BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Aquest article es proposa aprofundir el tema de la solitud essencialment al Zibaldone de Leopardi, però també als Canti i a altres obres: un argument que forma part d'aquell petit nucli de conceptes que permeten a l'autor d'establir una sèrie de distincions entre antiguitat i modernitat, home savi i home del carrer, persona que ha patit i la que no sap què és el dolor, entre solitud originària, essencialment humana però també animal i per tant natural, i solitud moderna, la de l'exclusió, que és experimentada precisament per les masses, i per tant urbana.

[it] Questo articolo si propone di approfondire il tema della solitudine essenzialmente nello Zibaldone di Leopardi, ma anche nei Canti e in altre opere: un argomento che fa parte di quel piccolo nucleo di concetti che consentono all'autore di stabilire una serie di distinguo fra antichità e modernità, uomo saggio e uomo della strada, persona che ha sofferto e quella che non sa che cos'è il dolore, tra solitudine originaria, essenzialmente umana ma anche animale e quindi naturale, e solitudine moderna, quella dell'esclusione, che viene sperimentata proprio dalle masse, e quindi urbana.
[ca] No sempre s'ha fet suficient atenció al fet que els tres més grans intèrprets figuratius de la Comèdia a l'Anglaterra dels segles XVIII i XIX - Johann Heinrich Füssli (1741-1825), John Flaxman (1755-1826) i William Blake (1757-1827) - tenien contacte pròxim i estaven mútuament units per un sòlid i persistent vincle d'amistat. Les il·lustracions dantesques de Blake s'analitzen tenint en compte aquest fet fonamental, reconstruint els esdeveniments biogràfics que van caracteritzar l'amistat entre els tres artistes i avaluant les possibles influències recíproques dins de la seva producció dantesca.

[it] Non sempre è stata rivolta sufficiente attenzione al fatto che i tre più grandi interpreti figurativi della Commedia nell'Inghilterra tra Sette e Ottocento - Johann Heinrich Füssli (1741-1825), John Flaxman (1755-1826) e William Blake (1757-1827) - fossero in stretto contatto tra loro e reciprocamente legati da un solido e durevole vincolo di amicizia. Le illustrazioni dantesche di Blake vengono analizzate alla luce di questo dato fondamentale, ricostruendo le vicende biografiche che caratterizzarono l'amicizia fra i tre artisti e valutando le possibili influenze reciproche all'interno della loro produzione dantesca.
[ca] En aquest treball s'analitzen tres apropiacions de la Commedia on s'observen diversos procediments de la reescriptura teatral. Com a forma canònica de la intertextualitat, la reescriptura es pot operar sota la forma més subtil de l'al·lusió, la cita, la condensació, o bé l'organització estructural. Les obres seleccionades -que inclouen aquestes possibilitats- són Una pasión sud-americana (1989) de Ricardo Monti, Lo que me costó el amor de Laura (1998) d'Alejandro Dolina i La Divina Comèdia, de F a B (2022) d'Andrés Gerszenzon.

[it] In questo contributo vengono analizzate tre appropriazioni della Commedia in cui si osservano diversi procedimenti di riscrittura teatrale. In quanto forma canonica di intertestualità, la riscrittura può operare nella forma più sottile di allusione, citazione, condensazione o persino organizzazione strutturale. Le opere selezionate -che includono queste possibilità- sono Una pasión latinoamericana (1989) di Ricardo Monti, Lo que me cuesta el amor de Laura (1998) di Alejandro Dolina e La divina Comedia, de F a B (2022) di Andrés Gerszenzon.
[ca] En aquest treball s'identifica el contingut dialectal pullès en les pel·lícules italianes de Sole a catinelle i La capagira i es proposa una traducció al català amb marques de variació geogràfica. Per validar aquesta proposta de traducció, primerament es posa en context la situació del dialecte en el món audiovisual català i mitjançant una enquesta a experts es valida si aquesta proposta de traducció és vàlida o no. La temàtica gira entorn al dilema de si és correcte o no traduir un dialecte del contingut original per un altre de la llengua d'arribada i, obrint de nou el debat, sumar una nova possibilitat per si en futurs casos es dóna l'oportunitat de fer una traducció amb variació geogràfica en el doblatge.

[it] In questo lavoro si individua il contenuto dialettale pugliese nei film italiani "Sole a catinelle" e "La capagira" e si propone una traduzione verso la lingua catalana con caratteristiche di variazione geografica. Per avvalorare questa proposta di traduzione, in primo luogo si contestualizza la situazione del dialetto nel mondo audiovisivo catalano e mediante un sondaggio tra gli esperti si conferma se tale proposta sia valida o meno. La tematica gira intorno al dilemma se sia giusto o meno tradurre un dialetto presente nell'originale per un altro dialetto della lingua di arrivo e, riaprendo il dibattito, aggiungere una nuova possibilità di traduzione per futuri casi in cui si possa avere l'opportunità di fare una traduzione con variazione geografica nel doppiaggio.
[ca] Nombrosos autors han adaptat l'Edip rei de Sòfocles al seu propi context historicocultural. Un element, absent en Sòfocles, els uneix: es tracta del pressentiment de l'incest, viscut o no com a culpa, per part d'Edip i de Jocasta. L'Edipo re de Pasolini representa el moment de màxima explicitació d'aquesta característica, que ara emergeix, sota la influència de les teories freudianes, a nivell de conciència. L'operació pasoliniana es distingeix, de totes maneres, de les precedents perquè converteix el discurs mític en autobiográfic.

[it] Numerosi autori hanno adattato l'Edipo re sofocleo al proprio contesto storico-culturale. Un elemento, non presente in Sofocle, li accomuna: si tratta del presentimento dell'incesto, vissuto o meno come colpa, da parte di Edipo e Giocasta. L'Edipo re di Pasolini rappresenta il momento di massima esplicitazione di questa caratteristica, ormai affiorata, sotto l'influenza delle teorie freudiane, a livello di coscienza. L'operazione pasoliniana si distingue comunque dalle precedenti per aver reso autobiografico il discorso mitico.
[ca] Blake, apassionat per Dante des de 1780, va dedicar els últims mesos de la seva vida (1827) a una sèrie d'il·lustracions de la Comèdia, treballant en particular en l'Infern, al qual va dedicar la major part dels seus gravats, alguns dels quals van quedar inconclusos. L'artista va barrejar sensacions i terror, emoció i passió, però també diversió i ironia, revelant-se molt còmplice dels presumptes pecadors, als qui ell, com a poeta, preferia definir com a "transgressors".

[it] Blake, appassionatosi a Dante fin dal 1780, dedica gli ultimi mesi di vita (1827) alle illustrazioni della Commedia, lavorando in particolare sull'Inferno, cui dedica la maggior parte delle incisioni, alcune rimaste incompiute. L'artista mescola insieme sensazione e terrore, emozione e passione, ma anche divertimento, ironia, rivelandosi molto complice dei presunti peccatori, che egli, come poeta, preferisce definire "trasgressori".
[ca] Aquest article vol fer una anàlisi del tipus de política ambiental del Japó actual, un país on es poden trobar diferents contradiccions, un país molt desenvolupat econòmicament i tecnològica i alhora un país que fa atenció a la tutela ambiental. L'objectiu bàsic d'aquest treball és saber en quina mesura la política ambiental pot ser la conseqüència de la cultura d'un estat o la conseqüència d'una exigència.

[it] Questo articolo vuole essere una breve presentazione di quella che è la politica ambientale attuale in Giappone, paese ricco di contraddizioni, dove emerge uno sviluppo tecnologico all'avanguardia, ma anche una particolare attenzione nei confronti della natura e della tutela ambientale. La domanda che ruota attorno a questo lavoro è se la politica ambientale, può essere considerata come parte della cultura di uno Stato o come un esigenza.
[ca] L'estudi de les errates tipogràfiques i dels errors de lectura fets en les traduccions al castellà de l'Ultimo canto di Saffo ajuda a aclarir l'especial intersecció proposada pel poema original entre la negació nihilista, que defineix el pensament leopardià, i la negació eufemística, heredada per la tradició llegendària sobre la mort de la poeta. Els errors adquireixen en aquest cas una gran utilitat a causa de l'afinitat entre la seva mecànica i la dels fonemes i els semes que recorren en el text de partida.

[it] Lo studio dei refusi tipografici e degli errori di lettura commessi nelle traduzioni allo spagnolo dell'Ultimo canto di Saffo aiuta a delucidare la particolare intersezione proposta dal componimento originale tra la negazione nichilistica, definitoria del pensiero leopardiano, e la negazione eufemistica, ereditata dalla tradizione leggendaria sulla morte della poetessa. Gli errori rivestono in questo caso una grande utilità per causa dell'affinità tra la loro meccanica e quella dei fonemi e semi ricorrenti nel testo di partenza.
[ca] L'article investiga el comportament d'una subclasse dels marcadors del discurs, els indicadors de reformulació, en una situació de contacte lingüístic específica, la Val di Fassa (Trentino Alto-Adige), en la qual els parlants tenen a la seva disposició un repertori bilingüe italià-lladí. L'estudi dels marcadors del discurs en la conversa bilingüe, gràcies a les estratègies emprades pels parlants en aquests contextos, permet d'analitzar-ne de manera detallada les característiques peculiars; els marcadors de reformulació resulten ser en aquest sentit d'especial interès, perquè aquí, en referir-se també al canvi de llengua, es fan servir en una gamma més àmplia de funcions respecte als contextos monolingües. L'objectiu de l'article és establir a quina llengua recorren els parlants per a aquests marcadors, i també si es produeixen diferències dins de la mateixa classe.

[it] Il contributo indaga il comportamento di una sottoclasse dei segnali discorsivi, gli indicatori di riformulazione, in una specifica situazione di contatto linguistico, la Val di Fassa (Trentino Alto-Adige), dove i parlanti hanno a disposizione un repertorio bilingue italianoladino. Lo studio dei segnali discorsivi nella conversazione bilingue permette, grazie alle strategie impiegate dai parlanti in questi contesti, di analizzarne in maniera approfondita le caratteristiche peculiari; i segnali di riformulazione risultano in tal senso di particolare interesse, poiché sono qui impiegati in una gamma più ampia di funzioni rispetto ai contesti monolingui, concernendo anche il cambio di lingua. L'obiettivo del contributo è di stabilire a quale lingua i parlanti facciano ricorso per questi segnali, nonché se si verifichino eventuali differenze all'interno della classe stessa.
[ca] L'elecció dels tres àlbums dantescos de Metamorfosi, una banda italiana de rock progressiu, respon a la necessitat de redescobrir un horitzó interpretatiu de la Comèdia que privilegia l'actualitat sociocultural i política italiana, però també internacionals. Aquest és l'únic grup de rock italià que fins ara ha produït tres àlbums íntegrament dedicats a l'òpera de Dante, un per a cada cançó i en italià. L'article comenta els textos sobretot per trobar les correspondències o diferències respecte a la Comèdia, amb la intenció de satisfer la necessitat de deixar que Dante parli amb la societat del nostre temps.

[it] La scelta dei tre album danteschi di Metamorfosi, band italiana di rock progressive, risponde alla necessità di ritrovare un orizzonte interpretativo della Commedia che privilegi l'attualità socio-culturale e politica italiana ma anche internazionale. Si tratta dell'unica band rock italiana che abbia fino a oggi prodotto tre album interamente dedicati all'opera di Dante, uno per ogni cantica e in lingua italiana. L'articolo ne commenta soprattutto i testi per ritrovarne le corrispondenze o differenze rispetto alla Commedia, con l'intenzione di andare incontro all'esigenza di far parlare Dante alla società del nostro tempo e proponendo infine anche degli spunti didattici.
[ca] En aquest article es proposa la idea que en la representació visual de les tres feres, mitjançant les característiques d'aquestes que el text posa en evidència, hi ha una al·lusió a les tres cançons políticodoctrinals Poscia ch'Amor del tutto m'ha lasciato, Tre donne intorno al cor mi son venute i Doglia mi reca nello core ardire, o, per ser precisos, als oponents de Dante que aquestes cançons descriuen o suggereixen.

[it] In questo articolo si propone l'idea che nella rappresentazione visuale delle tre fiere, attraverso le caratteristiche di esse che il testo mette in evidenza, ci sia un'allusione alle tre canzoni politico-dottrinali "Poscia ch'Amor del tutto m'ha lasciato", "Tre donne intorno al cor mi son venute" e "Doglia mi reca nello core ardire", o, per essere precisi, agli opponenti di Dante che queste canzoni descrivono o suggeriscono.
[ca] Si el treball de Rossetti inspirat en Dante ha marcat el Prerafaelisme, no ens centrarem aquí en les obres mateixes sinó en el seu recorregut com a peces de col·leccions (privades o públiques). Es constata llavors que han sortit poc de les col·leccions britàniques o d'Amèrica del Nord, encara que es podria esperar veure-les avui en els grans museus del món. Els motius? La popularitat dels temes dantescs a la Gran Bretanya en aquesta època, per descomptat, però també una nova forma de col·leccionisme restringida a alguns rivals, que van aprofitar museus encara frilosos davant el Prerafaelisme i d'una crítica que va reconèixer tardanament Rossetti al continent, en el moment en què les seves obres transitaven ja en un circuit anglosaxó del qual ja no sortiran. La cartografia actual d'aquest conjunt, en aquest sentit, reflecteix tant l'imaginari victorià com les mutacions del mercat de l'art a la segona meitat del segle XIX.

[it] Sebbene l'opera di Rossetti ispirata a Dante abbia lasciato un segno nel Preraffaellitismo, non ci soffermeremo qui sulle opere in sé, ma sulla loro carriera come pezzi in collezioni (private o pubbliche). Raramente hanno lasciato le collezioni britanniche o nordamericane, anche se oggi ci aspetteremmo di vederle nei principali musei del mondo. Le ragioni di questa situazione? La popolarità dei temi danteschi in Gran Bretagna all'epoca, certo, ma anche una nuova forma di collezionismo ristretta a pochi rivali, che approfittavano di musei ancora cauti nei confronti del preraffaellitismo e di critici che riconoscevano tardivamente Rossetti sul continente, in un momento in cui le sue opere erano già in transito in un circuito anglosassone da cui non sarebbero più uscite. In questo senso, l'attuale cartografia della collezione riflette tanto l'immaginario vittoriano quanto i cambiamenti del mercato dell'arte nella seconda metà dell'Ottocento.
[ca] Entre les relacions que Leonardo Sciascia va establir amb nombroses editorials italianes, destaca la de Laterza, en part per estar vinculada a la publicació del seu primer escrit en prosa, Le parrocchie di Regalpetra. D'aquesta relació, documentada per la recent publicació de la correspondència entre Vito Laterza i Sciascia, l'assaig desgrana els continguts relacionats amb la redacció dialèctica de l'obra -particularment de certs aspectes paratextuals de la mise en page- a través de l'examen de la correspondència entre autor i editor sobre el títol i la il·lustració de portada. Aquestes eleccions van ser fonamentals per connotar l'obra dins de la sèrie I libri del tempo, innovadora en el panorama editorial italià de la dècada de 1950, que necessitava manifestar al lector la coherència de les obres rebudes i el seu caràcter cultural.

[it] Tra i rapporti che Leonardo Sciascia instaurò con numerosi editori italiani, spicca quello con la Laterza, anche per essere legato alla pubblicazione del suo primo scritto in prosa, Le parrocchie di Regalpetra. Di tale rapporto, documentato dalla recente pubblicazione del carteggio tra Vito Laterza e Sciascia, il saggio ritaglia i contenuti relativi alla realizzazione editoriale dialettica dell'opera - in particolare di alcuni aspetti paratestuali della mise en page - attraverso l'esame della corrispondenza tra autore ed editore circa il titolo e l'illustrazione di copertina. Queste scelte furono fondamentali per connotare l'opera all'interno della collana I libri del tempo, innovativa nel panorama editoriale italiano degli anni 1950, che aveva bisogno di manifestare al lettore la coerenza delle opere ricevute e il suo carattere culturale.
[ca] En ocasió de la ratificació de les noces entre Carles III d'Habsburg i Elisabeth Christina de Braunsweig-Wolfenbüttel, celebrades a Barcelona el 1 d'agost de 1708, la ciutat catalana, que acollí la cort dels Àustries, esdevingué el teatre d'esdeveniments festius certament memorables, que marcaren de manera indeleble la història musical de tot Espanya. L'organització dels espectacles fou realitzada a Milà, des d'on foren comissionats els millors compositors i llibretistes del teatre d'òpera de l'època, entre els quals cal esmentar Antonio Caldara, Francesco Gasparini, Apostolo Zeno, Pietro Pariati, autors de Drammi in musica, Scherzi Pastorali, Feste teatrali, Serenate i Componimenti da camera.

[it] In occasione delle nozze tra Carlo III d'Asburgo ed Elisabetta Cristina di Braunschweig- Wolfenbüttel, celebrate a Barcellona nell'estate del 1708, la corte catalana divenne teatro di memorabili eventi festivi che segneranno in maniera indelebile la storia musicale di tutta la Spagna. L'organizzazione degli spettacoli si realizzò a Milano e da qui furono commissionati ai migliori compositori e librettisti del teatro d'opera del periodo tra cui Antonio Caldara, Francesco Gasparini, Apostolo Zeno, Pietro Pariati, drammi in musica, scherzi pastorali, feste teatrali, intermezzi, serenate e componimenti da camera.
[ca] L'article reprèn la qüestió dels dantismes a l'Orlando Furioso, ja estudiats per Segre i per Blasucci, per tal d'evidenciar la relació lingüística i hermenèutica que uneix l'episodi de la follia d'Orlando, a OF XXIII, amb el subtext de l'episodi de Paolo i Francesca a Inferno V. El que es vol destacar és la dimensió metalingüística subjacent a tots dos episodis i que fa de preludi a la represa cervantina del model de follia cavalleresca, ja present en Ariosto.

[it] Il saggio riesamina la questione dei dantismi nell'Orlando Furioso, studiati da Segre e Blasucci, per evidenziare il rapporto linguistico ed ermeneutico che lega l'episodio della follia di Orlando, in OF XXIII, e il sottotesto dell'episodio di Paolo e Francesca in Inferno V, mettendo in primo piano la dimensione metalinguistica che sottende a entrambi gli episodi e che prelude alla ripresa cervantina del modello di follia cavalleresca, già dell'Ariosto.
[ca] La novel·la de Cervantes va ser adreçada pel mateix autor al "lector desocupado": és una expressió que no ha trobat una traducció semànticament exhaustiva a l'italià. Sciascia fa referència habitualment a les traduccions de Carlesi i Bodini, autors de la que encara es reconeix com la traducció més acreditada, destacant que l'ús de perífrasis llargues fa que es perdi el significat de l'adjectiu que utilitza l'escriptor espanyol. Pel que fa a la traducció de "desocupado lector", Sciascia va suggerir la frase: "lector ocioso", perquè Cervantes significava certament una ociositat particular, en el sentit llatí del terme.

[it] Il romanzo di Cervantes era rivolto dall'autore stesso al "lector desocupado": è un'espressione che non ha trovato una traduzione semanticamente esaustiva in italiano. Sciascia è solito riferirsi alle traduzioni di Carlesi e Bodini, autori di quella che è tuttora riconosciuta come la traduzione più accreditata, sottolineando che l'uso di lunghe perifrasi fa perdere il significato dell'aggettivo usato dallo scrittore spagnolo. Per quanto riguarda la traduzione di "desocupado lector", Sciascia ha suggerito la frase: "ozieggiante lettore", perché Cervantes intendeva certamente un ozio particolare, nel senso latino del termine.
[ca] Una característica exclusiva del Paradís il·luminat per Giovanni di Paolo, absent en les miniatures de l'Infern i el Purgatori, és la representació recurrent de l'objecte del llibre, en deu miniatures distribuïdes entre els cants 5 i 28 del Pd. La investigació se centra en aquest procés de posada en comú i demostra el seu potencial exegètic. El llibre, sovint els llibres (una sola miniatura també pot contenir-ne set), són els textos (teològics, jurídics) que Dante esmenta en els versos del poema. No només això, els manuscrits, carregats sempre de connotacions positives, són vehicles de saviesa i saber moral promoguts per Dante. A més, són objecte de transició cultural i estètica: narrativament connectatss a figures medievals (Justinià, Dionís, Isidor...), potencien l'apreciació del manuscrit propi de l'humanisme i de la Biblioteca Alfonsiana. En definitiva, centrar la mirada i l'anàlisi en la presència de l'objecte del llibre dins de les miniatures al seu torn dins del manuscrit Yates Thompson 36 permet capturar conjuntament la intel·ligència visual del pintor i el gust del llibre del client.

[it] Caratteristica esclusiva del Paradiso miniato da Giovanni di Paolo, assente nelle miniature dell'Inferno e del Purgatorio, è la rappresentazione ricorrente dell'oggetto libro, in ben dieci miniature distribuite fra Pd 5 e Pd 28. L'indagine verte su questo processo di mise en abyme e ne dimostra le potenzialità esegetiche. Il volume, spesso i volumi (un'unica miniatura può contenerne anche sette), sono i testi (teologici, giuridici) menzionati da Dante nei versi del poema. Non solo, sempre carichi di connotati positivi, i manoscritti sono veicoli della sapienza e saggezza morale promosse da Dante. Inoltre ancora, sono un oggetto di transizione culturale ed estetica : narrativamente connessi a figure medioevali (Giustiniano, Dionigi, Isidoro…), esaltano l'apprezzamento del manoscritto tipico dell'umanesimo e della Biblioteca Alfonsina. Insomma, concentrare lo sguardo e l'analisi sulla presenza dell'oggetto libro all'interno delle miniature a loro volta all'interno del manoscritto Yates Thompson 36 consente insieme di carpire l'intelligenza visiva del pittore e il gusto librario del committente.
[ca] L'article se centra en un pròleg gairebé desconegut escrit per William Carlos Williams als sonets dialectals de Giuseppe Gioachino Belli traduïts per Harold Norse a finals dels anys cinquanta. En el breu assaig, aquí traduït per primera vegada a l'italià, el poeta nord-americà reafirma amb contundència el seu realisme basat en l'ús de l'idioma americà, una llengua considerada diferent de l'anglès que es parla al Regne Unit, i el valor literari del qual es compara amb l'aconseguit per Belli en escriure els seus sonets en dialecte.

[it] L'articolo si sofferma su una quasi sconosciuta prefazione scritta da William Carlos Williams ai sonetti dialettali di Giuseppe Gioachino Belli tradotti da Harold Norse alla fine degli anni Cinquanta. Nel breve saggio, qui tradotto per la prima volta in italiano, il poeta americano ribadisce con forza la sua poetica realista basata sull'uso dell'American Idiom, una lingua considerata diversa dall'inglese parlato nel Regno Unito, e il cui valore letterario viene paragonato a quello raggiunto da Belli nello scrivere i suoi sonetti in dialetto