[ca] Els boscos tropicals tenen una alta diversitat biològica i proveeixen nombrosos serveis ecosistèmics. Tot i això, després de les alteracions recurrents del paisatge, es formen nous filtres ambientals que poden modificar la composició d'espècies i els serveis ambientals que proveeixen l'ecosistema. Millorar el nostre coneixement sobre la composició i la configuració de la matriu d'aquests paisatges fragmentats és crucial per comprendre com les espècies interactuen amb el seu entorn i s'adapten a diferents condicions ambientals, així com per maximitzar l'emmagatzematge de carboni forestal i l'eventual recuperació de molts tàxons. L'objectiu d'aquesta tesi és analitzar com factors biòtics i abiòtics influeixen en l'estructura i la diversitat de plantes, així com en l'emmagatzematge de carboni a la biomassa i el sòl en boscos neotropicals fragmentats. A més, s'avalua com la variabilitat intraespecífica de trets funcionals i la plasticitat fenotípica, es pot fer servir per seleccionar plàntules amb fins de restauració. En els capítols inicials, utilitzo dades d'inventaris forestals per caracteritzar l'estructura, la diversitat i el valor de conservació dels boscos secs tropicals altament fragmentats. Els resultats indiquen que els fragments de bosc avaluats encara conserven un grau ampli i valuós de diversitat, i són representatius d'altres boscos tropicals secs més ben conservats. Els boscos secundaris i corredors riberencs van ser els tipus de bosc més diversos a tot arreu avaluats. També s'observa que les lleguminoses dominen la majoria dels llocs avaluats, cosa que és característica de les etapes inicials i intermèdies de successió als boscos secs neotropicals. A continuació, s'examina la relació entre la diversitat, el clima i les propietats del sòl, a la dinàmica del carboni dels boscos neotropicals. Els resultats mostren que els boscos neotropicals mantenen una notable diversitat d'espècies i grans reserves de carboni, tant a la biomassa com a terra. El carboni de la biomassa està estretament relacionat amb la riquesa d'espècies, l'àrea basal i les variables bioclimàtiques, mentre que el carboni orgànic del terra està fort i positivament correlacionat amb les propietats químiques del terra, l'elevació i la precipitació, però negativament amb la temperatura. No obstant això, no es va observar una relació directa entre el carboni a la biomassa i el carboni del sòl. En els capítols següents, s'analitza com la variabilitat intraespecífica de trets en plàntules respon a la disponibilitat de recursos, la pressió d'herbívors i l'addició de biochar al terra per millorar la restauració de boscos secs. La major part de la variabilitat en els patrons d'assignació va ser deguda a diferències entre espècies. Trets individuals com l'alçada, proporció de massa seca de tija, arrel i fulla van resultar ser predictors fiables del creixement de les plàntules. L'aplicació de biochar durant la fase de viver té un efecte positiu sobre els trets morfològics relacionats amb el guany de carboni, la tolerància fisiològica a la sequera, augmentant també la clorofil·la i l'àrea foliar específica a totes les espècies. No es van observar efectes negatius del biochar en la supervivència o el creixement, fins i tot en dosis elevades, cosa que suggereix que es pot incorporar amb seguretat a programes de restauració a gran escala. En conclusió, aquesta tesi demostra que els boscos neotropicals no només allotgen una notable biodiversitat, sinó també grans reserves de carboni a la biomassa i el sòl, cosa que subratlla la importància de la seva conservació per mitigar el canvi climàtic i evitar la pèrdua de biodiversitat. A més, la variabilitat intraespecífica de trets i la plasticitat fenotípica es poden aprofitar per millorar els programes de restauració, seleccionant plàntules amb trets específics adaptats a les condicions locals i els objectius del projecte.

[es] Los bosques tropicales albergan una alta diversidad biológica y proveen numerosos servicios ecosistémicos. Sin embargo, tras las alteraciones recurrentes del paisaje, se forman nuevos filtros ambientales que pueden modificar la composición de especies y los servicios ambientales que proveen al ecosistema. Mejorar nuestro conocimiento sobre la composición y configuración de la matriz de estos paisajes fragmentados es crucial para comprender cómo las especies interactúan con su entorno y se adaptan a diferentes condiciones ambientales, así como para maximizar el almacenamiento de carbono forestal y la eventual recuperación de muchos taxones. El objetivo de esta tesis es analizar cómo factores bióticos y abióticos influyen en la estructura y diversidad de plantas, así como en el almacenamiento de carbono en la biomasa y el suelo en bosques neotropicales fragmentados. Además, se evalúa cómo la variabilidad intraespecífica de rasgos funcionales y la plasticidad fenotípica, puede usarse para seleccionar plántulas con fines de restauración. En los capítulos iniciales, utilizo datos de inventarios forestales para caracterizar la estructura, diversidad y valor de conservación de los bosques secos tropicales altamente fragmentados. Los resultados indican que los fragmentos de bosque evaluados aún conservan un amplio y valioso grado de diversidad, y son representativos de otros bosques tropicales secos mejor conservados. Los bosques secundarios y corredores ribereños fueron los tipos de bosque más diversos en todos los lugares evaluados. También se observa que las leguminosas dominan la mayoría de los sitios evaluados, lo que es característico de las etapas iniciales e intermedias de sucesión en los bosques secos neotropicales. A continuación, se examina la relación entre la diversidad, el clima y las propiedades del suelo, en la dinámica del carbono de los bosques neotropicales. Los resultados muestran que los bosques neotropicales mantienen una notable diversidad de especies y grandes reservas de carbono, tanto en la biomasa como en el suelo. El carbono de la biomasa está estrechamente relacionado con la riqueza de especies, el área basal y las variables bioclimáticas, mientras que el carbono orgánico del suelo esta fuerte y positivamente correlacionado con las propiedades químicas del suelo, la elevación y la precipitación, pero negativamente con la temperatura. Sin embargo, no se observó una relación directa entre el carbono en la biomasa y el carbono del suelo. En los capítulos siguientes, se analiza cómo la variabilidad intraespecífica de rasgos en plántulas responde a la disponibilidad de recursos, la presión de herbívoros y la adición de biochar al suelo para mejorar la restauración de bosques secos. La mayor parte de la variabilidad en los patrones de asignación se debió a diferencias entre especies. Rasgos individuales como la altura, proporción de masa seca de tallo, raíz y hoja resultaron ser predictores fiables del crecimiento de las plántulas. La aplicación de biochar durante la fase de vivero, tiene un efecto positivo sobre los rasgos morfológicos relacionados con la ganancia de carbono, la tolerancia fisiológica a la sequía, aumentando también la clorofila y el área foliar específica en todas las especies. No se observaron efectos negativos del biochar en la supervivencia o el crecimiento, incluso en dosis elevadas, lo que sugiere que puede incorporarse con seguridad a programas de restauración a gran escala. En conclusión, esta tesis demuestra que los bosques neotropicales no solo albergan una notable biodiversidad, sino también grandes reservas de carbono en la biomasa y el suelo, lo que subraya la importancia de su conservación para mitigar el cambio climático y evitar la pérdida de biodiversidad. Además, la variabilidad intraespecífica de rasgos y la plasticidad fenotípica pueden aprovecharse para mejorar los programas de restauración, seleccionando plántulas con rasgos específicos adaptados a las condiciones locales y los objetivos del proyecto.