BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] L'article planteja que el model d'immersió lingüística que ha produït excel·lents resultats sobre la competència lingüística dels alumnes autòctons, presenta problemes a l'hora d'aplicar-lo a l'alumnat d'origen estranger, independentment de quina sigui la seva llengua inicial. Això és així perquè, d'una banda, aquests estudiants presenten un escenari d'escolarització molt diversificat, i de l'altra, perquè les seves actituds lingüístiques són diferents de les que s'havien conegut fins ara. Tot plegat comporta que, pel que fa a les habilitats lingüístiques, assoleixin uns resultats més baixos que els autòctons.

[en] The article suggests that the linguistic immersion model, which has obtained excellent results in native-born pupils, is less successful when applied to foreign-born students. This is because, on the one hand, these students present huge differences with regards to their level of schooling, and on the other, because their attitudes towards language differ from those of their native-born counterparts. For these reasons, their linguistic performance is less satisfactory.
[ca] Durant la redacció d'aquest article es discuteix a Xile l'elaboració i posada en marxa d'un nou model educatiu que substitueixi les lògiques i les estructures educatives que va imposar la dictadura militar a partir de 1981. Tot això s'està fent com a conseqüència de més de tres anys de mobilitzacions socials i estudiantils que van portar a discussió pública el que l'evidència empírica venia mostrant reiteradament des de feia dècades. Aquest article pretén, a través de l'anàlisi hermenèutica, identificar els principals trets ideològics que van sustentar el model educatiu xilè durant els últims trenta anys i la influència que això ha tingut en la formació d'un determinat tipus de ciutadà, individualista, consumista i despolititzat. Així també, es busca mostrar i descriure detalladament les causes i les conseqüències del fracàs d'un sistema educatiu com el que aquí s'ha analitzat, després de que hagin passat tres dècades des de la seva imposició.

[en] During the writing of the following article, it is discussed the importance of setting a new educational model in Chile to substitute the former doctrines of those educational structures imposed by the military government since 1981. This is the consequence of more than three years of social mobilization led by university students and other social groups that brought to public discussion something that had been showed with strong and concrete evidence for decades. This article intends, by means of a hermeneutic analysis, to identify the main ideological features that supported the current educational model in Chile during the last thirty years and its influence on the training of an individualistic, capitalist and depoliticized citizen. Furthermore, this paper tries to show and describe the details, causes and consequences of an unsuccessful educational system after three decades from its imposition.
[ca] El present article desenvolupa una visió crítica del paradigma de la World Literature tal com aquest ha estat formulat per autors com Damrosch o Moretti a partir d'una anàlisi de la novel·la The Crying of Lot 49 de Thomas Pynchon. En primer lloc, s'abordarà un estudi de la novel·la a partir de les similituds de la deconstrucció derridiana i el pensament literari de Pynchon, incidint en qüestions com l'herència, l'entropia o la paranoia. Aquests diagnòstics oferiran una comprensió del llenguatge i la literatura que permetrà, en segon lloc, qüestionar la validesa i desitjabilitat del projecte d'un sistema literari mundial.

[en] This paper offers a critical analysis of the paradigm of World Literature as formulated by authors like Damrosch and Moretti through a reading of Thomas Pynchon's The Crying of Lot 49. Firstly, the paper analyzes the novel by highlighting the similarities between Derridean deconstruction and Pynchon's literary thought on notions such as inheritance, entropy, and paranoia. Secondly, and by means of the resulting conception of language and literature, the paper will question the validity and desirability of a world literary system.
[ca] La carpeta d'aprenentatge ha estat considerada com un exemple d'autenticitat. No obstant això, hi ha encara moltes reticències a admetre-la com un recurs vàlid en l'educació superior. La present recerca parteix de la idea que una carpeta universitària ha de buscar el punt d'equilibri en l'impuls de la reflexió i la responsabilitat de l'estudiant, i la construcció del sentit de pertinença a una comunitat professional. S'analitza així el grau d'integració al context i al perfil de l'estudiant de nou ingrés en les titulacions d'art d'un model de carpeta estructurada, seqüencial i cíclica. Els resultats mostren una alta consistència interna del model i una adequació suficient de les activitats proposades que millora amb el temps.

[en] The learning portfolio has been considered as an example of authenticity. However, many are still reluctant to accept the validity of de the learning portfolio in higher education. This research is based on the idea that an university learning portfolio should find the balance between fostering students' reflection and responsibility, and building a sense of belonging to a professional community. We analyse the adequacy of a structured, sequential and cyclical model of learning portfolio to first year students and to the educational context in undergraduate art studies. Results show that the model has high internal consistency and enough adequacy to the educational context, which improves over time.
[ca] En aquesta ponència ens ocupem d'un any crucial per a la història de Catalunya, 1705, a partir d'una perspectiva doble. D'una banda, utilitzant fonts inèdites, de l'Arxiu del Ministeri d'Afers Estrangers de París; i, de l'altra, emprant una metodologia que intenta situar els esdevenimements en el context general de la Monarquia durant aquell any, que seria crític per a la causa borbònica i el del triomf de l'austracisme a Catalunya. A tal efecte, el punt de partida és la carta en la que l'amabiaxador francès Michel Amelot comunicava a Lluís XIV les causes, segons el virrei Velasco, de la pèrdua de Catalunya: el mal estat de les tropes sota el seu comandament, les disposicions del Consell d'Estat durant l'any 1704, les quals, en la seva opinió, havien estat massa fluixes amb els sediciosos, i, per últim, la política de concessió de mercès i gràcies duta a terme per Felip V en acabar les Corts de Barcelona de 1702.

[en] In this contribution we cover a year that is crucial for the history of Catalonia, 1705, starting from a double perspective. On the one hand, we avail ourselves of unpublished sources found in the Archives of the Ministry of Foreign Affairs in Paris and, on the other hand, we make use of a methodology that attempts to place the events in the general context of the monarchy in a year which would turn out to be critical for the Bourbon cause and would witness the triumph of Archduke Charles's supporters in Catalonia. To that effect, we take as a starting point a letter written by the French Ambassador Michel Amelot in which he notifies Luis XIV of the causes that, according to Viceroy Velasco's opinion, had brought about the loss of Catalonia: the terrible state of the troops under his command, the decisions adopted by the State Council during 1704 —which, to his opinion, had been excessively permissive with the rebels— and lastly, the policy of granting honours and pardons developed by Philip V after the end of the Courts of Barcelona of 1702.
[ca] La intervenció de Pilar Manjón en el Congrés dels Diputats, la lectura de Menchu de la Vall en la celebració del matrimoni dels Prínceps d'Astúries, i la insinuació de Pasqual Maragall sobre el "tres per cent" ens ofereixen una oportunitat perquè reflexionem sobre els tres factors fonamentals que determinen l'eficàcia de la comunicació retòrica: l'orador, el discurs i els oients. Nosaltres opinem que l'eficàcia persuasiva dels discursos es fonamenta, més que en la solidesa argumentativa o en el poder emotiu, en la coherència ètica: en l'adequació de les paraules amb les actituds i amb els comportaments. La pronunciació dels discursos ha de ser "expressiva": ha de descobrir les ressonàncies íntimes –intel·lectuals i emotives- que les paraules produeixen en les nostres entranyes. Els oients constitueixen el factor més important del procés comunicatiu. Són els destinataris del discurs i la raó determinant del seu contingut i de la seva forma.

[en] Pilar Manjón's intervention in the Spanish Chamber of Deputies; the reading by Menchu de la Vall in the wedding ceremony of the Prince and Princess of Asturias; and Pasqual Maragall's insinuation about the "three percent" offer us a chance to reflect on the three fundamental factors that determine the effectiveness of rhetorical communication: speaker, discourse and listeners. We believe that the persuasive effectiveness of these discourses is based more on the coherence of their ethos than on the solidity of their reasoning or the power of the emotions they convey. It is based on making words fit with attitudes and behaviour. Giving speeches must be "expressive": it must reveal the intimate intellectual and emotional echoes that words produce in us. The listeners constitute the most important component of the communicative process. They are the addressees of the discourse and the determining factor behind their content and form.
[ca] La pandèmia generada per la COVID-19 ha significat un desafiament per als mitjans de comunicació, ja que ha propiciat un volum immens d'informació en molt poc temps. S'ha hagut d'informar la ciutadania de manera precipitada en un clima d'incertesa. I això ha cristal·litzat en una infodèmia, la qual ha generat desconcert i desinformació. En aquest article exposem el fenomen de la infodèmia i tot el que ha generat al seu voltant (fake news com, per exemple, mites, falses creences, idees conspiradores, etc.). En segon lloc, presentem algunes idees ètiques i deontològiques per poder guiar el procés comunicatiu, de manera que els mitjans de comunicació puguin informar amb rigor, fiabilitat i respecte a la ciutadania perquè tinguin una opinió fonamentada, contrastada i argumentada. Aquesta pretensió ha de ser concebuda pels mateixos professionals de la comunicació com una obligació ètica i deontològica cap a la ciutadania.

[en] The COVID-19 pandemic has signified a challenge for the media, since it has led to an immense generation of information in a very short time. Citizens needed to be quickly informed amidst a climate of uncertainty. This situation has crystallised into an infodemic, which has generated confusion and misinformation. In this article, we discuss the infodemic and the phenomena it has generated (fake news such as, for example, myths, false beliefs, conspiracy theories and so on). Second, we present some ethical and deontological principles by which the media can report rigorously, reliably and with respect for the public, so that the latter can have a well-founded, verified and reasoned opinion. Communication professionals must view this aim as an ethical and deontological obligation towards citizens.
[ca] Traducció a l'espanyol de les cartes 56 [Dickinson ElectronicArchives, Emily Dickinson Correspondence's, Correspondencewith Susan Dickinson, Ms.HL 5, 9 d'octubre del 1851] i93 [Ibidem, Ms. HL 20, principis de juny del 1852] segonsl'enumeració de l'edició de Thomas Johnson – Theodora Ward,enumeració que canviarà amb la nova edició de les Cartes d'EmilyDickinson de propera publicació a The Belknap Press, HarvardUniversity Press.

[en] The translation into Spanish of letters 56 [Dickinson ElectronicArchives, Emily Dickinson´s Correspondences, Correspondencewith Susan Dickinson, Ms. HL 5, 9th October 1851] and 93[Ibidem, Ms. HL 20, beginning of June, 1852] as numbered in theThomas Johnson – Theodora Ward edition, a numbering that willchange with the new edition of the forthcoming Letters of EmilyDickinson in The Belknap Press, Harvard University Press.
[ca] INTRODUCCIÓ. Algunes expressions com la intel·ligència, la personalitat, les emocions o les percepcions no són tangibles, per la qual cosa es mesuren mitjançant constructes compostos per dimensions avaluades amb ítems. Això requereix el desenvolupament d'instruments de mesura que permetin inferir la presència d'aquestes variables. MÈTODE. La construcció d'aquests instruments és un procés complex, iteratiu, amb diverses fases de revisió i validació empírica. La validesa de contingut per judici d'experts és una d'aquestes fases; implica sotmetre els ítems al judici d'especialistes per identificar-ne buits, ambigüitats o biaixos. Tot i que això assegura la representativitat i la rellevància dels ítems, poques vegades se segueix aquest procediment en la validació d'instruments. RESULTATS. Aquest article sintetitza el procediment de validesa de contingut segons el parer d'experts en la construcció d'un instrument de mesura; a més, mostra l'execució de l'anàlisi quantitativa mitjançant el coeficient de validesa de contingut, amb el suport d'una macro d'Excel, així com la integració qualitativa de les observacions proporcionades pels jutges. CONCLUSIÓ. Es conclou amb la importància de sistematitzar i informar sobre les decisions preses en aquest procés per tal de garantir el rigor i la traçabilitat en la construcció d'instruments de mesura.

[en] INTRODUCTION. Phenomena such as intelligence, personality, emotions, or perceptions are intangible; their measurement requires the use of operational definitions broken down into dimensions evaluated with items. To do so, measurement instruments must be developed that are able to infer the presence of these variables. METHOD. Constructing these instruments is a complex, iterative process involving various phases of review and empirical validation. Content validity through expert judgment is one of these phases, in which items are subjected to scrutiny by specialists in order to identify gaps, ambiguities, or biases. Although this procedure ensures item representativeness and relevance, it is only rarely reported in instrument validation. RESULTS. This article summarizes the procedure of content validity by expert judgment in the construction of a measurement instrument; it also describes the execution of the quantitative analysis using the Content Validity Coefficient with the support of an Excel macro, as well as the qualitative integration of the observations provided by the judges. CONCLUSION. The article stresses the importance of systematizing and reporting the decisions made in this process, in order to guarantee rigour and traceability in the construction of measurement instruments.
[ca] La universitat com a institució ha sofert canvis significatius vinculats a la incorporació de l'Espai Europeu d'Educació Superior (EEES), entre els quals destaca el foment del treball en grup entre els estudiants. És per això que aquest article se centra en conéixer com funcionen els grups de treball a la universitat, amb quina periodicitat es reuneixen per fer les tasques, on es congreguen, què és el que passa quan estan fent els treballs i quina valoració fan els estudiants d'aquesta metodologia de treball en grup. Per recollir la informació ens centrem en una titulació de la Universitat de Múrcia, emplenant un qüestionari tancat (ad-hoc) i analitzem les dades obtingudes amb el paquet estadístic SPSS. Entre els resultats més destacats ressalta la coherència existent en la periodicitat de les reunions en periodes lectius, les ubicacions per fer les reuniones de treball són habitualment llocs propers a la universitat i els estudiants reconeixen que el treball en equip suposa un aprenetatge rellevant, encara que té poca incidència en les qualificacions.

[en] University as institution has experienced significates changes linked to the access to the European Framework for Higher Education, amongst which promotion of teamwork between students stands out. In this article, we will concentrate on knowing the pretended how operate working in groups, when and how often they gather or where they meet in order to carry out their researches and what assessment students do this work methodology. To collect this information, we have used a close questionnaire (ad-hoc) and we have analyzed the obtained data with a statistic set. As the most outstanding conclusions, we can outline that there is a certain degree of coherence between the periodicity of these working meetings and the lecture periods. The locations chosen to celebrate these meetings are usually places close to the University. In the same way, students recognize that working in groups supposes a relevant learning process and in a lesser extent, they indicate the influence in their marks.
[ca] El doctor Ángel Espías, nét de Ángel Espías Bermúdez, ens proporciona la biograﬁa de l'autor d'aquestes emocionants memòries sobre les primeres setmanes de la guerra civil a Zamora. Les publiquem com les hem rebut i l'autor del present article, com a historiador, es limita a fer alguns comentaris sobre el valor del manuscrit.

[en] The Doctor Ángel Espías, grandson of Angel Espías Bermudez, provides us the biography of the author of these exciting memories on the first weeks of the Spanish Civil War in Zamora. We publish it as we have received it and the author of this article, like historian, only gives some brief comments on the value that possesses the manuscript.
[ca] Aquest article aborda les dinàmiques toponímiques dels barris de Bogotà del 1900 fins al 1975. Els topònims s'han posicionat, durant els darrers anys, com una font d'informació geogràfica per a la recuperació de dades espacials en les diferents dimensions: política, social i cultural. A partir de l'enfocament qualitatiu es va identificar, d'una banda, les principals tendències de denominació juntament amb els possibles motivadors i agents involucrats; i, d'altra banda, es va analitzar el context social i polític dins del qual es van assignar els noms dels barris. Els resultats revelen la consolidació de tres tendències tipològiques de denominació capaces d'adaptar-ne el valor semàntic al context en què es va generar el topònim i els actors que el van assignar

[en] This article deals the dynamics of places names of Bogota neighborhoods from 1900 to 1975. The places names have positioned as a source of geographic information for the retrieval of spacial data in its different dimensions: politic, social and cultural. A deep the qualitative approach, it was possible to identify, firstly, the principal denominations trends together with its motivating and agents; and secondly, the social context and political into the neighborhood names were assigned. The resulting examination shows the consolidation of three denomination typological trends capable of adapting their semantic value to the context in which the places names were generated and the actors who assigned it.
[ca] Aquest article té com a objectiu explorar la constitució dels personatges de Si te dicen que caí (1973) de Juan Marsé des d'una postura integradora que combina postulats sobre el cos i el nom propi amb principis de la "biopoética". Si la identitat és una construcció dependent de les relacions de poder on entren en joc la singularitat corporal i lingüística, els ambients biopolítics, com la dictadura franquista, poden arribar a produir la seva dissolució i, fins i tot, la seva negació. La manera en què en la novel·la s'entreteixeixen els trets corporals, difusos i inestables, i els noms propis, que poden llegir-se com "hiposignos" per la seva falta de consistència i regularitat, s'interpreten com la manera en què l'autor (re)crea el entorn biopolític de la postguerra en què s'emmarca l'obra.

[en] This article aims to explore the constitution of the characters in Juan Marsé's Si te dicen que caí (1973) from an integrative perspective that combines notions related to the body and the proper name with postulates connected to "Biopoetics". If identity is a construction dependent on power relations where bodily and linguistic singularity come into play, biopolitical environments, such as Franco's dictatorship, can lead to its dissolution or even its denial. The way in which the novel interweaves the diffuse and unstable bodily features and the proper names, which can be read as "hyposigns" due to their lack of consistency and regularity, are here interpreted as the way in which the author (re)creates the post-war biopolitical context.
[ca] El gènere dialogístic, connatural amb el Renaixement des dels humanistes del segle XV, coneix un gran èxit editorial degut, pel que sembla, que no són obres exclusivament de ficció que tan sols procuren el delectare del lector, sinó que el seu caràcter didàctic les converteix també en obres molt profitoses. El caràcter cosmopolita de l'època de Carles V es reflecteix en els diàlegs editats a partir del 1525 en què augmenta de manera considerable la influència d'Erasme i dels autors italians. Així mateix, a la dècada de 1550 ja es van donar una sèrie d'indicis que anunciaven un canvi radical en l'increment de l'activitat censòria respecte a les tres dècades anteriors. Aquesta pressió inquisitorial va ser més gran sobre els gèneres que tendien a la divulgació del pensament, entre els quals hi ha el diàleg. En aquest estudi, escarit per necessitat, ens centrarem en tres casos concrets de l'abundant corpus de prestigiosos diàlegs italians renaixentistes censurats, que van des de la traducció dels Dialoghi d'amore (1593) de León Hebreo, que tracten de la natura i l'essència de l'amor, de la seva universalitat i del seu origen als sis diàlegs sobre cultura política que composen els Discorsi de' principii della nobiltà de Marco de la Frata Montalbani, que aposten perquè la política és un mitjà de perfecció individual i col·lectiu , per acabar amb els Dialoghi de Sperone Speroni (1546), testimoni de la seva concepció filosòfica del món i els continguts dels quals d'estètica i filosofia eren de comú coneixement entre els cercles lletrats de l'època i al·ludits amb relativa freqüència en la literatura.

[en] The dialogic genre, connatural to Renaissance since the 15th century humanist period, reaches great editorial success for – it seems – it does not comprehend fiction alone, but also works of educational nature, that filled the reader with such delectare. The cosmopolitan character of Charles V's epoch shows in the dialogs edited since 1525, in which Erasmus and the Italian writers' influence increases considerably. Also, in the decade of the 1550s, the times hint to a radical increase in the censor activity in comparison to the three previous decades. This inquisitorial pressure was more noticeable in genres that promoted the dissemination of free thinking, among which dialog is to be listed. In this studio, necessarily brief, three specific cases from the plentiful corpus of prestigious – as well as censored- Italian dialogs from the Rennaissance will be examined. These go from the translation of the Dialoghi d'amore (1593) by Leon Hebreo, about nature and the essence of love – its universality and its origin- to the six dialogs on political culture that make up the Discorsi de' principii della nobiltà by Marco della Fratta Montalbani (1550) depicting politics as a means for individual and collective perfection; to the Dialoghi by Sperone Speroni (1546), a testimony of the author's philosophy and whose philosophical and aesthetic contents were considered common knowledge among the literates of the time, and were relatively frequently quoted in literature.