[ca] Actualment, la noció de centre històric de les ciutats ja no es refereix només a valuosos espais històrics, ni als districtes del segle XIX que els envolten. La noció de centre històric pot, i de fet deu, estendre's per abastar estructures que van sorgir més tard. Les seves característiques, com p. Ex. Concentració i diversos els miracles, expressivitat de la forma urbana, presència en la consciència dels veïns de la ciutat, ubicació favorable, etc., els confereixen la significació dels centres locals en relació complementària amb el cor històric més valuós de la ciutat. L'objectiu d'aquest treball és demostrar que és possible aplicar un procés didàctic adequadament dissenyat en l'ensenyament del disseny i l'arquitectura urbans. Pot servir com una eina per provar i verificar hipòtesis d'investigació plantejades per un acadèmic que és arquitecte, investigador i professor a el mateix temps (en endavant, "arquitecte-investigador-professor"). Això, al seu torn, pot ser beneficiós per aplicar aquestes hipòtesis en la pràctica del disseny, ampliar el coneixement en la disciplina acadèmica de l'arquitectura i obrir nous camps d'estudi. En aquest cas, el mètode i l'eina d'investigació és un laboratori/estudi de disseny a l'escola d'arquitectura. Els autors, arquitectes-investigadors-professors, van abordar temes d'investigació en l'escala urbana i arquitectònica en el seu procés d'ensenyament, que van ser d'importància clau per a la millora de l'estructura de centre de la ciutat històricament formada. Les experiències dels autors presentades en aquest treball demostren que un procés d'ensenyament adequadament dirigit en urbanisme i arquitectura permet provar i verificar de manera efectiva les hipòtesis d'investigació plantejades per l'arquitecte-investigador-docent, per enriquir el camp acadèmic de l'arquitectura, sempre amb l'element de disseny, que és de vital importància.

[en] Nowadays the notion of the historical centre of cities no longer refers only to valuable historical areas, nor to 19th-century districts surrounding them. The notion of a historical centre can, and in fact should, be extended to cover structures that came into being later. Their features, such as e.g. concentration and diversity of functions, expressiveness of the urban form, presence in the awareness of city residents, favourable location, etc., provide them with the significance of local centres in a complementary relationship with the most valuable historical heart of the city. The goal of this paper is to demonstrate that it is possible to apply a properly designed didactic process in the teaching of urban design and architecture. It can serve as a tool for testing and verifying research hypotheses posed by an academic who is an architect, a researcher, and a teacher at the same time (hereinafter referred to as 'architect-researcher-teacher'). This in turn can be beneficial for applying such hypotheses in the designing practice, broadening the knowledge in the academic discipline of architecture, and opening up new fields of study. In this case, the research method and tool is a lab/design studio at the school of architecture. The authors – architects-researchers-teachers themselves - took up research issues in the urban and architectural scale in their teaching process, which were of key importance for the improvement of historically formed inner-city structure. The authors' experiences presented in this paper prove that a properly directed teaching process in urban planning and architecture allows effectively testing and verifying research hypotheses posed by the architect-researcher-teacher, to enrich the academic field of architecture, always with the element of designing, which is of key importance.