BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Com pot aplicar una dictadura la repressió econòmica? En aquest article analitzem el règim dictatorial de Franco i el mercat laboral durant la Guerra Civil espanyola (1936-1939) i els anys posteriors. Una de les pretensions del règim franquista fou el control absolut de les relacions laborals. Es va atorgar un paper central al Sindicat Vertical, i les Oficines de Col·locació republicanes van ser transformades. Els treballadors considerats "preferents" pel seu suport al règim van tenir facilitats per a reincorporar-se a un mercat laboral afectat, com mostra la premsa de l'època, per l'atur descontrolat i la falta de qualificació de la mà d'obra. En aquest context, una de les Ordres publicades el 1939 tingué especial rellevància perquè eliminava com a demandants d'ocupació els menors de vint anys sense capacitació professional que no fossin excombatents del bàndol vencedor, els efectes de la qual seran analitzats en el cas de Riosa. L'objectiu d'aquest treball és abordar algunes qüestions poc conegudes relatives al món del treball en uns anys convulsos com van ser els últims de la Guerra Civil i els primers del nou règim.

[es] ¿Cómo puede una dictadura aplicar la represión económica? En este artículo se analiza el régimen dictatorial de Franco y el mercado laboral durante la Guerra Civil (1936-1939) y los años posteriores. Una de las pretensiones del régimen franquista fue el control absoluto de las relaciones laborales. Se otorgó un papel central al Sindicato Vertical, y las Oficinas de Colocación republicanas se sometieron a una transformación. Los trabajadores considerados "preferentes" por su apoyo al régimen tuvieron facilidades para reincorporarse a un mercado laboral afectado, como muestra la prensa de la época, por el paro descontrolado y la falta de cualificación de la mano de obra. En este contexto, una de las Órdenes publicadas en 1939 tuvo especial relevancia porque eliminaba como demandantes de empleo a los menores de veinte años sin capacitación profesional que no fuesen excombatientes del bando vencedor, cuyos efectos serán analizados en el caso de Riosa. El objetivo de este trabajo consiste en arrojar luz sobre algunas cuestiones poco conocidas relativas al mundo del trabajo en unos años convulsos como fueron los últimos de la Guerra Civil y los primeros del nuevo régimen.
[ca] En el present article plantegem resoldre qüestions referents a les activitats vinculades amb la construcció de la imatge que en l'intercanvi comunicatiu elaboren estudiants normalistes; el tipus d'estratègies discursives que adopten, ja sigui cortesia, descortesia i/o autoimatge, així com la forma de la imatge: reparació, protecció o realç. Articulem amb l'anterior les tàctiques polítiques que es configuren en el discurs normalista i el seu funcionament. Amb base en la teoria i en el coneixement del corpus, partim del següent supòsit: La cura de la imatge pròpia per part dels normalistas es realitza mitjançant activitats d'autoimatge, en particular en la forma de realç, acudeixen a les tàctiques de legitimació i resistència per a enfortir la imatge de si mateixos com a docents i a la deslegitimació dels professors d'origen universitari per a distanciar-se d'ells. En aquest estudi s'acudeix la teoria de la imatge social de Goffman i la sociopragmàtica cultural amb les contribucions de Bravo i Hernández; per a l'estudi de les tàctiques polítiques a les propostes de Chilton i Schäffner i Chilton.

[es] En el presente artículo planteamos resolver cuestiones referentes a las actividades vinculadas con la construcción de la imagen que en el intercambio comunicativo elaboran estudiantes normalistas; el tipo de estrategias discursivas que adoptan, ya sea cortesía, descortesía y/o autoimagen, así como la forma de la imagen: reparación, protección o realce. Articulamos con lo anterior las tácticas políticas que se configuran en el discurso normalista y su funcionamiento. Con base en la teoría y en el conocimiento del corpus, partimos del siguiente supuesto: El cuidado de la imagen propia por parte de los normalistas se realiza mediante actividades de autoimagen, en particular en la forma de realce, acuden a las tácticas de legitimación y resistencia para fortalecer la imagen de sí mismos como docentes y a la deslegitimación de los profesores de origen universitario para distanciarse de ellos. En este estudio se acude la teoría de la imagen social de Goffman (1967, 1970, 1983, 2006, 2009) y la sociopragmática cultural con las contribuciones de Bravo (1999, 2003, 2004, 2012, 2015, 2017) y Hernández (2013); para el estudio de las tácticas políticas a las propuestas de Chilton y Schäffner (2000) y Chilton (2004).
[ca] El present article proposa un estudi del cicle de protestes ocorregut a Perú entre el nou i el disset de novembre de l'any 2020. En aquest sentit, la proposta de l'escrit s'emmarca en una anàlisi de l'acció col·lectiva que dialoga amb alguns dels paradigmes més importants del camp. D'aquesta manera, la investigació cristal·litza en tres qüestions fonamentals: (1) una preocupació per la gramàtica o la narrativa que gira a l'entorn del cicle de mobilització; (2) un exercici descriptiu d'allò ocorregut al llarg del cicle de protestes; (3) una possible explicació que tingui en compte la profunditat del problema plantejat.

[es] El presente artículo propone un estudio del ciclo de protestas ocurrido en Perú entre el nueve y el diecisiete de noviembre del año 2020. En este sentido, la propuesta del escrito se enmarca en un análisis de la acción colectiva que dialoga con algunos de los paradigmas más importantes del campo. De este modo, la investigación se cristaliza en tres cuestiones fundamentales: (1) una preocupación por la gramática o la narrativa que gira en torno al ciclo de movilización, (2) un ejercicio descriptivo de lo sucedido a lo largo del ciclo de protestas, (3) una posible explicación que tome en cuenta la profundidad del problema planteado
[ca] Aquest article pretén analitzar el relat denominat "Abel", part del llibre Lunas en vez de sombras y otros relatos de ciencia ficción de l'escriptora costa-riquenya Anacristina Rossi (San José, 1952) des d'una perspectiva que consideri elements de la ficció climàtica i l'ecofeminisme. Atès això, es posarà en diàleg el text de Rossi amb teories d'autors com ara Silvia Kurlat Ares, Timothy Morton, Valentí Rull, Anne Primavesi, Jason W. Moore, Eileen Crist, Aníbal Quijano i LaDanta LasCanta, entre d'altres. També es treballa l'estreta implicació del discurs religiós judeocristià pel que fa a la construcció en l'imaginari col·lectiu d'un escenari apocalíptic/post-apocalíptic i la submissió de la naturalesa i la dona per part de la nostra societat capitalista/heteropatriarcal.

[es] El presente artículo pretende analizar el relato denominado "Abel", parte del libro Lunas en vez de sombras y otros relatos de ciencia ficción de la escritora costarricense Anacristina Rossi (San José, 1952) desde una perspectiva que implique elementos de la ficción climática y el ecofeminismo. Para ello, se pondrá en diálogo el texto de Rossi con teorías de autores como Silvia Kurlat Ares, Timothy Morton, Valentí Rull, Anne Primavesi, Jason W. Moore, Eileen Crist, Aníbal Quijano y LaDanta LasCanta, entre otros. También se trabaja la estrecha implicancia del discurso religioso judeocristiano en relación con la construcción en el imaginario colectivo de un escenario apocalíptico/postapocalíptico y el sometimiento de la naturaleza y la mujer por parte de nuestra sociedad capitalista/heteropatriarcal.
[ca] La intertextualitat es presenta com un dels elements substancials per a l'anàlisi i comprensió dels textos, perquè és l'element essencial que dota de sentit a la macroestructura i es troba implícitament i explícita, de la mateixa manera que exigeix en el lector un coneixement previ. Aquest haurà d'interpretar la funció de descodificador de la informació a través de les diferents xarxes de transtextualitat creades amb altres textos, màximament quan es correspongui amb la figura d'un traductor. En el present article, introduïm el concepte d'intertextualitat en lingüística i reflexionarem sobre els contextos més recurrents on tenen lloc aquestes relacions textuals. Posteriorment, detallem la importància que posseeix en el llenguatge jurídic a l'ésser un llenguatge d'especialitat que recull amb exhaustivitat totes les casuístiques possibles en la seva comesa de ser el més precís possible. A tal respecte i, finalment, detallem els casos pràctics d'intertextualitat detectats en la Llei italiana sobre medi ambient 68/2015, de 22 de maig, amb la finalitat d'alertar al traductor de textos jurídics de la importància de saber teixir xarxes intertextuals en tal llenguatge per a la seva correcta traducció.

[es] La intertextualidad se postula como uno de los elementos sustanciales para el análisis y comprensión de los textos, pues es el elemento esencial que dota de sentido a la macroestructura y se encuentra tanto implícita como explícitamente, del mismo modo que exige en el lector un conocimiento previo. Este deberá interpretar la función de descodificador de la información a través de las diferentes redes de transtextualidad creadas con otros textos, máxime cuando se corresponda con la figura de un traductor. En el presente artículo, introducimos el concepto de intertextualidad en lingüística y reflexionaremos sobre los contextos más recurrentes en donde tienen lugar estas relaciones textuales. Posteriormente, detallamos la importancia que posee en el lenguaje jurídico al ser un lenguaje de especialidad que recoge con exhaustividad todas las casuísticas posibles en su cometido de ser lo más preciso posible. A tal respecto y, por último, detallamos los casos prácticos de intertextualidad detectados en la Ley italiana sobre medioambiente 68/2015, de 22 de mayo, con el fin de alertar al traductor de textos jurídicos de la importancia de saber tejer redes intertextuales en tal lenguaje para su correcta traducción.
[ca] Històricament, la institució califal va ser central en la doctrina política islàmica. El califa era l'encarregat d'aplicar la Llei divina i vetllar pel seu compliment, sent la resta dels seus governants els delegats. Però com es podia fer tot això en absència del califa, o sense el seu suport? En aquest article s'exposen i s'analitzen les nombroses i diverses respostes que aquesta problemàtica va rebre per part dels musulmans sunnites de l'Edat Mitjana. Els casos considerats, el segle V/XI a al-Andalus, el col·lapse del poder almoràvit (mitjans del segle VI/XII), la desintegració del califat almohade (inicis del segle VII/XIII) i l'aniquilació del califat ʿabbāsí de Bagdad ( 656/1258), van donar lloc al desenvolupament de nous models i articulacions ideològiques que van permetre a diferents dinasties justificar la seva posició i legitimitat al marge o en sintonia amb la institució califal. L'article ofereix una visió de com es legitimava elpoder quan l'autoritat del califat era absent, extinta o disminuïda.

[es] Históricamente, la institución califal fue central en la doctrina política islámica. El califa era el encargado de aplicar la Ley divina y velar por su cumplimiento, siendo el resto de los gobernantes sus delegados. Pero ¿cómo podía llevarse a cabo todo esto en ausencia del califa, o sin su apoyo? En este artículo se exponen y analizan las numerosas y variopintas respuestas que esta problemática recibió por parte de los musulmanes sunníes de la Edad Media. Los casos considerados, el siglo V/XI en al-Andalus, el colapso del poder almorávide (mediados del siglo VI/XII), la desintegración del califato almohade (iniciosdel siglo VII/XIII) y la aniquilación del califato ʿabbāsí de Bagdad (656/1258), dieron lugar al desarrollo de nuevos modelos y articulaciones ideológicas que permitieron a distintas dinastías justificar su posición y legitimidad al margen o en sintonía con la institución califal. El artículo ofrece una visión de cómo se legitimaba el poder cuando la autoridaddel califato estaba ausente, extinta o disminuida.
[ca] Eduardo Sevilla Guzmán il·lustra l'especificitat de vàries disciplines centrades en el medi rural a partir de la seva pròpia experiència. Tal i com explica en l'entrevista, la seva deriva cap a les Ciències Socials es degué a la necessitat de sostreure's al domini que els interessos de latifundistes i multinacionals exercien sobre la recerca en l'escola d'enginyers on treballava. Més endavant, la necessitat de cercar una alternativa al que es coneix com agricultura "convencional" el dugué a focalitzar la seva atenció en l'estudi d'altres formes històriques i contemporànies de manejar els recursos naturals, confluint –amb la incorporació dels sabers locals i científics en Ciències Naturals- en l'Agroecologia. En tot aquest camí ha seguit de prop i col·laborat amb el SOC (Sindicato de Obreros del Campo), històrica i combativa associació de jornalers andalusos, i establert una xarxa internacional d'aliances acadèmiques i activistes en el camp dels estudis i les lluites camperoles. La seva aposta –com veurem tot seguit- és a favor d'un tipus d'investigació militant i pluriepistemològica.

[es] Eduardo Sevilla Guzmán ilustra la especificidad de varias disciplinas centradas en el medio rural a partir de su propia experiencia. Tal y como explica en la entrevista, su deriva hacia las Ciencias Sociales se debió a la necesidad de sustraerse al dominio que los intereses de latifundistas y multinacionales ejercían sobre la investigación en la escuela de ingenieros donde trabajaba. Más recientemente, la necesidad de buscar una alternativa a lo que se conoce como agricultura "convencional" le llevó a focalizar su atención en el estudio de otras maneras históricas y contemporáneas de manejar los recursos naturales, confluyendo –con la incorporación de los saberes locales y científicos en Ciencias Naturales- en la Agroecología. En todo este camino ha seguido de cerca y colaborado con el SOC (Sindicato de Obreros del Campo), histórica y combativa asociación de jornaleros andaluces, y establecido una red internacional de alianzas académicas y activistas en el campo de los estudios y las luchas campesinas. Su apuesta –como veremos a continuación- es a favor de un tipo de investigación militante y pluriepistemológica.
[ca] El present article té el propòsit de reflexionar sobre un recent cas de triple filiació des del naixement a l'Argentina que constitueix una nova forma de coparentalitat. Per a això, en primer lloc, realitzo una descripció dels fets i la sentència. En segon lloc, refereixo que els feminismes i els moviments per la diversitat han col·laborat en comprensions i pràctiques més respectuoses i dinàmiques de la institució familiar en clara oposició al neoconservadurisme. Després plantejo que la defensa d'aquest dinamisme familiar fundat no hagués de portar-nos a defensar qualsevol camí per a la consecució del projecte familiar, puntualment en el cas d'homes sols o en parella. Per això, diferencio les maneres que usualment tenen per a aconseguir la paternitat amb l'objectiu de mostrar com la coparentalitat i l'adopció són moralment acceptables mentre que la subrogació de l'embaràs és qüestionable èticament.

[es] El presente artículo tiene el propósito de reflexionar sobre un reciente caso de triple filiación desde el nacimiento en Argentina que constituye una nueva forma de coparentalidad. Para ello, en primer lugar, realizo una descripción de los hechos y la sentencia. En segundo lugar, refiero que los feminismos y los movimientos por la diversidad han colaborado en comprensiones y prácticas más respetuosas y dinámicas de la institución familiar en clara oposición al neoconservadurismo. Luego planteo que la defensa de dicho dinamismo familiar fundado no debiera llevarnos a defender cualquier camino para la consecución del proyecto familiar, puntualmente en el caso de varones solos o en pareja. Por ello, diferencio los modos que usualmente tienen para alcanzar la paternidad con el objetivo de mostrar cómo la coparentalidad y la adopción son moralmente aceptables mientras que la subrogación del embarazo es cuestionable éticamente.
[ca] La pel·lícula Way of a Gaucho (1952) fou dirigida per Jacques Tourneur i es basà en la novel·la homònima del viatger Herbert Childs, qui al mateix temps s'hauria inspirat per a escriure-la en diversos episodis del Martín Fierro (1872 i 1879) de José Hernández. El caràcter global del projecte s'evidencia, doncs, en una cadena de reversions que connecten a un cineasta francès amb un cronista estatunidenc i un clàssic de la literatura argentina. En tal sentit, aquest assaig es proposa abordar la imatge del gautxo angloparlant a una pampa Technicolor com una de les aberracions en la filmografia de Tourneur, amb l'objectiu de recol·locar els problemes de la construcció del cànon nacional i del gautxo com a emblema de la identitat argentina en el marc dels debats de les últimes dècades sobre els processos de mundialització de la literatura i del cinema.

[es] La película Way of a Gaucho (1952) fue dirigida por Jacques Tourneur y se basó en la novela homónima del viajero Herbert Childs, quien a su vez se habría inspirado para escribirla en diversos episodios del Martín Fierro (1872 y 1879) de José Hernández. El carácter global del proyecto se evidencia, pues, en una cadena de reversiones que conectan a un cineasta francés con un cronista estadounidense y un clásico de la literatura argentina. En tal sentido, este ensayo se propone abordar la imagen del gaucho angloparlante en una pampa en Technicolor como una más de las aberraciones en la filmografía de Tourneur, con el objetivo de recolocar los problemas de la construcción del canon nacional y del gaucho como emblema de la identidad argentina en el marco de los debates de las últimas décadas sobre los procesos de mundialización de la literatura y el cine.
[ca] L'objectiu del document és esbossar les circumstàncies de l'establiment de la galeria d'escultures de Łódź al carreró de Rubinstein (anteriorment: Aleja ZMP) i el seu impacte en l'estètica de Łódź.Tot i la història de la ciutat que es remunta a principis del segle XV, la primera escultura de ple dret a l'espai públic només va aparèixer el 1912. Al començament de la Segona Guerra Mundial, el nombre d'escultures va augmentar fins a una dotzena aproximadament, però totes aquestes obres van ser destruïdes pels alemanys en els primers anys de l'ocupació.En el període 1945-1970, van aparèixer dos monuments i una dotzena de formes més petites. La cara escultòrica de la ciutat només va ser canviada per la Galeria d'escultures de Łódź, que es va centrar en els temes més importants de l'urbanisme de la postguerra, la política, les tendències artístiques i les necessitats socials. Tot i el seu curt període de funcionament (1972-1978), els seus efectes encara són visibles a gairebé tot arreu a Łódź. Mai abans ni mai després s'havia estetitzat el mitjà de l'escultura a tal escala a la ciutat.El record d'aquest lloc i de diverses desenes d'escultures (i dels seus creadors) gairebé s'ha esvaït. Actualment, s'estan realitzant activitats per restaurar la galeria d'escultures de Łódź a la seva posició deguda en la història de la ciutat i continuar les seves activitats al mateix lloc.

[es] El objetivo del artículo es describir las circunstancias del establecimiento de la Galería de Esculturas de Łódź en Rubinstein's Alley (antes: Aleja ZMP) y su impacto en la estética de Łódź. A pesar de que la historia de la ciudad se remonta a principios del siglo XV, la primera escultura completa en el espacio público apareció solo en 1912. Al comienzo de la Segunda Guerra Mundial, el número de esculturas aumentó a una docena más o menos, pero todas esas obras fueron destruidas por los alemanes en los primeros años de la ocupación. En el período 1945-1970, aparecieron dos monumentos y una docena de formas más pequeñas. La cara escultórica de la ciudad fue cambiada solo por la Galería de Esculturas de Łódź, que se centró en los temas más importantes del urbanismo, la política, las tendencias artísticas y las necesidades sociales de la posguerra. A pesar de su breve período de funcionamiento (1972-1978), sus efectos aún son visibles en casi todas partes en Łódź. Nunca antes y nunca después se ha estetizado el medio escultórico a tal escala en la ciudad. El recuerdo de este lugar y de varias decenas de esculturas (y de sus creadores) casi se ha desvanecido. Actualmente, se están llevando a cabo actividades para restaurar la Galería de Esculturas de Łódź a su debido lugar en la historia de la ciudad y continuar sus actividades en el mismo lugar.
[ca] La justícia espacial s'ha posicionat com una lluita per vincular el geogràfic amb el social i històric a través de l'articulació de la crítica a les condicions socioespacials i la possibilitat de transformar-les. Aquest text planteja que les categories sustentades en aquesta "possibilitat" afronten el risc de la seva banalització i, per tant, és necessària la seva discussió des d'altres geografies on s'imposa la urbanització global. L'objectiu és proposar un ajust a la conceptualització reivindicativa a través d'un acostament en tres passos a la urbanització de la Ciutat de Mèxic. En el primer, es revisa la conjuntura actual sobre la planificació de la ciutat amb la qual cosa s'identifica una estratègia de despolitització. A continuació, s'explora en la història (s. XX i XXI) les continuïtats que expliquen aquesta estratègia. Per al tercer, es realitzen tres exercicis que espacialitzen la conjuntura en tres escales: local, metropolitana i regional. Al final, els resultats nodreixen la proposta d'ajust conceptual: la disputa urbana, que redirigeix l'atenció de les agendes ideològiques cap a les conflictivitats.

[es] La justicia espacial se ha posicionado como una lucha por vincular lo geográfico con lo social e histórico a través de la articulación de la crítica a las condiciones socioespaciales y la posibilidad de transformarlas. Este texto plantea que las categorías sustentadas en esa "posibilidad" afrontan el riesgo de su banalización y, por lo tanto, es necesaria su discusión desde otras geografías donde se impone la urbanización global. El objetivo es proponer un ajuste a la conceptualización reivindicativa a través de un acercamiento en tres pasos a la urbanización de la Ciudad de México. En el primero se revisa la coyuntura actual sobre la planificación de la ciudad con lo cual se identifica una estrategia de despolitización. Enseguida, se explora en la historia (s.XX y XXI) las continuidades que explican dicha estrategia. Para el tercero se realizan tres ejercicios que espacializan la coyuntura en tres escalas: local, metropolitana y regional. Al final, los resultados nutren la propuesta de ajuste conceptual: la disputa urbana, que redirige la atención de las agendas ideológicas hacia las conflictividades.