[ca] Aquesta tesi explora la concordança subjecte-verb en nens i infants, abordada mitjançant metodologies offline i online. A l'estudi 1, presento dos experiments. L'experiment 1 reprodueix l'estudi de Pérez-Leroux (2005), que se centra en l'anàlisi implícita (parsing) del nombre (singular, plural) i oracions amb subjectes explícits i nuls entre els nens catalanoparlants. Un total de 111 nens (edats: 2;4-6;9) i 62 adults van participar en una tasca de correspondència oració-imatge. Els resultats mostren que els nivells d'anàlisi adulta estan per sobre de l'atzar en totes les condicions excepte en la condició de subjecte nul singular, on els nens tenien un comportament a nivell de l'atzar. L'experiment 2 introdueix un distractor numèric als mateixos ítems experimentals. El comportament va ser superior a l'atzar en totes les condicions i grups d'edat. Aquests resultats corroboren l'impacte de les diferències metodològiques en l'anàlisi de la concordança subjecte-verb, tal com van notar Brandt-Kobele & Höhle (2010) i Gonzalez-Gomez et al. (2017). Els resultats suggereixen que els retards observats en la concordança no es deuen a propietats específiques de la llengua, sinó que són artefactes metodològics. L'estudi 2 inclou dos experiments que utilitzen el Paradigma de Mirada Preferencial per analitzar l'adquisició primerenca de la concordança subjecte-verb en infants. L'experiment 1 mesura la durada de la mirada durant l'audició d'oracions amb SD ple i subjectes nuls en català. Els resultats mostren una preferència significativa de mirada cap a l'objectiu i, per tant, indica que els infants a partir dels 19.3 mesos poden analitzar correctament la concordança subjecte-verb en català. L'experiment 2 estén aquest paradigma a l'alemany. Inclou frases amb SD complet i subjectes pronominals en què els subjectes pronominals introdueixen ambigüitat a través del pronom sie 'ella/ells' i forcen els infants a confiar en el verb per identificar el subjecte. L'anàlisi de la durada de la mirada va revelar de nou mirades significativament més llargues cap a l'objectiu en les condicions de SD ple i pronominal. Aquestes resultats demostren que els infants manifesten una competència sintàctica primerenca en l'anàlisi implícita de la concordança subjecte-verb, tant si adquireixen una llengua de subjecte nul com si adquireixen una llengua que no sigui de subjecte nul.

[es] Esta tesis profundiza en la comprensión del análisis temprano de la concordancia sujeto-verbo (SV) en niños y bebés, utilizando metodologías tanto offline como online. En el Estudio 1, presento dos experimentos. El Experimento 1 replica el estudio de Pérez-Leroux (2005), centrándose en la comprensión del número (singular, plural) y las oraciones con sujetos explícitos y nulos entre niños hablantes de catalán. Participaron un total de 111 niños (rango de edad: 2;4-6;9) y 62 adultos en una tarea de emparejamiento oración-imagen. Los resultados mostraron que la proporción de la respuesta correcta fue significativamente superior al azar en todas las condiciones, excepto en la condición de singular con sujeto nulo, donde el desempeño de los niños no superó el nivel de azar. El Experimento 2 introdujo un distractor numeral en los mismos ítems experimentales. El desempeño fue significativamente superior al azar en todas las condiciones y grupos de edad. Estos resultados corroboran el impacto de las diferencias metodológicas en el análisis de la concordancia sujeto-verbo, como se ha señalado en estudios previos (Brandt-Kobele y Höhle, 2010; Gonzalez-Gomez et al., 2017). Los hallazgos sugieren que los retrasos observados en la comprensión de la concordancia no se deben a propiedades específicas del idioma, sino más bien a artefactos metodológicos. El Estudio 2 incluye dos experimentos que emplean el Paradigma de Preferencia de Mirada para analizar la adquisición temprana de la concordancia sujeto-verbo en infantes. El Experimento 1 midió la duración de la mirada mientras los infantes escuchaban oraciones con sujeto pleno y sujeto nulo en catalán. Los resultados mostraron una preferencia significativa de mirada hacia el objetivo, indicando que los infantes de tan solo 19,3 meses pueden procesar efectivamente la concordancia sujeto-verbo en catalán. El Experimento 2 extendió este paradigma al alemán; oraciones con sujetos plenos y sujetos pronominales; los sujetos pronominales introducían ambigüedad a través del pronombre "sie" ('ella/ellos'), forzando a los infantes a depender del verbo para identificar al sujeto. Nuevamente, el análisis de la duración de la mirada reveló miradas significativamente más largas hacia el objetivo en las condiciones de sujeto pleno y pronominal. Estos hallazgos demuestran que los infantes exhiben una competencia sintáctica temprana en el análisis de la concordancia SV. Los resultados muestran que la trayectoria general de la adquisición de la concordancia es similar en todos los idiomas, independientemente de si los infantes están adquiriendo una gramática de sujeto nulo o de sujeto no nulo.