[ca] Els pèptids mimètics són potencials agents terapèutics per a la prevenció de l'aterosclerosi. D- [113-122] apoJ és un pèptid de classe G * de 10 residus de l'apolipoproteïna J (apoJ); posseeix propietats antiinflamatòries i anti-aterogèniques. Això ens ha portat a estudiar el seu efecte sobre el procés d'agregació in vitro i in vivo de partícules de les lipoproteïnes de baixa densitat (LDL), el qual és un esdeveniment d'hora en l'evolució de l'aterosclerosi. També analitzem l'efecte d'aquest pèptid en ratolins knockout de el receptor de lipoproteïnes de baixa densitat (LDLR-KO) sobre el desenvolupament de l'aterosclerosi i la funció de les lipoproteïnes. Per als estudis in vitro, les partícules de LDL en presència o absència de l'pèptid D- [113-122] apoJ es van incubar a 37 ° C amb esfingomielinasa (SMASA) o es van deixar afegir espontàniament a temperatura ambient. El procés d'agregació es va analitzar mitjançant cromatografia d'exclusió per mida (SEC), electroforesi en gel de gradient natiu (GGE), absorbància a 405 nm, dispersió dinàmica de llum (DLS) i microscòpia electrònica de transmissió (TEM). A més, es va emprar dicroisme circular per determinar canvis en l'estructura secundària de apoB. El pèptid D- [113-122] apoJ va inhibir l'agregació de LDL tant induïda per SMASA com espontània en una proporció equimolar de pèptid D- [113-122] apoJ a apoB-100. Tots els mètodes van mostrar que aquest pèptid retardava la progressió de l'agregació de LDL induïda per SMASA en temps d'incubació prolongats i no es va observar cap efecte de D- [113-122] apoJ sobre l'estructura secundària de apoB. Els experiments d'unió van mostrar que aquest pèptid presenta baixa afinitat per la LDL nativa, però s'uneix fàcilment a la LDL durant les primeres etapes d'agregació. Per als estudis in vivo, ratolins LDLR-KO alimentats amb una dieta aterogènica de tipus occidental es van tractar per via subctánea (tres dies a la setmana) durant vuit setmanes amb pèptid D- [113-122] apoJ, un pèptid scramble o un vehicle . A l'acabar el tratamento i després de l'eutanàsia, es va extreure sang i es va estudiar l'arc aòrtic a la recerca de lesions ateroscleròtiques. Es van aïllar les lipoproteïnes i es va analitzar la seva composició i funcionalitat. Es va observar que l'àrea de les lesions ateroscleròtiques va ser un 43% menor amb el tractament amb D- [113-122] apoJ que amb el vehicle o scramble. El perfil lipídic va ser similar entre els grups, però la lipoproteïna d'alta densitat (HDL) dels ratolins tractats amb D-[113-122] apoJ tenia una major capacitat antioxidant i una major capacitat per promoure el eflux de colesterol que el grup control . A més, la lipoproteïna de baixa densitat (LDL) de ratolins tractats amb D-[113-122] apoJ va ser més resistent a l'agregació induïda i presentar menor electronegativitat que en els ratolins tractats amb D-[113-122] apoJ. Aquests resultats demostren que el pèptid D- [113-122] apoJ no només prevé l'agregació de LDL induïda per SMASA in vitro i in vivo, sinó que també prevé l'extensió de les lesions ateroscleròtiques en models de ratolins, el que podria explicar-se parcialment per la millora de la funcionalitat de les lipoproteïnes. Els nostres resultats obren la possibilitat de l'ús d'aquest pèptid mimètic com a eina terapèutica davant l'arteriosclerosi.

[es] Los péptidos miméticos son potenciales agentes terapéuticos para la prevención de la aterosclerosis. D- [113-122] apoJ es un péptido de clase G* de 10 residuos de la apolipoproteína J (apoJ); posee propiedades antiinflamatorias y anti-aterogénicas. Esto nos ha llevado a estudiar su efecto sobre el proceso de agregación in vitro e in vivo de partículas de las lipoproteínas de baja densidad (LDL), el cual es un evento temprano en la evolución de la aterosclerosis. También analizamos el efecto de este péptido en ratones knockout del receptor de lipoproteínas de baja densidad (LDLR-KO) sobre el desarrollo de la aterosclerosis y la función de las lipoproteínas. Para los estudios in vitro, las partículas de LDL en presencia o ausencia del péptido D- [113-122] apoJ se incubaron a 37 ° C con esfingomielinasa (SMasa) o se dejaron agregar espontáneamente a temperatura ambiente. El proceso de agregación se analizó mediante cromatografía de exclusión por tamaño (SEC), electroforesis en gel de gradiente nativo (GGE), absorbancia a 405 nm, dispersión dinámica de luz (DLS) y microscopía electrónica de transmisión (TEM). Además, se empleó dicroísmo circular para determinar cambios en la estructura secundaria de apoB. El péptido D- [113-122] apoJ inhibió la agregación de LDL tanto inducida por SMasa como espontánea en una proporción equimolar de péptido D- [113-122] apoJ a apoB-100. Todos los métodos mostraron que este péptido retardaba la progresión de la agregación de LDL inducida por SMasa en tiempos de incubación prolongados y no se observó ningún efecto de D- [113-122] apoJ sobre la estructura secundaria de apoB. Los experimentos de unión mostraron que este péptido presenta baja afinidad por la LDL nativa, pero se une fácilmente a la LDL durante las primeras etapas de agregación. Para los estudios in vivo, ratones LDLR-KO alimentados con una dieta aterogénica de tipo occidental se trataron por vía subctánea (tres días a la semana) durante ocho semanas con péptido D- [113-122] apoJ, un péptido scramble o un vehículo. Al finalizar el tratamento y después de la eutanasia, se extrajo sangre y se estudió el arco aórtico en busca de lesiones ateroscleróticas. Se aislaron las lipoproteínas y se analizó su composición y funcionalidad. Se observó que el área de las lesiones ateroscleróticas fue un 43% menor con el tratamiento con D- [113-122] apoJ que con el vehículo o scramble. El perfil lipídico fue similar entre los grupos, pero la lipoproteína de alta densidad (HDL) de los ratones tratados con D- [113-122] apoJ tenía una mayor capacidad antioxidante y una mayor capacidad para promover el eflujo de colesterol que el grupo control. Además, la lipoproteína de baja densidad (LDL) de ratones tratados con D- [113-122] apoJ fue más resistente a la agregación inducida y presentó menor electronegatividad que en los ratones tratados con D- [113-122] apoJ. Estos resultados demuestran que el péptido D- [113-122] apoJ no solo previene la agregación de LDL inducida por SMasa in vitro e in vivo, sino que también previene la extensión de las lesiones ateroscleróticas en modelos de ratones, lo que podría explicarse parcialmente por la mejora de la funcionalidad de las lipoproteínas. Nuestros resultados abren la posibilidad del uso de este péptido mimético como herramienta terapéutica frente la arteriosclerosis.