[ca] Objectiu: L'objectiu d'aquest estudi ha sigut estudiar la concordança que existeix entre quatre tests d'estereopsis realitzats en visió propera, per comprovar si són intercanviables en la pràctica clínica. Metodologia: Els tests utilitzats han sigut dos polaritzats (Randot i Titmus-Wirt), un anàglif (TNO) i un d'estereopsis real (Frisby). Les mesures de tots els tests han sigut a 40 cm a excepció del test de Frisby que s'ha realitzat a 40, 60 i 80 cm. L'estereoagudesa s'ha avaluat a dues mostres diferents, la primera consta de 55 estudiants universitaris d'edats entre 20 i 28 anys) i la segona està formada per 59 escolars (d'edats entre 8 i 9 anys). Totes les mesures s'han realitzat pel mateix examinador. Resultats: S'han obtingut dos tipus de resultats, uns estadístics amb la proba de la t de Student i les gràfiques de Bland & Altman i uns altres clínics amb taules de contingència i criteris passafalla amb el percentil 75. En els resultats estadístics els tests que més concorden tant en adults com en nens són els de Randot – Frisby i els que menys els de Randot – TNO i TNO – Frisby. Clínicament s'ha trobat que totes les combinacions de tests presenten valors acceptables de concordança però la millor en el cas dels adults són els de Wirt – TNO i el Wirt – Frisby amb un 89,1% i en el cas dels nens el Wirt – TNO amb un 93,2%. Conclusions: Des del punt de vista clínic podem dir que els tests que s'utilitzen per mesurar l'estereoagudesa en visió propera, tot i sent de diferent naturalesa (polaritzats, anàglifs i real) mostren bona concordança entre ells, destacant l'alta concordança que presenta els test de Wirt – TNO , tant en els adults com en els nens.

[es] Objetivo: El objetivo de este estudio ha sido estudiar la concordancia que existe entre cuatro tests de estereopsis realizados en visión próxima, para comprobar si son intercambiables en la práctica clínica. Metodología: Los tests utilizados han sido dos polarizados (Randot y Titmus-Wirt), un anáglifo (TNO) i uno de estereopsis real (Frisby). Las medidas de todos los tests han sido a 40 cm a excepción del test de Frisby que se ha realizado a 40, 60 i 80 cm. La estereoagudesa se ha evaluado en dos muestras diferentes, la primera consta de 55 estudiantes universitarios (edades entre 20 y 28 años) i la segunda de 59 escolares (de edades entre 8 y 9 años). Todas las medidas han sido realizadas por el mismo examinador. Resultados: Se han obtenido dos tipos de resultados, unos estadísticos con la prueba de la t de Student i las gráficas de Bland and Altman i otros clínicos con tablas de contingencia i criterios pasa/falla con el percentil 75. En los resultados estadísticos los tests que más concuerdan tanto en adultos como en niños son los de Randot – Frisby y los que menos los de Randot – TNO y TNO – Frisby. Clínicamente se ha visto que todas las combinaciones de tests presentan buenos valores de concordancia pero los más equivalentes en el caso de los adultos son los de Wirt – TNO y Wirt – Frisby con un 89,1% y en el caso de los niños el Wirt – TNO con un 93,2%. Conclusiones: Desde el punto de vista clínico podemos decir que los tests que se utilizan para medir la estereoagudeza en visión próxima, incluso siendo de diferente naturaleza (polarizados, anáglifos i real) muestran buena concordancia entre ellos, destacando la alta concordancia que tienen los tests de Wirt – TNO, tanto en niños como en adultos.