[ca] A la investigació s'aborda el món de la delinqüència a l'Antic Regne de València a finals del segle XVI i principis del XVII. Partint d'una font principal, sèrie Tresoreria General, secció Maestre Racional, que es custodia a l'Arxiu del Regne de València i que recull els delictes incoats pels alts tribunals de justícia del Regne, es pretén conéixer els delinqüents que van cometre els seus abusos en aquest territori originaris del mateix o que hi arribaven procedents d'altres llocs i, per descomptat, els qui van ser les víctimes dels actes violents. S'han definit aspectes essencials com el perfil socioprofessional, l'estatus o els llocs d'origen tant de les víctimes com dels agressors. A l'eix cronològic estudiat, 1580-1609, és a dir, un període de trenta anys, s'han triat a manera de sondeig, els registres següents: 1580, 1583, 1589, 1592, 1595, 1598, 1602 i 1606. Aquesta font està formada per dues parts, rebudes o ingressos i dates o despeses. La metodologia utilitzada per a buidar-la ha sigut la quantitativa. Són llibres de comptabilitat dels quals s'ha extrapolat la informació relativa a la delinqüència, és a dir, pel que fa als delictes que van ser incoats pels alts tribunals del regne de València. També es tracta d'analitzar l'actuació de les autoritats judicials a diferents nivells, que intentaran lluitar contra una situació molt convulsa. Són de gran rellevància les pragmàtiques publicades pels virreis, les quals constitueixen mesures concretes per combatre el panorama delictiu que regnava en aquells moments. Aquestes disposicions van significar en molts casos una vulneració dels Furs del Regne. Per estudiar-ho s'ha buidat també una altra font, la Reial Cancelleria. No estem davant d'una delinqüència quotidiana, sinó enfront dels casos més greus, aquells que van arribar als tribunals superiors de justícia, és a dir, la Reial Audiència i les Governacions (València, Xàtiva, Castelló, Alacant i Oriola). S'exposen els diferents tipus de delictes, contra l'ordre públic, la propietat, les persones i la moral sexual, judicials i diversos. Així mateix, es detalla la tipologia de les penes pecuniàries, patrimonials i corporals. El treball està estructurat en quatre capítols. Al primer s'indiquen els resultats del nombre de delictes i delinqüents recollits així com algunes nocions generals al voltant del tema. Al segon es tracten específicament els il·lícits contra l'ordre públic, el patrimoni i la moral sexual. En el tercer, es refereixen els més importants, els crims contra les persones. També formen part d'aquest capítol les contravencions judicials i el grup de diversos, que recull activitats delictives difícils d'encasellar. El quart està íntegrament dedicat a la població morisca. Amb l'ajuda d'una sèrie d'instruments, com ara quadres, taules, gràfics o mapes, que reuneixen una gran quantitat de dades obtingudes de la documentació buidada es persegueix interpretar-les i analitzar-les per aconseguir els objectius proposats. En primer lloc, l'empremta que la delinqüència va deixar als alts tribunals de justícia; en segon terme el grau d'efectivitat que es va aconseguir en la lluita per mantindre l'ordre públic i, per acabar, la variada tipologia dels crims i les penes imposades. Finalment, s'estudien les manifestacions delictives protagonitzades per la comunitat morisca i la seua repressió especialment després de la revolta de Les Alpujarres l'any 1568. Com veurem la seua relació amb la població dels cristians vells va ser molt diferent segons els territoris.

[es] En la investigación se aborda el mundo de la delincuencia en el Antiguo Reino de Valencia a fines del siglo XVI y principios del XVII. Partiendo de una fuente principal, Maestre Racional, serie Tesorería General, que se custodia en el Archivo del Reino de Valencia y que recoge los delitos incoados por los altos tribunales de justicia del Reino, se pretende conocer a los delincuentes que cometían sus tropelías en este territorio, originarios del mismo o que llegaban a él procedentes de otros lugares y, por supuesto, quiénes fueron las víctimas de los actos violentos. Se han definido aspectos esenciales como el perfil socio-profesional, el estatus o los lugares de origen tanto de las víctimas como de sus agresores. En el eje cronológico estudiado, 1580-1609, es decir, un periodo de treinta años, se han elegido, a modo de sondeo, los siguientes registros: 1580, 1583, 1589, 1592, 1595, 1598, 1602, 1606 y 1608. Dicha fuente está formada por dos partes, rebudes o ingresos y dates o gastos. Para el vaciado de la misma se ha utilizado una metodología cuantitativa. Son libros de contabilidad de los que se ha extrapolado la información relativa a la delincuencia, esto es, lo referente a los delitos que fueron incoados por los tribunales supremos del reino de Valencia. También se ha tratado de analizar la actuación de las autoridades judiciales a distintos niveles que intentarán por todos los medios luchar contra una delincuencia muy violenta. Son de gran relevancia las pragmáticas publicadas por los virreyes, las cuales constituyen medidas concretas para combatir el panorama delictivo que reinaba por entonces. Estas disposiciones significaron en muchos casos una vulneración de los fueros del Reino. Para su estudio se ha utilizado otra fuente, la Real Cancillería. No estamos ante una delincuencia cotidiana, sino ante los casos más graves, aquellas causas que llegaron a los tribunales superiores de justicia, esto es, la Real Audiencia y las Gobernaciones (Valencia, Xàtiva, Castellón, Alicante y Orihuela). Se exponen los distintos tipos de delitos recogidos en los registros: contra el orden público, contra la propiedad, contra las personas, contra la moral sexual, judiciales y varios. Asimismo se detalla la diversa tipología de penas (pecuniarias, patrimoniales, corporales). El trabajo se ha estructurado en cuatro capítulos. En el primero de ellos se indican los resultados del número de delitos y delincuentes recogidos en la documentación así como algunas nociones generales sobre el tema. En el segundo se tratan específicamente los ilícitos contra el orden público, contra el patrimonio y contra la moral sexual. En el tercero se refieren los delitos más importantes, los crímenes contra las personas. También se incluyen en este tercer capítulo las contravenciones judiciales y el grupo de varios, que recoge aquellas actividades delictivas difíciles de encasillar en los grupos anteriores. El cuarto está dedicado en su totalidad a la población morisca. Con la ayuda de una serie de instrumentos, tales como cuadros, tablas, gráficos o mapas, que reúnen una gran cantidad de datos obtenidos de la documentación vaciada, se persigue interpretar y analizar los mismos con el fin de conseguir los objetivos propuestos. En primer lugar, la impronta que la delincuencia dejó en los altos tribunales de justicia; en segundo lugar, el grado de efectividad que se consiguió en la lucha para mantener el orden público, así como la variada tipología de los crímenes y de las penas impuestas. Por último, se estudian las manifestaciones delictivas protagonizadas por la comunidad morisca y su represión, especialmente tras la revuelta de las Alpujarras en 1568. Como se verá, su relación con la población cristiano vieja fue muy diferente según territorios.