[ca] ANTECEDENTS. Cada any s'insereixen 2.000 milions de catèters intravenosos perifèrics (CIVP) en pacients hospitalitzats de tot el món. Gairebé un de cada dos CIVP falla abans de completar la teràpia intravenosa. Pel que tenim davant nosaltres el repte de mitigar l'impacte en salut, econòmic, humà i social que ocasiona la fallada del CIVP i que tradicionalment ha estat subestimat tant pels professionals com els gestors sanitaris a causa del seu baix impacte percebut en la seguretat del pacient. OBJECTIUS. L'objectiu principal d'aquesta tesi és avaluar l'eficàcia de la implementació i els costos hospitalaris d'una intervenció multimodal basada en el model de mobilització del coneixement i-PARIHS per a reduir la fallada del CIVP (flebitis, extravasació, obstrucció, retirada accidental i infecció) entre els pacients hospitalitzats, millorant l'adherència a la millor evidència disponible respecte a la cura del CIVP. METODOLOGIA I RESULTATS. Aquesta tesi incorpora estudis amb diverses metodologies en funció dels requeriments que exigien el procés d'implementació donant resposta a la hipòtesi de recerca. L'ús de metodologies quantitatives i qualitatives de recerca ha resultat essencial per a conduir una anàlisi basal minuciosa des d'un aspecte organitzatiu a nivell unitat, explorant l'impacte de la presa de decisions a nivell professional i usuari juntament amb els indicadors clínics que determinen el grau d'adherència a les recomanacions. Aquesta tesi contínua amb els principis identificats tant en la revisió sistemàtica com en els estudis basals de metodologia quantitativa i qualitativa, on es posen de manifest que la fallada del catèter és un problema de gran rellevància i que ocorren amb freqüència durant l'hospitalització dels pacients. A més, permet analitzar l'adherència a les recomanacions proposades per les GPC i com integren la presa de decisions quant a la cura i maneig del catèter intravenós perifèric entre les 22 infermeres del sistema sanitari. Finalment, la conjunció de tots aquests elements va dibuixar amb precisió els aspectes conductuals i organitzatius que va permetre prendre millors decisions quant a la planificació de la intervenció multimodal. Aquesta solució metodològica va permetre adaptar i modular totes les accions realitzades pels facilitadors interns emmarcades en una estratègia major per a garantir l'èxit del model de mobilització del coneixement durant tot el procés d'implementació. Aquestes accions van reduir les taxes de fallada del CIVP i els costos hospitalaris associats a les seves complicacions més severes, millorant l'adherència a les recomanacions de les cures del CIVP procedents de les GPC. CONCLUSIONS. La implementació de la intervenció multimodal va reduir la fallada del CIVP, evitant les complicacions potencialment greus per als pacients hospitalitzats als 12 mesos i els costos hospitalaris per al Sistema Nacional de Salut. A més, les troballes d'aquesta tesi han permès una comprensió més profunda de la integració de la millor evidència disponible en la presa de decisió de les cures del CIVP des de diferents aspectes organitzatius. L'ús del model de facilitació va contrarestar l'impacte de les percepcions, actituds i creences que tenen les infermeres sobre els determinants de la presa de decisió per a la cura del CIVP, millorant l'adherència a la millor evidència disponible i, per consegüent, oferint cures segures i de qualitat durant l'atenció sanitària.

[en] BACKGROUND. Two billion peripheral intravenous catheters (PIVCs) are inserted each year in hospitalised patients worldwide. Nearly one in two PIVCs fails before the completion of intravenous therapy. Thus, we face the challenge of mitigating the health, economic, human, and social impact of PIVC failure, underestimated by healthcare professionals and managers due to its low impact on patient safety. OBJECTIVES. The main aim of this thesis is to evaluate the efficacy of the implementation and hospital cost of a multimodal intervention based on the i-PARIHS model to reduce PIVC failure (phlebitis, extravasation, obstruction, dislodgement, and infection) among hospitalised patients, improving adherence to the best available evidence regarding PIVC care. METHODS AND RESULTS. This doctoral thesis incorporates studies with different methodologies according to the requirements of the implementation process in response to the research hypothesis. The use of quantitative and qualitative research methodologies has been essential to conduct a thorough baseline analysis from an organisational aspect at the micro-level, exploring the impact of decision-making at the stakeholder level along with clinical indicators that determine the degree of adherence to recommendations. This thesis continues with the principles identified both in the systematic review and in the baseline studies of quantitative and qualitative methodology, which show that PIVC failure is a problem of great relevance and frequently during the hospitalisation of patients. In addition, it allows us to analyse adherence to the recommendations proposed by the CPGs and how they integrate decision-making regarding the care and management of PIVCs among nurses in the health system. Finally, behavioural and organisational 20 knowledge led to better decisions regarding the planning of the multimodal intervention. This methodological solution made it possible to adapt and modulate all the actions carried out by the internal facilitators within a larger strategy and ensure the success of the knowledge mobilisation model throughout the implementation process. These actions reduced PIVC failure rates and hospital costs associated with its most severe complications, improving adherence to recommendations from CPGs. CONCLUSIONS. The implementation of the multimodal intervention reduced PIVC failure, avoiding potentially infectious complications for hospitalised patients at 12 months and hospital costs for the National Health System. In addition, the findings of this thesis have allowed a deeper understanding of the integration of the best available evidence into the decision-making of PIVC care from different organisational aspects. The use of the facilitation model counteracted the impact of perceptions, attitudes, and beliefs about the determinants of decision-making of nurses for PIVC care, improving adherence to the best available evidence and, consequently, providing safe and quality care during health care.