[ca] La disfàgia orofaríngia (DO) és un trastorn de la motilitat caracteritzat per la dificultat per formar o moure el bol de la boca a l'esòfag. Els espessidors, són una estratègia utilitzada per la DO, augmentant la viscositat del fluid. La viscositat, és un paràmetre reològic i es pot avaluar quantitativament. L'efecte terapèutic (ET) dels espessidors, es pot analitzar mitjançant estudis clínics (EC) i es poden establir nivells òptims de viscositat. Tanmateix, els espessidors, es comercialitzen descrivint la viscositat mitjançant descriptors qualitatius i recomanant intervals de viscositat arbitraris. La viscositat, es pot veure afectada durant la deglució per dos factors reològics: l'amilasa salival i la velocitat de cisalla. Tots dos factors, poden disminuir la viscositat i per tant, l'ET dels espessidors. Pocs estudis han examinat altres factors reològics diferents de la viscositat. En conseqüència, aquesta tesi, té els següents objectius: 1)Descriure l'efecte sobre la seguretat de la deglució de dos espessidors: un de goma xantana (XG) i un de barreja, a diversos nivells de viscositat; 2)Determinar el rang terapèutic i les dosis de viscositat òptimes per a cada fenotip de DO; 3)Descriure l'efecte de la viscositat de cisalla sobre l'eficàcia de deglució; 4)Descriure els factors reològics implicats en l'ET dels espessidors i determinar si aquesta informació s'inclou a l'etiquetat. Avaluar els riscos de l'ús de descriptors qualitatius; 5)Validar en diversos laboratoris internacionals un protocol científic per mesurar la viscositat i els factors reològics de deglució que l'afecten; 6)Avaluar la viscositat de cisalla, deformació extensional, força màxima, adhesivitat i cohesió per a dosis variables d'espessidors i determinar la seva relació amb la seguretat de la deglució avaluada per videofluoroscòpia. Aquest projecte de recerca inclou 4 capítols amb la següent metodologia i resultats: Capítol 1 - Tres EC amb dades de 327 pacients on s'analitza l'ET de 3 espessidors per a diversos nivells de viscositat (100-2000 mPa·s). Els resultats van mostrar, que l'ET presentava un comportament dependent de la viscositat, i que només es necessitaven dos nivells per cobrir més del 90% de la població. El residu oral augmenta amb l'augment de la viscositat; Capítol 2: l'anàlisi de 10 espessidors va mostrar que els fabricants recomanen l'ús de 3 nivells de viscositat seleccionats aleatòriament. No es va identificar cap descripció sobre l'efecte de l'amilasa o la velocitat de cisalla; Capítol 3: disseny i validació d'un protocol científic per mesurar la viscositat dels espessidors en 4 laboratoris internacionals, incloent la simulació de factors de deglució amb una variabilitat entre laboratoris inferior al 10%; Capítol 4: anàlisi de 4 propietats reològiques per a diferents dosis i la seva relació amb l'ET sobre la seguretat de la deglució, avaluada en 267 pacients. Els resultats van confirmar que la viscositat de cisalla és el principal paràmetre associat a la seguretat de la deglució. Les principals conclusions són: 1)Els espessidors, milloren la seguretat de la deglució mitjançant l'augment de la viscositat de cisalla d'una manera dosi-depenent. 2)Es pot establir un rang terapèutic entre 100 i 1000 mPa·s per a tractar pacients amb DO. L'augment de la viscositat per sobre de 800-1000 mPa·s no provoca cap millora significativa en la seguretat de la deglució; 3)L'augment de la viscositat de cisalla, està relacionat amb un augment del residu oral. 4)L'ús de descriptors qualitatius de viscositat en l'etiquetat dels espessidors comporta diversos riscos i contradiccions, que posen en perill la seguretat dels pacients; 5)Es pot aplicar a tot el món, un protocol reològic per mesurar la viscositat de cisalla en condicions experimentals que reprodueixen el comportament dels espessidors durant la deglució; 6)La viscositat de cisalla és la principal variable causant l'ET dels espessidors amb un fort efecte dosi-resposta.

[es] La disfagia orofaríngea (DO) es un trastorno de la motilidad caracterizado por la dificultad para formar o mover el cuenco de la boca en el esófago. Los espesantes, son una estrategia utilizada por la DO, aumentando la viscosidad del fluido. La viscosidad es un parámetro reológico y se puede evaluar cuantitativamente. El efecto terapéutico (ET) de los espesantes, se puede analizar mediante estudios clínicos (EC) y se pueden establecer niveles óptimos de viscosidad. Sin embargo, los espesantes, se comercializan describiendo la viscosidad mediante descriptores cualitativos y recomendando intervalos de viscosidad arbitrarios. La viscosidad puede verse afectada durante la deglución por dos factores reológicos: la amilasa salival y la velocidad de cizalla. Ambos factores, pueden disminuir la viscosidad y por lo tanto, el ET de los espesantes. Pocos estudios han examinado otros factores reológicos distintos a la viscosidad. En consecuencia, esta tesis tiene los siguientes objetivos: 1)Describir el efecto sobre la seguridad de la deglución de dos espesantes: uno goma xantana (XG) y uno mezcla, a varios niveles de viscosidad; 2)Determinar el rango terapéutico y las dosis de viscosidad óptimas para cada fenotipo de DO; 3)Describir el efecto de la viscosidad de cizalla sobre la eficacia de deglución; 4)Describir los factores reológicos implicados en el ET de los espesantes y determinar si esta información se incluye en el etiquetado. Evaluar los riesgos del uso de descriptores cualitativos; 5)Validar en laboratorios internacionales un protocolo científico para medir la viscosidad y los factores reológicos de deglución que le afectan; 6)Evaluar la viscosidad de cizalla, deformación extensional, fuerza máxima, adhesividad y cohesión para dosis variables de espesadores y determinar su relación con la seguridad de la deglución. Este proyecto incluye 4 capítulos con la siguiente metodología y resultados: Capítulo 1 - Tres EC con datos de 327 pacientes donde se analiza el ET de 3 espesadores para varios niveles de viscosidad (100-2000 mPa·s). Los resultados mostraron que el ET presentaba un comportamiento dependiente de la viscosidad y que sólo se necesitaban dos niveles para cubrir más del 90% de la población. El residuo oral aumenta con el aumento de la viscosidad; Capítulo 2: el análisis de 10 espesantes mostró que los fabricantes recomiendan el uso de 3 niveles de viscosidad seleccionados aleatoriamente. No se identificó ninguna descripción sobre el efecto de la amilasa o la velocidad de cizalla; Capítulo 3: diseño y validación de un protocolo científico para medir la viscosidad en 4 laboratorios internacionales, con una variabilidad entre laboratorios inferior al 10%; Capítulo 4: análisis de 4 propiedades reológicas para diferentes dosis y su relación con el ET sobre la seguridad de la deglución, evaluada en 267 pacientes. Los resultados confirmaron que la viscosidad de cizalla es el principal parámetro asociado a la seguridad de la deglución. Las principales conclusiones son: 1) Los espesantes, mejoran la seguridad de la deglución mediante el aumento de la viscosidad de cizalla de una forma dosis-dependiente. 2)Se puede establecer un rango terapéutico entre 100 y 1000 mPa·s para tratar a pacientes con DO. El aumento de la viscosidad por encima de 800-1000 mPa·s no provoca mejora significativa alguna en la seguridad de la deglución; 3)El aumento de la viscosidad, está relacionado con un aumento del residuo oral. 4)El uso de descriptores cualitativos de viscosidad comporta diversos riesgos y contradicciones, que ponen en peligro la seguridad de los pacientes; 5)Se puede aplicar en todo el mundo, un protocolo reológico para medir la viscosidad de cizalla en condiciones experimentales que reproducen el comportamiento de los espesantes durante la deglución; 6)La viscosidad de cizalla es la principal variable causando el ET de los espesantes con un fuerte efecto dosis-respuesta.