[ca] La presència ambiental de micro/nanoplàstics (MNPL) és una preocupació creixent a causa de les seves possibles implicacions per a la salut humana i els ecosistemes. Els MNPL poden originar-se a partir de dues fonts primàries: la degradació fisicoquímica i biològica d'articles de plàstic més grans (MNPL secundaris) o mitjançant processos industrials que fabriquen aquests materials a escala nanomètrica per a diverses aplicacions comercials (MNPL primaris). El perfil toxicològic de les MNPL està influenciat per la seva mida i la capacitat de les cèl·lules i organismes per interioritzar-los, plantejant preguntes sobre els seus riscos per a la salut i els seus efectes biològics. Aquesta tesi té com a objectiu explorar els aspectes polièdrics de la nanotoxicologia relacionats amb les MNPL, posant èmfasi en les seves interaccions amb els sistemes biològics i els possibles perills per a la salut. Es presenten dos estudis per dilucidar aquestes interaccions. El primer estudi examina els efectes biològics dels MNPL de poliestirè de diferents mides (50, 200 i 500 nm) en tres línies cel·lulars hematopoètiques humanes diferents: Raji-B, THP-1 i TK6. Tot i que cap de les mides MNPL va induir toxicitat ni va afectar el creixement cel·lular, es va observar una internalització significativa, especialment a les cèl·lules Raji-B i THP-1, amb una absorció inversament relacionada amb la mida de les partícules. En particular, la pèrdua potencial de la membrana mitocondrial va demostrar efectes relacionats amb la dosi a les cèl·lules Raji-B i THP-1, i es van registrar ROS dependents del tipus de cèl·lula/mida de partícules en resposta a l'exposició a PSNPL. Aquest estudi destaca la importància de la mida, els punts finals biològics i el tipus de cèl·lules per modular el perfil toxicològic dels MNPL. El segon estudi se centra en els riscos per a la salut que representen els MNPL secundaris, especialment els NPL de tereftalat de polietilè (PET) derivats de la degradació de les ampolles d'aigua de plàstic. Utilitzant macròfags alveolars de ratolí (MH-S) com a cèl·lules diana, aquesta investigació es va concentrar en les cèl·lules que van interioritzar els PETNPL, proporcionant una avaluació realista dels seus possibles efectes adversos. L'estudi va emprar diversos biomarcadors, inclosos els nivells d'espècies reactives d'oxigen intracel·lular (ROS), les variacions del potencial de la membrana mitocondrial i la polarització dels macròfags als estats M1 (proinflamatoris) i M2 (antiinflamatoris). Els resultats van indicar que, malgrat la completa interiorització en alt concentracions (fins a 100 μg/mL), els PETNPL no van induir toxicitat. Tanmateix, es va observar un augment dels nivells de ROS i alteracions en el potencial mitocondrial, especialment després de 24 hores d'exposició. A més, la polarització dels macròfags a M1 es va pronunciar en ambdós temps d'exposició, mentre que la polarització M2 només era evident després d'una exposició prolongada. En conjunt, aquests estudis subratllen la necessitat d'una comprensió més profunda de les implicacions per a la salut associades a l'exposició a MNPL, especialment a mesura que la nanotoxicologia continua evolucionant en resposta a la presència generalitzada d'aquests materials al nostre entorn. Les troballes emfatitzen que la mida, la durada de l'exposició i el context biològic específic tenen un paper crític a l'hora de determinar els efectes toxicològics dels MNPL, obrint el camí per a futures investigacions sobre els mecanismes subjacents a les seves interaccions amb els sistemes biològics.

[es] La presencia de micro/nanoplásticos (MNPL) en el medio ambiente es una preocupación creciente debido a sus posibles implicaciones para la salud humana y los ecosistemas. Los MNPL pueden tener su origen en dos fuentes principales: la degradación fisicoquímica y biológica de artículos plásticos de mayor tamaño (MNPL secundarios) o mediante procesos industriales que fabrican estos materiales a escala nanométrica para diversas aplicaciones comerciales (MNPL primarios). El perfil toxicológico de los MNPL está influenciado por su tamaño y la capacidad de las células y los organismos para internalizarlos, lo que plantea interrogantes sobre sus riesgos para la salud y sus efectos biológicos. Esta tesis tiene como objetivo explorar los aspectos multifacéticos de la nanotoxicología en relación con los MNPL, haciendo hincapié en sus interacciones con los sistemas biológicos y los posibles peligros para la salud. Se presentan dos estudios para dilucidar estas interacciones. El primer estudio examina los efectos biológicos de los MNPL de poliestireno de distintos tamaños (50, 200 y 500 nm) en tres líneas celulares hematopoyéticas humanas diferentes: Raji-B, THP-1 y TK6. Si bien ninguno de los tamaños de MNPL indujo toxicidad ni afectó el crecimiento celular, se observó una internalización significativa, en particular en las células Raji-B y THP-1, con una captación inversamente relacionada con el tamaño de partícula. En particular, la pérdida del potencial de membrana mitocondrial demostró efectos relacionados con la dosis en las células Raji-B y THP-1, y se registraron ROS dependientes del tipo de célula/tamaño de partícula en respuesta a la exposición a PSNPL. Este estudio destaca la importancia del tamaño, los puntos finales biológicos y el tipo de célula en la modulación del perfil toxicológico de MNPL. El segundo estudio se centra en los riesgos para la salud que plantean los MNPL secundarios, en particular los NPL de tereftalato de polietileno (PET) resultantes de la degradación de las botellas de agua de plástico. Utilizando macrófagos alveolares de ratón (MH-S) como células objetivo, esta investigación se concentró en las células que internalizaron los PETNPL, proporcionando una evaluación realista de sus posibles efectos adversos. El estudio empleó varios biomarcadores, incluidos los niveles de especies reactivas de oxígeno (ROS) intracelulares, las variaciones del potencial de membrana mitocondrial y la polarización de los macrófagos a los estados M1 (proinflamatorio) y M2 (antiinflamatorio). Los resultados indicaron que, a pesar de la internalización completa a altas concentraciones (hasta 100 μg/mL), los PETNPL no indujeron toxicidad. Sin embargo, se observaron mayores niveles de ROS y alteraciones en el potencial mitocondrial, particularmente después de 24 horas de exposición. Además, la polarización de los macrófagos a M1 fue pronunciada en ambos tiempos de exposición, mientras que la polarización M2 solo fue evidente después de una exposición prolongada. En conjunto, estos estudios subrayan la necesidad de una comprensión más profunda de las implicaciones para la salud asociadas con la exposición a MNPL, particularmente a medida que la nanotoxicología continúa evolucionando en respuesta a la presencia generalizada de estos materiales en nuestro entorno. Los hallazgos enfatizan que el tamaño, la duración de la exposición y el contexto biológico específico juegan un papel crítico en la determinación de los efectos toxicológicos de los MNPL, allanando el camino para futuras investigaciones sobre los mecanismos subyacentes a sus interacciones con los sistemas biológicos.