[ca] La síndrome de Brugada és una patologia cardíaca elèctrica primària genèticament determinada. Aquesta es caracteritza per alteracions electrocardiogràfiques distintives, on el pacient pot arribar a presentar mort sobtada cardíaca secundària a taquicàrdia ventricular polimòrfica / fibril·lació ventricular, afectant principalment a persones en la quarta dècada de la vida. Tot i la creixent informació sobre la síndrome de Brugada, en l'actualitat persisteixen controvèrsies en els àmbits com la base fisiopatològica o en el d'estratificació de risc arrítmic en pacients asimptomàtics. El present estudi es basa en l'avaluació de la variabilitat de la freqüència cardíaca (VFC) com a mètode electrocardiogràfic simple i no invasiu per avaluar l'equilibri simpàtic-vagal, per tal de detectar diferències entre els períodes diürns i nocturns, diferències entre homes i dones que pateixen de la síndrome de Brugada i diferències entre aquells pacients simptomàtics dels asimptomàtics. La VFC implica l'ús de mètriques en el domini de el temps que s'apliquen de manera directa a la sèrie de temps d'intervals RR. La mètrica més evident és la mitjana dels intervals RR ((𝑅��𝑅��̅̅̅̅) ).La desviació estàndard dels intervals NN (SDNN) reflecteixen la variació global dins de la sèrie RR. Quan es mesura la VFC en un temps determinat, s'utilitza com a indicadors l'arrel quadràtica mitjana de les diferències successives d'intervals NN (RMSSD). En l'anàlisi espectral de la VFC, s'analitzen els components HF I LF, on el HF, prové de les arítmies sinusals respiratòries, que és quan hi ha una oscil·lació d'alta freqüència entre 0.15 i 0.4 Hz, relacionada amb les fases de respiració i intervinguda gairebé que per l'activitat parasimpàtica de l'nòdul sinoauricular. L'altre component, es relaciona amb la pressió sanguínia, que és quan hi ha una oscil·lació de baixa freqüència (LF) entre 0.04 i 0.15 Hz considerada d'origen simpàtic i parasimpàtic. A l'ésser les oscil·lacions poc pronunciades i els pics en l'espectre de potència són indistingibles, es quantifica en el seu lloc la potència en les bandes de freqüència LF i HF. Un augment en la potència LF s'associa a un augment de l'activitat simpàtica i contràriament un augment en la potència HF s'associa a un augment de l'activitat parasimpàtica i la relació entre aquestes dues variables LF / HF, s'utilitza com a indicador de l'equilibri autonòmic . Els resultats obtinguts dels intervals diürns i nocturns de 5 minuts dels registres d'ECG de 24 hores dels 32 pacients amb Síndrome de Brugada, mostren valors més alts de la VFC durant la nit que durant el dia, així com també una VFC mes baixa en pacients simptomàtics en comparació amb asimptomàtics. També s'ha pogut observar un augment de el to vagal nocturn. No obstant això, no hi va haver diferències significatives, pel que fa a sexe i simptomatologia, a causa de les limitacions de l'estudi, pel fet que havien molt pocs participants femenins i simptomàtics.

[es] El síndrome de Brugada es una patología cardiaca eléctrica primaria genéticamente determinada. Esta se caracteriza por alteraciones electrocardiográficas distintivas, en donde el paciente puede llegar a presentar muerte súbita cardiaca secundaria a taquicardia ventricular polimórfica/ fibrilación ventricular, afectando mayormente a personas en la cuarta década de la vida. Pese a la creciente información sobre el síndrome de Brugada, en la actualidad persisten controversias en los ámbitos como la base fisiopatológica o en el de estratificación de riesgo arrítmico en pacientes asintomáticos. El presente estudio se basa en la evaluación de la variabilidad de la frecuencia cardiaca (VFC) como método electrocardiográfico simple y no invasivo para evaluar el equilibrio simpatico-vagal, con el fin de detectar diferencias entre los periodos diurnos y nocturnos, diferencias entre hombres y mujeres que padecen del síndrome de Brugada y diferencias entre aquellos pacientes sintomáticos de los asintomáticos. La VFC implica el uso de métricas en el dominio del tiempo que se aplican de manera directa a la serie de tiempo de intervalos RR. La métrica más evidente es el promedio de los intervalos RR (𝑅����𝑅����̅̅̅̅). La desviación estándar de los intervalos NN (SDNN) reflejan la variación global dentro de la serie RR. Cuando se mide la VFC en un tiempo determinado, se utiliza como indicadores la raíz cuadrática media de las diferencias sucesivas de intervalos NN (RMSSD). En el análisis espectral de la VFC, se analizan los componentes HF Y LF, donde el HF, proviene de las arritmias sinusales respiratorias, que es cuando hay una oscilación de alta frecuencia entre 0.15 y 0.4 Hz, relacionada con las fases de respiración y mediada casi que por la actividad parasimpática del nódulo sinoauricular. El otro componente, se relaciona con la presión sanguínea, que es cuando hay una oscilación de baja frecuencia (LF) entre 0.04 y 0.15 Hz considerada de origen simpático y parasimpático. Al ser las oscilaciones poco pronunciadas y los picos en el espectro de potencia son indistinguibles, se cuantifica en su lugar la potencia en las bandas de frecuencia LF y HF. Un aumento en la potencia LF se asocia a un aumento de la actividad simpática y contrariamente un aumento en la potencia HF se asocia a un aumento de la actividad parasimpática y la relacion entre estas dos variables LF/HF, se utiliza como indicador del equilibrio autonómico. Los resultados obtenidos de los intervalos diurnos y nocturnos de 5 minutos de los registros de ECG de 24 horas de los 32 pacientes con Sindrome de Brugada, muestran valores más altos de la VFC durante la noche que durante el día, así como también una VFC más baja en pacientes sintomáticos en comparación con asintomáticos. También se ha podido observar un aumento del tono vagal nocturno. Sin embargo, no hubo diferencias significativas, en cuanto a sexo y sintomatología, debido a las limitaciones del estudio, debido a que había muy pocos participantes femeninos y sintomáticos.