[ca] El conflicte sirià representa un dramàtic exemple de com una confrontació política nacional va acabar derivant en una guerra prolongada i internacionalitzada. El paper d'Iran a la guerra siriana és fonamental per comprendre el seu desenvolupament i desenllaç. Des de l'inici de la crisi, els dirigents iranians van expressar amb alarmisme el perill d'un possible canvi de règim a Síria, recolzat per Occident o pres per forces gihadistes. En la política exterior iraniana s'ha incorporat el terme "defensa ofensiva" com la fundació de l'estratègia militar contemporània. És una interpretació evolucionada i actualitzada de la dissuasió i la contenció, advocant que "l'atac és la millor forma de defensa". S'utilitza cada cop més per justificar la presència militar de l'Iran més enllà de les seves fronteres. Segons el Realisme Defensiu, la intervenció a Síria es pot racionalitzar com una mesura dissuasòria destinada a mantenir la seguretat i la integritat del país, a prevenir l'emergència de forces hostils al règim, així com per a protegir els seus interessos estratègics a l'Orient Mitjà. No obstant això, el que des de Teheran es presenta com a defensiu, comprensiblement, es percep com agressiu sobretot, pels Estats del Golf i per Israel, donant lloc a una possible dinàmica destructiva, en relació amb el dilema de seguretat. Això pot portar als rivals geopolítics d'Iran a prendre acció per tractar de disminuir la seva influència i el percebut comportament expansionista, fent agreujar les tensions regionals. És evident l'important rol d'Iran a la regió. És un actor clau per comprendre les dinàmiques geopolítiques a l'Orient Mitjà, capaç de contribuir activament a la (des)estabilització i la (in)seguretat de la regió.

[en] The Syrian conflict represents a dramatic example of how a national political confrontation ended up deriving into a prolonged and internationalized war. Iran's role in the Syrian war is central to understanding its development and outcome. From the beginning of the crisis, Iranian leaders expressed alarmism about the danger of a possible regime change in Syria, supported by the West or taken over by jihadist forces. Iranian foreign policy has incorporated the term "offensive defence" as the foundation of contemporary military strategy. It is an evolved and updated interpretation of deterrence and containment, advocating that "attack is the best form of defense". It is increasingly used to justify Iran's military presence beyond its borders. According to Defensive Realism, the intervention in Syria can be rationalized as a deterrent measure intended to maintain the security and integrity of the country, to prevent the emergence of forces hostile to the regime, as well as to protect its strategic interests in the Middle East However, what from Tehran is presented as defensive, understandably, is perceived as aggressive above all, by the Gulf States and by Israel, giving rise to a possible destructive dynamic, in relation to the security dilemma. This may prompt Iran's geopolitical rivals to take action to try to diminish its influence and its perceived expansionist behavior, exacerbating regional tensions. Iran's important role in the region is evident. It is a key player to understand the geopolitical dynamics in the Middle East, capable of actively contributing to the (de)stabilization and (in)security of the region.