BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Les crítiques que fa José Saramago a les seves obres literàries i als seus diaris són molt clares respecte als perjudicis que comporta el procés polític conservador reiniciat a Portugal a partir de la contrarevolució del 25 de novembre i que va culminar amb l'entrada a la Comunitat Econòmica Europea (CEE) i amb la perpetuació del nivell de pobresa de gran part dels treballadors. En conviure al llarg dels anys amb aquest ressentiment crític, derivat principalment de la dependència econòmica que Portugal ha patit històricament, sempre sota la "protecció" d'un poder més fort, Saramago es mostra cada vegada més con- vençut de les crítiques que havia articulat en la seva novel·la A Jangada de Pedra, del 1986. Quan va construir la jangada de pedra, l'autor va preferir fer-la navegar per aigües atlàntiques i no veure com s'enfonsava davant les noves imposicions dels bancs i centres financers francogermànics. D'aquesta manera, Saramago ofereix una nova oportunitat als ibèrics per repensar i triar les seves aliances i identitats, i reconstituir les idees i els valors que uneixen els individus.

[en] José Saramago's criticisms in his literary works and in his diaries are very clear about the harm brought about by the conservative political process restarted since the counter-revolution of November 25th, which culminated in Portugal's entry into the European Economic Community (EEC), leading to the prolongation of the workers' poverty level. During so many years living with this critical resentment, arising mainly from the economic dependence that Portugal has historically suffered, always under the "protection" of a stronger power, Saramago became more and more convinced of the criticism he has drawn in his 1986 novel, A Jangada de Pedra (The Stone Raft). He then preferred to make the raft sail through Atlantic waters than see it sink in front of the new impositions of Franco-German banks and financial centers. In this way, Saramago offers a new opportunity for Iberians to rethink and choose their partnerships and identities, reconstituting the ideas and values that unite individuals.
[ca] La hidalguía manxega en el moment de l'aparició de la segona part d'El Quixot resultava substancialment diferent a la de setanta anys enrera. Habia estat posada en dubte davant els tribunals i restà reduïda tant en termes absoluts com relatius. Ara bé, això no impedí que durant la vida de Cervantes entressin a la noblesa certs poderosos per mitjà de litigis, compres de privilegis i pel domini als ajuntaments. En el present treball hom analitza les formes d'accés a la noblesa, l'entorn material dels hidalgos manxegos, la seva funció política i les tensions i passions que es desfermaren a La Manxa cervantina en matèria d'honres, llinatges i qualitats.

[en] By the time of publication of Don Quixote's second part, the hidalguía or lower nobility of La Mancha region was substantially different from that of seventy years earlier. Hidalguía had been challenged before the courts and its numbers diminished both in absolute and relative figures. Nonetheless this development did not prevent, during Cervantes' lifetime, the entry into nobel ranks of some rich and influential individuals by means of lawsuits, sale of privileges and through of pressure in town councils. This article analyzes the ways of access into nobility, material world of hidalgos in La Mancha, their political role and the tension and passions unleashed in Cervantes' La Mancha by honours, lineages and qualities.
[ca] La tesi Futbol i religió: dimensió simbòlica i pedagògica té dos objectius. D'una banda, vol aportar una fonamentació epistemològica del fenomen esportiu futbolístic i mostrar la seva relació amb el món del sagrat, amb l'aparició del cristianisme primitiu (centrat en la figura de Pau de Tars i prenent com a model les seves anomenades "metàfores esportives") i tots els aspectes contextuals que la van caracteritzar. D'altra banda, pretén cercar un fonament pedagògic derivat d'una axiologia esportiva que tingui el substrat en els escrits i en el pensament de l'apòstol i que pugui convertir-se en un model que millori el vessant pedagògic d'aquest esport.

[en] The thesis Soccer and Religion: Symbolic and pedagogical dimension has two goals. On the one hand, to provide an epistemological foundation of the sporting football phenomenon and to show its relationship with the world of the sacred, with the appearance of primitive Christianity (centered on the figure of Paul of Tarsus, taking its so-called 'sport metaphors' model) and all the contextual aspects that characterized it. On the other hand, it seeks a pedagogical foundation derived from a sports axiology that has the substrate in the writings and in the apostle's thinking in order to become a model that improves the pedagogical aspect of this sport.
[ca] La historiografia sobre el franquisme ha experimentat un important desenvolupament en aquest primer terç del segle XXI, reflectit en nombroses investigacions i publicacions. En els darrers temps, excel·leix l'interès pels anys del desarrollismo i del tardofranquismo, amb notables aportacions i la incorporació de noves línies de recerca.

[en] The historiography on the Franco regime has experienced important development in this first third of the 21st century, reflected in numerous investigations and publications. In recent times, interest in the years of developmentalism and late Francoism stands out, with notable contributions and the incorporation of new lines of research.
[ca] L´objectiu principal d´aquest treball és explicar la resiliència de l´empresa Construcciones Aeronáuticas S.A. (CASA) després de la Guerra Civil i com es va adaptar, primer, a la situació d'autarquia i intervencionisme durant el primer franquisme i, després, a l'acusada dependència econòmica, tecnològica i militar nord-americana. La tesi central d'aquest treball és que l'estratègia d'adaptació seguida per CASA va acabar reduint les capacitats i els coneixements, condicionant les possibles vies d'evolució a partir de mitjan dels anys 60 del segle passat. Per demostrar-ho, reconstrueix l'evolució i l'especialització de l'empresa des dels anys 40 fins a la tardana incorporació als projectes europeus cap al 1970 i exposa els factors polítics i institucionals que van motivar aquesta trajectòria.

[en] This article aims to explain the resilience of the aircraft manufacturer Construcciones Aeronáuticas SA (CASA) after the Spanish Civil War and how the company adapted to the autarky policy and interventionism of the early Franco regime and, subsequently, to Spain's economic, technological, and military dependence on the United States. It argues that CASA's adaptation strategy had the effect of reducing the company's capacity and expertise, thus conditioning its development starting in the mid-1960s. In order to do so, it retraces the company's evolution and specialization from the 1940s until its late incorporation into European projects, around 1970, and discusses the political and institutional factors that explain this trajectory.
[ca] Cooperació i competència politicoeconòmica en la llarga durada: Holanda en la ruta de la Mediterrània (1621-1702) Des de la dècada del 1610, l'evolució econòmica i política mediterrània va dependre de la intervenció dels transportistes del nord d'Europa, que rivalitzavenen un espai marcat per la competència i l'intercanvi desigual entre pobles autòctons amb diverses característiques socioreligioses. Aquell espai es vaveure pertorbat en moltes ocasions per les guerres, les epidèmies i el cors, fets que donaren com a resultat una percepció de decadència i crisi contínua per part de la historiografia. Els esdeveniments polítics que van marcar les relacions de la Monarquia Hispànica i la nova República de les Províncies Unides van influir, no obstant això, en el desenvolupament d'una relació marítima i comercial que vinculava importants àrees de mercat i espais econòmics. Aquest article és un esbós general sobre la participació holandesa en aquest espai a través del que ells van denominar la ruta del "Straatvaart" (navegació de l'Estret de Gibraltar). Em centraré en les característiques d'aquest fenomen de llarga durada i m'aturaré en els esdeveniments politicomilitars que van marcar el seu destí i la relació de la república de les Províncies Unides amb la Monarquia Hispànica.

[en] Long-term political-economic competition and cooperation: the Dutch on the Mediterranean route (1621-1702) From the 1610s onwards the economic and political evolution of the Mediterranean strongly depended on the activity of transporters from northern Europe, who vied with others in a space characterized by competition and une-qual exchange between native towns of diverse socio-religious characteristics.That space was disturbed on many occasions by war, epidemics and privateering, resulting in a historiographical perception of decadence and continuous crisis. The political events that marked the relations of the Hispanic Monarchy and the new Republic of the United Provinces influenced, however, the development of a maritime and commercial relationship that linked important market areas and economic spaces. This article presents a general outline of Dutch participation in this space through what they called the Straatvaart route (navigation of the Strait of Gibraltar). I will focus on the characteristics of this long-lasting phenomenon, dwelling on the political-military events that marked its destiny and the relationship of the Republic of the United Provinces with the Hispanic Monarchy.
[ca] L'article examina discursos sobre la natura i els animals que recorren la ficció catalana recent, posant el focus en la novel·la Distòcia (2022), de Pilar Codony, i la pel·lícula Alcarràs (2022), de Carla Simón, dues obres que es narren des del món rural. Problematitzen la frontera entre concepcions dicotòmiques i desuniformitzen nocions com natura o animalitat, acostant-se als postulats de corrents crítics com els estudis animals, l'ecocrítica o el posthumanisme, alhora que manifesten les tensions que envolten aquestes teoritzacions. A diferència d'altres narracions que simulen les veus no humanes, com Ànima de gos (2010), d'Antònia Vicens, o Canto jo i la muntanya balla (2019), d'Irene Solà, les obres de Codony i Simón defugen l'antropomorfisme i opten per presentar els animals i els vegetals com a subjectes amb les seves singularitats.

[en] This article examines some discussion on nature and animals in recent Catalan fiction, focusing on Pilar Codony's novel Distòcia (2022) and the film Alcarràs (2022) by Carla Simón, two works that are narrated from a rural context. These problematize theboundary between dichotomous conceptions, question concepts such as nature and animality, and approach the postulates of critical currents such as animal studies, ecocriticism and posthumanism, while they manifest the tensions surrounding these theorizations. Unlike other narratives that simulate non-human voices, such as Ànima de gos (2010) by Antònia Vicens and Canto jo i la muntanya balla (2019) by Irene Solà, the works of Codony and Simón avoid anthropomorphism and choose to present animals and vegetables as subjects with their singularities
[ca] Aquest article analitza el conjunt de llibres de malalts de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona entre els segles XV i el XVIII que es conserven actualment a la Biblioteca de Catalunya i a l'Arxiu Històric de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. Els llibres s'estudien des de diferents punts de vista i s'agrupen a partir de la seva ubicació, de la seva tipologia, morfologia i cronologia. S'hi identifiquen de forma sistemàtica les dades que contenen i la seva evolució al llarg del temps. La inclusió d'un bon nombre d'exemples i de comparances amb altres fonts històriques, mostra la dimensió d'aquesta documentació com a recurs estadístic fiable, però a més, l'article vol posar de relleu la riquesa informativa d'aquests documents com a font primera de gran valor per a la recerca en el camp assistencial d'època medieval i moderna.

[en] This article analyses the books of admission of the Hospital de la Santa Creu in Barcelona, between the 15th and the 18th century, currently preserved in the Library of Catalonia and the Historical Archive of the Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. In this paper, the books are studied and grouped according to the following criteria: location, type, morphology and chronology. The data they contained, as well as their evolution over time, are systematically identified. The inclusion of examples and comparisons to other historical sources highlights the importance of these documents as a reliable statistical resource. Furthermore, this text aims at emphasizing the richness of these documents as a valuable primary source for the research on medieval and modern welfare.
[ca] En aquest article es presenten les principals publicacions, estudis i activitats al voltant de la història de les biblioteques i dels arxius, així com les que parlen de les seves col·leccions i fons, editades a Catalunya el 2018 i 2019 o que tracten sobre Catalunya. S'hi inclouen tant les monografies com els articles, tesis i treballs de recerca que s'han publicat; també es recullen les conferències i els congressos duts a terme i la docència relacionada.

[en] This article reviews the literature on the history of libraries, archives and collections published in Catalonia in 2018 and 2019 or referring to the Catalan sector in that period. This literature includes a variety of monographs, articles, theses and research projects, as well as exhibitions and reports on conferences and teaching activities.
[ca] Gener 2024: l'autora ha detectat dos errors. [1] A la pàgina 19, peu d'imatge 7, la data correcta és 28 maig 1974. [2] El mateix succeeix en el primer paràgraf de la pàgina 20, data correcta 28 maig 1974 Aquest article analitza la relació entre els artistes i les estrcuturas de poder portuguesos i les masses populars després de la Revolució de el 25 d'abril de 1974 i fins a 1977. L'anàlisi d'aquest període a Portugal considerarà les dinàmiques que envolten les pràctiques artístiques socialment compromeses integrades en l'espai públic, dins del seu marc històric i social. L'article sosté que el context artístic portuguès en estudi va sorgir de la motivació dels polítics i artistes per apropar l'art i les masses populars a l'procés revolucionari en curs. En aquesta aproximació, identifico la col·laboració com l'actitud més utilitzada pels artistes en relació amb el sistema polític i la població. Aquest enfocament va disminuir des de 1976, moment en què es va incrementar el conflicte amb les estructures de poder polític. Pel que fa a la relació amb la població, a partir d'aquest moment també hi va haver una disminució en l'ús d'eines col·laboratives i una intensificació d'eines transgressores i provocatives en les pràctiques artístiques. Aquests canvis seran articulats en l'article a partir de les condicions polítiques i socials objectives de país, i la seva influència en els matisos actitudinals identificats en les pràctiques artístiques socialment compromeses en anàlisi.

[en] January 2024: the author has detected two errors. [1] On page 19, caption 7, the correct date is May 28, 1974. [2] The same happens in the first paragraph of page 20, correct date May 28, 1974 This article analyzes the relationship between Portuguese artists and bodies of power and the popular masses after the Revolution of 25 April 1974 and until 1977. The analysis of this period in Portugal will consider the dynamics surrounding socially engaged artistic practices integrated in the public space, within its historic and social framework. The article argues that the Portuguese artistic context under consideration arose from the politicians and artists motivation to bring art and the popular masses closer to the ongoing revolutionary process. In this approach, I identify collaboration as the most frequent attitude used by artists in relation to the political system and population. This approach decreased since 1976, at which time there was an increase in conflict with the political power structures. Regarding the relationship with the population, from that moment on there was also a decrease in the use of collaborative tools and an intensification of transgressive and provocative tools in artisticpractices. These changes will be articulated in the article based on the country's objective political and social conditions, and their influence on attitudinal nuances identified in the socially engaged artistic practices under analysis.
[ca] Aquest article analitza el potencial utòpic del cardenismo al Mèxic postrevolucionari i la seva relació amb la construcció política del "poble". Partint d'una distinció proposada per Agamben entre el Poble com a subjecte polític hegemònic i el poble com a multitud subalterna, l'article argumenta que els intel·lectuals pròxims al govern van projectar la creació del Poble cardenista com un subjecte unificat, sense conflictes ni fissures. Segons la seva perspectiva, abans de l'arribada del cardenismo no existia un Poble pròpiament dit, sinó amb prou feines un poble, és a dir, masses de pagesos subalterns sense la capacitat de generar una transformació política. La construcció del Poble seria llavors el producte d'una maquinària estatal conformada per aparells tecnològics, institucions i infraestructura. No obstant això, aquesta concepció dels intel·lectuals orgànics cardenistas invisibilitza el fet que les mobilitzacions populars no sols van antecedir i van establir les bases per a les reformes polítiques cardenistas, sinó que també van romandre com una presència subterrània que la maquinària estatal buscava orientar i canalitzar. En aquesta possible irrupció de la multitud heterogènia del poble i la seva tensió amb el Poble constituït resideix el potencial utòpic relacionat amb el cardenismo com a discurs polític.

[en] This article analyzes the utopian potential of Cardenismo in postrevolutionary Mexico and its relationship with the political construction of the "people". Drawing from a distinction proposed by Agamben between the People as a hegemonic political subject and the people as a subaltern multitude, I show that intellectuals linked to the government projected the creation of the Cardenista People as a unified subject, without conflicts or fissures. According to their perspective, before the arrival of Cardenismo, there was no People itself, but only a people, that is, masses of subaltern peasants with no capacity to generate political transformations. The construction of the People would then be the product of a state machinery comprising technological devices, institutions, and infrastructure. However, this conception of Cardenista organic intellectuals makes invisible the fact that popular mobilizations not only preceded and laid the foundations for Cardenista radical reforms, but also remained as an underground presence that the state machinery sought to guide and channel. The potential irruption of the heterogeneous multitude of the people and its tension with the hegemonic People constitutes the utopian promise related to Cardenismo as a political discourse.
[ca] Aquest treball explora com la industrialització va poder estar afectant la formació de capital humà. A través de l'anàlisi de la despesa educativa dels ajuntaments minero-industrials de Biscaia entre 1857 i 1923, es pot observar com aquests van respondre positivament al boom minero-industrial des de mitjans de 1880. Encara que a les dècades de 1880 i 1890 la immigració a la conca va fer retrocedir lleument la despesa educativa, les dades mostren que a partir del 1900, aquests ajuntaments van realitzar una inversió important en la formació de capital humà dels seus habitants. Tot i això, l'aproximació a les dades d'alfabetització de la conca mostren que, malgrat la despesa educativa, l'alfabetització no va semblar respondre positivament fins a les primeres dècades del segle XX. Els resultats semblen indicar que les condicions de miners i operaris fabrils van poder estar afectant directament l'escolarització i van minimitzar l'efecte de la despesa educativa local.

[en] This paper analyses how industrialization affected human capital formation. Using the educational expenditure in mining-industrial municipalities in Biscay between 1857 and 1923, it can be observed that they positively reacted to the mining-industrial boom from the 1880s onwards. Although during the 1880s and 1890s the migration flow altered the education spending, the data shows that since 1900, education was an important expenditure within these municipalities' annual accounts. However, the literacy rates of the mining-industrial basin indicate that until the early 20th century, local educational expenditure did not affect human capital formation. The results suggest that the living conditions of miners and industrial workers might be hampered the public educational spending.
[ca] Amb la victòria de Fratelli d'Itàlia a les eleccions polítiques del 25 d'abril del 2022, el partit hereu de la fiamma tricolore del Moviment Sociale Italià s'ha enlairat per primera vegada al poder. En aquest article analitzem les arrels ideològiques del partit liderat per Giorgia Meloni, la seva reivindicació de la figura de Giorgio Almirante i la seva col·locació al solc postfeixista, nacionalista i conservador del panorama polític italià i europeu. Després examinarem la concepció de la història de Fratelli d'Itàlia que bascula entre l'exaltació del 4 novembre 1918 com a data de la victòria italiana a la Gran Guerra i el menyspreu dissimulat cap al 25 d'abril de 1945, efemèride símbol de l'alliberament d'Itàlia del nazi-feixisme. En aquest sentit, el principal partit de la dreta italiana impugna els valors de la tradició i de l'autoritat, menyspreant la Il·lustració i exaltant les arrels grec-romanes i judeo-cristianes del Continent europeu. En aquest marc, la utilització dels mites feixistes se circumscriu únicament al Risorgiment i al paper d'Itàlia a la Primera Guerra Mundial. Tot i això, demostrarem com, tot i presentar-se com un modern partit de la dreta nacional-conservadora, Fratelli d'Italia segueix tenint llaços inconfessables amb l'extrema dreta neofeixista italiana, alhora que, a través dels seus exponents més representatius, continua exhibint paraules i gestos de veneració publica cap al Règim mussolinià.

[en] With the victory of the Brothers of Italy in the political elections of september 25, 2022, the hereditary party of the tricolor flame f the italian Social Movement was encumbraded first and foremost in the power. In this article we analyze the ideological roots of the party led by Giorgia Meloni, its reivindication of the figure of Giorgio Almirante and its locations in the postfascist, nationalist and conservative political panorama of the Italian and European political scene. Then we Will examine the conception of the history of the Brothers of Italy that swings between exaltacion of November 4, 1918, as rhe date of the italian victory in the Great War and the disquised contempt took place on april 25, 1945, ephemeral symbol of the liberation of Italy from Nazi-fascism. In this sense, the principal party of the italian right contests the values of tradition and authority, les squandering the Ilustration and exalting the Greek-Roman and Judeo-Cristhian roots of the European continent. In this framework, the use of fascist myths is confined solely to the Risorgimento and the role of Italy in the First World War. However, we will demonstrate how, despite presenting itself as a modern national-conservative right-wing party, Fratelli d'Italia continues to have unspeakable ties with the Italian neo-fascist extreme right, while, through its most representative exponents, it continues to exhibit words and gestures of public veneration towards the Mussolini's Regime.