[ca] Les comunicacions a la banda dels Terahertz (0.06-10 THz) prometen ser el nou paradigma de comunicacions inalàmbriques a la propera dècada. El seu enorme ample de banda, combinat amb el desenvolupament d'antenes de grafè de dimensions molt reduïdes, permetrà establir sistemes en entorns fins ara molt limitats per la tecnologia existent, tals com les nanocomunicacions, i a més a més ajudarà a solventar el problema de sobreocupació de l'espectre, que fita la capacitat dels enllaços sense cables. La novetat d'aquesta tecnologia implicarà la necessitat d'estudiar i millorar diversos aspectes dels sistemes, tals com les característiques del canal, els transmissors i receptors, la modulació i els protocols associats, entre d'altres. Se deuen investigar i desenvolupar nous models i solucions per ser aplicats al context dels Terahertz. D'altra banda, als darrers anys s'ha estudiat extensament l'ús de múltiples antenes en transmissió i recepció, conegut com MIMO, i llurs aplicacions per incrementar la capacitat dels sistemes, combatre el soroll i estalviar energia mitjançant la concentració de potència en determinades direccions. Quan el nombre d'elements transmissors i receptors creix fins a l'ordre de les centenes, MIMO passa a denominar-se Massive MIMO. En aquest treball estudiarem les aplicacions de l'ús de Massive MIMO a la banda dels Terahertz. En primer lloc, se desenvolupen diverses configuracions per concentrar la potència mitjançant beamforming, i així combatre les altes pèrdues de propagació que es produeixen a aquestes freqüències. A continuació, s'analitza l'ús d'una antena amb diversos subarrays per oferir més d'un feix de potència, i poder servir a més d'un usuari o possibilitar la diversitat, acompanyat del corresponent estudi de l'impacte de les interferències sobre la capacitat. Finalment, es presenten configuracions que permeten treballar a diferents freqüències i es discuteix la millora de capacitat disponible, així com la reducció de possibles interferències.

[es] Las comunicaciones en la banda de Terahertz (0.06-10 THz) promete ser el nuevo paradigma de comunicaciones inalámbricas en la próxima década. Su amplísimo ancho de banda, combinado con el desarrollo de antenas de grafeno de dimensiones muy reducidas, permitirá establecer sistemas en entornos hasta ahora muy limitados por la tecnología existente, tales como las nanocomunicaciones, y además ayudará a solventar el problema de sobreocupación del espectro, que acota la capacidad de los enlaces sin cables. La novedad de esta tecnología conllevará la necesidad de estudiar y mejorar diversos aspectos de los sistemas, tales como las características del canal, los transmisores y receptores, la modulación y los protocolos asociados, entre otros. Se deben investigar y desarrollar nuevos modelos y soluciones para ser aplicados en el contexto de los Terahertz. Por otro lado, en los últimos años se ha estudiado extensamente el uso de múltiples antenas en transmisión y recepción, conocido como MIMO, y sus aplicaciones para incrementar la capacidad de los sistemas, combatir el ruido y ahorrar energía mediante la concentración de potencia en determinadas direcciones. Cuando el número de elementos transmisores y receptores crece hasta el orden de las centenas, MIMO pasa a denominarse Massive MIMO. En este trabajo estudiaremos las aplicaciones del uso de Massive MIMO en la banda de los Terahertz. En primer lugar, se desarrollaran diversas configuraciones para concentrar la potencia mediante beamforming, y así combatir las altas pérdidas de propagación que se producen a estas frecuencias. A continuación, se analiza el uso de una antena para ofrecer diversos haces de potencia, con el objetivo de servir a más de un usuario, con el correspondiente estudio del impacto de interferencias sobre la capacidad. Por último, se presentan configuraciones que permiten trabajar a distintas frecuencias y se discute la mejora de capacidad disponible, además de la reducción de posibles interferencias.