[ca] Partint d'un marc teòric constituït pel model d'activitat científica escolar de M. Izquierdo i del model ONEPSI de R. Gutiérrez hem analitzat una seqüència didàctica per a l'ensenyament obligatori i una conversa sobre una part d'aquesta mateixa seqüència, mantinguda entre un professor i un alumne per intentar comprendre'n la dinàmica i els sistemes de regulació. Per poder realitzar aquestes anàlisis hem hagut de crear un nou llenguatge simbòlic basat en categories extretes del marc teòric i dels mateixos resultats. Com a resultat hem pogut identificar diverses característiques que fan que la seqüència i la conversa resultin didàcticament productives. Primerament hem confirmat la coherència del disseny de la seqüència i del desenvolupament de la conversa amb el marc teòric escollit. Un resultat clau ha estat poder demostrar que els processos cognitius i emocionals que s'havien previst al dissenyar la seqüència eren efectivament recorreguts per l'alumne al llarg de la conversa, acompanyats de l'aparició de problemes menors de fàcil resolució. A l'analitzar les característiques de la seqüència que la fan didàcticament productiva, hem trobat la conveniència de dissenyar un seguit de sistemes físics organitzats de determinades maneres perquè l'alumnat, a l'intentar comprendre'n el funcionament, experimenti determinats estats emocionals d'insatisfacció amb els seus models mentals. Aquesta insatisfacció ha resultat ser la força motriu dels canvis en el model i, per tant, de l'aprenentatge. El nou coneixement dels sistemes es pot generalitzar mitjançant la construcció de sistemes genèrics a partir del que s'ha obtingut amb els específics, recollir-ho per escrit, i intentar aconseguir que cada alumne el pugui aplicar a nous sistemes, de forma progressivament més autònoma. El conjunt de sistemes ha de marcar una ruta clara cap a la resolució de les dificultats previstes i aconseguir així models mentals satisfactoris, amb les conseqüències cognitives i emocionals positives que el procés pot provocar. Pel que fa referència a la conversa, també hi hem pogut identificar algunes característiques que la fan didàcticament productiva. Així, la utilització del diàleg "teachback" ha estat decisiu per aconseguir establir un consens amb l'alumne sobre els seus models mentals i ajudar-lo a avançar en la seva reconstrucció, en un procés d'apre¬nentatge que hem pogut interpretar dinàmicament cadascuna de les seves intervencions. La conducció del diàleg, realitzada pel professor, es basa en centrar l'atenció de l'alumne en les ambigüitats que el primer percep en el model mental del segon, estimulant en aquest la necessitat de concretar o, donat el cas, reconstruir el seu model mental. Hem observat també la necessitat de regular altres aspectes de la conversa: centrar-se en la planificació i realització d'intervencions sobre el sistema real, col·la¬borar en la marxa de la conversa mitjançant el llenguatge, avaluar i -si cal- reorientar el curs de la conversa, i explorar-ne les conseqüències socials. Hem detectat respostes basades en inferències sobre els models mentals i també d'altres que no s'hi basaven. Les que eren resultat d'inferències ens han permès reconstruir la història de la resolució de cadascun del problemes que han sorgit durant la conversa. Finalment es discuteixen els resultats en relació amb l'estat actual de la recerca, i es proposen preguntes de recerca per aprofundir en aquesta línia d'investigació.

[en] Based on a theoretical framework consisting of the scientific scholar activity model by M. Izquierdo and the ONEPSY model by R. Gutiérrez, we analyzed a learning sequence for compulsory education, and a conversation about some parts of the same sequence, maintained between a teacher and a student to try to understand sequence dynamics and regulation systems. To perform these analyses, we had to create a new symbolic language based on categories drawn from the theoretical framework and from the results. As an outcome, we have been able to identify several features that cause that both sequence and conversation become didactically productive. First, we confirmed the coherence of our theoretical framework with the design of the sequence and the development of the conversation. A key result has been to prove that cognitive and emotional processes predicted during the sequence design were actually followed by the student throughout the conversation, although accompanied by the emergence of minor problems easily solved. Analyzing which characteristics of the sequence makes it pedagogically productive, we found the need to design a series of physical systems organized in certain ways for the students reach to understand how systems work, experimenting certain emotional states of dissatisfaction with personal mental models. This dissatisfaction was found to be the driving force for changing mental models and, therefore, learning. The new knowledge about the systems can be generalized building generic systems from models build for specific systems. The new knowledge is collected and written. The teacher tries to ensure that every student will be able to apply the new knowledge to new systems, in a progressively more autonomous way. The whole group of systems must be a clear path to resolve the expected difficulties and achieve satisfactory mental models, with the positive cognitive and emotional consequences that the process can generate. Regarding the conversation, we have also identified some characteristics that make it pedagogically productive. This way, the use of "teachback" dialogue has been crucial to achieve a consensus with student about his mental models and to help him to advance in his reconstruction, a process of learning that we have reach to interpret dynamically each of the interventions. Conduction of the dialogue is made by the teacher focusing the student attention on the ambiguities in his mental model, as perceived by teacher. Focusing on the ambiguities he want to stimulate the student's need to clarify them, or in some cases, rebuild their mental model. We also observed the need to regulate other aspects of the conversation: focusing on the planning and performing operations on the real system, collaborate for the progress of conversation through language, evaluate it and, if necessary, reorient the path of the conversation and explore its social consequences. We have found answers of the student based on inferences made by the mental models, and other answers not based in inferences. The answers based on inferences have allowed us to reconstruct the history of the solution of each of the problems that have arisen during the conversation. Finally, results are discussed in relation to the current state of research, proposing some research questions to pursue this line of inquiry.