[ca] A finals dels anys 50 i primers 60, un indret aïllat de les terres de ponent –Balaguer- va acollir una arquitectura que va respondre al lloc amb la creació d'uns edificis de gran qualitat i dignitat que, amb mitjans locals, van aportar a la ciutat els elements característics de la modernitat en arquitectura. L'arquitectura es va presentar com un vehicle capaç de fer arribar les noves tendències culturals, d'accelerar el desenvolupament del procés constructiu, de motivar la il·lusió als diferents estaments de la societat i de fer agradable la vida dels habitants. L'arribada d'aquesta nova arquitectura es va materialitzar en set edificis d'habitatge: la casa Tartera, l'edifici Pijuan, les cases en filera del carrer Cadí i els edificis Sant Lluís i Almatà, de l'arquitecte Damià Solanes; i els edificis Campàs Delsams i Pare Sanahuja, de l'arquitecte Marià Gomà. Les preexistències del lloc es presenten a la tesi com el punt de partida intrínseca de la investigació, entenent com a lloc el territori, els medis i les seves persones. Paral·lelament, l'estudi del context preliminar d'aquestes obres, pel que fa a l'arquitectura de l'habitatge, descobreix com aquest indret descentralitzat de ponent també va ser testimoni d'allò que va succeir en els anys 40 i 50 en altres llocs de l'estat espanyol. La investigació sobre els edificis fa emergir uns trets específics de les set obres objecte d'estudi que reafirmen la seva selecció i que les apropa a obres reconegudes de l'època atesa per la tesi. Però, sobretot, mostra com la seva arquitectura es va filtrar fins a quedar arrelada en aquestes terres. El mateix caràcter aïllat, aliè a la repercussió per estat atent al sentit ètic i de servei de la professió, ha suposat que aquestes obres no hagin valorades, i que romanguin susceptibles de ser substituïdes o reformades amb criteris aliens al lloc, mimètics arreu. El que aquí s'ha pretès és donar un sentit al fet d'identificar, analitzar, difondre, valorar i protegir aquests edificis, i confirmar, alhora, que ocupen un esglaó en l'esdevenir de l'arquitectura moderna de les terres de ponent. La tesi presenta una investigació inductiva, des de la particularitat d'uns edificis, d'un lloc i de les seves persones; desgranant un àmbit petit, acotat i sense notorietat; amb la llibertat que atorga la tabula rassa; i amb una qüestió clara de partida: què va propiciar l'arrelament d'una arquitectura que va arribar en aquest indret de ponent?

[es] A finales de los años 50 y primeros 60, en un lugar aislado del poniente catalán –Balaguer- acogió una arquitectura que respondió al lugar con la creación de unos edificios de gran calidad y dignidad que, con medios locales, aportó a esta localidad los elementos característicos de la modernidad en arquitectura. La arquitectura se presentó como un vehículo capaz de hacer llegar las nuevas tendencias culturales, de acelerar el desarrollo del proceso constructivo, de motivar la ilusión a los diferentes estamentos de la sociedad y de hacer agradable la vida a los habitantes. La llegada de esta nueva arquitectura se materializó en siete edificios de vivienda: la casa Tartera, el edificio Pijuan, las casas en hilera en la calle Cadí y los edificios Sant Lluís i Almatá, del arquitecto Damià Solanes; y los edificios Campàs Delsams y Pare Sanahuja, del arquitecto Marià Gomà. Las preexistencias del lugar se presentan como el punto de partida intrínseca de la investigación, entendiendo el lugar como el territorio, los medios y sus gentes. Paralelamente, el estudio del contexto preliminar de estas obras, en cuanto a la arquitectura de la vivienda, descubre cómo este sitio descentralizado también fue testimonio de lo que sucedió en los años 40 y 50 en otros muchos lugares del estado español. La investigación sobre los siete edificios hace emerger las características específicas de éstos, reafirmando su selección y acercándolos a obras notorias de la época que atiende la investigación. Pero, sobre todo, muestra cómo su arquitectura se filtró hasta quedar enraizada en este lugar de poniente. El mismo carácter aislado, ajeno a la repercusión para estar atento al sentido ético y de servicio de la profesión, ha supuesto que estas obras no hayan sido valoradas, y que permanezcan susceptibles de ser substituidas o reformadas mediante criterios ajenos al lugar, miméticos en todas partes. Lo que aquí se pretende es dar un sentido a identificar, analizar, difundir, valorar y proteger estos edificios y confirmar que ocupan un eslabón en el suceder de la arquitectura moderna de las tierras del poniente catalán. La tesis presenta una investigación inductiva, desde la particularidad de unos edificios, un lugar y sus personas, desgranando un ámbito pequeño, acotado y sin notoriedad; con la libertad que otorga la tabula rasa; y con una cuestión clara de partida: qué propició el enraizamiento de una arquitectura que llegó en este lugar de poniente?