[ca] La psicomotricitat s'ha anat construint, des de les aportacions de la medicina i la neuropsicologia, com una disciplina que busca crear un entorn adient per atendre als infants dins d'un espai que afavoreix l'acompanyament del seu itinerari maduratiu des de la vivència del seu cos i des del moviment. Amb independència de les línies d'abordatge i del camp concret d'actuació, són moltes i molt variades les contribucions a partir de les quals s'ha anat construint aquesta disciplina (Lapierre (1977); Aucouturier (1977); Muniáin (1977); Le Bouch (1984); Franc (1993); Berruezo (2000); Arnaiz et al., (2001); Serrabona (2002); Martínez-Mínguez et al., (2017)). Per la seva vinculació amb aquesta Tesi, hem cregut necessari centrar-nos en les aportacions de Lapierre i Aucouturier (1985). Aquests autors han destacat la importància de l'acompanyament i la consideració de la dimensió afectiva i fantasmàtica de l'infant en les sessions de psicomotricitat, proporcionant, d'aquesta manera, un dispositiu mitjançant el qual l'adult articula estratègies pedagògiques respecte a aquesta intervenció en l'àmbit educatiu. Tanmateix, és l'obra d'Aucouturier (2004) la que ens ha servit com a marc específic del nostre treball. Efectivament, és dins la Pràctica Psicomotriu d'Aucoutourier (PPA) que s'ha situat la nostra recerca. Concretament, hem volgut explorar la correlació existent entre la fase de representació, entesa com el moment en el qual es mobilitzen les emocions i els afectes, i la millora dels processos cognitius en infants de tres anys. D'altra banda, el doble paper de l'autora (com a psicomotricista i com a investigadora) ens va fer optar pel paradigma ecològic per a la recerca sobre la pròpia pràctica, en un intent d'explorar els efectes reals de la pràctica educativa tal com succeeix a la sala de psicomotricitat. Així, es va optar per situar la recerca en el centre a on exercia com a psicomotricista l'autora (una escola concertada del centre de Barcelona). Més concretament, el programa de psicomotricitat del nivell de P3 durant el curs 2017-2018 va ser l'escenari a on es va aplicar un disseny quasiexperimental en el que cadascun dels tres grups classe (A, B i C) va constituir-se com a grup experimental independent, segons el criteri que s'explica més endavant. A partir d'aquí, a l'inici del curs (i fent funcions de pretest) es va passar la Bateria Cognitiva del Test de Merrill-Palmer, que es va repetir (com a posttest) al final del període docent. Durant les dinou setmanes que van separar aquests dos moments, es va desenvolupar el programa d'intervenció, que consistia en la aplicació del programa de psicomotricitat pels tres grups. Aquest programa es va desenvolupar de manera idèntica, amb l'excepció de la freqüència amb la qual es va dur a terme la fase de representació: 0%, 50% i 100% als grups A, B i C respectivament. De manera paral·lela i per poder disposar de dades qualitatives, es va dur a terme una bitàcola de representacions que va recollir i organitzar tots els productes realitzats durant les fases de representació. Igualment, i per tal de tenir constància del desenvolupament de les sessions i dels incidents crítics que es poguessin haver generat, es va elaborar un diari de sessions. Els resultats obtinguts mitjançant els diferents instruments semblen indicar que una freqüència del 100% en la realització de la representació a les sessions de psicomotricitat, ha tingut efectes positius, tant sobre bona part dels processos cognitius, com sobre la qualitat de les representacions fetes i el seu grau de correspondència amb la realitat.

[en] Psychomotricity has been built, from the contributions of medicine and neuropsychology, as a discipline that seeks to create a suitable environment to care for children within a space that favors the accompaniment of their journey of maturity from the experience of their body and movement. Independently of the lines of approach and the specific field of action, there are many and very varied contributions from which this discipline has been built (Lapierre (1977); Aucouturier (1977); Muniáin (1977) ; Le Bouch (1984); Franco (1993); Berruezo (2000); Arnaiz et al., (2001); Serrabona (2002); Martínez-Minguez et al., (2017)). Because of their link to this Thesis, we have thought necessary to focus on the contributions of Lapierre and Aucouturier (1985). These authors have highlighted the importance of accompaniment and the consideration of the affective and phantasmatic dimension of the child in psychomotricity sessions, providing, in this way, a device through which the adult articulates pedagogical strategies with respect to this intervention in the educational field. However, it is the work of Aucouturier (2004) that has served as the specific framework for our work. Indeed, it is in Aucoutourier's Psychomotor Practice (PPA) that our research has been situated. Specifically, we wanted to explore the correlation between the representation phase, understood as the moment when emotions and affects are mobilised, and the improvement of cognitive processes in three-year-old children. On the other hand, the author's double role (as a psychomotorist and as a researcher) made us opt for the ecological paradigm for researching practice itself, in an attempt to explore the real effects of educational practice as it happens in the psychomotor room. Thus, we chose to situate the research in the centre where the author worked as a psychomotricist (a state-subsidised school in the centre of Barcelona). More specifically, the psychomotricity programme at P3 level during the 2017 to 2018 academic year was the setting where a quasi-experimental design was applied in which each of the three class groups (A, B and C) was constituted as an independent experimental group, according to the criteria explained below. From here, at the beginning of the course (and doing pre-test functions) the Cognitive Battery of the Merrill-Palmer Test was passed, which was repeated (as a post-test) at the end of the teaching period. During the nineteen weeks that separate these two moments, the intervention programme was developed, which consisted of the application of the Psychomotricity programme for the three groups. This programme was developed in an identical way, with the exception of the frequency with which the representation phase was carried out: 0%, 50% and 100% to groups A, B and C respectively. In parallel and in order to have qualitative data, a representation log was carried out in which all the products made during the representation phases were collected and organized. Likewise, and in order to have a record of the development of the sessions and the critical incidents that may have been generated, a session diary was drawn up. The results obtained by means of the different instruments seem to indicate that a frequency of 100% in the performance of the representation in the psychomotricity sessions has had positive effects, both on a good part of the cognitive processes, as well as on the quality of the representations made and their degree of correspondence with reality.