[ca] Avui en dia, seguim presenciant moltes classes de llengües estrangeres en les que els mètodes d'ensenyament tradicionals no permeten que els estudiants ampliïn el seu desenvolupament comunicatiu. El propòsit de la teoria sociocultural és "desenvolupar un ésser completament agentiu: un que sigui totalment capaç no només d'adaptar-se al món, sinó de canviar-lo a través d'una activitat conscient intencional" (Lantolf, 2013, p.27). Tot i que diversos autors advoquen per la inclusió de l'agentivitat a l'aula per a aconseguir-ho (Lantolf, 2013; Lantolf & Thorne, 2006; Mercer, 2011, 2012; Stetsenko, 2017), no comptem ni amb una definició d'agentivitat àmpliament acceptada ni amb una proposta pedagògica que indiqui com poder assolir-ho. L'objectiu d'aquest estudi és crear un enfocament pedagògic comunicatiu documentat basat en l'agentivitat i analitzar la seva implementació i efectes a l'aula. La intenció darrere de l'anàlisi és entendre com aquest enfocament promou l'ús de la llengua estrangera per part dels estudiants a través de la seva agentivitat. Aquest enfocament s'ha implementat al llarg d'un any acadèmic amb onze estudiants a una classe d'anglès extraescolar a Barcelona, Espanya. Les dades que s'han recollit provenen d'entrevistes amb els estudiants, gravacions audiovisuals de les classes i guies d'activitats dels esdeveniments comunicatius, a més d'un diari del professor. S'ha escollit una metodologia d'investigació basada en la psicologia sociocultural per a analitzar a quatre estudiants. En primer lloc, les entrevistes dirigides a la seva interpretació i experiència del context social dissenyat per a aquesta investigació s'analitzen mitjançant una anàlisi de contingut qualitatiu. En segon lloc, les gravacions de tres esdeveniments comunicatius diferents al llarg del curs s'analitzen amb el focus en el comportament agentiu a través d'una anàlisi del discurs d'aula basat en l'agentivitat. Per últim, el seu desenvolupament personal agentiu s'estableix a través d'una anàlisi temporal (Mercer, 2008). Posteriorment, les interrelacions entre els resultats de les anàlisis temporals de tots els estudiants indiquen com l'enfocament pedagògic comunicatiu basat en l'agentivitat dissenyat transforma la seva activitat autoregulada al llarg del curs. Els resultats d'aquest estudi indiquen que l'enfocament dissenyat promou un ús agentiu de la llengua estrangera per dues raons principals: la co-construcció d'un entorn de confiança i el desenvolupament de creences positives a través d'un aprenentatge reflexiu orientat a l'acció (Esteve et al., 2017). La confiança i les creences positives que els estudiants van experimentar a través –i com a resultat- de l'enfocament dissenyat en aquesta investigació van promoure un ús de la llengua estrangera des de la seva agentivitat. A partir d'aquestes conclusions, es crea una pedagogia que funciona alhora com a eina i com a resultat, i que estableix un punt de debat sobre com promoure un ús agentiu de la llengua estrangera.

[es] Hoy en día, seguimos presenciando muchas clases de lenguas extranjeras en las que los métodos de enseñanza tradicionales no permiten que los estudiantes amplíen su desarrollo comunicativo. El propósito de la teoría sociocultural es "desarrollar un ser completamente agentivo; uno que sea totalmente capaz no solo de adaptarse al mundo, sino de cambiarlo a través de una actividad consciente intencional" (Lantolf, 2013, p.27). Aunque varios autores abogan por la inclusión de la agentividad en el aula para conseguirlo (Lantolf, 2013; Lantolf & Thorne, 2006; Mercer, 2011, 2012; Stetsenko, 2017), no contamos ni con una definición de agentividad ampliamente aceptada, ni con una propuesta pedagógica que indique cómo poder lograrlo. El objetivo de este estudio es crear un enfoque pedagógico comunicativo documentado basado en la agentividad y analizar su implementación y efectos en el aula. La intención detrás del análisis es entender cómo este enfoque promueve el uso de la lengua extranjera por parte de los estudiantes a través de su agentividad. Este enfoque se ha implementado a lo largo de un año académico con once estudiantes en una clase de inglés extracurricular en Barcelona, España. Los datos que se han recogido provienen de entrevistas con los estudiantes, grabaciones audiovisuales de las clases y guías de actividades de los eventos comunicativos, además de un diario del profesor. Se ha elegido una metodología de investigación basada en la psicología sociocultural para analizar cuatro estudiantes. En primer lugar, las entrevistas dirigidas a su interpretación y experiencia del contexto social diseñado para esta investigación se analizan mediante un análisis de contenido cualitativo. En segundo lugar, las grabaciones de tres eventos comunicativos diferentes a lo largo del curso se analizan con el foco en el comportamiento agentivo a través de un análisis del discurso de aula basado en la agentividad. Por último, su desarrollo personal agentivo se establece a través de un análisis temporal (Mercer, 2008). Posteriormente, las interrelaciones entre los resultados de los análisis temporales de todos los estudiantes indican cómo el enfoque pedagógico comunicativo basado en la agentividad diseñado transforma su actividad autorregulada a lo largo del curso. Los resultados de este estudio indican que el enfoque diseñado promueve un uso agentivo de la lengua extranjera por dos razones principales: la co-construcción de un entorno de confianza y el desarrollo de creencias positivas a través de un aprendizaje reflexivo orientado a la acción (Esteve et al., 2017). La confianza y las creencias positivas que los estudiantes experimentaron a través -y como resultado- del enfoque diseñado en esta investigación promovieron un uso de la lengua extranjera desde su agentividad. A partir de estas conclusiones, se crea una pedagogía que funciona a la vez como herramienta y resultado, y que establece un punto de debate sobre cómo promover un uso agentivo de la lengua extranjera.