[ca] La problemàtica de les dinàmiques urbanes recents denoten un acusat procés de descentralització tant de la població com de les activitats econòmiques, amb importants fluxos de mobilitat i impactes significatius a l'entorn natural. Això planteja grans reptes en la formulació de polítiques urbanes, al requerir la incorporació sistemàtica de criteris de sostenibilitat social i ambiental en els processos de desenvolupament i avaluació de plans i programes. A escala del planejament, s'aprecia una dissociació operativa en l'elaboració de plans de transport i d'ordenament, una diferència significativa en els mètodes quantitatius de suport a l'elaboració del planejament territorial, una avaluació social i ambiental dissímil en el que es refereix a criteris i tècniques i a l'absència d'una visió integrada i territorial en l'elaboració dels citats plans. Pel citat fins ara, es va construir un procediment per avaluar l'eficiència ambiental i social de la funcionalitat d'àrees metropolitanes basat en un model integrat de transport i de sòl, que permeti avaluar explícitament l'eficiència social i sobre tot ambiental del funcionament de les ciutats en relació a les activitats instal·lades en el territori i als fluxos que aquestes generen. El disseny del model es va adequar a la disponibilitat d'informació, però mantenint una coherència en tot el procés de càlcul (utilitzant tècniques pertinents en cada tema, però no les més complexes ni avançades), ja que el valor de la proposta és la integració de temàtiques. Els models i submodels implementats presenten un bon funcionament, però necessàriament l'aplicació ha de ser diferencial de la situació amb i sense projecte. Els resultats del model han de ser considerats com una tendència de comportament, avaluant l'eficiència de plans o projectes respecte de la situació base. L'aplicabilitat del model és variada i útil en la mesura que posen de manifest els efectes tradicionalment coneguts com indirectes (sistèmics) dels projectes.

[es] La problemática de las dinámicas urbanas recientes, denotan un acusado proceso de descentralización tanto de la población como de las actividades económicas, con importantes flujos de movilidad, e impactos significativos al entorno natural. Esto plantea grandes desafíos en la formulación de políticas públicas, al requerir la incorporación sistemática de criterios de sustentabilidad social y ambiental en los procesos de desarrollo y evaluación de planes y programas. A escala del planeamiento, se aprecia una disociación operativa en la elaboración de planes de transporte y de ordenamiento, una diferencia significativa en los métodos cuantitativos de soporte a la elaboración del planeamiento territorial, una evaluación social y ambiental disímil en lo que se refiere a criterios y técnicas, y la ausencia de una visión integrada y territorial en la elaboración de dichos planes. Por lo anterior, se construyó un procedimiento para evaluar la eficiencia ambiental y social de la funcionalidad de áreas metropolitanas basado en un modelo integrado de transporte y uso del suelo, que permita evaluar explícitamente la eficiencia social y sobre todo ambiental del funcionamiento de las ciudades en relación a las actividades instaladas en el territorio, y a los flujos que estas generan. El diseño del modelo se adecuó a la disponibilidad de información, pero manteniendo una coherencia en todo el procedimiento de cálculo (utilizando técnicas pertinentes en cada tema, pero no las más complejas ni avanzadas), ya que el valor de la propuesta es la integración de temáticas. Los modelos y sub-modelos implementados presentan un buen desempeño, pero necesariamente la aplicación debe ser diferencial de la situación con y sin proyecto. Los resultados del modelo deben ser considerados como una tendencia de comportamiento, evaluando la eficiencia de planes o proyectos, respecto de la situación base. La aplicabilidad del modelo es variada y útil en la medida que ponen de manifiesto los efectos tradicionalmente conocidos como indirectos (sistémicos) de los proyectos.