BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Els grups de gent canoera del sud de Terra del Foc van entrar en contacte amb els navegants europeus que a partir de l'expedició de Magallanes van intentar circumnavegar l'extrem sud d'Amèrica rumb al Pacífic. Les descripcions que d'aquests grups es van fer a partir de llavors van anar canviant a mesura que va canviant la pròpia societat europea. No obstant això, gràcies a aquestes informacions, tenint en compte aquests canvis, i contrastant amb resultats arqueològics és possible fer-nos una idea objectiva de com organitzar les seves estratègies de supervivència i reproducció social.

[es] Los grupos de gente canoera del sur de Tierra del Fuego entraron en contacto con los navegantes europeos que a partir de la expedición de Magallanes intentaron circumnavegar el extremo sur de América rumbo al Pacífico. Las descripciones que de esos grupos se hicieron a partir de entonces fueron cambiando a medida que fue cambiando la propia sociedad europea. Sin embargo, gracias a esas informaciones, teniendo en cuenta esos cambios, y contrastando con resultados arqueológicos es posible hacernos una idea objetiva de cómo organizaron sus estrategias de sobrevivencia y reproducción social.
[ca] El sector aqüícola és una de les activitats industrials amb més demanda de farines i olis de peix. No obstant això, a causa de l'estancament de les pesqueries a nivell mundial, l'activitat piscícola no pot estar basada únicament en les reserves finites de peix. Per tant, la substitució de farines i olis de peix per fonts alternatives de matèries primeres resulta ineludible. Per abordar esta problemàtica, es va analitzar l'efecte de dietes basades en una substitució conjunta de proteïnes i olis de peix per ingredients vegetals sobre el creixement i el perfil d'àcids grassos de daurades (Sparus aurata). El disseny de les dietes es va realitzar substituint l'oli de peix per una mescla d'olis vegetals (17:58:25 de colza:llinós:palma) en un 0% (FO), 33% (33VO), 66% (66VO), 100% (VO). Totes les dietes es van formular amb alta proporció de proteïnes vegetals i es van suplementar amb 1% de lecitina de soja i 0,55% d'Llisina.

[es] El sector acuícola es una de las actividades industriales con más demanda de harinas y aceites de pescado. Sin embargo, debido al estancamiento de las pesquerías a nivel mundial, la actividad piscícola no puede estar basada únicamente en las reservas finitas de pescado. Por tanto, la sustitución de harinas y aceites de pescado por fuentes alternativas de materias primas resulta ineludible. Para abordar esta problemática, se analizó el efecto de dietas basadas en una sustitución conjunta de proteínas y aceites de pescado por ingredientes vegetales sobre el crecimiento y el perfil de ácidos grasos de doradas (Sparus aurata). El diseño de las dietas se realizó sustituyendo el aceite de pescado por una mezcla de aceites vegetales (17:58:25 de colza:linaza:palma) en un 0% (FO), 33% (33VO), 66% (66VO), 100% (VO). Todas las dietas se formularon con alta proporción de proteínas vegetales y se suplementaron con 1% de lecitina de soja y 0,55% de L-lisina.
[ca] Els viroides, els agents infecciosos més simples coneguts, estan constituits per una molècula circular de RNA monocatenari. Malgrat la seua petita mida (246‐401 nt) i de no codificar cap proteïna, són capaços de replicar‐se autónomament, moures sistèmicament, i causar malalties en certes plantes. Al present treball hem aprofundit en l'estudi de dues metodologies pel control de viroides basades en ribozims de cap de martell amb motius d' estabilització terciària i en RNAs interferents que indueixen en la planta una resposta defensiva.

[es] Los viroides, los agentes infecciosos conocidos más simples, están constituidos por una molécula circular de RNA monocatenario. A pesar de su pequeño tamaño (246‐401 nt) y de no codificar proteínas, son capaces de replicarse autónomamente, moverse sistémicamente, y causar enfermedades en ciertas plantas. En el presente trabajo hemos profundizado en el estudio de dos metodologías para el control de viroides basadas en ribozimas de cabeza de martillo con motivos de estabilización terciaria, y en RNAs interferentes que inducen en la planta una respuesta defensiva de silenciamiento génico mediado por RNA.
[ca] L'herbari de l'Institut Botànic de Barcelona (BC) és, pel seu volum, la col·lecció de plantes més important de Catalunya i la segona d'Espanya i és representatiu de la flora de la regió mediterrània occidental. Inclou, a banda de la col·lecció general, altres col·leccions històriques (des del segle XVII fins a principis del XX). Els objectius principals d'aquest treball han estat avaluar la representativitat a l'herbari dels tàxons endèmics i amenaçats de Catalunya així com aportar informació de caire cronològic i geogràfic d'intensitat de recol·lecció i noves dades altitudinals, corològiques, cronològiques, fenològiques i de risc de sobrerecol·lecció. S'ha analitzat la col·lecció general i una part dels herbaris històrics informatitzats (Cadevall, Hieraciotheca Gallica et Hispanica, Institució Catalana d'Història Natural, Salvador, Societat Botànica Barcelonesa i Trèmols [volums I-XXI]). S'han trobat exemplars de Catalunya del 82,24% dels 304 tàxons endèmics i amenaçats. Les zones més herboritzades són la vall de Ribes, Montserrat, el massís del Port, la serra de Cardó, el massís del Montseny i la serra del Montsec. S'amplia la distribució de Berberis vulgaris L. subsp. seroi O. Bolòs & Vigo i Stachys maritima Gouan. S'aporten noves dades altitudinals i fenològiques per a nou i 40 tàxons, respectivament.

[es] El herbario del Instituto Botánico de Barcelona (BC) es la colección de plantas más importante de Cataluña y la segunda de España y es representativo de la flora de la región mediterránea occidental. Incluye la colección general y otras colecciones históricas (desde el siglo XVII hasta principios del XX). Los objetivos principales de este trabajo han sido evaluar la representatividad de los táxones endémicos y amenazados de Cataluña en el herbario así como aportar información de tipo cronológico y geográfico de intensidad de recolección y nuevos datos altitudinales, corológicos, cronológicos, fenológicos y de riesgo de sobrerecolección. Se ha analizado la colección general y una parte de los herbarios históricos informatizados (Cadevall, Hieraciotheca Gallica et Hispanica, Institució Catalana d'Història Natural, Salvador, Societat Botànica Barcelonesa y Trèmols [volúmenes I-XXI]). Se han encontrado ejemplares de Cataluña del 82,24% de los 304 táxones endémicos y amenazados. Las zonas más herborizadas son el valle de Ribes, Montserrat, el macizo del Port, la sierra de Cardó, el macizo del Montseny y la sierra del Montsec. Se amplía la distribución de Berberis vulgaris L. subsp. seroi O. Bolòs & Vigo y Stachys maritima Gouan. Se aportan nuevos datos altitudinales y fenológicos para nueve y 40 táxones, respectivamente.
[ca] Durant els mesos d'abril a octubre de 1995, 1996, 1997, en períodes de 30 minuts i diaris, es van realitzar mesures d'evapotranspiració de referéncia (ET0) en un lisímetre de pesada d'herba situat en una parceLla de 1 ha a la finca experimental del Servicio de Investigación Agroalimentaria (S.LA.) de Montañana (Zaragoza), en el curs baix del riu Gállego. Les mesures lisimétriques es van utilitzar per tal d'avaluar, en les condicions climátiques semiárides de la valI central de l'Ebre, dos métodes de determinació de la ET0: 1) FAO Penman Monteith (FAOPM) (Allen et al., 1994a, b), y 2) Balanç d' Energia amb Temperatura de la Coberta Vegetal (BETV) (ASCE, 1996). Per a cada un d'ells es van analitzar dues variants, depenent de si el flux de calor cap al sól (G) es mesurava o s'estimava. Les diferéncies entre ambdues variants, tot ¡ qué foren significatives, van resultar ser quantitativament poc importants: els IS van superar el 0.99, mentre que els RMSE van ser inferiors a 0.2 mm día-1 (períodes diaris) ¡ a 0.01 mm (30 min-1 (períodes de 30 minuts).

[es] Durante los meses de abril a octubre de 1995, 1996 y 1997, en períodos de 30 minutos y diarios, se realizaron medidas de evapotranspiración de referencia (ET0) en un lisímetro de pesada de hierba situado en una parcela de 1 ha en la finca experimental del Servicio de Investigación Agroalimentaria (S.l.A.) de Montañana (Zaragoza), en el curso bajo del río Gállego. Las medidas lisimétricas se utilizaron para evaluar, en las condiciones climáticas semiáridas del valle central del Ebro, dos métodos de determinación de la ET0: 1) FAO Penman Monteith (FAOPM) (Allen et al., 1994a, b), y 2) Balance de. Energía con Temperatura de la Cubierta Vegetal (BETV) (ASCE, 1996). Para cada uno de ellos se analizaron dos variantes, dependiendo de si el flujo de calor hacia el suelo (G) se medía o se estimaba. Las diferencias entre ambas variantes, aunque significativas, resultaron ser cuantitativamente poco importantes: los IS superaron el 0.99, mientras que los RMSE fueron inferiores a 0.2 mm día-1 (períodos diarios) y a 0.01 mm (30 min)-1 (períodos de 30 minutos).
[ca] Aquesta tesi descriu els aspectes principals del model, els seus fonaments teòrics, la implementació numèrica i l'aplicació als exemples citats. La varietat de condicions simulades i els resultats aconseguits confirmen que el programa pot reproduir de forma satisfactòria una ampli ventall de problemes de colmatació, entre les quals s'inclouen sistemes superficials (bassas) i profunds (pous), flux radial i vertical, transport reactiu multicomponent, i d'altres. Això demostra la utilitat del programa per integrar dades de naturalesa completament diferente. A pesar de les limitacions inherents a tota formulació matemàtica, la modelació integrada proporciona estimacions quantitatives del potencial colmatant. Consegüentment, pot ser considerada com a una eina bàsica per al disseny i gestió de plantes de recàrrega i, eventualment, amb un fi predictiu.

[es] Esta tesis describe los aspectos principales del modelo, sus fundamentos teóricos, la implementación numérica y la aplicación a los ejemplos citados. La variedad de condiciones simuladas y los resultados logrados confirman que el programa puede reproducir de forma satisfactoria una amplia gama de problemas de colmatación, entre las que se incluyen sistemas superficiales (balsas) y profundos (pozos), flujo radial y vertical, transporte reactivo multicomponente, y otros. Esto demuestra la utilidad del programa para integrar datos de naturaleza completamente diferente. A pesar de las limitaciones inherentes a toda formulación matemática, la modelación integrada proporciona estimaciones cuantitativas del potencial colmatante. Por consiguiente, puede ser considerada como una herramienta básica de cara al diseño y gestión de plantas de recarga y, eventualmente, de cara a la predicción.
[ca] Es presenta una check-list deis noms de plantes vasculars el material tipus de les quals es originari si més no presumiblement, de les illes Balears. Per a cada nom s'indiquen els sinònims nomenclaturals, juntament amb la localització deis materials tipus així com comentaris de caire taxonòmic, corològico nomenclatural. Es tipifiquen 176 noms i es proposen tres canvis nomenclaturals: Arenaria bolosii (Küpfer) comb. nov., Coristospermum huteri (Porta) comb. nov. i Dactyliss glomerata subsp. ibizensis (Gand.) combonov.

[es] Se presenta una check-list de nombres de plantas vasculares basadas sobre material originario, o presumiblemente originario, de las islas Baleares. Para cada nombre se indican los sinónimos nomenclaturales, la localización de los materiales tipo, así como comentarios de carácter taxonómico, corológico o nomenclatural. Se tipifican 176 nombres y se proponen tres cambios nomenclaturales: Arenaria bolosii (Küpfer) comb. nov., Coristospermum huteri (Porta) comb. nov. y Dactyliss glomerata subsp. ibizensis (Gand.) combonov.
[ca] Ursinia nana (Anthemideae, Asteraceae), una adventícia d'Àfrica del sud en procés de naturalització al nord-est de la península Ibèrica. Observacions sobre la seva biologia reproductiva i els seus mecanismes de dispersió dels fruits.- La presència d'Ursinia nana, una Anthemideae d'origen sud-africà introduïda al NE de la Península Ibèrica, s'assenyala per primera vegada al continent europeu. A més de la seva precisa localització, morfologia, nombre cromosòmic, ecologia i un cens de les seves poblacions, s'ofereixen dades sobre el cicle vital, estructura fl oral, biologia reproductiva i dispersió dels fruits. Cal remarcar el clar domini de la geitonogàmia sobre la xenogàmia com a sistema reproductiu i l'abundant producció de fruits amb elevada i immediata capacitat germinativa, característiques que permeten a aquesta espècie introduïda una ràpida colonització que podria esdevenir invasora. Malgrat tot, la predació dels seus fruits per la formiga Messor barbarus posa de manifest un mecanisme natural que intervé en la regulació del creixement de les seves poblacions, la qual cosa permet un cert control biològic. Finalment s'analitzen les possibilitats d'expansió en el ària colonitzada i la seva possible naturalització en el NE de la Península Ibèrica.

[es] Ursinia nana (Anthemideae, Asteraceae), una adventicia de Sudáfrica en proceso de naturalización en el noreste de la península Ibérica. Observaciones sobre su biología reproductiva y sus mecanismos de dispersión de los frutos.- Se indica por primera vez para el continente europeo la presencia de Ursinia nana, una Anthemideae de origen sudafricano introducida en el NE de la Península Ibérica. Además de su localización precisa, morfología, número cromosómico, ecología y de un censo de sus poblaciones, se ofrecen datos sobre el ciclo vital, estructura fl oral, biología reproductiva y dispersión de los frutos. Son remarcables el claro dominio de la autogamia (geitonogamia) sobre la xenogamia como sistema reproductivo y la alta producción de frutos con elevada e inmediata capacidad germinativa, características que permiten una colonización rápida de esta especie introducida que pudiera devenir invasora. No obstante la predación de sus frutos por la hormiga Messor barbarus evidencian un mecanismo natural que interviene en la regulación del crecimiento de sus poblaciones, lo que puede permitir su control biológico. Finalmente se analizan las posibilidades de expansión en el área colonizada y de su posible naturalización en el NE de la Península Ibérica.
[ca] En aquest treball presentem un estudi sobre l'herbari de la Institució Catalana d'Història Natural. Mostrem estadístiques sobre els recol·lectors, els anys i les localitats de recol·lecció, les famílies i els grups taxonòmics representats, així com una llista de plecs tipus i altres exemplars d'interès taxonòmic. En l'estat actual, l'herbari consta de 1.202 plecs. És constituït, gairebé en la seva totalitat, per plantes cedides per la família de Frederic Trèmols i per part de l'exsiccata "Plantes d'Espagne " del germà Sennen. Els materials procedeixen principalment de Catalunya (532 plecs, un 44 %), de la resta de l'Estat espanyol (218, un 18 %) i del continent europeu (125, un 10 %), i inclouen una proporció de crucíferes poc habitual en els nostres herbaris (253, un 21 %). D'altra banda, dels 112 plecs tipus presents en l'herbari, ben pocs tàxons són reconeguts en flores actuals, com l'Achillea millefolium L. subsp. ceretanica (Sennen) O. Bolòs & Vigo o l'Eryngium × chevalieri Sennen. Tanmateix, l'interès científic de la col·lecció és limitat, atès que una gran part dels plecs són duplicats d'altres col·leccions dipositades també a l'Institut Botànic de Barcelona.

[es] En este trabajo presentamos un estudio sobre el herbario de la Institució Catalana d'Història Natural. Mostramos estadísticas sobre los recolectores, los años y las localidades de recolección, las familias y los grupos taxonómicos representados, así como un listado de pliegos tipo y otros ejemplares de interés taxonómico. El herbario consta, actualmente, de 1.202 pliegos. Está constituido, casi en su totalidad, por plantas cedidas por la familia de Frederic Trèmols y por parte de la exsiccata "Plantes d'Espagne" del hermano Sennen. Los materiales proceden principalmente de Cataluña (532 pliegos, un 44 %), del resto del Estado Español (218, un 18 %) y del continente europeo (125, un 10 %), e incluyen una proporción de crucíferas poco habitual en nuestros herbarios (253, un 21 %). Por otra parte, de los 112 pliegos tipos presentes en el herbario, muy pocos taxones son reconocidos en floras actuales, como la Achillea millefolium L. subsp. ceretanica (Sennen) O. Bolòs & Vigo o el Eryngium × chevalieri Sennen. Sin embargo, el interés científico de esta colección resulta limitado, dado que una gran parte de los pliegos son duplicados de otras colecciones depositadas también en el Instituto Botánico de Barcelona.
[ca] Dues addicions al complex Jacea-Lepteranthus: adaptacions paral·leles en les enigmàtiques espècies Centaurea subtilis i C. exarata.- Centaurea subtilis del sud-est d'Itàlia i C. exarata del sud-oest de la Península Ibèrica han estat classifi cades en el grup Acrolophus-Phalolepis i, dins d'aquest grup, a la secció Maculosae. Una revisió molecular basada en seqüències de la regió ITS indica que ambdues espècies haurien de classifi car-se en el grup Jacea-Lepteranthus. Aquest canvi és coherent amb el nombre cromosòmic de les dues espècies, que tenen x = 11 com la resta de les espècies del grup Jacea-Lepteranthus i no x = 9 com les espècies del grup Acrolophus-Phalolepis. Aquests resultats confi rmen advertències anteriors sobre el caràcter artifi cial de la sect. Maculosae. Centaurea exarata i C. subtilis són bastant diferents de les altres espècies de Jacea-Lepteranthus en alguns caràcters morfològics importants, degut, segons la nostra hipòtesi, a adaptacions a un clima més àrid. La reducció o la total pèrdua de les fl ors estèrils radiants podria ser una adaptació a la falta d'espècies competidores en la pol·linització.

[es] Dos adiciones al complejo Jacea-Lepteranthus: adaptaciones paralelas en las enigmáticas especies Centaurea subtilis y C. exarata.- Centaurea subtilis del sureste de Italia y C. exarata del suroeste de la Península Ibérica fueron clasifi - cadas anteriormente en el grupo Acrolophus-Phalolepis y dentro de él en la sect. Maculosae. Una revisión molecular basada en secuencias de la región ITS indica que ambas deberían clasifi carse en el grupo Jacea-Lepteranthus. Este cambio es coherente con el número cromosómico de las dos especies, que tienen x = 11 como el resto de las especies del grupo Jacea-Lepteranthus y no x = 9 como las especies del grupo Acrolophus-Phalolepis. Estos resultados confi rman advertencias anteriores sobre el carácter artifi cial de la sect. Maculosae. Centaurea exarata y C. subtilis son bastante diferentes de las otras especies de Jacea-Lepteranthus en algunos caracteres morfológicos importantes, resultado, según nuestra hipótesis, de adaptaciones a un clima más árido. La reducción o total pérdida de las fl ores estériles radiantes podría ser una adaptación a la falta de especies competidoras en la polinización.
[ca] Potser per a alguns aquest suport últim a les tesis neo­lamarckianes il·lustre millor que res en quina mesura Kropotkin és un cas més de la manera com preocupacions extracientífiques porten algunes ments privilegiades a incórrer en errors greus. Aquesta és una manera de veure les coses no sols simplista, sinó bàsicament errònia: es tracta d'un anacronisme. L'anarquisme de Kropotkin no el va portar a sostenir idees pelegrines, sinó a defensar plantejaments àmpliament compartits per part important de la comunitat de biòlegs del temps que li va tocar viure. No sols la crítica a les teories de Weismann s'havia generalitzat a França i en la mateixa Alemanya, era el mendelisme mateix –al qual Kropot­kin no donava especial importància– el que no resultava creïble per a explicar el fenomen global de l'herència. Si fa no fa es pot dir el mateix de la seua teoria del suport mutu. Antropomorfisme? Per descomptat no major que el del mateix Darwin. En realitat, la ingenuïtat de Kropotkin no deixa de ser una il·lusió retrospectiva. Una il·lusió alimentada pel fet que tant en ciència com en política es va alinear en el bàndol que va acabar essent el perdedor. És possible que en un temps menys sectari, tant en ciència com en política, ens acostem a la seua figura d'una altra manera. Mentrestant, si es vol entendre alguna cosa dels debats postdarwinians en les últimes dècades del xix i començ del xx, és arribada l'hora de prendre's seriosament Kropotkin.

[es] Quizás para algunos este apoyo postrero a las tesis neolamarckianas ilustre mejor que nada en qué medida Kropotkin es un caso más de cómo preocupaciones extracientíficas llevan a algunas mentes privilegiadas a incurrir en graves errores. Esta es una forma de ver las cosas no solo simplista, sino básicamente errónea: se trata de un anacronismo. El anarquismo de Kropotkin no le llevó a sostener ideas peregrinas, sino a defender planteamientos ampliamente compartidos por parte importante de la comunidad de biólogos del tiempo que le tocó vivir. No solo la crítica a las teorías de Weismann se había generalizado en Francia y en la propia Alemania, era el propio mendelismo –al que Kropotkin no daba especial importancia– el que no resultaba creíble para explicar el fenómeno global de la herencia. Algo parecido se puede decir de su teoría del apoyo mutuo. ¿Antropomorfismo? Desde luego no mayor que el del propio Darwin. En realidad, la ingenuidad de Kropotkin no deja de ser una ilusión retrospectiva. Una ilusión alimentada por el hecho de que tanto en ciencia como en política se alineó en el bando que acabó por ser el perdedor. Es posible que en un tiempo menos sectario, tanto en ciencia como en política, nos acerquemos a su figura de otra manera. Mientras tanto, si se quiere entender algo de los debates postdarwinianos en las últimas décadas del xix y principios del xx, va siendo hora de tomarse en serio a Kropotkin.
[ca] Resum En aquesta nota aportem noves dades corològiques de Trifolium diffusum Ehrh. als Països Catalans i confi rmem la seva presència a Catalunya

[es] Sobre la distribución de Trifolium diffusum Ehrh. en los Países Catalanes.- En esta nota a portamos nuevos datos sobre la distribución de Trifolium diffusum Ehrh. en los Países Catalanes y confi rmamos su presencia en Cataluña.
[ca] Des de la pandèmia per COVID-19, diversos països han desenvolupat aplicacions digitals en salut per a ajudar a les polítiques de prevenció i cura de la població. Però utilitzen dades personals i sensibles i poden dependre d'una infraestructura inadequada per a l'emmagatzematge, el resguard i la protecció de les dades. Presentem deu criteris que han de complir les aplicacions digitals en salut per a garantir la protecció del dret a la intimitat, llibertat, privacitat, igualtat i confidencialitat de tot ésser humà. Han d'establir-se formes adequades de governança que impliquin a totes les parts interessades en el seu ús per a garantir la transparència i la responsabilitat en els processos de generació i transferència de coneixements en el sector sanitari.

[es] Desde la pandemia por COVID-19, varios países han desarrollado aplicaciones digitales en salud para ayudar a las políticas de prevención y cuidado de la población. Pero utilizan datos personales y sensibles y pueden depender de una infraestructura inadecuada para el almacenamiento, el resguardo y la protección de los datos. Presentamos diez criterios que deben cumplir las aplicaciones digitales en salud para garantizar la protección del derecho a la intimidad, libertad, privacidad, igualdad y confidencialidad de todo ser humano. Deben establecerse formas adecuadas de gobernanza que impliquen a todas las partes interesadas en su uso para garantizar la transparencia y la responsabilidad en los procesos de generación y transferencia de conocimientos en el sector sanitario.