[ca] Les comunitats ecològiques són entitats dinàmiques l'estructura i composició de les quals està conformada per processos ecològics i per variabilitat ambiental. Degut a que les espècies interaccionen entre elles, els canvis en l'estructura i la composició de les comunitats poden alterar les xarxes d'interacció i el funcionament dels ecosistemes. En aquesta tesi estudio com un procés ecològic (la colonització d'un hàbitat per una nova espècie) i un component important de la variabilitat espacial (la grandària de l'hàbitat) afecta a les comunitats de pol·linitzadors, d'abelles i vespes, així com a les seves interaccions mutualistes i antagonistes. També investigo si aquests canvis afecten l'estructura de la xarxa d'interaccions i les conseqüències potencials sobre la funció ecosistèmica (pol·linització, reproducció de les plantes, i parasitisme).Els canvis en la composició de les comunitats de plantes són cada vegada més freqüents en el context actual de les invasions biològiques. Tot i així, les invasions de plantes normalment representen escenaris extrems de dominància ecològica i els seus efectes han sigut estudiats relativament bé. Contràriament, els efectes de la colonització dels hàbitats per espècies autòctones (per exemple, com a resultat dels canvis en la distribució geogràfica mediats pel canvi climàtic) han rebut molta menys atenció.Al Capítol 1 analitzem els efectes de l'arribada d'una nova espècie de planta autòctona a un matollar, incloent els canvis en la composició de la comunitat de pol·linitzadors, els patrons d'interacció i l'estructura de la xarxa planta-pol·linitzador, y les conseqüències per a la pol·linització i per a l'èxit reproductiu de les espècies de plantes residents. Per a això vam manipular experimentalment taques de matollar introduint una planta autòctona (planta colonitzadora d'ara endavant), ajustant el número de flors introduïdes a la quantitat de recursos florals localment disponibles. La planta colonitzadora va atraure borinots, facilitant les interaccions a les plantes residents. Les comunitats colonitzades van exhibir una generalització de la xarxa més gran, un aniuament més gran, i modificacions en la composició dels mòduls de la xarxa. Tots aquests canvis van resultar en una deposició de pol·len heteroespecífic (però no conespecífic) més gran, i va tenir efectes contrastats en l'èxit reproductiu de les plantes residents (neutral, positiu, o negatiu depenent de l'espècie). El nostre estudi mostra que les interaccions planta-pol·linitzador es reorganitzen ràpidament com a resposta a noves situacions (inclús quan la nova planta no és excessivament dominant), amb conseqüències funcionals importants en la pol·linització i en la reproducció de les plantes. La relació espècies-àrea (increment en la riquesa d'espècies amb l'àrea) és una de les lleis de l'Ecologia més antigues i fonamentals i, recentment, ha sigut estesa a la riquesa d'interaccions (relació enllaços-àrea) i a l'estructura de la xarxa (relació xarxa-àrea). Tot i així, tot i que les relacions espècies-àrea i enllaços-àrea han rebut un ampli suport d'estudis empírics, la relació entre l'estructura de la xarxa i l'àrea roman en gran part inexplorada. Entendre aquesta relació és important perquè la fragmentació antropogènica dels hàbitats està tenint impactes profunds en la configuració dels hàbitats i està reduint la grandària dels mateixos.Al Capítol 2 testem vàries hipòtesis relacionades amb les relacions espècies-àrea, enllaços-àrea, i xarxa-àrea utilitzant comunitats d'abelles i vespes nidificants en cavitats preestablertes així com la fauna associada als seus nius (hostes i parasitoides d'ara endavant, respectivament) com a sistema d'estudi. Per a obtenir nius d'abelles i vespes vam instal·lar estacions de niadors en taques d'hàbitat obert (favorable) -envoltats de bosc dens (hàbitat desfavorable)- de tres categories de grandària (petites, ~0.1 ha; mitjanes, ~5ha; i grans, hàbitat obert continu). Els nius obtinguts en cada taca van ser disseccionats i els seus contingut van ser analitzats anotant la identitat i l'abundància de cada espècie d'hoste i parasitoid. La riquesa d'hostes, parasitoides, i interaccions va incrementar de les taques petites a les mitjanes, però no de les taques mitjanes a les grans. Els enllaços per espècie van incrementar amb la grandària de la taca, però la taxa de parasitisme no va seguir cap tendència relacionada amb la grandària de la taca. L'especialització de la xarxa va disminuir de les taques petites a les mitjanes, però les taques grans van mostrar una especialització similar a la de les taques petites i mitjanes. La modularitat va disminuir de les taques petites a les mitjanes, però no va haver-hi diferències entre les taques mitjanes i les grans. El número de mòduls va incrementar amb la grandària de la taca. Els nostres resultats estan, majoritàriament, parcialment d'acord amb les relacions espècies-àrea i enllaços-àrea. L'absència de diferències entre les taques mitjanes i grans indica l'existència d'un llindar per damunt del qual la riquesa d'espècies i d'interaccions ja no està limitada per la grandària de l'hàbitat, amb implicacions importants per a la conservació. D'altra banda, els nostres resultats estan majoritàriament en desacord amb les prediccions de la relació xarxa-àrea. Suggerim que l'empobriment de les comunitats a les taques petites resulta en una limitació en l'elecció dels hostes per part dels parasitoides generalistes, donant lloc a nivells alts d'especialització ecològica i de modularitat.S'espera que els canvis en la composició de plantes afectin a les comunitats planta-pol·linitzador de múltiples maneres depenent del context floral, de l'abundància relativa de la planta colonitzadora, del seu grau de generalització, i del seu síndrome floral. La facilitació o la competència pels pol·linitzadors poden resultar en canvis predictibles en l'estructura de la xarxa i en la pol·linització, però s'espera que els efectes sobre la reproducció de les plantes siguin altament contingents a cada espècie. S'espera que la grandària de l'hàbitat afecti a les espècies i a les interaccions seguint les relacions espècies-àrea i enllaços-área. Unint les evidències empíriques amb les prediccions teòriques, desenvolupem un marc de referència per a la relació xarxa-àrea. Les respostes de les xarxes mutualistes i antagonistes als canvis són predictibles. Tot i així, les conseqüències sobre la funció ecosistèmica segueixen sent altament contingents.

[en] Ecological communities are dynamic entities whose structure and composition are shaped by ecological processes and environmental variability. Because species interact with one another, changes in community structure and composition are likely to alter interaction networks and ecosystem functioning. In this thesis I study how an ecological process (the colonization of a habitat by a new species) and an important component of spatial variability (habitat area) affect pollinator and bee-wasp communities and their mutualistic and antagonistic interactions. I also investigate whether these changes affect interaction network structure and the potential consequences on ecosystem function (pollination, plant reproduction, and parasitism). Changes in plant community composition are becoming increasingly frequent in the current context of pervasive biological invasions. However, plant invasions usually represent extreme scenarios of ecological dominance and their effects have been relatively well studied. By contrast, the effects of habitat colonization by native species (for example, as a result of changes in geographical distribution mediated by climate change) have received much less attention.In Chapter 1 we analyze the effects of the arrival of a new native plant into a scrubland community, including changes in pollinator community composition, plant-pollinator interaction patterns and network structure, and the consequences for pollination and reproductive success of resident plant species. To do so, we experimentally manipulated patches of scrubland by introducing a native plant (henceforth colonizing plant), adjusting the number of flowers introduced to the amount of floral resources locally available. The colonizing plant attracted bumblebees, facilitating interactions to resident plants. Colonized communities exhibited higher network generalization, nestedness, and modifications in the composition of network modules. All these changes resulted in higher heterospecific (but not conspecific) pollen deposition and had contrasting effects on the reproductive success of resident plants (neutral, positive, or negative depending on the species). Our study shows that plant-pollinator interactions are rapidly rearranged in response to novel situations (even when the new plant is not overly dominant), with important functional consequences on pollination and plant reproduction.The species-area relationship (increasing species richness with area) is one of the oldest and most fundamental laws in Ecology and, in recent years, has extended to interaction richness (link-area relationship) and network structure (network-area relationship). However, although the species- and link-area relationships have received ample support from empirical studies, the relationship between network structure and area remains largely unexplored. Understanding this relationship is important because anthropogenic habitat fragmentation is having a profound impact on habitat configuration and effectively reducing the size of natural habitats.In Chapter 2 we test several hypothesis related to the species-area, link-area and network-area relationships using cavity-nesting bee-wasp communities and their nest associates (henceforth hosts and parasitoids, respectively), as a study system. To obtain bee-wasp nests we set up nest-trapping stations in patches of (favorable) open habitat -surrounded by dense forest (unfavorable habitat)- of three size categories (small, ~0.1 ha; medium, ~5 ha; and large, continuous open habitat). The nests obtained in each patch were dissected and their contents analyzed by noting the identity and abundance of each host and parasitoid species. Host, parasitoid, and interaction richness increase from small to medium patches, but not from medium to large patches. Links per species increased with patch size, but parasitism rate did not follow any patch-size-mediated trend. Network specialization decreased from small to medium patches, but large patches showed similar specialization to that of small and medium patches. Modularity decreased from small to medium patches but there were no differences between medium and large patches. The number of modules increased with patch size. Our results are mostly in partial agreement with the species-area and the link-area relationships. The lack of differences between medium and large patches indicates the existence of a threshold above which local species/link richness are no longer limited by habitat size, with important implications for conservation. On the other hand, our results are mostly in disagreement with the predictions of the network-area relationship. We suggest that community impoverishment in small patches results in limited host choice by generalist parasitoids, leading to high levels of ecological specialization and modularity. Changes in plant composition are expected to affect plant-pollinator communities in multiple ways depending on the flower context, the relative abundance of the colonizing plant, its degree of generalization, and its pollination syndrome. Facilitation or competition for pollinators may result in predictable responses in network structure and pollination, but the effects on plant reproduction are expected to be highly contingent on each species. Habitat size is expected to affect species and interactions following the species-area and the link-area relationships. Merging empirical evidence with theoretical predictions, we developed a framework for the network-area relationship. Mutualistic and antagonistic network responses to changes are predictable. However, consequences on ecosystem function remain highly contingent.