finalment, el quart, "La endocarditis infecciosa en el siglo XXI: cambios epidemiológicos, terapéuticos y pronósticos", fa una actualització de l'epidemiologia i la terapèutica d'aquesta malaltia als països industrialitzats.

[en] Infective endocarditis is a rare and severe disease, in which diagnosis and treatment are of great complexity. For these reasons, referral hospitals assume the responsibility to serve a significant number of patients with this infection. Not only patients diagnosed at those hospitals but also those transferred from community hospitals. Infective endocarditis is an evolving disease, which in recent decades has undergone significant epidemiological changes, mainly in relation to populations at risk of infection, the mechanisms of acquisition and prognosis related to the adjustment and optimization of medical and surgical therapies. In this changing scenario is bound to ask which are the current epidemiology of infective endocarditis, the population affected, and the risk factors for the disease acquisition and mortality. This thesis, "Infective endocarditis at the early twenty-first century: new challenges", written as a compendium of 4 publications, aims to answer these questions. The first article, "Contemporary epidemiology and prognosis of health care-associated infective endocarditis" evaluates the proportion of patients with infective endocarditis who acquire the infection as a result of a narrow contact with the health system (i.e. theoretically preventable infections) as well as short and long term prognosis of this subgroup of population. In summary, the acquisition of infection in relation to health care system is common (28% of all episodes), affects elderly (mean age 64 years, SD 16.4) with basal comorbidities (mean Charlson index 2.5 points). The infection is mainly caused by staphylococci (55%) and enterococci (23%). In-hospital and cumulate 1-year mortality is high (46% and 60% respectively). The second, "Prognosis of left-sided infective endocarditis in patients transferred to tertiary care hospital – prospective analysis of referral bias and influence of inadequate antimicrobial treatment" describes the impact on in-hospital mortality of those patients handled by professionals from community hospitals without experience in infective endocarditis. In summary, more than half of the patients transferred to the Vall d'Hebron Hospital with suspicion or diagnosis of infective endocarditis did not receive proper antimicrobial treatment at the time of referral. This fact was associated with a increased risk of in-hospital mortality (OR 3.3, 95%CI 1.1 to 10.0) after adjustment for congestive heart failure and staphylococcal infection. The third, "Immediate and long-term outcome of left-sided infective endocarditis. A 12-year prospective study from a referral hospital in a contemporary cohort" updates the current short and long-term prognosis of infective endocarditis at Vall d'Hebron Hospital. In short, nowadays, in-hospital (29%) and long-term mortality (actuarial survival in survivors of 86%, 79% and 69% at 1, 2 and 5 years respectively) are high, especially in patients with infection on prosthetic valves (39% in-hospital mortality; actuarial survival in survivors of 83%, 72% and 52% at 1, 2, and 5 years respectively). Although a significant proportion of patients couldn't undergo cardiac surgery during the acute phase of infection, relapses and recurrences are uncommon with the current approach of this disease (2.2% and 2.6% respectively), as well as the need of surgery during follow-up (3.1% in operated and 7.7% in not operated during the active phase of infection). Although rare, recurrences were associated with high in-hospital mortality (6 out of 8 episodes). Finally, the fourth, "Infective endocarditis in the XXI century: epidemiological, therapeutic, and prognosis changes", updates the epidemiology and treatment of this disease in industrialized countries.