[ca] Introducció: La Malaltia Renal Crònica és causa d'important morbi-mortalitat al nostre medi i als seus estadis finals precisa d'un tractament substitutiu per suplir les funcions renals vitals. L'hemodiàlisi n'és la tècnica més habitual, sent imprescindible un accés vascular (AV) per realitzar-se. La fístula arterio-venosa nativa (FAVn) constitueix l'AV d'elecció majoritari i de la que es coneixen bé els resultats de permeabilitat. A pesar d'això, pocs estudis analitzen des d'una perspectiva centrada en el pacient els resultats d'una política d'una priorització de les FAVn i dels factors clínico-ecogràfics determinants del seu èxit. Objectius: 1) Descriure l'efectivitat a llarg termini d'un programa de priorització de les FAVn, tant en la creació com en el manteniment, des d'una perspectiva centrada en el pacient. 2) Determinar factors clínics que s'associen a una disminució d'aquesta l'efectivitat. 3) Identificar factors clínico-ecogràfics relacionats amb una disminució de la permeabilitat de les FAVn radio-cefàliques (RC). Pacients i Mètodes: S'han realitzat 2 estudis observacionals, retrospectius i unicèntrics, on s'han analitzat 150 pacients incidents en hemodiàlisi entre 2006-2010 i 84 pacients sotmesos a una FAVn RC entre 2015-2019. Es recullen variables socio-demogràfiques, comorbiditats, dades d'exploració física i, en el segon estudi, s'afegeixen variables ecogràfiques del mapeig pre-quirúrgic. Es realitza un seguiment de la vida útil dels AV, per intenció de tractament i mitjançant corbes de supervivència amb l'estadístic Kaplan-Meier. S'identifiquen les variables associades amb l'empitjorament d'aquesta supervivència, mitjançant un anàlisi uni/multivariable per Regressió de Cox. Resultats: En el primer estudi, el 67% eren homes i el 52,7% iniciaven l'hemodiàlisi per catèter. En 138 d'aquests (92%), el primer accés útil (PAU) va ser natiu. Un terç dels pacients precisaren més d'un procediment per aconseguir el PAU. La probabilitat que l'HD es mantingui a través d'una PAU va ser del 67,1% i del 45,3% a 1 i 5 anys, respectivament. Durant el seguiment (temps mitjà: 2,5 anys), 84 pacients (56%) necessitaren reparacions o nous accessos, ampliant l'efectivitat del programa al 88,3% i al 73,2% a 1 i 5 anys. L'eficàcia es va reduir si el pacient iniciava l'HD a través d'un catèter (HR=3,6, p=0,007); en casos de filtrat glomerular (FG) inicialment elevat (HR=1,1, p=0,040); en casos d'antecedents d'AV fallits previs (HR=3,9, p=0,001); i en el sexe femení (HR= 2,4, p = 0,031). En el segon estudi, el 76,6% eren homes i els valors mitjos dels paràmetres ecogràfics foren, entre d'altres: diàmetre de la cefàlica a l'avantbraç de 2,8 (+/- 0,57) mm i una velocitat pic sistòlica de l'artèria radial de 68 (+/- 14,3) cm/s. Al final dels quatre anys de seguiment, la permeabilitat mitjana primària i secundària resultà del 47,2% i del 80%, respectivament. El sexe femení s'associà significativament amb una disminució de la permeabilitat primària (p = 0,043, HR = 0,48) i de la secundària (p = 0,021, HR = 0,023). La velocitat pic sistòlica de l'artèria radial (p = 0,007, HR = 2,6) s'associà significativament amb una disminució de la permeabilitat primària i el diàmetre de la vena cefàlica de l'avantbraç mostrà una associació significativa límit amb una disminució de la permeabilitat secundària (p = 0,046, HR = 8,2). Conclusions: Els programes de priorització de l'accés vascular natiu resulten efectius en termes de creació de l'AV i del seu manteniment. El sexe femení, l'antecedent de catèter i d'accessos previs fallits, així com els valors més alts de FG en el moment de la creació de l'AV, es relacionen negativament amb el seu èxit. Pel que fa a la supervivència de les FAVn radio-cefàliques, el sexe femení, les velocitats pic sistòliques de l'artèria donant inferiors a 68cm/s i els calibres de vena cefàlica d'avantbraç inferiors a 2,8mm associen un pitjor pronòstic.

[es] Introducción: La Enfermedad Renal Crónica genera importante morbi-mortalidad en nuestro medio y en sus estadios finales precisa de un tratamiento sustitutivo para suplir las funciones renales. La hemodiálisis es la técnica más habitual, siendo imprescindible un acceso vascular (AV) para realizarse. La fístula arterio-venosa nativa (FAVn) constituye el AV de elección mayoritario y de la que se conocen bien los resultados de permeabilidad. Sin embargo, pocos estudios analizan desde una perspectiva centrada en el paciente los resultados de una política de una priorización de las FAVn y de los factores clínico-ecográficos determinantes de su éxito. Objetivos: 1) Describir la efectividad a largo plazo de un programa de priorización de las FAVn, tanto en la creación como en el mantenimiento, desde una perspectiva centrada en el paciente. 2) Determinar factores clínicos que socian una disminución de su efectividad. 3) Identificar factores clínico-ecográficos relacionados con una disminución de la permeabilidad de las FAVn radio-cefálicas (RC). Pacientes y Métodos: Se han realizado 2 estudios observacionales, retrospectivos y unicéntricos, donde se han analizado 150 pacientes incidentes en hemodiálisis entre 2006-2010 y 84 pacientes sometidos a una FAVn RC entre 2015-2019. Se recogen variables sociodemográficas, comorbilidades, datos de exploración física y, en el segundo estudio, se añaden variables ecográficas del mapeo prequirúrgico. Se realiza un seguimiento de la vida útil de los AV, por intención de tratamiento y mediante curvas de supervivencia (Kaplan-Meier). Se identifican las variables asociadas con el empeoramiento de la supervivencia, mediante un análisis uni/multivariable (Regresión de Cox). Resultados: En el primer estudio, el 67% eran hombres y el 52,7% iniciaban hemodiálisis por catéter. En 138 de éstos (92%), el primer acceso útil (PAU) fue nativo. Un tercio de los pacientes precisaron más de un procedimiento para conseguir el PAU. La probabilidad de que la HD se mantenga a través de un PAU fue del 67,1% y del 45,3% a 1 y 5 años. Durante el seguimiento (tiempo medio: 2,5 años), 84 pacientes (56%) necesitaron reparaciones o nuevos accesos, ampliando la efectividad del programa al 88,3% y 73,2% a 1 y 5 años. La eficacia se redujo si el paciente iniciaba el HD a través de un catéter (HR=3,6, p=0,007); en casos de filtrado glomerular (FG) inicialmente elevado (HR=1,1, p=0,040); en casos de antecedentes de AV fallidos (HR=3,9, p=0,001); y en mujeres (HR=2,4, p=0,031). En el segundo estudio, el 76,6% eran hombres y los valores medios de los parámetros ecográficos fueron: diámetro de la cefálica en el antebrazo de 2,8 (+/- 0,57) mm y una velocidad pico sistólica de la arteria radial de 68 (+/- 14,3) cm/s. Al final de los cuatro años de seguimiento, la permeabilidad media primaria y secundaria resultó del 47,2% y 80% respectivamente. El sexo femenino se asoció significativamente con una disminución de la permeabilidad primaria (p = 0,043, HR = 0,48) y de la secundaria(p = 0,021, HR = 0,023). La velocidad pico sistólica de la arteria radial(p = 0,007, HR = 2,6) se asoció significativamente con una disminución de la permeabilidad primaria y el diámetro de la vena cefálica del antebrazo mostró una asociación límite con una disminución de la permeabilidad secundaria(p = 0,046, HR = 8,2). Conclusiones: Los programas de priorización del AV nativo resultan efectivos en términos de creación y mantenimiento. El sexo femenino, el antecedente de catéter y de accesos fallidos, así como los valores más altos de FG en el momento de su creación, se relacionan negativamente con su éxito. Respecto a la supervivencia de las FAVn RC, el sexo femenino, las velocidades pico sistólicas de la arteria donante inferiores a 68cm/s y los calibres de vena cefálica de antebrazo inferiores a 2,8mm asocian un peor pronóstico.