[ca] Els paisatges garriguencs estan associats a un model productiu basat en el conreu de secà. Tot i l'escassedat d'aigua, històricament aquest territori ha estat viu des del punt de vista econòmic i cultural. Al llarg dels temps, els condicionants meteorològics han afavorit el desenvolupament d'una sèrie de coneixements i sistemes d'aprofitament del recurs de l'aigua, que han permès cobrir les necessitats humanes i la implantació de diverses varietats de conreu. Aquestes construccions, a més de tenir un alt valor patrimonial i cultural, configuren el paisatge i gestionen el cicle de l'aigua. L'arribada de la industrialització als anys setanta comporta l'abandonament d'aquests sistemes i dels coneixements associats. L'evolució dels mètodes de transport i cultiu porta a la incapacitat per l'aprofitament de l'aigua de pluja. Per altra banda, l'abaratiment dels materials de construcció i la instauració d'un nou model productiu basat en la indústria ramadera canvia radicalment el paisatge i augmenta la pressió hídrica sobre els recursos subterranis. L'arribada de les xarxes de rec durant l'última dècada, implica la dependència i l'explotació d'un recurs hídric llunyà, provinent de grans rius com l'Ebre o el Segre. Els escenaris presents i futurs mostren les debilitats d'aquest sistema i anima a la cerca de solucions alternatives que haurien de passar per incorporació i adaptació dels coneixements i sistemes tradicionals. De totes maneres el futur de les terres productives és incert. Un nou model capitalista està arribant i la implantació de sistemes de generació d'energia renovable suposa una amenaça pels models productius tradicionals. L'explotació d'aquest territori ja castigat hauria, almenys, d'aportar beneficis en forma d'iniciatives i projectes transformadors i dinamitzadors.

[es] Los paisajes garriguencs están asociados a un modelo productivo basado en el cultivo de secano. A pesar de la escasez de agua, históricamente este territorio ha estado vivo desde el punto de vista económico y cultural. A lo largo de los tiempos, los condicionantes meteorológicos han favorecido el desarrollo de una serie de conocimientos y sistemas de aprovechamiento del recurso del agua, que han permitido cubrir las necesidades humanas y la implantación de diversas variedades de cultivo. Estas construcciones, además de un alto valor patrimonial y cultural, configuran el paisaje y gestionan el ciclo del agua. La llegada de la industrialización en los años setenta comporta el abandono de estos sistemas y conocimientos asociados. La evolución de los métodos de transporte y cultivo conduce a la incapacidad para el aprovechamiento del agua de lluvia. Por otra parte, el abaratamiento de los materiales de construcción y la instauración de un nuevo modelo productivo basado en la industria ganadera cambia radicalmente el paisaje aumentando la presión hídrica sobre los recursos subterráneos. La llegada de las redes de riego durante la última década, implica la dependencia y explotación de un recurso hídrico lejano, proveniente de grandes ríos como el Ebro o el Segre. Los escenarios presentes y futuros muestran las debilidades de este sistema y anima a la búsqueda de soluciones alternativas que deberían pasar por la incorporación y adaptación de los conocimientos y sistemas tradicionales. De todas formas el futuro de las tierras productivas es incierto. Un nuevo modelo capitalista está llegando y la implantación de sistemas de generación de energía renovable supone una amenaza para los modelos productivos tradicionales. La explotación de este territorio ya castigado debería, al menos, aportar beneficios en forma de iniciativas y proyectos transformadores y dinamizadores.