[ca] L' objectiu d' aquesta tesi és comprendre els significats, les pràctiques i les perspectives sobre les cures que construeixen professionals de la intervenció psicosocial contra violències de gènere a Catalunya (Espanya). La finalitat: contribuir a l' elaboració de marcs de cures institucionals i pràctiques d' intervenció acurades amb l' exercici professional i amb l' atenció envers les persones usuàries. En els serveis d' intervenció psicosocial contra les violències de gènere i en la producció científica, la cura de les professionals ocupa un espai minoritari i les escasses al·lusions al tema giren al voltant de la síndrome de burnout. En aquesta investigació qualitativa em distancio d'aquesta denominació, perquè considero que la seva construcció biomèdica redueix el malestar dels equips professionals a un quadre de simptomatologia clínica, sense atendre les seves dimensions sistèmiques. Abordo les cures com un fenomen que articula aspectes individuals, relacionals, socials, polítics i contextuals, fonamentant-me en els desenvolupaments feministes al voltant de la interdependència, el sosteniment de la vida, la interseccionalitat i decolonialitat, i el dret a la cura. En l'estudi participen professionals que treballen en diferents serveis d'atenció a les violències de gènere, contribuint així al fet que el seu treball sigui sostenible i de qualitat. Amb elles realitzo cinc grups de discussió, i una anàlisi temàtica. Els resultats i la discussió estan continguts en quatre capítols, un per cada objectiu específic de la recerca. En el primer capítol, titulat 'Què són les cures?: significats, dimensions i debats', analitzo com les cures es construeixen en base a la 'perspectiva del benestar com a satisfacció de necessitats', que comprèn les cures com un procés individual, i 'el benestar com a vida digna', que considera les condicions macrosocials d'igualtat/desigualtat que afecten la cura de les persones. A més proposo el concepte 'moviment pendular de la cura entre la llibertat i la responsabilitat' per donar compte de com la possibilitat de triar o estar obligades a cuidar es distribueix diferencialment en funció del nostre gènere, raça i classe social. En el segon capítol, titulat 'Subjectxs, espais i temps en les pràctiques de cures', caracteritzo les pràctiques d'(auto)cures, de cures col·lectives i de cures en la relació d'intervenció entre la persona professional i la persona usuària. Destaco la idea que les (auto)cures requereixen de la cura col·lectiva, perquè les pràctiques individuals per si soles no tenen sentit si no es construeix una col·lectivitat que les sostingui. En el tercer capítol, titulat 'Les cures en tensió amb la institució i els serveis', identifico que en aquests contextos predomina la 'perspectiva de la manca de cures', la qual limita la responsabilitat dels serveis en la provisió de cures institucionals i repercuteix negativament en la salut dels professionals i en l'atenció cap a les persones usuàries. Finalment, en el quart capítol, titulat 'Cures i intervenció psicosocial contra violències de gènere' analitzo que la 'perspectiva de la falta de cures' en els serveis es reforça amb les violències estructurals i institucionals que (re)produeix el funcionament de la matriu governamental. Per concloure, proposo orientacions que permetin construir marcs de cures en els serveis d'intervenció basades en els següents 'ideals de cures': 1) reconèixer la cura com un dret i no un privilegi; 2) emfatitzar la responsabilitat institucional de la cura cap a les persones professionals; 3) resguardar la continuïtat de la cadena de cures; 4) materialitzar les cures en accions concretes; i 5) atendre les dimensions afectiva, pragmàtica i corporal de les cures.

[en] This thesis endeavours to understand the meanings, practices and perspectives constructed around care by professionals working in psychosocial intervention against gender violence in Catalonia (Spain). Its overarching goal is to contribute to the creation of institutional care frameworks and intervention practices - in the field of gender violence - that take into account the needs of professional practitioners and the quality of the assistance given to beneficiaries. The care of professional workers is often overlooked both in psychosocial intervention services against gender violence and in scientific research; and the few instances in which it is mentioned tend to revolve around "burnout". In my qualitative research I have chosen to distance myself from this definition, as its biomedical construction reduces the malaise of professional workers to a sum of clinical symptoms, thus ignoring its systemic causes. I address care as a phenomenon composed of individual, relational, social, political and contextual aspects, on the basis of feminist theories on interdependence, sustainability of life, intersectionality and right to care. The participants in this study are professionals working in different kinds of services related to gender-violence: it is arguably these individuals who should define care perspectives and practices that will contribute to their work being sustainable and high-quality. I created five discussion groups with the participants and then applied thematic analysis. The results and discussion are structured in four chapters, one for each specific goal of this study. In the first chapter, entitled 'What is care?: meanings, dimensions and debates' I analyse the way in which care is constructed on the basis of 'wellbeing defined as the satisfaction of individual needs', which sees care as an individual process, and 'wellbeing defined as a dignified life', which takes into account the macrosocial conditions of equality/inequality that affect the care of individuals. I also introduce the idea of 'care's pendular movement between freedom and responsibility', in order to illustrate how freedom of choice and obligations related to care are distributed unequally depending on gender, race and social class. In the second chapter, entitled 'Subjects, spaces and the use of time in care practices' I discuss the practices of (self-)care, collective care and care within the relationship between professionals and beneficiaries. I argue that the concept of (self-)care is dependent on collective care, as individual practices alone are meaningless without a community that supports them. In the third chapter, entitled 'Care, institutions and organisations: a tense relationship', I argue that in these contexts the 'lack of care' perspective predominates, thus limiting the responsibility of organisations in the provision of institutional care and negatively affecting both the health of professional workers and the care given to beneficiaries. Finally, in the fourth chapter, entitled 'Care and psychosocial intervention against gender-based violence' I argue that the 'lack of care' perspective in service-providing organisations is reinforced by structural and institutional violence that (re)produces the way government operates. Finally, I propose a number of guidelines for the creation of care frameworks for intervention services which are based on the following 'care ideals': 1) acknowledging care as a right, not a privilege; 2) emphasising institutional responsibility with regards to the care of professional workers; 3) safeguarding continuity in the care chain; 4) materialising care into specific actions; and 5) taking into account the affective, pragmatic and bodily aspects of care.