[ca] Morfo-funcionalitat del canal auditiu extern en odontocets. Si bé la contaminació acústica marina antropogènica és un assumpte que preocupa la comunitat científica i la societat en general, el coneixement sobre com els animals marins, en particular els cetacis, perceben el seu entorn a través dels sons és limitat. Els odontocets, com tots els cetacis, presenten una sèrie de sorprenents adaptacions evolutives morfològiques i fisiològiques. Entre elles, una de les més notables es troba en la complexa configuració de l'aparell auditiu. El canal auditiu extern, tot i que no es considera que tingui un paper directe en el procés de recepció de el so, també mostra una sorprenent adaptació al medi marí, mostrant moltes estructures actives i una complexa innervació perifèrica. Malgrat això, els coneixements bàsics sobre la seva morfologia no són concloents de moment. Aquest estudi tenia com a objectiu la descripció fonamental de la morfologia del conducte auditiu extern en diversos odontocets, associant-la a les seves capacitats sensorials a través de descripcions morfològiques en profunditat de la seva forma i curs, lumen i contingut, epiteli, glàndules, teixit limfoide, vascularització, innervació, teixit muscular, cartílag, teixit adipós i connectiu. A més, es va parar especial atenció a la identificació i caracterització morfològica de les formacions sensorials associades al canal auditiu extern, i es va fer una comparació amb el conducte auditiu extern de cetartiodáctilos terrestres, per tal d'assolir una comprensió integral de les capacitats sensorials dels cetacis. Es van recol·lectar mostres post-mortem durant necròpsies d¿odontocets salvatges, en un esforç de col·laboració internacional. Els teixits es van inspeccionar macroscòpicament i es van sotmetre a estudis microscòpics, incloent anàlisis immunohistoquímics amb anticossos específics per teixit nerviós, diverses tècniques histoquímiques, investigació ultraestructural mitjançant microscòpia electrònica de transmissió i reconstrucció 3D a partir de talls histològics de canal auditiu i teixits associats. L'estructura sinuosa de canal auditiu extern va revelar un òrgan complex, la funció fisiològica del qual es reflecteix en les seves delicades estructures anatòmiques, que presenten una morfologia que es discuteix en detall. Sorprenentment, la innervació va mostrar un extens plexe nerviós intramural amb la presència predominant de corpuscles lamelares simples, similars als corpuscles de Pacini, encara que sense capa externa o càpsula. Es van observar diferències en la conformació dels corpuscles al llarg del canal auditiu, des d'una xarxa que abasta completament el conducte fins a una cresta de teixit nerviós que sobresurt en el lumen. El treball desenvolupa hipòtesis relacionades amb la funció del conducte auditiu extern i el sistema somatosensorial en odontocets, tenint en compte la importància de la perspectiva de les modalitats sensorials en el medi marí. Els resultats indiquen que el canal exerceix una funció fisiològica important, el deteriorament del qual pot tenir efectes directes sobre les seves capacitats sensorials i comprometre processos fisiològics essencials. També qüestiona fins a quin punt les diverses fonts de soroll antropogènic poden tenir un efecte advers, ja que poden provocar canvis físics en els teixits sensorials en cetacis i altra fauna marina

[es] Morfo-funcionalidad del canal auditivo externo en odontocetos. Si bien la contaminación acústica marina antropogénica es un asunto que preocupa a la comunidad científica y a la sociedad en general, existe un conocimiento limitado sobre cómo los animales marinos, en particular los cetáceos, perciben su entorno a través de los sonidos. Los odontocetos, como todos los cetáceos, presentan una serie de asombrosas adaptaciones evolutivas morfológicas y fisiológicas. Entre ellas, una de las más notables se encuentra en la compleja configuración del aparato auditivo. El canal auditivo externo, aunque no se considera que tenga un rol directo en el proceso de recepción del sonido, también muestra una sorprendente adaptación al medio marino, mostrando muchas estructuras activas y una compleja inervación periférica. No obstante, los conocimientos básicos sobre su morfología no son concluyentes por el momento. Este estudio tuvo como objetivo la descripción fundamental de la morfología del conducto auditivo externo en diversos odontocetos, asociándola a sus capacidades sensoriales a través de descripciones morfológicas en profundidad de su forma y curso, lumen y contenido, epitelio, glándulas, tejido linfoide, vascularización, inervación, tejido muscular, cartílago, tejido adiposo y conectivo. Además, se prestó especial atención a la identificación y caracterización morfológica de las formaciones sensoriales asociadas al canal auditivo externo, y se hace una comparación con el conducto auditivo externo de cetartiodáctilos terrestres, con el fin de alcanzar una comprensión integral de las capacidades sensoriales de los cetáceos. Se recolectaron muestras post-mortem durante necropsias de odontocetos salvajes, en un esfuerzo de colaboración internacional. Los tejidos se inspeccionaron macroscópicamente y se sometieron a estudios microscópicos, incluyendo análisis inmunohistoquímicos con anticuerpos específicos para tejido nervioso, diversas técnicas histoquímicas, investigación ultraestructural mediante microscopía electrónica de transmisión y reconstrucción 3D a partir de cortes histológicos del canal auditivo y tejidos asociados. La estructura sinuosa del canal auditivo externo reveló un órgano complejo cuya función fisiológica se refleja en sus delicadas estructuras anatómicas, la morfología de las cuales se discuten en detalle. Sorprendentemente, la inervación mostró un extenso plexo nervioso intramural con la presencia predominante de corpúsculos lamelares simples, similares a los corpúsculos de Pacini, aunque sin capa externa o cápsula. Se observaron diferencias en la conformación de los corpúsculos a lo largo del canal auditivo, desde una red que abarca completamente el conducto hasta una cresta de tejido nervioso que sobresale en el lumen. El trabajo desarrolla hipótesis relacionadas con la función del conducto auditivo externo y el sistema somatosensorial en odontocetos, teniendo en cuenta la importancia de la perspectiva de las modalidades sensoriales en el medio marino. Los resultados indican que el canal desempeña una función fisiológica importante, cuyo deterioro puede tener efectos directos sobre sus capacidades sensoriales y comprometer procesos fisiológicos esenciales. También cuestiona hasta qué punto las diversas fuentes de ruido antropogénico pueden tener un efecto adverso, ya que pueden provocar cambios físicos en los tejidos sensoriales en cetáceos y otra fauna marina