[ca] Introducció: Les persones que pateixen malalties neurològiques com l'esclerosi múltiple (EM) i la malaltia de Parkinson (MP), poden constituir un grup de risc per la seguretat en la conducció de vehicles. Resulta difícil discriminar quines proves neuropsicològiques de les aplicades habitualment en el seu seguiment clínic es relacionen amb els tests de conducció estàndard aplicats en el nostre país. Amb aquesta finalitat vàrem portar a terme dos estudis. Estudi 1: Es van incloure 50 pacients amb diagnòstic de EM i 50 controls amb similar edat, sexe y nivell educatiu. Els pacients amb diagnòstic d'EM es varen dividir en dos grups en funció de la presencia de deteriorament cognitiu o l'absència del mateix. L'avaluació neuropsicologica es va realitzar mitjançant una extensa bateria normalitzada per a població espanyola. Per l'avaluació de la capacitat de conducció es va aplicar la prova ASDE i l'Useful Field of View (UFOV). Es va valorar la disfunció motora mitjançant l'Expanded Disability Status Scale (EDSS). Resultats: Les proves de conducció varen mostrar una baixa sensibilitat i una alta especificitat per a la detecció dels pacients a risc. Els pacients amb diagnòstic d'EM sense deteriorament cognitiu només varen mostrar diferencies respecte al grup control en les proves de conducció de velocitat de processament visual. En canvi, la presencia de deteriorament cognitiu associat a l'EM va mostrar diferencies en la majoria dels subtests de les proves de conducció. Les proves neuropsicològiques que varen permetre identificar als pacients amb EM i deteriorament cognitiu amb major risc per a la conducció van ser les que impliquen les funcions executives i la velocitat de processament de la informació (TMTA, dígits inversos del WAIS, número de errors del PASAT, clau de nombres del WAIS). El rendiment en aquestes proves juntament amb la disfunció motora va mostrar valor predictiu per al risc en la conducció entre el 47 y 48%. Estudi 2: Es van incloure 37 pacients amb diagnòstic de MP i 33 subjectes control, amb similar edat i nivell educatiu. Es van excloure els subjectes amb deteriorament cognitiu que obtinguessin una puntuació en el Mini-Mental State Examination (06SE) ≤24. L'avaluació neuropsicològica es va realitzar mitjançant una extensa bateria normalitzada per a població espanyola. Per l'avaluació de a capacitat de conducció es va aplicar la prova ASDE i l'Useful Field of View (UFOV). Es va valorar la somnolència mitjançant l'escala Epworth Sleepiness (ESS). Les proves de conducció varen mostrar una baixa sensibilitat i una alta especificitat per a la detecció dels pacients a risc. El grup de pacients diagnosticats de MP va mostrar resultats significativament pitjors que els controls en les subproves de conducció en coordinació motora i velocitat de processament visual. La somnolència no es va relacionar amb les proves de conducció. En canvi, el rendiment en el domini visuoespaial (orientació de Línies del RBANS) i la memòria visual episòdica (Record demorat de la Figura del RBANS) va permetre en el 78% dels casos la identificació dels conductors poc segurs. Conclusions: Una part dels pacients amb EM i MP varen mostrar puntuacions de risc per una conducció segura. El deteriorament cognitiu associat a la EM és un factor de risc afegit, el 32% d'aquests pacients es van considerar amb risc elevat per a la conducció. En canvi, el 100% dels pacients sense deteriorament cognitiu va mostrar un baix risc per a la conducció. En els pacients amb diagnòstic de EP sense deteriorament cognitiu, el 19% van mostrar dificultats que podrien afectar a les seves capacitats per a la conducció. Els pacients amb EM i EP haurien de ser avaluats neuropsicológicament de manera més regular, amb la finalitat de poder detectar de manera precoç els dèficits cognitius que poguessin influir en la seguretat de la seva conducció.

[es] Introducción: Las personas que sufren enfermedades neurológicas como la esclerosis múltiple (EM) y la enfermedad de Parkinson (EP), pueden constituir un grupo de riesgo por la seguridad en la conducción de vehículos. Resulta difícil discriminar qué pruebas neuropsicológicas de las aplicadas habitualmente en su seguimiento clínico se relacionan con los tests de conducción estándar aplicados en nuestro país. Con este objetivo llevamos a cabo dos estudios Estudio 1: Se incluyeron 50 pacientes con diagnóstico de EM y 50 controles con similar edad, sexo y nivel educativo. Los pacientes con diagnóstico de EM se dividieron en dos grupos en función de la presencia de deterioro cognitivo o la ausencia de este. La evaluación neuropsicológica se realizó mediante una extensa batería normalizada para la población española. Para la evaluación de la capacidad de conducción se aplicó el ASDE y el Useful Field of View (UFOV). Se valoró la disfunción motora mediante la Expanded Disability Status Scale (EDSS). Las pruebas de conducción mostraron una baja sensibilidad y una alta especificidad para la detección de pacientes de riesgo. Los pacientes con diagnóstico de EM sin deterioro cognitivo sólo mostraron diferencias respecto a los sujetos control en las pruebas de conducción de velocidad de procesamiento visual. En cambio, la presencia de deterioro cognitivo asociado a la EM reveló diferencias en la mayoría de los subtests de las pruebas de conducción. Las pruebas neuropsicológicas que permitieron identificar a los pacientes con EM y deterioro cognitivo con mayor riesgo para la conducción fueron las que implican las funciones ejecutivas y la velocidad de procesamiento de la información (TMTA, dígitos inversos del WAIS, número de errores del PASAT, clave numérica del WAIS). El rendimiento en estas pruebas junto con la disfunción motora mostró un valor predictivo para el riesgo en la conducción entre el 47 y 48%. Estudio 2: Se incluyeron 37 pacientes con diagnóstico de EP y 33 sujetos control, con similar edad y nivel educativo. Se excluyeron los sujetos con deterioro cognitivo que obtuvieran una puntuación en Mini-Mental State Examination (MMSE) ≤24. La evaluación neuropsicológica se realizó mediante una extensa batería normalizada para la población española. Para la evaluación de la capacidad de conducción se aplicó el ASDE y el UFOV. Se valoró la somnolencia mediante la escala Epworth Sleepiness (ESS). Las pruebas de conducción mostraron una baja sensibilidad y una alta especificidad para la detección de pacientes de riesgo. El grupo de pacientes diagnosticados de EP mostró resultados significativamente peores que los controles en las subpruebas de conducción de coordinación motora y velocidad de procesamiento visual. La somnolencia no se relacionó con las pruebas de conducción. En cambio, el rendimiento en el dominio visuoespacial (orientación de Líneas del RBANS) y la memoria visual episódica (Recuerdo demorado de la Figura del RBANS) permitió en el 78% de los casos la identificación de los conductores poco seguros. Conclusiones: Una parte de los pacientes con EM y EP mostraron puntuaciones de riesgo para una conducción no segura. El deterioro cognitivo asociado a la EM es un factor de riesgo añadido, el 32% de estos pacientes se consideraron con riesgo elevado para la conducción. En cambio, el 100% de los pacientes sin deterioro cognitivo mostró un bajo riesgo para la conducción. En los pacientes con diagnóstico de EP sin deterioro cognitivo el 19% mostraron dificultades que podrían afectar a sus capacidades para la conducción. Los pacientes con EM y EP deberían ser evaluados neuropsicológicamente de manera más regular, con la finalidad de poder detectar de manera precoz los déficits cognitivos que pudieran influir en la seguridad de su conducción.