[ca] En el català actual, així com en altres llengües romàniques, la perífrasi soler +infinitiu (it. solere , fr. souloir , port. soer , occ. soler ) expressa el sentit comú de l'aspecte imperfecte del verb, és a dir, descriu una situació que es repeteix amb més o menys regularitat durant un període de temps. No hi ha estudis diacrònics sobre la perífrasi soler +infinitiu en català. Tanmateix, l'ús de la perífrasi soler +infinitiu en català antic desplega significats diferents respecte al català actual. Hem observat que la perífrasi amb soler té una distribució semàntica diferent en català antic i en català actual. Essencialment, la perífrasi amb soler ha sofert una reducció semàntica amb el canvi del centre prototípic a favor de la forma simple de l'imperfet d'indicatiu. Creiem que la hipòtesi soler + infinitiu desplega una gran xarxa de valors en el llenguatge medieval que es codifica, a partir de la inferència convidada. ( Invited Inferencing Theory of Semantic Change , TCSII). Com veurem, aquestes inferències associades al que diu el parlant en un context concret estan motivades pel coneixement compartit entre el parlant i l'oient. Per tal de demostrar-ho, en aquest estudi analitzarem l'evolució semàntica d'aquesta construcció des de principis del segle XVI fins a finals. L'anàlisi de totes les dades del corpus mostra que la perífrasi catalana soler +infinitiu té quatre valors essencials en català antic: A: 'l'ocurrència es repeteix constantment', B: 'l'ocurrència sempre es produeix', C: 'l'ocurrència és confinat en el passat", i D: "l'ocurrència, que es repeteix constantment, no es pot produir".

[en] In current Catalan, as well as in other Romance languages, the periphrasis soler+infinitive (it. solere, fr. souloir, port. soer, occ. soler) expresses the common meaning of the imperfect aspect of the verb, in other words, it describes a situation that is repeated more or less regularly during a period of time. There are no diachronic studies on the periphrasis soler+infinitive in Catalan. However, the use of the periphrasis soler+infinitive in Old Catalan unfolds different meanings compared to current Catalan. We have observed that the periphrasis with soler has a different semantic distribution in old and current Catalan. Essentially, the periphrasis with soler has undergone a semantic reduction with the change of the prototypic centre in favour of the simple form of the imperfect indicative tense. We believe the hypothesis soler+infinitive unfolds a large network of values in medieval language that is coded, based on invited inferencing. (Invited Inferencing Theory of Semantic Change, TCSII). As we will see, these inferencings associated to what the speaker says in a specific context are motivated due to the knowledge shared between the speaker and the listener. In order to prove this, in this study we will analyse the semantic evolution of this construction from the beginning of the sixteenth century to the end. The analysis of all the data of the corpus shows that the Catalan periphrasis soler+infinitive has four essential values in Old Catalan: A: 'the occurrence is repeated constantly', B: 'the occurrence always occurs', C: 'the occurrence is confined in the past', and D: 'the occurrence, constantly repeated, cannot occur'.