[ca] L'acomodació és la capacitat de l'ull per canviar el seu poder de refracció i enfocar objectes a diferents distàncies. Aquesta capacitat es graciés a què el múscul ciliar pot modificar la forma del cristal·lí, fent el més prim i pla o més gruixut i esfèric, fet que fa vària l'òptica ocular, per tant, les aberracions oculars també varien. L'ull no és un instrument perfecte fet que fa que apareguin aberracions oculars. El terme aberració s'utilitza quan els raigs de llum d'un sistema òptic no segueixen la trajectòria esperada a l'òptica geomètrica i es desvien. Aquestes aberracions poden ser descrites matemàticament mitjançant els polinomis de Zernike, que són una sèrie de funcions matemàtiques ortogonals que es fan servir per a representar la forma i la magnitud de les aberracions òptiques. És important diferenciar entre aberracions de baix ordre i d'alt ordre, ja que les de baix ordre es poden corregir amb la refracció adequada però, les d'alt ordre no. Aquest treball s'ha centrat a estudiar en temps real quin és el comporten les aberracions durant l'acomodació, tant de baix ordre com d'alt ordre fins al sisè ordre. Concretament, s'ha estudiat el desenfocament, el coma primari i secundari i l'esfèrica primària i secundària. Durant l'estudi s'ha mesurat les aberracions estimulant l'acomodació a diferents distàncies (infinit, 1 m, 0'4 m, 0'25 m i 0'20 m). Els resultats obtinguts suggereixen que el desenfocament és l'aberració que desvia més la trajectòria de la llum respecte a les altres aberracions estudiades. El desenfocament també és l'aberració que més varia amb els estímuls acomodatius. Per altra banda, com major sigui l'ordre de l'aberració aquesta es veu menys afectada i la desviació que produeix és menor. Les aberracions d'alt ordre analitzades solen comportar-se semblant, a mesura que s'augmenta l'estímul acomodatiu augmenten el seu valor encara que en menor mesura.

[es] La acomodación es la capacidad del ojo para cambiar su poder de refracción y enfocar objetos a diferentes distancias. Esta capacidad se debe a que el músculo ciliar puede modificar la forma del cristalino, haciendo lo más delgado y plano o más grueso y esférico, lo que provoca cambios en la óptica ocular y, por lo tanto, las aberraciones oculares también varían. El ojo no es un instrumento perfecto, lo que provoca la aparición de aberraciones oculares. El término aberración se utiliza cuando los rayos de luz de un sistema óptico no siguen la trayectoria esperada en la óptica geométrica y se desvían. Estas aberraciones pueden describirse matemáticamente mediante los polinomios de Zernike, que son una serie de funciones matemáticas ortogonales usadas para representar la forma y magnitud de las aberraciones ópticas. Es importante diferenciar entre aberraciones de bajo orden y de alto orden, ya que las de bajo orden se pueden corregir con la refracción adecuada, pero las de alto orden no. Este trabajo se ha centrado en estudiar en tiempo real el comportamiento de la aberrometría del frente de onda durante la acomodación, tanto de bajo orden como de alto orden hasta el sexto orden. Concretamente, se ha estudiado el desenfoque, el coma primario y secundario y la esférica primaria y secundaria. Durante el estudio, se midieron las aberraciones estimulando la acomodación a diferentes distancias (infinito, 1 m, 0.4 m, 0.25 m y 0.20 m). Los resultados obtenidos sugieren que el desenfoque es la aberración que desvía más la trayectoria de la luz respecto a las otras aberraciones estudiadas. El desenfoque también es la aberración que más varía con los estímulos acomodativos. Por otro lado, como mayor sea la orden de la aberración esta se ve menos afectada y la desviación que produce es menor. Las aberraciones de alto orden analizadas suelen comportarse parecido, a medida que se aumenta el estímulo acomodativo aumentan su valor aunque en menor medida.