[ca] El disseny d'una dramatúrgia que tingui com a fi la intervenció de l'audiència sobre l'acció de l'obra en diferents graus consisteix principalment a inventar un marc de regles i instruccions per construir un context escènic de creació col·lectiva i interacció presencial. En termes formals, aquest tipus de dramatúrgies -col·loquialment associades al teatre participatiu ia l'art relacional-, es configuren com a manuals d'instruccions, mapes, programacions, rutes o arquitectures de la informació; i es caracteritzen per preconfigurar a nivell de dispositiu les relacions entre l'obra/sistema 'entesa com l'experiència escènica potencial' i l'ambient contextual on succeirà en temps present. L'exercici d'escriptura d'aquest tipus de propostes s'allunya de la dramatúrgia en termes convencionals en la mesura que cal contemplar una sèrie de variables impredictibles, entre elles: el rang d'acció de l'audiència i els diferents nivells de 2 implicació'; en què aquesta pot prendre part de l'esdevenir de l'experiència a co-construir. A efectes pràctics, es tracta de configurar un tipus dexperiència escènica puntual que té com a material creatiu les relacions possibles entre audiència i obra. Però com es crea una proposta d'aquesta naturalesa?, quines eines podrien ser útils per configurar dispositius capaços de generar estructura i alhora ser prou flexibles per integrar l'emergència de les relacions en temps real?; i com es podria 'implicar'; les audiències en aquest procés co-creatiu sense que la seva participació es redueixi a una intervenció instrumental o ideològicament decorativa? A partir del vincle suposat entre les pràctiques teatrals relacionals i la dimensió semàntica i empírica del joc, aquesta investigació indaga en les possibles aplicacions que pugui tenir el disseny de jocs (Game Design) 'especialment els videojocs i els jocs de rol'; i el disseny motivacional (Gamification), a la programació dramatúrgica d'un dispositiu escènic de naturalesa co-creativa i relacional. L'objectiu principal d'aquest estudi és trobar certes analogies conceptuals entre la construcció formal d'un sistema de joc o d'un sistema ludificat (i en la configuració d'interaccions lúdiques), posant en acció una proposta escènica que requereixi 'implicar'; a les seves audiències de manera material i coresponsable en l'evolució de l'experiència a desenvolupar. Paraules clau: Dramatúrgia contemporània - Estètica relacional - Teatre performatiu - Disseny motivacional (Gamification) - Disseny lúdic (Game Design) - Participació lúdica.

[en] The design of a dramaturgy that aims to involve the audience in the action of the play to differing degrees is based mainly on inventing a framework of rules and instructions to build a scenic context of collective creation and face-to-face interaction. In formal terms, these types of dramaturgies, colloquially associated with participatory theater and relational art, are configured as instruction manuals, maps, schedules, routes or architectures of information and are characterized by pre-configuring the relations between the play/system, understood as the scenic experience, to develop at a device level and in the contextual environment where it happens in the present time. The exercise of "writing" such proposals departs from dramaturgy in conventional terms to the extent that it is necessary to contemplate a series of unpredictable variables, among them the range of actions of the audience and the different levels of "involvement" in which it can take part in the becoming of the experience whilst taking the role of co-constructor. For practical purposes, it is a question of configuring a type of specific scenic experience that has the possible relationships between the audience and play as creative material. But how do you create a scenic experience of this nature? What tools could be useful for the design of devices capable of generating structure and at the same time capable of being flexible enough to achieve the integration of the emerging relations in real time? And how can audiences really be "involved" in this co-creative process without their participation being reduced to an instrumental or simply decorative intervention? Based on the supposed link between relational theatrical practices and the semantic and empirical dimension of the game, this research mainly investigates the possible applications that game design may have (Game Design) - especially video games and role- playing games; as well as motivational design (Gamification), in the dramatic programming of a stage device of a co-creative and relational nature. The main objective of this study is to find certain conceptual analogies between the formal construction of a game system or a "gamified" system (and in the configuration of playful interactions) with the implementation of a scenic proposal that requires the "involvement" of their audiences in a material and co- responsible manner for the evolution of the experience to be developed. Keywords: Contemporary Dramaturgy - Relational Aesthetics - Performative Theatre - Motivational Design (Gamification) - Game Design - Playful Participation.