[ca] Les línies i els colors dels mapes se sustenten en una cartografia interior. Amb freqüència, aquesta s'imprimeix a les nostres ments més que sobre el paper, encara que sapiguem que moltes cartografies sempre són provisionals o efímeres, quan no inútils. Avui dia, postures ètiques de col·lectius "sense fronteres" o creacions "de fusió" mostren que un món menys compartimentat s'obre pas. Les muralles s'ensorren. La bona voluntat ètica i les arts no són alienes, però no són suficients. És urgent "desaprendre" moltes fronteres mentals interioritzades, reflexionar sobre la seva construcció per desconstruir-les i avançar cap a realitats menys segregadores. A partir de ressonàncies llatinoamericanes, es plantegen línies de reflexió al voltant de quatre eixos: un, analitzar alguns mecanismes amb què construïm representacions internes que tradueixen cartografies polítiques i socials; revelar aquests mecanismes i els seus paranys pot suggerir camins més inclusius en el complex context del neoliberalisme i la globalització. Dos, partir de l'experiència i els valors de les comunitats originàries llatinoamericanes i de segles de mestissatge, fonamentant el que anomeno l'estratègia del vincle, en una perspectiva de democràcia comunitarista. Tres, juntament amb la mirada macro sobre l'organització social, fomentar un treball micro, personal, de proximitat, vinculat a una educació a l'ètica del diàleg acurat. Finalment, il·luminar els camins cap a horitzons d'utopia mitjançant els llenguatges artístics, singularment literatura i arts contemporànies. Tanca un exemple educatiu extret de l'experiència col·lectiva –i personal per més de trenta-cinc anys– amb el projecte Filosofia per a/amb Nens (P4/wC). Actualment, nens, nenes i joves treballen en comunitats inclusives des de països i contextos diferents, i mostren una via esperançadora en la construcció de noves ciutadanies per a un nou món.

[es] Las líneas y colores de los mapas se sustentan en una cartografía interior. Con frecuencia, esta se imprime en nuestras mentes más que sobre el papel, aunque sepamos que muchas cartografías siempre son provisionales o efímeras, cuando no inútiles. Hoy día, posturas éticas de colectivos "sin fronteras" o creaciones "de fusión" muestran que un mundo menos compartimentado se abre paso. Las murallas se desmoronan. La buena voluntad ética y las artes no son ajenas, pero no bastan. Urge "desaprender" muchas fronteras mentales interiorizadas, reflexionar sobre su construcción para deconstruirlas y avanzar hacia realidades menos segregadoras. A partir de resonancias latinoamericanas, se plantean líneas de reflexión en torno a cuatro ejes: uno, analizar algunos mecanismos con que construimos representaciones internas que traducen cartografías políticas y sociales; desvelar estos mecanismos y sus trampas puede sugerir caminos más inclusivos en el complejo contexto del neoliberalismo y la globalización. Dos, partir de la experiencia y valores de las comunidades originarias latinoamericanas y de siglos de mestizaje, fundamentando lo que llamo la estrategia del vínculo, en una perspectiva de democracia comunitarista. Tres, junto a la mirada macro sobre la organización social, fomentar un trabajo micro, personal, de proximidad, vinculado a una educación en la ética del diálogo cuidadoso. Finalmente, iluminar los caminos hacia horizontes de utopía mediante los lenguajes artísticos, singularmente literatura y artes contemporáneas. Cierra un ejemplo educativo extraído de la experiencia colectiva –y personal por más de treinta y cinco años– con el proyecto Filosofía para/con Niños (P4/wC). Actualmente, niños, niñas y jóvenes trabajan en comunidades inclusivas desde países y contextos diferentes, mostrando una vía esperanzadora en la construcción de nuevas ciudadanías para un nuevo mundo.