[ca] La reconsideració de l'educació arquitectònica a la llum d'una nova realitat que sorgeix dels ràpids canvis que es produeixen en els nostres entorns socials, culturals i físics és ara imperativa. Per conèixer les incompatibilitats de les estructures educatives existents amb la dinàmica actual del canvi, s'examinen tres aspectes principals de la nostra educació arquitectònica contemporània: el sistema d'estudis, els continguts dels estudis i la pedagogia del disseny arquitectònic implementat per les Escoles d'Arquitectura.Pel que fa al sistema d'estudis, entre altres qüestions, especulem sobre l'agilitat limitació sistema per albergar innovacions, les seves concepcions dominants sobre el perfil del professor, la seva forma poc clara de definir el perfil del graduat i la fosca relació entre l'acadèmia arquitectònica i la pràctica professional. Pel que fa al contingut dels estudis, entre altres qüestions, especulem sobre l'empobriment de les humanitats en els estudis arquitectònics que va provocar un tecnicisme passiu que, fascinat per les eines digitals, esterilitza l'arquitectura dels seus valors i significats culturals i humans.Altres observacions es refereixen a la pedagogia actual i les seves reserves sobre la por a la confusió i l'assumpció de riscos, a la rigidesa metodològica de l'educació basada en el que està malament i no en el especulatiu, en l'actitud cap) Simplifiquen la complexitat , la inclinació passiva i la docilitat cap a les certeses, la resistència al canvi, la revisió o la renovació de les pràctiques docents.El treball conclou presentant les línies bàsiques de les prioritats que l'educació arquitectònica ha de considerar per poder seguir el nou paradigma sorgit i imposat pels nous enteniments filosòfics del nostre món i la consideració de la nova normalitat que s'atribueix a Com una nova declaració ètica que afecta profundament la contemplació arquitectònica i la pràctica.

[es] La reconsideración de la educación arquitectónica a la luz de una nueva realidad que surge de los rápidos cambios que se producen en nuestros entornos sociales, culturales y físicos es ahora imperativa. Para conocer las incompatibilidades de las estructuras educativas existentes con la dinámica actual del cambio, se examinan tres aspectos principales de nuestra educación arquitectónica contemporánea: el sistema de estudios, los contenidos de los estudios y la pedagogía del diseño arquitectónico implementado por las Escuelas de Arquitectura.En cuanto al sistema de estudios, entre otras cuestiones, especulamos sobre la agilidad limitada del sistema para albergar innovaciones, sus concepciones dominantes sobre el perfil del profesor, su forma poco clara de definir el perfil del graduado y la oscura relación entre la academia arquitectónica y la práctica profesional. En cuanto al contenido de los estudios, entre otras cuestiones, especulamos sobre el empobrecimiento de las humanidades en los estudios arquitectónicos que provocó un tecnicismo pasivo que, fascinado por las herramientas digitales, esteriliza la arquitectura de sus valores y significados culturales y humanos.Otras observaciones se refieren a la pedagogía actual y sus reservas sobre el temor a la confusión y la asunción de riesgos, a la rigidez metodológica de la educación basada en lo que está mal y no en lo especulativo, en la actitud hacia ) Simplifican la complejidad, la inclinación pasiva y la docilidad hacia las certezas, la resistencia al cambio, la revisión o la renovación de las prácticas docentes.El trabajo concluye presentando las líneas básicas de las prioridades que la educación arquitectónica tiene que considerar para poder seguir críticamente el nuevo paradigma surgido y impuesto por los nuevos entendimientos filosóficos de nuestro mundo y la consideración de la nueva normalidad que se atribuye a Como una nueva declaración ética que afecta profundamente la contemplación arquitectónica y la práctica.