[ca] La normalització dels consums de drogues és un fenomen sociocultural esdevingut en els darrers vint anys en els països de l'Europa Occidental. La normalització és tant el procés històric com l'actual escenari dels consums de drogues. Desprès de la crisi de l'heroïna dels vuitanta canvià l'escenari dels consums de drogues. Es difongueren els consums d'èxtasis, cocaïna i cànnabis en els contextos de festa entre joves normalitzats, on els consums només representaven un element secundari en la seva vida. Els nous consums es desvincularen del món marginal de l'heroïna i comportaren conseqüències menys problemàtiques. En aquests darrers vint anys, els consums han deixat de generar alarma i s'ha produït un assentament cultural dels consums, és a dir, per les persones coneixedores del món dels consums, drogar-se en certs temps i contexts és un element funcional acceptat. L'escenari actual és producte del procés de la normalització, on la gran majoria de consums són compatibles amb les responsabilitats, generen pocs problemes i els consumidors es mantenen normalitzats socialment. Per tant, la normalització és cada vegada més accentuada i més si es té en compte que per qüestions generacionals, cada vegada hi ha més població adulta que s'ha relacionat amb les drogues d'una manera satisfactòria. Resultat del procés de normalització ha emergit el discurs de la normalització. Aquest delimita els consums que s'entenen com acceptables i normals i també els potencialment problemàtics. Cada consumidor realitza una apropiació subjectiva del discurs de la normalització per a consumir i evitar danys indesitjats. A aquesta apropiació se l'anomenarà el discurs de la regulació. L'acceptabilitat o refús dels consums és producte del discurs de la regulació que contínuament avalua la funcionalitat dels consums per a obtenir plaer. Per a entendre els consums com a normals, el discurs de la regulació avalua el context, el temps, la freqüència, i les conseqüències que provoquen. La imbricació dels elements ha de ser compatible amb les responsabilitats del consumidor per a mantenir-se normalitzat. Si el consumidor realitza consums problemàtics l'entorn li penjarà l'etiqueta de problemàtic i haurà de modificar-los per a mantenir la normalitat. En el marc de la Societat de Consum a més del discurs de la regulació, la voluntat de mantenir-se institucionalitzat, permet que la gran majoria de consumidors no desenvolupin problemes. Tot i el procés de la normalització els consums de drogues continuen remetent a estigma en diversos contexts formals (àmbit laboral, familiar...), per això els consumidors han de saber manejar aquest tret. La majoria davant d'una interacció opten per una posició "ajustada", és a dir, prefereixen amagar el tret de consumidor per a evitar conseqüències negatives, tot i que, consideren que l'estigmatització és desproporcionada. Altres es situen en la posició "autoestigmatitzada", tot i ser consumidors consideren que els consums són negatius i és un tret desviat. I els darrers, els "transformadors" mantenen un compromís polític per desestigmatitzar els consumidors, consideren que els consums són part de la societat i que no s'ha d'amagar el tret de consumidor. Es presenten en societat com a consumidors tot i la possible estigmatització que poden sofrir. Aquests són els que més ajuden a la normalització social dels consums de drogues. En l'actual escenari dels consums, les polítiques de drogues continuen perseverant amb el model prohibicionista. Tot i la implementació de la reducció de riscs i danys com a pràctica efectiva per abordar els consums, les mirades normalitzadores cap els consums continuen sent minoritàries. Per tant, vist l'actual escenari de normalització i normalitat dels consumidors la revisió de les polítiques de drogues esdevé necessària.

[es] La normalización de los consumos de drogas es un fenómeno sociocultural acaecido en los últimos veinte años en los países de la Europa Occidental. La normalización es tanto un proceso histórico como el actual escenario de los consumos de drogas. Después de la crisis de la heroína de los ochenta cambió el escenario de los consumos de drogas. Se difundieron los consumos de éxtasis, cocaína y cannabis en los contextos de fiesta entre jóvenes normalizados, donde los consumos sólo representaban un elemento secundario en su vida. Los nuevos consumos se desvincularon del mundo marginal de la heroína y comportaron consecuencias menos problemáticas. En estos últimos veinte años, los consumos han dejado de generar alarma y se ha producido un asentamiento cultural de los consumos, es decir, para las personas conocedoras del mundo de los consumos, drogarse en ciertos tiempos y contextos es un elemento funcional aceptado. El escenario actual es producto del proceso de la normalización, donde la gran mayoría de consumos son compatibles con las responsabilidades, generan pocos problemas y los consumidores se mantienen normalizados socialmente. Por tanto, la normalización es cada vez más acentuada y más si se tiene en cuenta que por cuestiones generacionales, cada vez hay más población adulta que se ha relacionado con las drogas de una manera satisfactoria. Resultado del proceso de normalización ha emergido el discurso de la normalización. Este delimita los consumos que se entienden como aceptables y normales y también los potencialmente problemáticos. Cada consumidor realiza una apropiación subjetiva del discurso de la normalización para consumir y evitar daños indeseados. A esta apropiación se le llamará el discurso de la regulación. La aceptabilidad o rechazo de los consumos es producto del discurso de la regulación que continuamente evalúa la funcionalidad de los consumos para obtener placer. Para entender los consumos como normales, el discurso de la regulación evalúa el contexto, el tiempo, la frecuencia, y las consecuencias que provocan. La imbricación de los elementos debe ser compatible con las responsabilidades del consumidor para mantenerse normalizado. Si el consumidor realiza consumos problemáticos del entorno le colgará la etiqueta de problemático y deberá modificarlos para mantener la normalidad. En el marco de la Sociedad de Consumo además del discurso de la regulación, la voluntad de mantenerse institucionalizado, permite que la gran mayoría de consumidores no desarrollen problemas. A pesar del proceso de la normalización, los consumos de drogas continúan remitiendo a estigma en diversos contextos formales (ámbito laboral, familiar ...), por eso los consumidores deben saber manejar este rasgo. La mayoría ante una interacción optan por una posición "ajustada", es decir, prefieren esconder la características de consumidor para evitar consecuencias negativas, aunque, consideran que la estigmatización es desproporcionada. Otros se ubican en la posición "autoestigmatitzada", a pesar de ser consumidores consideran que los consumos son negativos y es un rasgo desviado. Y los últimos, los "transformadores", mantienen un compromiso político para desestigmatizar los consumidores, consideran que los consumos son parte de la sociedad y que no se debe esconder la característica de consumidor. Se presentan en sociedad como consumidores a pesar de la posible estigmatización que pueden sufrir. Estos son los que más ayudan a la normalización social de los consumos de drogas. En el actual escenario de los consumos, las políticas de drogas continúan perseverando con el modelo prohibicionista. A pesar de la implementación de la reducción de riesgos y daños como práctica efectiva para abordar los consumos, las miradas normalizadoras hacia los consumos siguen siendo minoritarias. Por lo tanto, visto el actual escenario de normalización y normalidad de los consumidores la revisión de las políticas de drogas se hace necesaria.