[ca] Una resposta breu a la pregunta de si canvien les llengües quan són digitalitzades, seria negativa. Ara bé, una resposta més extensa és una mica més complexa, ja que implica distingir entre diferents nivells i registres de la llengua. L'article aborda l'evolució i l'impacte de l'àmbit digital sobre la dimensió de l'oralitat i l'escripturalitat i discuteix l'aplicabilitat del model de Koch i Oesterreicher (1985, 2011) en el context digital modern. L'article es dedica de manera central a dues qüestions del ciberllenguatge que concerneixen l'oralitat i l'escripturalitat. D'una banda, es tracta de com la comunicació digital es distingeix medialment de la distinció convencional entre el mitjà gràfic (visual) i el mitjà fònic. En aquest context, s'examinen les propietats semiòtiques dels emojis des d'una perspectiva escriptural-lingüística i es comparen amb les propietats semiòtiques dels signes lingüístics tradicionals (segons de Saussure 1945). S'argumenta que els textos digitals estan caracteritzats per un ús híbrid i multimodal de l'escriptura, que representa una espècie de nova escriptura jeroglífica per la coexistència de sistemes de signes iconogràfics i alfabètics. També es discuteixen els aspectes conceptuals del ciberllenguatge i es destaca que el mitjà exerceix un paper més important i interactua més amb el nivell conceptual en la comunicació digital del que Koch i Oesterreicher havien previst. Finalment, es considera l'impacte dels emojis i altres elements digitals com a formes d'expressió que modifiquen la proximitat comunicativa i que, en ser introduïts massivament i de manera no formal, representen un tipus de canvi lingüístic "des de baix".

[es] Una respuesta breve a la pregunta de si cambian las lenguas cuando son digitalizada sería negativa. La respuesta más extensa es un poco más compleja, ya que implica distinguir entre diferentes niveles y registros de la lengua. El artículo aborda la evolución y el impacto del ámbito digital sobre la dimensión de la oralidad y la escrituralidad, discutiendo la aplicabilidad del modelo de Koch y Oesterreicher (1985, 2011) en el contexto digital moderno. El artículo se dedica de manera central a dos cuestiones del ciberlenguaje que conciernen a la oralidad y la escrituralidad. Por un lado, se trata de cómo la comunicación digital se distingue medialmente de la distinción convencional entre el medio gráfico (visual) y el medio fónico. En este contexto, se examinan las propiedades semióticas de los emojis desde una perspectiva escritural-lingüística y se comparan con las propiedades semióticas de los signos lingüísticos tradicionales (según de Saussure 1945). Se argumenta que los textos digitales están caracterizados por un uso híbrido y multimodal de la escritura, que representa una especie de nueva escritura jeroglífica por la coexistencia de sistemas de signos iconográficos y alfabéticos. También se discuten los aspectos conceptuales del ciberlenguaje, destacando que el medio desempeña un papel más importante e interactúa más con el nivel conceptual en la comunicación digital de lo que Koch y Oesterreicher habían previsto. Por último, se considera el impacto de los emojis y otros elementos digitales como formas de expresión que modifican la proximidad comunicativa y que, al ser introducidos masivamente y de manera no formal, representan un tipo de cambio lingüístico "desde abajo".