[ca] Partint del concepte de medievalisme afectiu formulat per Thomas Prendergast i Stephanie Trigg (2018), en la novel·la A rainha morta e o rei saudade, de António Cândido Franco (2013), explorem les semblances en la manera en què el desig medieval i el contemporani determinen la constitució del passat, vam analitzar l'hermenèutica de l'empatia que subjeu en la novel·la i en ella perpetua i reinventa el gest memorial de Pedro i la seva pròpia mitificació de la història. El medievalisme afectiu de l'escriptor constitueix una pràctica transformadora, estructurada segons les coordenades temporals, culturals i afectives de l'autor. En la rememoració del passat es prolonga la memòria "petrina", que Franco exacerba i converteix en mite original, materialitzant l'imaginari d'un temps anterior en un futur que el mira com a mite fundador. Per a demostrar-ho, considero algunes diferències entre dues versions (la primera, de 1990) d'aquesta història d'amor per a assenyalar les reelaboracions imaginatives de la novel·la de 2003 i l'afinitat dels episodis meravellosos, la recomposició del nou dispositiu narratiu i les seves repercussions en la mitificació de la "saudade". Més que una idea de l'Edat mitjana, A rainha morta e o rei saudade posa en relleu una idealització de l'amor. Ancorat en l'harmonia d'una mirada glorificadora -de Pedro, sobre el seu passat d'amor, i de l'autor, en l'exercici de memòria que exacerba la memòria *petrista medieval-, i d'amor per aquest passat, l'autor escenifica l'obsessió que el vincula als amors de Pedro i Inés. Els revisita sense dissimular fins a quin punt el resultat final reflecteix també l'esdevenir de l'autor empíric.

[en] Starting from the concept of affective medievalism framed by Prendergast and Trigg (2018), in the novel A rainha morta e o rei saudade, by Ant.nio Cândido Franco (2013), we explore the similarities in which medieval and contemporary desire define the composition of the past, we analyze the hermeneutics of empathy that underlies the novel, as well as reinvents Pedro's memorial gesture and his own mythification of history. The writer's affective medievalism frames a transforming practice, structured according to the author's temporal, cultural and affective context. In the remembrance of the past, Pedro's memory is extended and Franco converts it into a myth, materializing the imagination of a past time in a future that looks at it as a founding myth. To demonstrate it, I consider some differences between two versions of this story (the first, from 1990), to point out the re-elaborations of the 2003 novel and the affinity of the wonderful episodes, the recomposition of the new narrative device and its repercussions in the mythification of longing. More than an idea of the Middle Ages, A rainha morta e o rei saudade emphasizes an idealization of love. Anchored in the harmony of a glorifying image - from Pedro's past love and from the author, in the exercise of memory that exacerbates the king's medieval remembrance - and of love for the past, the author enacts the obsession that connects him to the loveof Pedro and Inês. He revisits them without disguising how much the final result also reflects his changes.