[ca] El maneig de l'osteomielitis posttraumàtica de tíbia amb defecte ossi segmentari i pèrdua de parts toves és un dels reptes més complexos en el nostre camp. El seu tractament es basa en l'ús antibiòtics, el desbridament quirúrgic radical i la posterior reconstrucció. Els objectius principals d'aquest treball foren analitzar l'etiologia microbiològica per trobar patrons de resistència antimicrobiana en els antibiòtics locals i sistèmics més usats i, paral·lelament, descriure el nostre protocol quirúrgic per analitzar-ne els resultats i l'eficàcia. Es realitzaren dos estudis, el primer treball fou una revisió retrospectiva de tots els pacients amb osteomielitis crònica (OMC) de tíbia tractats quirúrgicament des de 2009 fins a 2019 en el nostre centre. Es dividiren en dos períodes: 2009–2014 i 2015–2019 i se n'analitzà l'etiologia microbiològica i els patrons de resistència bacteriana. En el segon treball, es dugué a terme un estudi retrospectiu on vàrem incloure tots els pacients amb lesions infectades de tíbia amb pèrdua òssia i de teixit tou des de 2010 fins al 2018 tractats quirúrgicament mitjançant un protocol de tres temps: 1) control de danys de l'extremitat; 2) cobertura del teixits tous amb penjall vascularitzat o local; 3) reconstrucció òssia definitiva mitjançant principis d'osteogènesi per distracció amb fixació externa. En el primer treball es varen identificar un total de 173 episodis, dels quals el 92,5% presentaven una OMC tipus III/IV segons la classificació de Cierny i Mader. Es varen detectar 47,4% d'infeccions monomicrobianes, 28,3% polimicrobianes i un 24,3% de cultius negatius. Els microorganismes aïllats més freqüents foren estafilococs coagulasa-negatius (24,5%) i Stafilococo aureus (20,5%). No es van trobar diferències en les infeccions Gram-positives (58,3% 2009-2014 en comparació amb el 46,7% 2015–2019; p=0,10). Les troballes foren similars per a les infeccions Gram-negatives (37% vs. 33,7%; p=0,62). Els organismes multiresistents (MDR) varen estar implicats en el 15% dels casos, amb una tendència ascendent en comparar els dos períodes. Va observar-se una baixa taxa de resistència en la combinació més utilitzada d'antibiòtics locals: glicopèptid més aminoglicòsid. El segon treball, enfocat en els resultats del tractament quirúrgic, va incloure 31 pacients amb una mitjana de 3,4 cirurgies prèvies. Les dimensions mitjanes de la pèrdua de teixit tou i d'os foren de 124 cm2 (rang 6-600) i 5,4 cm (rang 1-23), respectivament. Es va realitzar un penjall lliure en el 67,7% dels casos i transport ossi en el 51,7%. La taxa de fracàs dels penjalls local fou del 30% (3/10) i del 9,5% pels lliures (2/21). La taxa de rescat de l'extremitat fou del 93,5% (29/31), amb erradicació de la infecció en totes les cames salvades. La puntuació òssia segons l'escala ASAMI fou 100% bona o excel·lent, la puntuació funcional d'ASAMI fou en el 86% dels casos bona o excel·lent i la puntuació mitjana segons l'escala visual analògica del dolor (EVA) d'1,0. La taxa de retorn laboral fou del 83% i el 86% dels pacients es van mostrar "molt satisfets" amb el resultat del tractament. Les conclusions foren que les taxes d'infeccions Gram-positives i Gram-negatives s'han mantingut constants durant els dos períodes d'estudi, però amb una tendència ascendent en les infeccions amb organismes multiresistents i les infeccions polimicrobianes. La combinació local d'un glicopèptid més un aminoglicòsid és eficaç en el tractament dels microorganismes més comunament aïllats en el nostre centre. En el tractament sistèmic empíric, no és necessari incloure un antibiòtic d'ampli espectre com un carbapenem, ja que no s'observà una major incidència de productors d'enzims beta-lactamases d'ampli espectre. En relació al protocol quirúrgic, un enfocament en tres temps ofereix altes taxes d'erradicació de la infecció i salvament de l'extremitat, amb resultats funcionals favorables i una bona satisfacció dels pacients.

[en] The management of segmental and infected defects of the tibia, with soft tissue loss, represents one of the most complex challenges in the field of orthopedic surgery and traumatology. Its treatment is based on antibiotic therapy, surgical debridement and posterior reconstruction. The main objectives of this study were to analyze the microbiological etiology to identify patterns of antimicrobial resistance in the most commonly used local and systemic antibiotics and to describe our surgical protocol and analyze its outcomes and effectiveness. Two studies were conducted. The first study was a retrospective review of all patients with chronic osteomyelitis (COM) of the tibia treated surgically from 2009 to 2019 in our center. Patients were divided into two time periods: 2009–2014 and 2015–2019, and the microbiological etiology and patterns of bacterial resistance were analyzed. In the second study, a retrospective study was conducted, including all patients with infected tibial lesions with bone and soft tissue loss from 2010 to 2018, surgically treated using a three-stage protocol: 1) damage control of the infected extremity; 2) soft tissue coverage with a vascularized or local flap; 3) definitive bone reconstruction using distraction osteogenesis principles with external fixation. In the first study, a total of 173 episodes were identified, with 92.5% of patients presenting with COM type III/IV according to Cierny and Mader classification. Monomicrobial infections were detected in 47.4% of cases, polymicrobial in 28.3%, and negative cultures in 24.3%. The most commonly isolated microorganisms were Coagulase-negative staphylococci (24.5%) and Staphylococcus aureus (20.5%). There were no differences in Gram-positive infections (58.3% 2009–2014 vs. 46.7% 2015–2019; p=0.10) or Gram-negative infections (37% vs. 33.7%; p=0.62) between the two periods. Multi-drug resistant organisms (MDROs) were involved in 15% of cases, with a rising trend comparing the two periods (12.8% vs. 23.6%; p=0.07). A low resistance rate was observed in the most commonly isolated microorganisms for the combination of local antibiotics: glycopeptide plus aminoglycoside. In the second study, 31 patients were included with an average of 3.4 previous surgeries. The average dimensions of soft tissue and bone loss were 124 cm2 (6-600) and 5.4 cm (1-23), respectively. A free flap was performed in 67.7% of cases, and bone transport was the selected bone reconstruction option (51.7%). The failure rate for local flaps was 30% (3/10) and 9.5% for free flaps (2/21). The limb salvage rate was 93.5% (29/31), with infection eradication in all salvaged limbs. ASAMI bone score: 100% good/excellent, ASAMI functional score 86% good/excellent, average VAS score of 1.0. Return to work rate was 83%, and 86% were "very satisfied" with the treatment outcome. In conclusion, the rates of Gram-positive and Gram-negative infections have remained constant during both study periods, but with an increasing trend in MDRO infections and polymicrobial infections. The local combination of a glycopeptide plus an aminoglycoside is effective in treating the most commonly isolated microorganisms. For empirical systemic treatment, it is not necessary to include a broad-spectrum antibiotic such as a carbapenem, as an increased incidence of broad-spectrum beta-lactamase producers was not observed. In the evaluation of the surgical protocol, a three-stage approach offers high rates of infection eradication and limb salvage, with favorable functional outcomes and patient satisfaction.