[ca] Aquesta investigació, des de la metodologia de la història visual, realitza una anàlisi de les imatges que van circular a la premsa del Manicomi General La Castañeda, des de la seva inauguració l'11 de setembre de 1910 fins a la clausura el 29 de juny de 1968. Les fonts visuals i escrites ajudaran a interpretar el període a estudiar des de la mirada de la fotografia documental. Per això, ens centrarem en la construcció de la imatge de la bogeria i el canvi de visualitat que se li va assignar a través del temps, la seva funció i ús social com a document històric i estètic. Parlem de fotografies que al seu moment van inquietar la consciència nacional en fites importants de la història de Mèxic. El corpus de fotografies escollides inicia amb els fonaments de l'hospital, la presència simbòlica de la modernitat, així com la visualitat de la bogeria a través del discurs nacional, abordant els cinquanta-vuit anys d'existència del manicomi. De tal manera, es pretén demostrar que el manicomi va ser el resultat d'un període que exclou i jutja l'altra, marginant-la i excloent-la del discurs de construcció oficial d'identitat nacional. Al mateix temps i de manera paral·lela, veurem la construcció d'un saber-poder a partir d'endinsar-nos en bogeria des del protagonistes. Per a tot això, el discurs d'aquesta investigació es presentarà a través de la narrativa de la visualitat fotogràfica. Després, a principis del segle XX, la fotografia es farà servir per a la identificació i el control social. Tot això ens portarà a qüestionar, a més, la idea de la bogeria com un destí fatal traçat per la biologia, per començar a assumir-la com una elecció social consensuada per part d'una societat marginant. Des de la imatge, La Castañeda ens ofereix la possibilitat d'apropar-nos a la quotidianitat dels subjectes que deambulaven per espais marginals. Així ho farem, sempre a través de la mirada dels fotògrafs aquí descrits.

[en] This research, from the methodology of visual history, performs an analysis of the images that circulated in the press of the General Insane Asylum La Castañeda, from its inauguration on September 1, 1910 until its closure on June 29, 1968. The visual and written sources will help to interpret the period to be studied from the viewpoint of documentary photography. To this end, we will focus on the construction of the image of madness and the change of visuality assigned to it over time, its function and social use as a historical and aesthetic document. We are talking about photographs that at the time disturbed the national conscience in important milestones of Mexican history. The corpus of photographs chosen begins with the foundations of the hospital, the symbolic presence of modernity, as well as the visuality of madness through the national discourse, addressing the fifty-eight years of existence of the asylum. In this way, it is intended to demonstrate that the asylum was the result of a period that excludes and judges otherness, marginalizing and excluding it from the discourse of official construction of national identity. At the same time and in parallel, we will see the construction of a knowledge-power from entering into madness from its protagonists. For all this, the discourse of this research will be presented through the narrative of photographic visuality. Then, at the beginning of the 20th century, photography will be used for identification and social control. All this will also lead us to question the idea of madness as a fatal destiny traced by biology, to begin to assume it as a social choice agreed upon by a marginalized society. From the image, La Castañeda offers us the possibility of approaching the daily life of the subjects who wandered through marginal spaces. We will do so, always through the eyes of the photographers described here.