[ca] Els canvis que l'ésser humà ha provocat en el medi ambient generen deficiències que desequilibren les condicions de benestar, col·locant a la humanitat en posicions divergents al no proposar les respostes adequades pel que fa a l'hàbitat, la llar i la qualitat de vida de l'habitant, partint en un model de ciutat inequitatiu i discriminant, que minimitza la resposta integral col·laborativa i fragmenta els drets per obtenir un hàbitat insostenible. El període de la Contingència COVID-19 en el context de Mèxic ha posat en evidència molts problemes plantejats en relació amb propostes inadequades, les quals, estant en la tancada, posen en discussió temes que impacten en l'ésser humà, com el medi ambient, l'economia, salut, etc. i en essència una barreja on l'estabilitat física i emocional de l'habitant és fràgil. L'objectiu d'aquesta investigació és repensar la formulació de propostes per a produir un hàbitat saludable, adequat, equitatiu i sostenible, que incentivi la generació d'idees des d'una visió sistèmica integral, basada en una metodologia quantitativa per identificar situacions relacionades amb la satisfacció en l'hàbitat, com a cas d'estudi es desenvolupa a la ciutat de Xalapa, Veracruz. Els resultats mostren les condicions reals de l'habitatge, en què es van contrastar les activitats amb l'espai residencial, evidenciant les deficiències reals en mantenir als seus habitants en una suposada seguretat interna. Les conclusions ens porten a pensar la urgència de nous enfocaments sobre com millorar l'habitatge i deixar de pensar que l'espai públic és l'únic satisfactor de les absències de el sector privat, de manera que oferir alternatives integrals, diverses i flexibles és factible.

[en] The changes that the human being has caused in the environment generate deficiencies that unbalance the conditions of well-being, placing humanity in divergent positions by not proposing the appropriate responses regarding the habitat, the home, and the quality of life of the inhabitant, starting from in an inequitable and segregating city model, which minimizes the collaborative comprehensive response and fragments the rights to obtain an unsustainable habitat. The period of the COVID-19 Contingency in the context of México has made evident many problems raised in relation to inappropriate proposals, which, being in confinement, put into discussion issues that impact on the human being, such as the environment, the economy, health, etc. and in essence a mixture where the physical and emotional stability of the inhabitant is fragile. The objective of this research is to rethink the formulation of proposals to produce a healthy, adequate, equitable and sustainable habitat, which encourages the generation of ideas from a comprehensive systemic vision, based on a quantitative methodology to identify situations related to satisfaction in the habitat, as a case study it is developed in the city of Xalapa, Veracruz. The results show the real conditions of the house, in which the activities were contrasted with the residential space, evidencing the real deficiencies in keeping its inhabitants in supposed internal security. The conclusions lead us to think the urgency of new approaches on how to improve housing and stop thinking that public space is the only satisfactor of absences in the private sector, so offering comprehensive, diverse, and flexible alternatives is feasible.