BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La II edició de les Jornades d'Estudis Doctorals d'Art i de Musicologia tenen la voluntat de posar la mirada en les investigacions sobre la transmissió de coneixement a través de les arts com a mitjà i font de coneixement en el món artístic. Les imatges i els documents musicals que s'han preservat des de l'Antiguitat fins a l'actualitat - a tot el món - han permès comprendre aspectes de la vida social, cultural i religiosa de moltes civilitzacions i també ser el mateix reflex d'aquestes. D'aquesta manera, l'Art i la Música, com a recursos, han estat un dels elements claus per poder entendre una cultura ja que ha estat el mecanisme a través del qual els humans han estat capaços de plasmar i transmetre idees i coneixements.

[en] The second edition of the conference on doctoral studies in art and musicology aims to focus on research on the transmission of knowledge through the arts as a means and source of knowledge in the art world. The images and musical documents that have been preserved from ancient times to the present day - throughout the world - have made it possible to understand aspects of the social, cultural and religious life of many civilizations and also to be the same reflection of these. In this way, Art and Music, as resources, have been one of the key elements to be able to understand a culture since it has been the mechanism through which humans have been able to capture and transmit ideas and knowledge.
[ca] L'estudi del pla de salvaguarda i de valoració de la cuitat de Perpinyà (PSMV) va mostrar la importància dels barris de pobles dins l'evolució urbana i l'originalitat de llur arquitectura. La reabilitació d'edificis situats a proximitat del cor de l'aglomeració i l'estudi arqueològic d'elevacions vanportar sobre cinc parcel.les. Les primeres dades de l'estudi confirmen la presència de construccions primitives en terra (tova i paret de tàpia) edificades cap a la segona meitat del segle XIII i modificades molt d'hora. La descoberta d'un remarcable sostre de fusta pintat polícrom de la fi del selge XV ο inici del segle XVI al número 4 carrer de l'Anguilla demostra que la casa del segle XIII va ser sobrealçada al menys d'un nivell en aquesta període. Tanmateix, la major part de les modifications realitzades sobre les construccions en terra del segle XIII intevénen més tard, als segles XVII i XVIII. Als segles XIX i XX, el barri s'empobreix considerablement. Les parcelles son desmembrades i retroben llurs proporcions d'orígen. Les habitacions luxuoses d'època moderna són separades amb envans i nous terres, vénen a intercalar-se entre els precedents. Els falsos plafons fan desaparéixer els volums antics de les habitacions

[en] Study of the Plan for Protection and Development of the town of Perpignan has demonstrated the importance of residential areas in urban growth, and the originality of their architecture. Rehabilitation of residential buildings sited near the earth of the town, and archeological study of their walls, have focussed on five plots. The first results of the study confirm the presence of primitive earth constructions of lime and straw mortar and pisé erected towards the second half of the 13th century then altered soon after. The discovery of a remarkable polychrome painted wooden ceiling dating from the late 15th century or the early 16th century at n° 4, rue de l'Anguille demonstrates that the 13th century construction was raised by at least one storey at this period. Nevertheless the majority of the modifications made to the earth constructions of the 13th century occur much later, in the 17th and 18th centuries. In the 19th and 20th centuries the area is considerably impoverished. The plots are divided and regain their original proportions. Luxury modern rooms have partition walls, and new floors are laid between existing ones. False ceilings reduce the room's former volume
[ca] En el massís de les Alberes, el "castrum" d'Ultrera és conegut de fa temps però mai havia fit l'objecte de cap recerca aprofundida. En el marc d'un diploma universitari (1993) hem reprès aquest dossier que associa l'estudi dels textos i les dades arqueològiques. A fi de completar aquest primer estudi, les investigacions d'aquest "castrum" van ser empreses des de juliol 2000. Els primers resultats son d'un gran interés; no tan sols per a detenir el "castrum" de l'Alta Edat Mitjana, però també pel que fa a la gènesi local de la xarxa castrai d'ençà l'Edat Antiga tardana fins a l'època feodal

[en] In the Albères massif, the Ultréra castrum has been known for a long time but never formed the subject of a thorough searching. In the scope of an academic degree (1993), we have returned to that file associating textual study with archaeological data. In order to complete that first study, the excavation of the castrum was undertaken in July 2000. The first results are of great significance, not only to understand the High Middle Ages castrum, but also the local genesis of the castrum network from late Antiquity till the feudal period
[ca] En el context de la guerra entre França i Espanya iniciada l'any 1635, es produïren alçaments populars a la Catalunya interior, particularment després de la reconquesta de la fortalesa de Salses, al Rosselló, al gener de 1640, la qual cosa constituí el preludi de l'esclat de la revolta catalana de 1640. Entre gener i juny, aquests enfrontaments s'estengueren per tot el Principat i culminaren a Barcelona amb les dues revoltes populars del 22 de maig i del 7 de juny (Corpus Christi). Aquesta donà lloc a la mort del virrei Santa Coloma i de diversos jutges de la Reial Audiència. Entre tots aquests esdeveniments, la crema d'esglésies i de formes consagrades a Riudarenes i Montiró – a la diòcesi de Girona – va tenir un impacte important a tota Catalunya. L'article se centrarà en les qüestions que planteja la narració d'aquests dos esdeveniments en la propaganda de les institucions catalanes (Generalitat i Consell de Cent), qui els utilitzaren per justificar el seu compromís en una guerra defensiva contra Felip IV a la tardor de 1640.

[en] In the context of the war between France and Spain (1635-1648), popular uprisings occurred in the interior of Catalonia, particularly following the recovery of the stronghold of Salses in Roussillon in January 1640. This event marked the prelude to the outbreak of the Catalan revolt of 1640. Between January and June, these conflicts spread throughout the Principality and reached a climax in Barcelona during the popular revolts on May 22nd and June 7th (Corpus Christi), the latter resulting in the death of the viceroy Santa Coloma and several judges of the Real Audiencia. Among these events, the church and consecrated form burnings in Riudarenes and Montiró had a significant impact throughout Catalonia. This article will focus on the narrative implications of these two events in the propaganda of Catalan institutions (Generalitat and Consell de Cent), which used them to justify their involvement in a defensive war against Philip IV in the autumn of 1640.
[ca] Els "compoix" de Leucata no mencionen els "amers" dins els límits de terres. No fan menció tampoc del camí que segueix el penya-segat. Aquesta absència es compren si es considera que el penya-segat, com el litoral, és una zona "frontera" que necessita la construcció de fortificacions. Al segle XVIII, el penya-segat de Leucata es dota així doncs d'una sèrie d'obres deguda a dos directors de les fortificacions. Els estudis fits sobre aquestes obres són rars i s'han limitat a dos d'entre ells: el fort de l'Alta-Franqui mencionat en 1710, i el fort de les Mattes construit en 1742.És necessari doncs de dirigir un primer estudi sobre el conjunt del dispositiu costaner, de parlar de la història de cada fortificació, de fer-ne, segons les possibilitats, una descripció i de veure els nombrosos endegaments (camins de servei, camí principal...)

[en] The compoix of Leucate do not mention the landmarks in the boarder of the lands. The do not mention eitheer the overland track along the cliff. This omission can be understood when considerns that the cliff, like the coast, is a border zone, requiring the buildng of fortifications.In XVIIIth century, the Leucate cliff is thus armed with a series of construction works due to two Directors of Fortifications. The studies made on these works are seldom and were limited to two of them: the fort of Haute-Franqui, mentioned in 1710, and the fort of Mattes, built in 1742.It was thus necessary to perform a first study on the coastal device as a whole, to discuss about the history of each fortification ant to provide, as much as possible, a description and to see the numerous arrangements (service tracks, main tracks...)
[ca] José Gallart Forgas (1838-1898) fou un industrial català que s'instal·là a l'illa de Puerto Rico per enriquir-se amb l'explotació de la canya de sucre. Aquest empresari és un bon exemple de mecenatge de finals del segle XIX, primer a Ponce (Puerto Rico) però també, i sobretot, a Barcelona. L'empresari formà part dels catalans que van fer fortuna a Amèrica, esdevingueren mecenes i empraren les arts i l'arquitectura amb l'objectiu de configurar una imatge personal de prestigi i poder. Quan fixà la seva residència a Barcelona, encarregà la construcció de dos palaus per acollir tota la seva família : el Palau de les Heures (1894-1895) i el Palau dels dos lleons (1895-1897). Mitjançant fonts documentals diverses, algunes d'elles inèdites, mostrarem com aquestes dues arquitectures, així com la resta de comandes artístiques, van esdevenir la materialització d'una estratègia de representació social del poder industrial, polític i econòmic del propi Gallart. Part de la importància dels dos casos arquitectònics radica en què són exemples d'inspiració francesa de línia estil Segon Imperi i Renaixement, un eclecticisme molt habitual a la Barcelona del segle XIX tot i que poc estudiat fins el moment.

[en] José Gallart Forgas (1838-1898) was a Catalan industrialist who moved to the island of Puerto Rico to make money from sugar cane. This entrepreneur is an example of a great patron of the arts at the end of the 19th century, firstly in Ponce (Puerto Rico) but also, and above all, in Barcelona. Gallart was one of a number of Catalans who made their fortune in America and used the arts and architecture to create a personal image of prestige and power. When he took up residence in Barcelona, he commissioned the construction of two palaces to house his entire dynasty: the Palau de les Heures (1894-1895) and the Palau dels dos lleons (1895-1897). Using a variety of documentary sources, some of which have never been published before, we will show how these two buildings, along with his other artistic commissions, were the embodiment of a strategy for the social representation of Gallart's industrial, political and economic power. The two buildings are examples of French-inspired architecture in the Second Empire and Renaissance styles, a French-style eclecticism that was very common in nineteenth-century Barcelona and has been little studied.
[ca] El panell 13 de la decoració parietal gravada de la cova Gazel, situada en la part més remota i més estreta del "santuari", a uns escassos 100 m de l'entrada principal, constitueix la composició més ben conservada del conjunt. L'estudi, els resultats del qual s'exposen aquí, ha permès d'establir l'ordre de realització de les seues principals unitats gràfiques. Ha conduït igualment a l'evidenciació de penediments i d'una preparació de la paret, condició prèvia a l'ornamentació

[en] Panel 13 of the engraved parietal decoration of the Gazel Cave, located in the deepest and narrowest part of the " sanctuary ", some 100 m from the main entrance, constitutes the best preserved composition of the assemblage. The study whose results are presented here has made it possible to establish the order in which its principal graphic units were produced, and has also led to the discovery that the wall was carefully prepared prior to its decoration
[ca] En l'àmbit de la pintura del Sahara occidental, l'atenció s'ha centrat sobre els jaciments fins ara inèdits de Rekeiz i del uadi Kenta. Tots dos conserven pintures rupestres en petits abrics de gres poc profunds, uns 50 en el cas de Rekeiz i uns 27 en el del uadi Kenta. En aquests indrets es representen escenes pintades d'èpoques i estils molt diferents, des de figuracions molt naturalistes a d'altres de totalment esquemàtiques. L'abundància, la riquesa i la complexitat de les representations artístiques, doncs, esdevenen uns testimonis de gran valor per a l'estudi de la desconeguda Prehistòria d'aquesta regio

[en] During our research of pictorial works in western Sahara, we focused upon the unsearched deposits of Rekeiz and of Kenta wadi. Both have kept rupestrian paintings in shallow sandstone little shelters: aroundfifty in Rekeiz and 27 for the second site. There appear scenes painted at different times and different styles, from very naturalistic representations up to totally schematic works. The abundance, the richness and complexity of those artistic achievements are great assets for the knowledge of Prehistory in that region
[ca] Nosaltres representem " Trajectòries ", una associació creada el 2007 per un petit grup de persones: professors, fotògrafs, jubilats actius i altres persones que volen treballar de forma independent en la història del camp d'internament de Rivesaltes. El principal objectiu de la nostra associació és educar a tots els públics sobre la història del camp, únic en el seu gènere a Europa. Una altra línia de treball de la nostra associació, és la reflexió sobre els records relacionats amb la història del camp i de les seves transmissions. Com anar més enllà del sofriment individual i construir una memòria col·lectiva europea del camp?Després d'una breu presentació de la història d'aquest monument, discutirem les escales de l'edifici commemoratiu que va permetre la construcció de la Rivesaltes Memorial inaugurat l'octubre de 2015. Per tal de donar compte de la complexitat del lloc, el nostre suport intervenció serà una eina educativa creada per la nostra associació, eina que s'utilitza amb diferents audiències, fresc interactiu de la història del camp de Rivesaltes. Les dates clau del lloc de la història poden donar compte de superposició de vegades bastant pertorbadora entre la història i la construcció institucional de la memòria, els conflictes de memòries relacionades amb la museïtzació de l'espai camp de Rivesaltes.

[en] We represent Trajectoires, an association created in 2007 by a small group of teachers, photographers, active retirees and others who wish to work independently on the history of the Rivesaltes internment camp. The main objective of our association is to raise public awareness of the history of this camp, unique among its kind in Europe. Our association also works on recording memories relating to the history of the camp and ensuring that they are transmitted. How can we overcome individual suffering to build a collective and European memory of the camp?After briefly presenting the history of the monument, we shall discuss the stages of the commemorative process that led to the construction of the Rivesaltes Memorial, inaugurated in October 2015. In an attempt to convey the complexity of the place, we have created an interactive frieze of the history of the Rivesaltes camp for use as an educational tool with different groups. The key dates in Rivesaltes' history reveal a rather troubling discrepancy between real events and the institutionally constructed memories created for the camp's museum.
[ca] L'obra de Llorenç Villalonga es caracteritza pel canvi continu de títols i per la revisió constant de les obres, amb la incorporació de nous capítols o de personatges i les modificacions del text original. En concret, La novel·la de Palmira (1952) va substituir el títol per Les ruïnes de Palmira (1972) i va afegir quatre capítols, a més de fer altres canvis, en la tercera edició de l'obra, a càrrec de Club editor. D'altra banda, dos dels capítols originals i dos dels afegits deriven de Desbarats anteriors. L'article reconstrueix la historia editorial de l'edició revisada de la novel·la, a partir de la correspondència entre l'autor i l'editor, i n'analitza les dues versions i els desbarats previs des de la perspectiva de les relacions hipertextuals, seguint, bàsicament, la proposta de Gérard Genette, per tal d'estudiar-ne els tipus de transformacions efectuades.

[en] The work of Llorenç Villalonga is characterized by the continuous change of titles and the constant revision of the works, with the incorporation of new chapters or characters and the modifications of the original text. Specifically, La novel·la de Palmira (1952) replaced the title with Les ruïnes de Palmira (1972) and added four chapters, in addition to making other changes, in the third edition of the work, by Club editor. On the other hand, two of the original chapters and two of the added chapters derive from previous Desbarats. The paper reconstructs the publishing history of the revised edition of the novel, based on the correspondence between the author and the publisher, and analyses the two versions and the previous desbarats from the perspective of hypertextual relationships, basically following Gérard Genette's proposal, in order to study the types of transformations carried out.
[ca] Aquest capítol presenta les diferentes estacions viàries esmentades per els itineraris des d'els Pirineas fins al Ebre. Der a cada una d'elles, es trobarà les fonts antigues, la localització, un resum de les observacions realitzades I la bibliografía. Les noticies de les aglomeracions, més desenvolupades, tenen un pla.

[en] In this chapter, the different road stations mentionned in ancient itineraries and situated between the Pyrenees and the river Ebre are described. The description includes their location, the sources in ancient texts, a summary of the scientific observations performed, and a bibliography. The articles concerning the towns are more detailed and followed by a map.
[ca] Proust dedica sis anys de la seva vida, del 1899 fins al 1905, a traduir i anotar John Ruskin. Com un projecte col·lectiu que implicava la seva mare i amics com Marie Nordlinger, el va conduir, un cop passada "l'era de les traduccions", a dedicar-se a la traducció de si mateix, és a dir al desxiframent del "llibre interior"? Comparar la concepció i la pràctica proustianes de la traducció a la del pastitx, dues activitats "sintètiques" però que tenen una contrapart "analítica", permet aportar elements de resposta a aquesta pregunta.

[en] Proust devoted six years of his life, from 1899 to 1905, to translating and annotating John Ruskin. How did a collective project, involving his mother and friends such as Marie Nordlinger, lead Proust, once the "age of translations" was over, to devote himself to translating himself, i. e. to deciphering "the inner book"? Comparing Proust's conception and practice of translation with that of pastiche, two "synthetic" activities that are not without an "analytic" counterpart, will help to answer this question.
[ca] Els signes en forma de ballesta a la Cerdanya: assaig d'anàlisi formal i semàntica.La família dels signes en ballesta presenta dos problemes: el primer és d'ordre cronològic; el segon està relacionat amb la representació d'aquests motius i, per extensió, amb el seu significat.Atès que l'apropament a aitals motius s'anuncia decebedor tant pel biaix del codi massa lax de la simbologia universal com pel de la mateixa cronologia, nosaltres proposem un estudi des de l'interior, tot dessecant els motius per tal de comprendre la seva construcció i interrogant-nos sobre els mecanismes d'aquests sistemes de comunicació dels gravats rupestres i els límits d'una comparació amb el llenguatge. L'enfocament pot semblar agosarat, però aquest estudi aportarà - ο així ho esperem - alguns elements que despertaran interès entre els especialistes en semiologia i altres disciplines

[en] Crossbow signs of Cerdanya: essay of formal and semantic analysisThe family of crossbow signs present us with two problems: the first being of a chronological nature, the second being linked to the representation of these signs - and, by extension, to their significance too. Dealing with these signs therefore promises to be disappointing if we use the code of universal symbolism, - far too unprecise -, but no less disappointing if we use that of chronology. That's the reason why we suggest a study from the inside, by dissecting these signs so as to understand the way they were constructed and by asking ourselves questions about the mechanisms of these means of communication which "rock engravings" represent. We shall also ask ourselves to what extent they can be compared to language. These thought processes may read somewhat daring, but we hope the study will bring out some new elements which will make specialists in semiology and other fields react
[ca] Els toms quatre i cinc de la Recherche, Sodome et Gomorrhe i La prisonnière, van ser traduïts al castellà per primera vegada per l'argentí Marcelo Menasché. Quan Santiago Rueda va publicar el setè i darrer tom el 1946, aquesta edició sencera es va situar com la segona versió estrangera mundial (després de l'anglesa, 1922-1931). No obstant això, la traducció de Menasché va ser molt criticada per ser "de una literalidad exasperante" (Emir Rodríguez Monegal, Uruguai) i per estar "plagada de argentinismos" (José Luis Cano, Espanya).L'editorial Losada de Buenos Aires va començar el 2000 a publicar una nova traducció a càrrec d'Estela Canto. Aquest segell editorial va pretendre que l'escriptora argentina havia traduït abans de la seva mort, el 1994, tots els toms menys l'últim. En el meu anàlisi de Sodoma y Gomorra mostraré que la traducció de Canto efectivament és diferent i millor que la de Menasché, però que aquesta no és substancialment pitjor que les realitzades a Espanya els mateixos anys. D'altra banda, malgrat que Losada atribueixi a Canto la traducció de La prisionera, afirmaré que els mateixos errors, omissions i expressions argentines en les dues editions ofereixen una prova que en realitat Canto no va traduir aquest volum. Era més aviat gràcies a les seves correccions de la primera versió que l'editor de Losada va voler donar la impressió errònia que el cinquè volum havia estat traduït per la mateixa traductora que els quatre anteriors.

[en] Volumes four and five of the Recherche, Sodome et Gomorrhe and La prisonnière, were translated for the first time to Spanish by the Argentine Marcelo Menasché. When Santiago Rueda published the seventh and last volume in 1946, this series became the second foreign complete edition in the world (after the English one, 1922-1931). Nonetheless Menasché's translation was severely criticized for being "de una literalidad exasperante" (Emir Rodríguez Monegal, Uruguay) and for being "plagada de argentinismos" (José Luis Cano, Spain).Losada of Buenos Aires began in 2000 to publish a new translation by Estela Canto. This publisher would claim that this Argentine writer had translated before her death in 1994 all but the last volume. In my analysis of Sodoma y Gomorra, I will show that the translation by Canto is different from and better than that of Menasché, but that his is not appreciably worse than the versions created in Spain during those years. On the other hand, despite the attribution by Losada to Canto of the translation of La prisionera, I assert that the same errors, omissions and Argentine expressions in both editions offer proof that in reality Canto did not translate this volume. It was, instead, through his corrections of the first version, that the editor of Losada tried to give the false impression that this fifth volume had the same translator as the previous four.