BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Aquest article convida a la reflexió sobre els discursos constitutius del cànon i de l'imaginari lector, la influència dels quals sembla condicionar el procés de lectura negant les sexualitats no normatives i reforçant un pensament hegemònic basat en valors com la heterosexualitat, la monogàmia i la monosexualitat. En un gènere com el poètic, que necessita d'un lectorat actiu, la interpretació dels textos des del punt de vista de la sexualitat ofereix dades a les quals és necessari prestar atenció sobre els mecanismes que operen i condicionen de manera inconscient l'acte de lectura. Tot i que Barthes anunciés la mort de l'autoria, es detecten rastres biogràfics pendents d'anàlisi amb l'objectiu de visibilitzar la pluralitat i diversitat pròpies de la paraula poètica.

[gl] Este artigo convida á reflexión arredor dos discursos constituíntes do canon e o imaxinario lector, cuxa influencia semella condicionar o proceso de lectura negando sexualidades non-normativas e reforzando un pensamento hexemónico asentado en valores tales como a heterosexualidade, a monogamia e a monosexualidade. Nun xénero como o poético, necesitado dun lectorado activo, a interpretación dos textos desde o punto de vista da sexualidade ofrece datos aos que cómpre atender sobre os mecanismos que operan e condicionan de maneira inconsciente o acto de lectura. Embora Barthes anunciara a morte da autoría, descóbrense pegadas biográficas pendentes de análise co obxectivo de visibilizar a pluralidade e diversidade propias da palabra poética.
[ca] La mediació lingüística és una activitat de llengua de la qual els parlants es han servit, des de sempre, per aconseguir que el receptor comprengui eficaçment un missatge. Tot i això, aquesta activitat ha entrat només recentment –encara que amb molta força- en els plans d'estudis, ja que resulta essencial i adquireix tot el seu sentit en un món cada cop més globalitzat lingüísticament i cultural, un món on el conflicte lingüístic, entès com a buit d'informació, és una constant. Aquest Treball Final de Màster pretén donar a conèixer aquesta activitat lingüística - a través de l'italià com a llengua estrangera - en què poden convergir diferents destreses, assenyalant els límits i característiques que la defineixen, per diferenciar-la de una altra sèrie de conceptes afins (com, per exemple, la traducció) o instrumentals (com, per exemple, la producció oral). A més, pretén fer-ho a través d'una proposta col•laborativa i intercultural que encaixi amb la conceptualització d'aquesta figura com a activitat potenciadora de la competència plurilingüe i pluricultural, que converteix l'alumne en un agent social que col•labora per construir significat eficaç i tendeix ponts entre parlants i cultures. Un agent social que se servirà de eines tecnològiques perquè les distàncies físiques i temporals no siguin un impediment per resoldre un conflicte lingüístic.

[gl] A mediación lingüística é unha actividade lingüística da que os falantes sempre se serviron para garantir que o receptor entenda eficazmente a mensaxe. Non obstante, esta actividade entrou só recentemente, aínda que con moita forza- nos planos de estudo, xa que é imprescindible e adquire toda a súa significación nun mundo cada vez máis globalizado lingüisticamente e culturalmente, un mundo onde o conflito lingüístico, entendido como un baleiro de información, é unha constante. Este Traballo Fin de Máster pretende dar a coñecer esta actividade lingüística – a través do italiano como lingua estranxeira – na que poden converxer diferentes habilidades, sinalando os límites e as características que a definen, para diferenciala doutra serie de conceptos relacionados (como tradución) ou instrumental (como, por exemplo, a produción oral). Ademais, pretende facelo a través dun proposta colaborativa e intercultural que encaixa coa conceptualización desta como unha actividade que potencia a competencia plurilingüe e multicultural, que converte o alumno nun axente social que colabora na construción dun significado efectivo e tende pontes entre falantes e culturas. Un axente social que utilizará ferramentas tecnolóxicas para que as distancias físicas e temporais non sexan un impedimento para resolver un conflito lingüístico.
[ca] Als comentaris que acompanyen les successives edicions i estudis de la cantiga de escarnho Direi-vos ora que oi dizer (UC 1564=Tav 81,4; B 1545), atribuïda a Joan Vaasquiz de Talaveira, es fa referència reiteradament a les relacions lèsbiques que la soldadeira protagonista, Maria Leve, mantindria amb una criada seva, i s'assenyala que aquest és un dels tòpics principals sobre els quals es fonamenta la sàtira. En aquest treball s'intenta demostrar que la base de la sàtira contra Maria Leve és una altra, i que en cas que el component homosexual tingui cabuda en la interpretació d'aquesta obra, serà només de manera molt secundària. Al mateix temps, analitzarem altres qüestions textuals de difícil solució que presenta aquesta cantiga i que dificulten la plena interpretació del seu significat.

[gl] Nos comentarios que acompañan as sucesivas edicións e estudos da cantiga de escarnho Direi-vos ora que oi dizer (B 1545; Tav 81, 4) atribuída a Joan Vaasquiz de Talaveira, faise referencia reiterada ás relacións lésbicas que a soldadeira protagonista, Maria Leve, mantería cunha súa criada, e incídese en que ese é un dos tópicos principais sobre os que fundamenta a sátira. Neste traballo tentamos demostrar que a base da sátira contra Maria Leve é outra, e que, de ter cabida a compoñente homosexual na interpretación deste texto, será apenas de xeito moi secundario. Ao mesmo tempo analizaremos outras cuestións textuais de difícil solución que presenta a cantiga e que dificultan a súa interpretación plena.
[ca] Aquest article reflexiona sobre la possibilitat que l'Argentina constituís una destinació preferent per al sexili gallec de les primeres dècades del segle xx. Entenent el sexili com la migració forçada de la dissidència sexual, repassarem alguns exemples centrant-nos en el de Teresita, una corunyesa nascuda a finals del xix i que va guanyar fama internacional per transgredir els marcs sexuals normatius. La seva història mostra evidències de la comunitat que esperava a moltes sexiliades gallegues a Buenos Aires d'aquesta època, així com dels intents de les autoritats per higienitzar la nació. D'aquesta manera ens permet situar un context en què s'entrellacen espais, desplaçaments i fins i tot modes artístiques com el cuplet. En resum, sostenim que la història de Teresita, les seves anades i vingudes i l'anàlisi del seu cercle de relacions aporten pistes per analitzar els possibles itineraris compartits d'una part de la població gallega les vides de la qual han estat oblidades i silenciades per les narratives oficials.

[gl] O presente artigo reflexiona sobre a posibilidade de que Arxentina constituíse un destino preferente para o sexilio galego das primeiras décadas do século xx. Entendendo o sexilio como a migración forzada da disidencia sexual, repasaremos algúns exemplos centrándonos no de Teresita, unha coruñesa nada a finais do xix e que gañou fama internacional por transgredir os marcos sexuais normativos. A súa historia amosa evidencias da comunidade que esperaba a moitas sexiliadas galegas no Bos Aires desta época, á vez que dos intentos das autoridades e dos saberes expertos para hixienizar o corpo nacional. Deste xeito, permítenos situar un contexto no que se vencellan espazos, desprazamentos e incluso modas artísticas como o cuplé. En resumo, sostemos que a historia de Teresita, as súas idas e voltas e a análise do seu círculo relacional achegan pistas para analizar os posibles itinerarios partillados dunha parte da poboación galega cuxas vidas foron esquecidas e silenciadas polas narrativas oficiais.
[ca] Galícia és un territori amb un fort desenvolupament de l'energia eòlica. La instal·lació de parcs eòlics va tenir lloc ràpidament, afectant zones de rellevància per al medi ambient. Aquest fet és especialment important en el cas de la Serra do Xistral, una zona que forma part de la Xarxa Natura 2000 i que té hàbitats prioritaris, especialment els relacionats amb les tortugues. Aquest document analitza, des del marc de la justícia energètica, el procés de desenvolupament de l'energia eòlica en aquesta àrea natural, posant l'accent en dos components del marc analític: la justícia processal i la justícia distributiva. Així, el treball identifica i caracteritza les granges eòliques situades dins de l'àrea protegida l'àrea protegida, estudia els procediments i la participació pública en les avaluacions mediambientals dels parcs eòlics projectats dins de la Serra do Xistral i discuteix les implicacions mediambientals de les polítiques públiques en el desenvolupament dels parcs eòlics en la Xarxa Natura.

[gl] Galicia é un territorio cun forte desenvolvemento da enerxía eólica. A instalación de parques eólicos tivo lugar rapidamente afectando a espazos con relevancia ambiental. Este feito é especialmente importante no caso da Serra do Xistral, un espazo que forma parte da Rede Natura 2000 e que conta con hábitats prioritarios, especialmente os vinculados coas turbeiras. O presente traballo analiza, a partir do marco da xustiza enerxética, como foi o proceso de desenvolvemento eólico neste espazo natural facendo fincapé en dúas compoñentes do marco analítico: a xustiza procedimental e a xustiza distributiva. Deste xeito, o traballo identifica e caracteriza os parques eólicos que se atopan dentro do espazo protexido, estuda os procedementos e a participación pública nas avaliacións ambientais dos parques eólicos proxectados dentro da Serra do Xistral e discute sobre as implicacións ambientais das políticas públicas no desenvolvemento de parques eólicos na Rede Natura.
[ca] L'objectiu d'aquest article és analitzar la presència i el funcionament de l'humor en algunes propostes artístiques feministes i determinar els seus punts de tensió i confrontació amb el discurs dominant. El nostre argument té com a base dos treballs precedents relacionats amb l'humor (Bajtín, 1987; Eagleton, 2021) i algunes investigacions que van analitzar el seu potencial dins del feminisme (Merrill, 1988; C. Atance, 2018; Álvarez, 2018). Partint d'aquesta base, intentarem establir una connexió amb la defensa del caràcter comunicatiu de la confessió postulada per la filòsofa María Zambrano. L'objectiu serà mostrar com l'humor entra en escena des d'un cos concret, situat (Haraway, 1995), afectat (Garcés, 2013), amb la intenció de desconfigurar les estructures hegemòniques del pensament i proposar altres visions i significats més amplis. Un procés creatiu i comunicatiu que sorgeix de la complexitat de la vida per formular al camp de l'art la pregunta sobre què és possible a través dels imaginaris radicals que ofereix l'humor.

[gl] O obxectivo deste texto é analizar a presenza e o funcionamento do humor nalgunhas propostas artísticas feministas e determinar os seus puntos de tensión e confrontación co discurso dominante. A argumentación terá como base algún dos traballos precedentes relacionados co humor (Bajtín, 1987; Eagleton, 2021) e investigacións que analizaron o seu potencial dentro dos feminismos (Merrill, 1988; C. Atance, 2018; Álvarez, 2018). Partindo desta base, tentarase establecer unha conexión coa defensa do carácter comunicativo da confesión desenvolvido pola filósofa María Zambrano. A obxectivo será mostrar como o humor entra en escena desde un corpo concreto, situado (Haraway, 1995), afectado (Garcés, 2013), coa intención de desconfigurar as estruturas hexemónicas do pensamento e atopar outras visións e significados máis amplos. Un proceso creativo e comunicativo que emerxe desde a complexidade da vida para colocar no campo da arte a pregunta polo posíbel a través dos imaxinarios radicais que ofrece o humor.
[ca] El present text indaga, des del context actual, en alguns dels possibles modes de mediació entre els conceptes d'art i educació. D'una banda, analitzem les formes en què ha cristal·litzat, a la darrera dècada, el denominat "gir educatiu" (Rogoff 2008) i el seu impacte en les institucions museístiques. De l'altra, posem el focus en l'ús dels termes "ArtEducació" i "arteducador" aplegant algunes experiències significatives, des del camp artístic i en el marc de la crítica institucional, que entenen la mediació com un exercici d'intercanvi experiencial. S'enuncien també projectes desenvolupats des del marc educatiu reglat, amb propostes educatives relacionades amb la formació de formadors. S'han tingut en compte les iniciatives desenvolupades en el context europeu i internacional en els darrers quinze anys, un context definit per les transformacions de les relacions de saber i poder en els espais tradicionals de l'art, sobretot les experiències artístiques que van incorporar pràctiques educatives i pedagogies crítiques i postcolonials, com ara la Documenta 12 (2007) o la 6a Biennal del Mercosur (2010).

[gl] O presente texto indaga, desde o contexto actual, nalgúns dos posibles modos de mediación entre os conceptos de arte e educación. Por unha parte, analizamos os modos nos que se ten cristalizado, na última década, o denonimado "xiro educativo" (Rogoff 2008) e seu impacto nas institucións museísticas. Por outra, colocamos o foco no uso dos termos ArtEducación e arteducadora reunindo algunhas experiencias significativas, desde o eido artístico e no marco da crítica institucional, entendendo a mediación como exercicio de intercambio experiencial. Enúncianse tamén proxectos desenvolvidos desde o marco educativo regrado, escolléndose propostas educativas relacionadas coa formación de formadores. Nesta análise tivéronse en conta aquelas iniciativas desenvolvidas no contexto europeo e internacional dos últimos quince anos, un contexto definido polas transformacións das relacións de saber e poder nos espazos tradicionais da arte, nomeadamente naquelas prácticas artísticas que incorporaron prácticas educativas, pedagogías críticas e poscoloniales como foron a Documenta 12 (2007) ou 6ª Bienal do Mercosul (2010).&nbsp;
[ca] Es pretén analitzar les autorepresentacions de la identitat, nacional i de gènere en algunes propostes de la música popular gallega de les darreres dues dècades, en què es troben espais entre l'estereotip i l'antagonisme. L'elecció se centra en l'esfera més alternativa o underground, on sembla donar-se una voluntat d'autorepresentació en la qual el subjecte, individual i col·lectiu, travessat o constituït per diversos estrats o seccionalitats, intenta pensar-se a si mateix. Aquí s'entén que aquesta deconstrucció implica, de manera més o menys explícita, la desestabilització del que s'ha anomenat desperiferització.

[gl] Búscase analizar as autorepresentacións da identidade (nacional, de xénero, etc.) nas propostas actuais da música galega, entre o lúdico e o serio, entre o antagonismo e o estereotipo. Na tendencia neotradicional observamos unha autorepresentación desde a heteronomía, coma se a subalternidade, seguindo a Bhabha, se pensase conformándose a través da mirada do suxeito hexemónico. Aparece exotismo, misterio, a encarnación do estereotipo galego arcaico xunto coa imaxe promovida no exterior pola publicidade institucional, Galicia como unha mestura entre tradición e progreso, entendido como comodidade (antropolóxica). Ao carón da confortabilidade do moderno, da certa posibilidade de domesticación que implica, o elemento épico está presente, acentuando os elementos de territorio por descubrir ou dominar. Fronte a isto, vemos outras propostas próximas postirónicas. Búscase analizar as autorrepresentacións da identidade, nacional e de xénero, nalgunhas propostas da música popular galega das últimas dúas décadas, atopando espazos entre o estereotipo e o antagonismo. A escolla céntrase na esfera máis alternativa ou underground, onde parece darse unha vontade de autorrepresentación na que o suxeito, individual e colectivo, atravesado ou constituído por diversos estratos ou seccionalidades, intenta pensarse a si mesmo. Aquí enténdese que esa deconstrución implica, de xeito máis ou menos explícito, a desestabilización do que se deu en chamar desperiferización.
[ca] El Cantó Noroest Peninsular es projecta com una regió europea amb dificultats per inserir-se en els eixos d'integració global. Situació que es concreta en l'estancament de les seves àrees urbanes i en la contracció del seu territori rural, en particular el seu extens àmbit muntanyós. Les polítiques de l'administració en aquest àmbit territorial han actuat declarant-lo espai classificat i, a continuació, generant una normativa protectora del medi "natural" que pren la part pel tot, oblida el caràcter cultural del paisatge rural i la importància del patrimoni vinculat, per a continuació actuar com a política d'ordenació del territori. La impertinència d'aquest enfoc es visualitza en la muntanya astur lleonesa, on s'accentuen les contradiccions.

[gl] O Canto Noroeste Peninsular proxéctase como unha rexión europea con dificultades para a súa inserción nos eixes de integración global. Situación que se concreta no estancamento das súas áreas urbanas e na contracción do seu territorio rural, en particular o seu extenso ámbito montañoso.As políticas da administración en devandito ámbito territorial actuaron declarándoo espazo clasificado e, a continuación, xerado unha normativa protectora do medio natural que toma a parte polo todo, esquece o carácter cultural da paisaxe rural e a importancia do patrimonio vinculado, para a continuación actuar como política de ordenación do territorio. A impertinencia deste enfoque visualízase na montaña asturleonesa, onde se acentúan as súas contradición
[ca] Partint de l'observació de l'ecosistema digital i eminentment audiovisual en què ens inscrivim, ens preguntem si la videopoesia, com a expressió artística singular producte d'aquesta era audiovisual, ens pot ajudar a definir-nos o a interpretar el món que ens envolta i a navegar-hi millor. S'analitza la influència del natural en el fenomen digital de la videopoesia, explorant-ne les interseccions des del prisma de l'ecofeminisme. S'elabora, en primer lloc, un breu recorregut per les principals qüestions teòriques al voltant del gènere de la videopoesia i del moviment ecofeminista. S'analitza la influència de les diferents tendències de l'ecofeminisme en una sèrie de videopoemes seleccionats, creats per autores i autors representatives, procedents de diversos indrets del món. Es comenta, des d'una perspectiva ecocrítica, el tractament dels conceptes de cos, natura, dona, espai i cultura, i finalment es fa una especial referència a la realitat gallega. Concloem presentant la capacitat de la videopoesia per transportar, en el seu cos digital, una necessària visió ecocrítica del nostre hàbitat natural, de la manera com ens hi relacionem i de la nostra identitat.

[gl] Partindo da observación do ecosistema dixital e eminentemente audio-visual no que nos inscribimos, cuestionámonos se a videopoesía, como expresión artística singular produto desta era audiovisual, pode axudarnos a definírmonos, a interpretarmos e navegarmos mellor o mundo que nos rodea. Analizaremos a influencia do natural no fenómeno dixital da videopoesía, explorando as súas interseccións baixo o prisma do ecofeminismo. Elaboramos primeiramente un breve percorrido polas principais cuestións teóricas arredor do xénero da videopoesía e do movemento do ecofeminismo. Analizamos a pegada das diferentes tendencias do ecofeminismo nunha serie de videopoemas seleccionados, creados por autoras e autores representativas, procedentes de diversos recunchos do mundo. Comentamos, desde unha perspectiva ecocrítica, o tratamento que neles se trasluce dos conceptos de corpo, natureza, muller, espazo e cultura, facendo finalmente unha especial referencia á realidade galega. Concluímos acreditando na capacidade da videopoesía para transportar, no seu corpo dixital, unha necesaria visión ecocrítica do noso hábitat natural, da nosa relación co mesmo e da nosa identidade.
[ca] Aquest treball explora l'emergència de discursos ecocrítics en les experiències de l'audiovisual gallec recent i busca en les mirades femenines una forma alternativa d'entendre i de relacionar-se amb la natura no humana. Amb aquest objectiu s'analitza el paisatge humà i no humà en l'obra de Carla Andrade, juntament amb les peces d'Ángeles Huerta, Xiana Gómez-Díaz, Diana Gonzalves i Lucía Vilela. Totes elles proposen, des d'una rica varietat formal i temàtica, una apologia de la natura elaborada des d'una perspectiva femenina.

[gl] Este traballo rastrexa a emerxencia de discursos ecocríticos nas experiencias do audiovisual galego recente e procura nas olladas femininas unha forma alternativa de entender e relacionarse coa natureza non humana. Con este obxectivo analízase a paisaxe humana e non humana na obra de Carla Andrade xunto ás obras de Ángeles Huerta, Xiana Gómez-Díaz, Diana Gonzalves e Lucía Vilela. Todas elas propoñen, desde unha rica variedade formal e temática unha apoloxía da natureza elaborada desde o feminino.
[ca] Pot fer-se càrrec, la poeta, del nosaltres sense sucumbir a una idea de comunitat sentimental vertebrada a partir d'una postergació utòpica? Com pot portar a debat al mateix temps la causa de les dones i de la nació subalterna sense que una tendeixi a integrar l'altra com a paraigües totalitzador? Com es construeix una èpica no heroica adequada a un temps en què no són possibles les narracions mítiques o tècniques sobre l'origen d'una comunitat? Chus Pato i Ana Romaní ofereixen, en els seus poemaris publicats a partir de l'any 2000, models que interroguen la comunitat des de la transformació de les formes poètiques de l'èpica per a interrogar la identitat nacional des de la diferència sexual.

[gl] Pode facerse cargo a poeta do nós sen sucumbir a unha idea de comunidade sentimental vertebrada a partir dunha postergación utópica? Como pode pór en debate ao tempo a causa das mulleres e a da nación subalterna sen que unha tenda a abranguer a outra como paraugas totalizador? Como se constrúe unha épica non heroica axeitada a un tempo nos que non son posíbeis as narracións míticas ou técnicas sobre a orixe dunha comunidade? Chus Pato e Ana Romaní ofrecen nos seus poemarios publicados a partir do ano 2000 modelos que interrogan á comunidade desde a transformación das formas poéticas do épico para interrogar a identidade nacional desde a diferenza sexual.
[ca] Des de la mètrica dels textos lírics medievals i dels processos d'intertex- tualitat, seguint els postulats de Jorn Gruber (1983), és possible formular la reconstrucció musical d'algunes cantigues de les quals no s'ha conservat la música. Es tracta d'una comparació mètrica entre el repertori líric gallec, en aquest cas l'obra poètica de Pero Meogo, i el repertori gallec devocional (CSM), així com l'occità, el francès antic i el llatí medieval. Les coincidències mètriques ens permeten argumentar tant possibles contrafacta com reconstruccions musicals d'aquests repertoris sense música, sempre amb el suport d'anàlisis intertextuals. Aquest estudi es formula com a hipòtesi partint d'una "percepció mètrica" per part del receptor a una escala semblant a la "percepció melòdica" per part del públic medieval.

[gl] Desde a métrica dos textos líricos medievais e dos procesos de intertextualidade, seguindo os postulados de Jorn Gruber (1983), é posible formular la reconstrución musical dalgunhas cantigas das que non se conservou a música. Trátase dunha comparación métrica entre o repertorio lírico galego, neste caso a obra poética de Pero Meogo, e o repertorio &nbsp;galego paralitúrxico (CSM), o occitano, o francés antigo e o latino medieval. As coincidencias métricas permítennos argumentar tanto posibles contrafacta como reconstrucións musicais destes repertorios sen música, sempre apoiados en análises intertextuais. Este estudio formúlase como hipótese partindo dunha "percepción métrica" por parte del receptor a un nivel semellante da "percepción melódica" por parte del público medieval.