[ca] La paràlisi braquial obstètrica (PBO) és una patologia prevalent i amb grans repercussions funcionals en la qualitat de vida dels nens afectats. La pèrdua de la mobilitat de l'articulació glenohumeral que pateixen aquests pacients es deu a la combinació de la lesió nerviosa inicial, al desenvolupament anormal de la musculatura i a un patró de moviment restringit, compensat per l'articulació escapulotorácica en la majoria de pacients. I tot això tradueix a l'aparició de contractures articulars glenohumerales en la majoria dels pacients, tant operats com no operats, fins i tot en aquells amb recuperació motora completa. Per això, la prevenció de la contractura glenohumeral és un dels pilars fonamentals en el tractament de la PBO.La majoria d'autors fa referència a l'aparició de contractures de l'espatlla en rotació interna. En canvi, molt pocs autors han estudiat les contractures glenohumerales en adducció, abducció i rotació externa. A més, no hi ha sèries publicades que avaluïn la prevalença ni que caracteritzin la deformitat de les contractures, el grau d'afectació ni la seva repercussió funcional. Un altre problema que es presenta a l'estudiar les contractures glenohumerales és el mètode de medició, obtenint-se una gran variabilitat en els resultats. A més, no existeix un mètode fàcil i reproduïble que permeti determinar la mobilitat activa i passiva de l'articulació glenohumeral independentment de l'escapulotoràcica.En aquesta tesi doctoral s'ha avaluat, en una població de més de dos-cents pacients afectats de PBO, la prevalença de contractures articulars glenohumerales en adducció, abducció i rotació externa, evidenciant que són molt freqüents en la majoria dels pacients, fins i tot apareixent de forma combinada (contractures multidireccionals). Per realitzar totes les medicions del balanç articular glenohumeral s'ha descrit un nou mètode de mediciót, utilitzant l'espina escapular com a referència durant l'exploració clínica en la consulta externa. Es tracta d'un mètode fàcil, reproduïble i econòmic que permet objectivar la disfunció glenohumeral independentment de l'escapulotoràcica. Per validar la seva utilitat, s'ha realitzat un estudi de variabilitat intra i interobservador en una subpoblació de vint i cinc pacients amb PBO que ha mostrat una excel·lent fiabilitat de la tècnica de medició. A més s'ha caracteritzat cada contractura i s'ha detallat per primera vegada el valor mitjà i la desviació estàndard de la mobilitat glenohumeral per a cada tipus de contractura. Finalment, s'han realitzat estudis comparatius de cada tipus de contractura amb la funcionalitat de l'extremitat mitjançant l'escala de Mallet modificada, evidenciant que les contractures glenohumerales inferiors generen una important limitació en l'abducció activa (abduction lag) i passiva de l'espatlla; les posteriors provoquen una limitació de la rotació interna de l'espatlla i, com a conseqüència, una limitació cap a la línia mitja; mentre que les contractures superiors no provoquen una limitació funcional tant important, tot i que poden provocar un problema estètic. Totes aquestes troballes ajuden a comprendre millor les seqüeles funcionals dels pacients amb PBO i, en definitiva, a millorar el seu tractament, tant a nivell quirúrgic com rehabilitador.

[es] La parálisis braquial obstétrica (PBO) es una patología prevalente y con grandes repercusiones funcionales en la calidad de vida de los niños afectados. La pérdida de la movilidad de la articulación glenohumeral que padecen los pacientes se debe a la combinación de la lesión nerviosa inicial, al desarrollo anormal de la musculatura y a un patrón de movimiento restringido, compensado por la articulación escapulotorácica en la mayoría de los pacientes. Y todo traduce a la aparición de contracturas articulares glenohumerales en la mayoría de los pacientes, tanto operados cómo no operados, incluso en aquellos con recuperación motora completa. Por esto, la prevención de la contractura glenohumeral es uno de los pilares fundamentales en el tratamiento de la PBO. La mayoría de autores hace referencia a la aparición de contracturas del hombro en rotación interna. En cambio, muy pocos autores han estudiado las contracturas glenohumerales en aducción, abducción y rotación externa. Además, no existen series publicadas que evalúen la prevalencia ni que caractericen la deformidad de las contracturas, el grado de afectación ni su repercusión funcional. Otro problema que se presenta al estudiar las contracturas glenohumerales es el método de medición, existiendo una alta variabilidad en los resultados obtenidos. Además, no existe un método fácil y reproducible que permita determinar la movilidad activa y pasiva de la articulación glenohumeral independientemente de la escapulotorácica. En esta tesis doctoral se ha evaluado, en una población de mas de dos-cientos pacientes afectados de PBO, la prevalencia de contracturas articulares glenohumerales en aducción, abducción y rotación externa, evidenciándose que son muy frecuentes en la mayoría de los pacientes, incluso apareciendo de forma combinada (contracturas multidireccionales). Para realizar todas las mediciones del balance articular glenohumeral se ha descrito un nuevo método de medición, utilizando la espina escapular cómo referencia durante la exploración clínica en la consulta externa. Se trata de un método fácil, reproducible y económico que permite objetivar la disfunción glenohumeral independientemente de la escapulotorácica. Para validar su utilidad, se ha realizado un estudio de variabilidad intra e interobservador en una subpoblación de veinticinco pacientes con PBO que ha mostrado una excelente fiabilidad de la técnica de medición. Además se ha caracterizado cada contractura y se ha detallado por primera vez el valor promedio y la desviación estándar del rango de movilidad glenohumeral para cada tipo de contractura. Por último, se han realizado estudios comparativos de cada tipo de contractura con la funcionalidad de la extremidad mediante la escala de Mallet modificada, evidenciando que las contracturas glenohumerales inferiores generan una importante limitación en la abducción activa (abduction lag) y pasiva del hombro; las posteriores provocan una limitación de la rotación interna del hombro y, como consecuencia, una limitación hacia la línea media; mientras que las contracturas superiores no provocan una importante limitación funcional importante, aunque pueden provocar un problema estético. Todos estos hallazgos ayudan a comprender mejor las secuelas funcionales de los pacientes con PBO y, en definitiva, a mejorar su tratamiento, tanto a nivel quirúrgico cómo rehabilitador.