[ca] En la present investigació es planteja una metodologia de caracterització de materials per alimentar el model constitutiu elastoplàstic de Von Mises amb enduriment isotròpic, per obtenir una millor resposta en simulacions computacionals estàtiques (CAE) de peces fabricades amb termoplàstics. Aquesta estratègia de caracterització ha de resultar simple pel que fa a aplicació, per a facilitar l'ús en l'exercici habitual d'indústria. Es presenten els models constitutius usualment utilitzats en el sector industrial per donar resposta a problemes de no linealitat de material en estàtica, per aquest tipus de polímers, que requereixin tan sol de l'assaig de tracció en la màquina universal. S'acompanya d'una declaració de les variables més influents sobre la resposta computacional. La metodologia proposa l'ús d'un Factor d'Escala Màster que permeti la reducció de la corba elastoplàstica per a una família de materials. Aquest factor de reducció s'utilitza, a la vegada, per la definició del límit de fluència i del mòdul secant elàstic de càlcul. S'ha avaluat el comportament mecànic d'una selecció de quatre materials, representatius de famílies utilitzades en sistemes d'interior d'automòbils, mitjançant mostres retallades de components reals. D'aquesta forma, es comprova el descens de les propietats mecàniques d'aquests materials en un context d'injecció usual en procés industrial. La nova estratègia de caracterització s'alimenta d'aquesta informació obtinguda en l'assaig de tracció. Es realitza la validació de la metodologia a través d'un assaig híbrid test-simulació sobre peça real injectada. Finalment s'ha efectuat un exercici de verificació de l'estratègia de caracterització sobre un conjunt real Mòdul Panell Porta, mitjançant correlació experimental.

[es] En esta investigación se plantea una metodología de caracterización de materiales para alimentar el modelo constitutivo elastoplástico clásico de von Mises con endurecimiento isotrópico, para una mejor respuesta en simulaciones computacionales estáticas (CAE) de piezas fabricadas con termoplásticos. Esta estrategia de caracterización debe resultar simple en cuanto a aplicación, para facilitar el uso en el ejercicio habitual en industria. Se presentan los modelos constitutivos usualmente utilizados en el sector industrial para dar respuesta a problemas de no linealidad de material en estática, para este tipo de polímeros, que requieran tan solo del ensayo de tracción en máquina universal. Se acompaña de una declaración de las variables más influyentes en la respuesta computacional. La metodología propone el uso de un Factor de Escala Máster que permita la reducción de la curva elastoplástica para una familia de materiales. Este factor de reducción se utiliza, a su vez, para la definición del límite de fluencia y del módulo secante elástico de cálculo. Se ha procedido a evaluar el comportamiento mecánico de una selección de cuatro materiales, representativos de familias utilizadas en sistemas de interior de automóviles, mediante muestras recortadas de componentes reales. De esta forma, se comprueba el descenso de las propiedades mecánicas de estos materiales en un contexto de inyección usual en proceso industrial. La nueva estrategia de caracterización se alimenta de esta información hallada mediante el ensayo de tracción. Se realiza la validación de la metodología a través de un ensayo híbrido test-simulación sobre pieza real inyectada. Finalmente se lleva a cabo un ejercicio de verificación de la estrategia de caracterización sobre un conjunto real Módulo Panel Puerta, mediante correlación experimental.