[ca] A principis del segle XX, i després de dècades en les quals, i seguint un estil arquitectònic Modernista, va predominar la construcció de grans edificis urbans a les noves eixamples de ciutats com Barcelona, Reus, o Girona, una nova tendència va obrir-se pas amb més força que resultats, amb l'objectiu de trobar solucions urbanístiques que permetessin millorar les condicions de vida d'alguns ciutadans. Aquesta tendència, que ja s'havia iniciat en altres regions americanes i europees, consistia en projectar Ciutats Jardí, un tipus d'urbanitzacions que a aquells anys es van començar a fer presents en diversos punts del territori català, amb la voluntat de crear uns nous espais més adequats a les noves necessitats, seguint un estil arquitectònic molt més lligat al Mediterrani. Un dels primers exemples de Ciutat Jardí a Catalunya va ser la que es va projectar a la zona de Torre Baró a Barcelona, destinada a la classe treballadora i que no va aconseguir l'objectiu proposat. A aquesta la van seguir altres, sent una de les més importants, la que es va crear a la zona sud de Sitges, poble costaner proper a la capital catalana, amb la voluntat de crear un complex que unís en un mateix projecte les necessitats dels usos residencials amb els del despertar turístic que en aquelles primeres dècades del segle XX coincidien a Sitges. Per aquest projecte es va comptar amb el suport i col·laboració de diverses personalitats del món social, econòmic i cultural català, tenint com a director tècnic a l'arquitecte Josep Maria Martino i Arroyo, el qual, amb els anys, es convertiria en un dels principals representants d'aquell nou estil arquitectònic que havia aportat el nou moviment social i cultural, com era el Noucentisme. Josep Maria Martino va ser un arquitecte molt prolífic, i les seves obres les podem trobar principalment a Sitges, tot i que també té edificis a altres ciutats com Barcelona i Reus.

[en] At the beginning of the 20th century, and after decades in which, and following a modernist architectural style, the construction of large urban buildings predominated in the new expansions of cities such as Barcelona, Reus or Girona, a new trend was making its way with more force than results, with the aim of finding urban solutions that would improve the living conditions of some citizens. This trend, which had already begun in other American and European regions, consisted of designing garden cities, a type of urbanization that, in those years, began to be present in various parts of the Catalan territory, with the aim of creating new spaces more adapted to the new needs, following an architectural style much more linked to the Mediterranean. One of the first examples of a garden city in Catalonia was the one that was projected in the Torre Baró neighborhood in Barcelona, intended for the working class and which did not achieve the proposed objective. It was followed by others, one of the most important, the one that was created in the southern area of Sitges, a coastal town near the Catalan capital, with the aim of creating a complex that would bring together in a single project the needs of residential uses with those of the tourist awakening that, in these first decades of the 20th century, coincided in Sitges. This project had the support and collaboration of various personalities from the Catalan social, economic and cultural world, with the architect Josep Maria Martino i Arroyo as technical director, who, over the years, would become one of the main exponents of this new architectural style that contributed to the new social and cultural movement. just like noucentisme. Josep Maria Martino was a very prolific architect, and his works are mainly in Sitges, although he also created buildings in other cities, such as Barcelona and Reus.