[ca] La metamorfosi dels anys quaranta per a un jove Cerdà: els límits de la Resistència en una resistència als límits de l'Estat Antoni Cayrol posa a punt un circuit de pas en una Cerdanya poc poblada que va fent la viu-viu entre el seu tren groc, el seu aire sanitós proveïdor de turistes o de curistes i... la seva tradicional activitat contrabandista. Si la vida política hi té poc relleu, la seva posició transfronterera li val el desplegament de més de cent gendarmes als quals s'hi afegeixen a finals del 42, guarda-fronteres, soldats de la Wehrmacht i escamots de SS. Sense cap contacte explícit amb les xarxes de passos creats per als presoners de guerra evadits, A.Cayrol organitza un circuit amb el seu amic Maurice Briant, cerdà de feia poc, i en Josep Mas, un empleat del seu pare i militant comunista espanyol. Acomboien sense descans els candidats al pas cap Espanya des de la Llagona, via la Perxa, el mas Patiràs i el pas dels Lladres. Més tard, la gent de pas seran més aviat agents d'enllaç de la Resistència i correu. L'activitat s'estén i té menester de crear un maquis per tal d'albergar els guies, tot primer als boscos de Llo per acabar a les Garrotxes. A l'interior d'aquesta organització eficaç, el jove A. Cayrol investeix el camp d'una oposició a Pétain-Laval per tradició familial i per propi pensament, la tasca d'identificació de tot el que el règim de Vichy té a veure amb el feixisme alemany i finalment, el rebuig d'aquella dreta clerical confortada per la victòria franquista i que domina la Cerdanya. Però aquesta Resistència cerdana manté una especificitat : no s'incorporarà pas explícitament a una estructura nacional, actuarà sempre a l'esquena i sense el recolzament de la comunitat local restant fins al final com l'acte d'alguns individus i, pel que fa a la pròpia història d'Antoni Cayrol, constituirà un tombant que li permetrà de clarificar el seu doble compromís a nivell polític i personal, al PCF (Partit Comunista Francès) i amb la catalanitat.

[fr] Antoine Cayrol met au point une filière de passage dans une Cerdagne peu peuplée qui vivote entre son train jaune, son bon air pourvoyeur de touristes ou curistes et... sa traditionnelle activité contrebandière. Si la vie politique y est sans grand relief, sa position frontalière lui vaut le déploiement de plus de cent gendarmes rejoints fin 42 par des gardes-frontière, des soldats de la Wehrmacht et des escouades de SS. Sans contact explicite avec les réseaux de passage créés pour les prisonniers de guerre évadés, A. Cayrol organise une filière avec son ami Maurice Briant, cerdan de fraîche date, et Josep Mas, un employé de son père, militant communiste espagnol. Ils convoient sans relâche les candidats au passage de la Llagonne en Espagne via la Perche, le mas Patiras et le Pas dels Lladres. Plus tard, les passages concerneront plutôt des agents de liaison de la Résistance et du courrier. L'activité se développe, nécessitant la création d'un maquis pour héberger les passeurs d'abord dans la forêt de Llo pour finir dans les Garrotxes. Dans cette organisation efficace, le jeune A. Cayrol investit une opposition à Pétain-Laval par tradition familiale et pensée personnelle, le repérage de tout ce qui dans le régime de Vichy rejoint le fascisme allemand, enfin, le rejet de cette droite cléricale confortée par la victoire franquiste et qui domine la Cerdagne. Mais, cette Résistance cerdane reste spécifique : elle ne rejoindra pas explicitement une structure nationale, elle s'exercera toujours à l'insu et sans le soutien de la communauté locale, restant jusqu'au bout l'acte de quelques individus et, pour ce qui est de la propre histoire d'Antoine Cayrol, elle constituera un tournant, lui permettant de clarifier son double engagement politique et personnel, au PCF et dans la catalanité.