[ca] Aquest estudi analitza les des/figuracions de la subjectivitat en un corpus compost per les novel·les i recopilacions de contes següents, publicats entre els anys 2009 i 2019: Animales domésticos, Imposible salir de la terra i El sistema del tacto d'Alejandra Costamagna; Sangre en el ojo i Sistema nervioso de Lina Meruane; Ruido, Brujo i Laguna d'Álvaro Bisama; Fuenzalida, Chilean Electric, Space Invaders i La dimensión desconocida de Nona Fernández; i Formas de volver a casa, Facsímil i Mis documentos d'Alejandro Zambra. Les novel·les i contes que componen aquest corpus tenen en comú discórrer al voltant de processos formatius, a unes formes de construcció de la subjectivitat i la memòria, o bé, a unes modalitats d'objectivació del si mateix, del cos, o bé del contingut de la consciència; i, alhora, en les trames narratives es manifesta una voluntat de trair o profanar els límits i patrons culturals heretats, o bé, per emprendre unes fugides alliberadores de món, en profit de l'efectuació de processos de transformació intensius o aliances aberrants, que fan fugir els fonaments, criteris i límits amb què construeix la subjectivitat i la memòria. Aquesta tesi té com a objectiu central identificar i descriure la naturalesa de les forces que operen en la configuració de modes de subjectivació en aquests textos; però també analitzar la manera com, aquests mateixos textos, desfan o problematitzen aquests modes de subjectivació i, en específic, la forma de la subjectivitat concebuda com un compost psicofísic, regit per una estructura ontològica que divideix i jerarquitza la relació entre el cos i l'ànima. En lloc de concentrar-nos en l'anàlisi de la representació dels subjectes històrics en la ficció narrativa, atenem a la manera com el nostre corpus munta o desmunta, afirma o discuteix, els modes de construcció de la subjectivitat i/o la memòria. En aquest sentit, el que ens convoca és l'oscil·lació, que té lloc en el discurs narratiu d'aquestes obres, entre la substància i l'accident, la unitat i la dispersió, metafísic i empíric, transcendència i immanència, entre la construcció i la destrucció de la subjectivitat. En definitiva, aquesta investigació aspira a respondre les preguntes següents: Què fa fugir la narrativa xilena contemporània? Quines connotacions adquireix al nostre corpus la fugida, la destrucció de la subjectivitat i la pèrdua de la individuació? Com la narrativa xilena afirma o discuteix la concepció normativa de la subjectivitat, és a dir, com un compost psicofísic que, plegat sobre si mateix, aconsegueix una forma unívoca, fixa i centralitzada? Com la narrativa xilena tematitza la subjecció o l'alliberament del cos de la funció transcendental del llenguatge i de l'estructura ontològica de la subjectivitat? Com es projecta la concepció psicofísica de la subjectivitat en la narrativa xilena i, com aquesta última, alhora, recorre a aquesta concepció per abordar els processos de subjectivació individuals i col·lectius? Per tal d'assolir aquests objectius i donar resposta a aquests interrogants, aquest estudi privilegia l'anàlisi textual narratològica, que objectiva les imatges literàries presents als textos narratius i entre les quals aspirem a construir diàlegs intertextuals, des d'un enfocament cartogràfic i comparatiu, identificant les seues continuïtats i discontinuïtats, i tenint com a eix conductor el motiu de la fugida i les seues diverses connotacions.

[en] This study analyzes the dis/figurements of subjectivity in a corpus composed of the following novels and collections of short stories, published between 2009 and 2019: Animales domésticos, Imposible salir de la tierra and El sistema del tacto by Alejandra Costamagna; Sangre en el ojo and Sistema Nervioso by Lina Meruane; Ruido, Brujo and Laguna by Álvaro Bisama; Fuenzalida, Chilean Electric, Space Invaders and La dimensión desconocida by Nona Fernández; and Formas de volver a casa, Facsímil and Mis documentos by Alejandro Zambra. The novels and short stories that make up this corpus, have in common a discourses that revolves around formative processes, ways of constructing subjectivity and memory, or ways of objectifying the self, the body or the content of consciousness; and, at the same time, in these texts manifests a will to betray or profane the inherited cultural limits and patterns, or else, to undertake liberating flights from the world, in profit to carrying out processes of transformation or aberrant alliances, which make flee the fundamentals, criteria and limits with which he builds subjectivity and memory. The main objective of this thesis is to identify and describe the nature of the forces that operate in the configuration of modes of subjectivation in these texts; but also, to analyze the way in which these same texts undo or problematize these modes of subjectivation and, specifically, subjectivity conceived as a psychophysical compound, ruled by an ontological structure that divides and hierarchizes the relationship between body and soul. Instead of concentrating on the analysis of the representation of historical subjects in narrative fiction, we focus on the way in which our corpus assembles or disassembles, affirms or discusses, the modes of construction of subjectivity and/or memory. In this sense, our object of study is the oscillation that takes place in the narrative discourse, between substance and accident, the unity and dispersion, the metaphysical and empirical, the transcendence and immanence, between construction and destruction of subjectivity. Ultimately, this research aims to answer the following questions: What makes flee the contemporary Chilean narrative? What connotations does flight, the destruction of subjectivity and the loss of individuation acquire in our corpus? How does the Chilean narrative affirm or discuss the normative conception of subjectivity, that is, as a psychophysical compound that, folded on itself, reaches a univocal, fixed and centralized form? How does the Chilean narrative thematize the subjection or liberation of the body from the transcendental function of language and from the ontological structure of subjectivity? How is the psychophysical conception of subjectivity projected in the Chilean narrative and how does it, in turn, resort to this conception to address individual and collective subjectivation processes? In order to achieve these objectives and answer these questions, this study privileges the narratological textual analysis, which objetify at the literary images present in the narrative texts and among which we aspire to build intertextual dialogues, from a cartographic and comparative approach, identifying its continuities and discontinuities, and having as its axis the topic for the flight and its various connotations.