[ca] La finalitat principal d'aquesta tesi doctoral consisteix a estudiar la manera com es poden concebre les aportacions que va exercir Jorge Luis Borges sobre la narrativa brevíssima. Aquesta influència es fa en tres moviments: primer, l'anàlisi del Borges lector de microrelats i creador d'antologies de ficcions brevíssimes; segon, l'estudi del Borges productor i narrador de microrelats; i tercer, un examen de l'anomenada empremta de Borges, en què un corpus de microrelats d'escriptors espanyols i hispanoamericans assenyala una manifesta o suposada influència borgiana. Els catorze autors contemporanis del corpus són José María Merino, Luis Mateo Díez, Juan José Millás, Julia Otxoa, José del Turó, Eugenio Mandrini, Luisa Valenzuela, Raúl Brasca, Ana Maria Shua, Cristina Peri Rossi, René Avilés Fabila, Mònica Lavín, Diego Muñoz Valenzuela i Lilian Elphick. Com a conclusions principals, podem considerar quatre postulats. Primer, els creadors del corpus van créixer i es van formar com a escriptors gràcies a nombroses lectures entre les quals, tard o d'hora, es va reflectir l'empremta borgiana; no obstant això, podem afirmar que en les seves creacions breus i en les maneres de llegir la nostra percepció del patrimoni borgià també va resultar modificada. Segon, a Borges i Bioy Casares, traduir consisteix a reescriure, i, generalment, a recrear. Tercer, les repetides al·lusions a Cervantes tant de la part de Borges com dels autors del corpus il·lustren la insistència temàtica del microrelat com a gènere que assaja constantment l'extrema concisió del relat de cara a la novel·la. Finalment, les preferències borgianes per les literatures orientals obeeixen a un impuls de crear una forma de correspondència entre els sistemes lingüístics propis de la llengua xinesa, per exemple, i l'espanyol; el sistema ideogràfic xinès vol evocar, així, un paradigma de la depuració estilística de la narrativa brevíssima.

[es] La principal finalidad de esta tesis doctoral consiste en estudiar la forma en que se pueden concebir las aportaciones que ejerció Jorge Luis Borges sobre la narrativa brevísima. Esta influencia se realiza en tres movimientos: primero, el análisis del Borges lector de microrrelatos y creador de antologías de ficciones brevísimas; segundo, el estudio del Borges productor y narrador de microrrelatos; y tercero, un examen de la llamada impronta de Borges, en la que un corpus de microrrelatos de escritores españoles e hispanoamericanos señala una manifiesta o supuesta influencia borgiana. Los catorce autores contemporáneos del corpus son José María Merino, Luis Mateo Díez, Juan José Millás, Julia Otxoa, José de la Colina, Eugenio Mandrini, Luisa Valenzuela, Raúl Brasca, Ana María Shua, Cristina Peri Rossi, René Avilés Fabila, Mónica Lavín, Diego Muñoz Valenzuela y Lilian Elphick. Como principales conclusiones, podemos considerar cuatro postulados. Primero, los creadores del corpus crecieron y se formaron como escritores gracias a numerosas lecturas entre las que, tarde o temprano, se reflejó la impronta borgiana; no obstante, podemos afirmar que en sus creaciones breves y en sus modos de leer nuestra percepción del patrimonio borgiano también resultó modificada. Segundo, en Borges y Bioy Casares, traducir consiste en reescribir, y, generalmente, en recrear. Tercero, las repetidas alusiones a Cervantes tanto de la parte de Borges como de los autores del corpus ilustran la insistencia temática del microrrelato como género que ensaya constantemente la extrema concisión del relato de cara a la novela. Finalmente, las preferencias borgianas por las literaturas orientales obedecen a un impulso de crear una forma de correspondencia entre los sistemas lingüísticos propios de la lengua china, por ejemplo, y el español; el sistema ideográfico chino quiere evocar, así, un paradigma de la depuración estilística de la narrativa brevísima.