[ca] Introducció: Les fractures extracapsulars inestables del fèmur proximal són un problema clínic rellevant, especialment en pacients geriàtrics. Aquestes fractures, classificades com a tipus 31-A2 i 31-A3 segons la classificació AO-OTA, requereixen un tractament quirúrgic consistent en la reducció i fixació de la fractura que es pot assolir amb claus de diferent llargada. Justificació: L'evidència actual presenta controvèrsies sobre l'ús de claus cefalomedul·lars de diferent longitud en el tractament d'aquestes fractures. Encara que els claus llargs ofereixen una teòrica protecció addicional al llarg del fèmur, poden associar-se a un temps quirúrgic més llarg i altres complicacions. Aquest estudi busca determinar si hi ha diferències significatives en les complicacions i la supervivència entre l'ús de claus estàndard i llargs. Hipòtesis i objectius: L'estudi planteja com a hipòtesi que les fractures tractades amb claus estàndard tenen una incidència de complicacions comparable a les tractades amb claus llargs. Els objectius principals inclouen comparar les complicacions, la supervivència, la consolidació de la fractura, i l'estat de salut general dels pacients al llarg d'un any després de la intervenció, segons el tipus de clau utilitzat. Disseny de l'estudi: • Estudi prospectiu, aleatoritzat, no emmascarat, unicéntric en pacients humans de més de 60 anys amb seguiment a 1 mes, 3 mesos i 1 any amb grups de comparació entre claus estàndard i llargs. Registrat a clinicaltrials.gov: NCT02038686 • Es necessiten 94 pacients per grup per detectar una diferència del 13% en complicacions amb una potència del 80% i un error del 5%, preveient un 20% de pèrdues per mortalitat. Resultats: L'estudi inclou 182 pacients, amb una distribució de 93 pacients en el grup de clau estàndard i 89 en el grup de clau llarg. Els resultats indiquen que el grup de clau llarg requereix un temps quirúrgic significativament més llarg (mitjana de 67 minuts comparat amb 51 minuts per al clau estàndard, p = 0,000075). No s'han trobat diferències significatives en la taxa de complicacions mecàniques entre els dos grups. La mortalitat a 30 dies és significativament superior en el grup de clau llarg (12,4% vs 2,2% en el grup estàndard, p = 0,019). No obstant això, aquesta diferència no és significativa als 3 mesos i a l'any. Conclusions: L'estudi suggereix que l'ús de claus estàndard en les fractures extracapsulars inestables del fèmur proximal és una opció preferible en comparació amb els claus llargs, atès que redueix el temps quirúrgic i la mortalitat a curt termini sense augmentar les complicacions. Aquestes troballes poden influir en les decisions clíniques per optimitzar els resultats postoperatoris en aquest tipus de fractures.

[es] Introducción: Las fracturas extracapsulares inestables del fémur proximal son un problema clínico relevante, especialmente en pacientes geriátricos. Estas fracturas, clasificadas como tipo 31-A2 y 31-A3 según la clasificación AO-OTA, requieren un tratamiento quirúrgico consistente en la reducción y fijación de la fractura, que se puede lograr con clavos de diferente longitud. Justificación: La evidencia actual presenta controversias sobre el uso de clavos cefalomedulares de diferente longitud en el tratamiento de estas fracturas. Aunque los clavos largos ofrecen una teórica protección adicional a lo largo del fémur, pueden asociarse a un tiempo quirúrgico más largo y a otras complicaciones. Este estudio busca determinar si existen diferencias significativas en las complicaciones y la supervivencia entre el uso de clavos estándar y largos. Hipótesis y objetivos: El estudio plantea como hipótesis que las fracturas tratadas con clavos estándar tienen una incidencia de complicaciones comparable a las tratadas con clavos largos. Los objetivos principales incluyen comparar las complicaciones, la supervivencia, la consolidación de la fractura y el estado de salud general de los pacientes a lo largo de un año después de la intervención, según el tipo de clavo utilizado. Diseño del estudio: - Estudio prospectivo, aleatorizado, no enmascarado, unicéntrico en pacientes humanos de más de 60 años con seguimiento a 1 mes, 3 meses y 1 año con grupos de comparación entre clavos estándar y largos. Registrado en clinicaltrials.gov: NCT02038686. - Se necesitan 94 pacientes por grupo para detectar una diferencia del 13% en complicaciones con una potencia del 80% y un error del 5%, previendo un 20% de pérdidas por mortalidad. Resultados: El estudio incluye 182 pacientes, con una distribución de 93 pacientes en el grupo de clavo estándar y 89 en el grupo de clavo largo. Los resultados indican que el grupo de clavo largo requiere un tiempo quirúrgico significativamente mayor (media de 67 minutos comparado con 51 minutos para el clavo estándar, p = 0,000075). No se han encontrado diferencias significativas en la tasa de complicaciones mecánicas entre los dos grupos. La mortalidad a los 30 días es significativamente superior en el grupo de clavo largo (12,4% vs 2,2% en el grupo estándar, p = 0,019). Sin embargo, esta diferencia no es significativa a los 3 meses y al año. Conclusiones: El estudio sugiere que el uso de clavos estándar en las fracturas extracapsulares inestables del fémur proximal es una opción preferible en comparación con los clavos largos, ya que reduce el tiempo quirúrgico y la mortalidad a corto plazo sin aumentar las complicaciones. Estos hallazgos pueden influir en las decisiones clínicas para optimizar los resultados postoperatorios en este tipo de fracturas.