[ca] Aquesta investigació avalua la fiabilitat dels sistemes naturals de protecció costanera contra inundacions sota condicions de canvi climàtic. L'estudi se centra en dues platges morfològicament diferents al delta de l'Ebre: La Marquesa i El Trabucador. S'hi analitza la seva capacitat protectora i fiabilitat durant esdeveniments de tempesta mitjançant l'anàlisi de com les seves característiques geomètriques úniques influeixen en la seva efectivitat com a barreres contra inundacions. La metodologia implementa un marc probabilístic utilitzant simulacions de Monte Carlo. Aquest enfocament integra marees astronòmiques, condicions meteorològiques i dinàmiques d'onatge per avaluar escenaris d'impacte de tempestes. L'anàlisi abasta diversos horitzons temporals (2025, 2050 i 2100) en diferents escenaris de canvi climàtic (Actual, RCP4.5 i RCP8.5) i inclou l'efecte de la subsidència del terreny al delta de l'Ebre, avaluant tant les capacitats de protecció costanera immediates com a llarg termini. L'anàlisi comparatiu revela patrons diferents de resposta a l'augment del nivell del mar entre els dos casos d'estudi. La platja de La Marquesa actualment ofereix una protecció costanera efectiva a altures més grans (2,2 m), tot i que aquesta fiabilitat disminueix en els escenaris projectats de canvi climàtic. El Trabucador mostra una major sensibilitat a les condicions ambientals, amb la seva funció protectora (2,1 m) evidenciant un deteriorament accelerat. Ambdues localitzacions presenten una vulnerabilitat significativa a les seves seccions més baixes (1,3 m i 1,2 m respectivament), l'anàlisi indica amb convicció una degradació substancial de la capacitat protectora cap al 2100, especialment sota els escenaris RCP8.5.

[es] Esta investigación evalúa la fiabilidad de los sistemas naturales de protección costera contra inundaciones bajo condiciones de cambio climático. El estudio se centra en dos playas morfológicamente distintas en el Delta del Ebro: La Marquesa y El Trabucador. En las cuales se evalúa su capacidad protectora y fiabilidad durante eventos de tormenta mediante el análisis de cómo sus características geométricas únicas influyen en su efectividad como barreras contra inundaciones. La metodología implementa un marco probabilístico utilizando simulaciones de Monte Carlo. Este enfoque integra mareas astronómicas, condiciones meteorológicas y dinámicas de olas para evaluar escenarios de impacto de tormentas. El análisis abarca varios horizontes temporales (2025, 2050 y 2100) en distintos escenarios de cambio climático (Actual, RCP4.5 y RCP8.5), e incluye el efecto de la subsidencia del terreno en el Delta del Ebro, evaluando tanto las capacidades de protección costera inmediatas como a largo plazo. El análisis comparativo revela patrones distintos de respuesta al aumento del nivel del mar entre los dos casos de estudio. La playa de la Marquesa actualmente ofrece una protección costera efectiva a mayores altitudes (2.2 m), aunque esta fiabilidad disminuye bajo los escenarios proyectados de cambio climático. El Trabucador demuestra una mayor sensibilidad a las condiciones ambientales, con su función protectora (2.1 m) mostrando un deterioro acelerado. Ambos lugares exhiben una vulnerabilidad significativa en sus secciones más bajas (1.3 m y 1.2 m respectivamente), indicando con convicción una degradación sustancial de la capacidad protectora hacia 2100, particularmente bajo los escenarios RCP8.5.