[ca] L'escola actual és testimoni i alhora protagonista involuntària de les conseqüències derivades dels maltractaments a la infància. Docents de totes les etapes educatives presencien a les aules situacions d'hostilitat, apatia, reactivitat emocional desproporcionada, comportament impulsiu, dificultats per acceptar els límits i l'autoritat. I és que el trauma infantil no entén d'edats, factors socials o econòmics, i encara que el seu origen es troba gairebé sempre a les etapes més primerenques del desenvolupament infantil, les manifestacions a l'aula i les seves repercussions a nivell personal, acadèmic i social acompanyen el nen o nena més enllà del temps en què van passar els maltractaments. Els i les docents, en tant que professionals privilegiats per a la detecció de factors de risc, necessiten comprendre i adaptar la seva tasca educativa a l'hora de donar resposta a les necessitats que nens, nenes i adolescents afectats per trauma presenten, a més de no realitzar una re-victimització que els col·loqui en una situació de major vulnerabilitat.La Traumateràpia Sistèmica Infanto-Juvenil de Barudy i Dantagnan ofereix un marc comprensiu de les conseqüències traumàtiques dels maltractaments en la infància, i actualment és un model terapèutic integrador, coherent i eficaç. Aquest paradigma es nodreix de les aportacions relacionades amb l'aferrament, la psicologia del trauma, la psicologia del desenvolupament, l'estudi de les competències parentals i la resiliència, oferint, des d'una perspectiva metodològica de recerca-acció, un model especialitzat.Les actuacions realitzades des de tres nivells d'intervenció -la persona del nen, nena o adolescent, els seus cuidadors i els/les professionals dels contextos en què es desenvolupa- converteixen aquesta manera d'abordatge del patiment infantil, tal com es recull a la experiència acumulada de més de dues dècades, en un model que permet i afavoreix l'ecologia social del bon tracte, incorporant a les intervencions de caràcter ecològic-sistèmic, la figura de la persona professional de l'educació com a part del teixit social per a la promoció de la resiliència secundària i la reparació del trauma als 3 blocs d'intervenció, tal com recull aquesta proposta.

[es] La escuela actual es testigo y al mismo tiempo protagonista involuntaria de las consecuencias derivadas de los malos tratos en la infancia. Docentes de todas las etapas educativas presencian en las aulas situaciones de hostilidad, apatía, reactividad emocional desproporcionada, comportamiento impulsivo, dificultades para aceptar los límites y la autoridad. Y es que el trauma infantil no entiende de edades, factores sociales o económicos, y aunque su origen se encuentra casi siempre en las etapas más tempranas del desarrollo infantil, las manifestaciones en el aula y sus repercusiones a nivel personal, académico y social acompañan al niño o la niña más allá del tiempo en el que ocurrieron los malos tratos. Los y las docentes, en tanto que profesionales privilegiados/as para la detección de factores de riesgo, necesitan comprender y adaptar su labor educativa a la hora de dar respuesta a las necesidades que niños, niñas y adolescentes afectados/as por trauma presentan, además de para no realizar una re-victimización que les coloque en una situación de mayor vulnerabilidad.La Traumaterapia Sistémica Infanto-Juvenil de Barudy y Dantagnan ofrece un marco comprensivo de las consecuencias traumáticas de los malos tratos en la infancia, siendo en la actualidad un modelo terapéutico integrador, coherente y eficaz. Dicho paradigma se nutre de las aportaciones relacionadas con el apego, la psicología del trauma, la psicología del desarrollo, el estudio de las competencias parentales y la resiliencia, ofreciendo, desde una perspectiva metodológica de investigación-acción, un modelo especializado.Las actuaciones realizadas desde tres niveles de intervención -la persona del niño, niña o adolescente, sus cuidadores y los/as profesionales de los contextos en los que se desarrolla- convierten a este modo de abordaje del sufrimiento infantil, tal como se recoge en la experiencia acumulada de más de dos décadas, en un modelo que permite y favorece la ecología social del buen trato, incorporando en las intervenciones de carácter ecológico-sistémico, la figura de la persona profesional de la educación como parte del tejido social para la promoción de la resiliencia secundaria y la reparación del trauma en los 3 bloques de intervención, tal como se recoge en la presente propuesta.