[ca] Considerant que els pacients amb esclerosi múltiple (EM) presenten un major risc de morbimortalitat secundari a infeccions i que aquest risc es troba incrementat en aquells amb tractament immunosupressors, quan la pandèmia de COVID-19 va començar va quedar palès que era crucial estudiar quins pacients amb EM presentaven major risc de COVID-19 i com influïa el tractament en aquest risc. A més a més, donat que la majoria de tractaments alteren la resposta immunitària humoral i/o cel·lular, aquesta resposta immunitària a la infecció o a la vacuna per SARS-CoV-2 es podria veure influenciada pels diferents tractaments. Per tot això, els objectius d'aquest estudi són els d'analitzar la incidència, la susceptibilitat i els factors de risc per a presentar un COVID-19 greu en pacients amb EM; el d'estudiar la resposta humoral i cel·lular després de la infecció i la vacunació en aquests pacients i el d'analitzar com s'ha modificat la pràctica clínica arran de la pandèmia. Amb aquest objectius en ment, vam dur a terme varis projectes de recerca. Durant la primera onada de la pandèmia, vam enviar una enquesta per correu electrònic a tots els nostres pacients per a detectar quins havien presentat la COVID-19, el que ens va permetre establir una incidència del COVID-19 en la nostra cohort del 6.3%. Addicionalment, vam trobar que els pacients més joves, amb una EM de més llarga evolució, que vivien a Barcelona ciutat i que havien estat amb contacte amb una persona infectada presentaven un risc més alt de COVID-19. En la nostre cohort, l'edat va ser l'únic factor independent que es va relacionar amb la severitat del COVID-19. Cap tractament va augmentar la susceptibilitat o la severitat del COVID-19. Seguidament, vam avaluar la resposta immunològica humoral i cel·lular al SARS-CoV-2 dels pacients amb EM que havien presentat COVID-19. La resposta humoral es trobava disminuïda en els pacients tractats amb anti-CD20s i augmentada en aquells amb sexe masculí. Per contra, la resposta cel·lular es trobava disminuïda en pacients amb formes progressives de la malaltia. Quan les vacunes contra el SARS-CoV-2 van estar disponibles, vam realitzar l'estudi de resposta humoral i cel·lular després de la vacunació amb col·laboració de la unitat de neuroimmunologia i EM de l'hospital universitari de Girona Doctor Trueta/ Santa Caterina. Vam detectar que la resposta humoral es troba reduïda en els pacients tractats amb moduladors del receptors de la esfingosina 1-fosfats (SP1RM) o amb anti-CD20s. En aquests darrers, la resposta humoral augmentava quan més temps hagués passat entre la vacuna i la darrera infusió. A més a més, també vam detectar que una major durada del tractament disminuïa la resposta humoral post-vacunal. La resposta cel·lular després de la vacuna estava disminuïda en aquells pacients amb SP1RM i majors de 50 anys. Finalment, vam avaluar com la pandèmia va impactar la practica clínica en el nostre centre mesurant el nombre de visites i ressonàncies magnètiques realitzades i el nombre i tipus de prescripció de tractaments fetes durant l'any 2020 i comparant-los amb els anys previs. Vam trobar que durant la pandèmia tant les visites com l'activitat radiològica es va mantenir però es va disminuir el nombre de prescripcions i es va modificar el patró de prescripció de fàrmacs d'alta eficàcia. Concretament, es va disminuir la prescripció d'anti-CD20s i es va augmentar la de natalizumab.

[es] Considerando que los pacientes con esclerosis múltiple (EM) presenta un mayor riesgo de morbimortalidad secundaria a infecciones y que este riesgo se encuentra incrementado en aquellos con tratamientos inmunosupresores, cuando la pandemia de COVID-19 inició se puso de manifiesto que era crucial estudiar cuales eran los pacientes con EM que presentaban una mayor riesgo de COVID-10 y como influía el tratamiento en este riesgo. Además, dado que la mayoría de estos pacientes alteran la respuesta inmunitaria humoral y/o celular, esta respuesta a inmunitaria a la infección o vacuna por SARS-CoV-2 se podría ver influenciada por los diferentes tratamiento. Por ello, los objetivos de este estudio son los de analizar la incidencia, la susceptibilidad y los factores de riesgo para presentar un COVID-19 grave en pacientes con EM; el estudiar la respuesta humoral i celular después de la infección y la vacunación en estos pacientes y el de analizar como se ha modificado la práctica clínica a raíz de la pandemia. Con estos objetivos en mente, realizamos varios proyectos de investigación. Durante la primera ola de la pandemia, enviamos una encuesta por correo electrónico a todos nuestros pacientes para detectar cuales habían presentado la COVID-19, lo que nos permitió establecer una incidencia de COVID-19 en nuestro cohorte del 6.3%. Adicionalmente, encontramos que aquellos pacientes más jóvenes, con una EM de larga evolución, que vivían en Barcelona ciudad y los que habían estado en contacto con una persona infectada presentaban un riesgo más alta de COVID-19. En nuestra cohorte, la edad fue el único factor independiente que se relacionó con la severidad del COVID-19. Ningún tratamiento aumentó la susceptibilidad o la severidad del COVID-19. Seguidamente, evaluamos la respuesta inmunológica humoral y celular al SARS-CoV-2 de los pacientes con EM que habían presentado un COVID-19. La respuesta humoral se encontraba disminuida en los pacientes tratados con anti-CD20s y aumentada en aquellos con sexo masculino. Por el contrario, la respuesta celular se encontraba disminuida en aquellos pacientes con formas progresivas de la enfermedad. Cuando las vacunas contra el SARS-CoV-2 estuvieron disponibles, realizamos el estudio de la respuesta humoral y celular después de la vacunación en colaboración de la unidad de neuroinmunología y EM del hospital universitario de Girona Doctor Trueta/ Santa Caterina. Detectamos que la respuesta humoral se encuentra reducida en los pacientes tratados con modulares de los receptores de la esfingosina 1-fosfats (SP1RM) o con anti-CD20s. En estos últimos, la respuesta humoral aumentaba cuanto más tiempo hubiera pasado entre la vacuna y la última infusión. Además, también detectamos que una mayor duración del tratamiento disminuida la respuesta humoral post-vacunal. La respuesta celular después de la vacuna estaba disminuida en aquellos pacientes con SP1RM y mayores de 50 años. Finalmente, evaluamos como la pandemia impactó en la práctica clínica de nuestro centro midiendo el número de visitas y resonancias magnéticas realizadas y el número y tipo de prescripción de tratamiento realizadas durante el año 2002 y comparándolos con los años previos. Encontramos que durante la pandemia tanto las visitas como la actividad radiológica se mantuvo pero el número de prescripciones disminuyó y se modificó el patrón de prescripciones de fármacos de alta eficacia. Concretamente, se disminuyó la prescripción de anti-CD20s y aumentó la de natalizumab.