[ca] Aquesta tesi doctoral té per objectiu estudiar la concepció cristiana de les obres de misericòrdia a través de la literatura pastoral castellana entre el 1500 i el 1565. Entenem el discurs pastoral no només com a reflex d'una doctrina preexistent, sinó com a instrument que genera actituds, conviccions, relats i formes dintercanvi social. Per això permet analitzar de manera privilegiada la construcció de la idea moderna de misericòrdia i els seus instruments de disseminació. El concepte, elaborat a l'època medieval a partir de Mateu 25, 36-41 i inclòs entre els elements bàsics de la doctrina cristiana, va ajudar a conformar la moral dels fidels, així com moltes dinàmiques econòmiques i socials. Convertit en la clau per a la salvació de les ànimes al Judici Final, es va erigir com un dels elements fonamentals de l'acció pastoral. Al segle XVI, el desenvolupament de la teologia protestant i de la doctrina de la justificació per la fe va posar en dubte el valor de les obres en part de la Cristiandat. A partir de la integració de diferents perspectives, aquest treball pretén, en primer lloc, formular aquesta doctrina sobre la misericòrdia i les seves obres difosa a través de literatura en llengua vulgar a Castella, així com els relats i ficcions teològiques que hi estan associats, que després la Reforma protestant es van reivindicar amb més vitalitat. Per això, hem utilitzat un corpus de cartilles, doctrines cristianes i confessionals, així com el Tractado muy útile de misericordia (1530) de Pero Gonçalez, un tractat dedicat exclusivament a aquesta part de la doctrina. En segon lloc, aquesta investigació proposa l'anàlisi d'aquesta doctrina a la pràctica social al Quinientos. D'una banda, a partir de la gestió de la pobresa de la Llei Tavera de 1540, així com dels parers de Diumenge de Soto i Juan de Robles, tots dos de 1545, sobre aquesta norma. En aquest "debat sobre els pobres" de la primera meitat del segle XVI, estudiat per la historiografia, examinem el pensament del franciscà Gabriel de Toro inclòs en el seu Thesoro de misericordia (1548), un tractat sobre la virtut de la misericòrdia inserit al context literari del pauperisme. D'altra banda, hem estudiat el vessant pràctic de la misericòrdia a partir d'institucions dedicades a la beneficència, com ho van ser les arques d'almoina i misericòrdia i, especialment, les confraries i germandats. Aquestes darreres recollien als seus documents fundacionals la teologia de les obres de misericòrdia que, en última estada, justificaven el seu origen. Després d'analitzar més d'un centenar d'estatuts de confraries castellanes al llarg del segle XVI, podem concloure el pes que aquestes obres tenien entre les regles que havien de guardar els confrares.

[en] This doctoral thesis aims to analyse the Christian notion of the works of mercy through Castilian pastoral literature from 1500 to 1565. Pastoral discourse is not only understood as the reflection of a pre-existing doctrine but as a mechanism that generated attitudes, convictions, accounts, and forms of social interaction. For this reason, the analysis presents a comprehensive view of the construction of the Early Modern idea of mercy and the tools used to disseminate it. The concept, elaborated in the Middle Ages after Matthew 25, 36-41 and incorporated into the core of Christian doctrine, helped to shape the morality of believers, as well as economic and social dynamics. Turned into the key for the salvation of the soul on Judgement Day, mercy became one of the key elements of pastoral action. In the 16th century the development of Protestant theology and the doctrine of the justification by faith, challenged the role played by the works of mercy among large swathes of Christianity. Combining several perspective, this work aims, first, to formulate the doctrine of mercy and its works as it was disseminated by Castilian vernacular literature, as well as the associated accounts and theological fictions, which were, after the Protestant reform, vindicated with particular vigour. For this, I have used a corpus of textbooks, Christian doctrines, and confessional manuals, as well as Pero Gonçalez's Tractado muy útile de misericordia (1530), which addresses this doctrinal field monographically. Second, I intend to analyse this doctrine within 16th-century social practices, from the management of poverty proposed by the Ley Tavera, enacted in 1540, to Domingo de Soto's and Juan de Robles's commentaries on this legislation, both of which were published in 1545. In relation to this "debate about the poor" that unfolded in the first half of the 16th century, I shall also examine the ideas conveyed by the Franciscan Gabriel de Toro's Thesoro de misericordia (1548), a treatise on the virtue of mercy framed by the literature on poverty. Finally, I have also analysed the practical perspectives on mercy through beneficence-oriented institutions, such as the arcs of alms and, especially, religious brotherhoods. In their foundational statutes, the latter reflected the theology of the works of mercy, which, ultimately, justified their very existence. The analysis of over a hundred such statutes leads to the conclusion that the works of mercy played a central role in the operation and rules of these brotherhoods during the 16th century.