[ca] Partint del concepte de medievalisme afectiu formulat per Thomas Prendergast i Stephanie Trigg (2018), en la novel·la A rainha morta e o rei saudade, de António Cândido Franco (2013), explorem les semblances en la manera en què el desig medieval i el contemporani determinen la constitució del passat, vam analitzar l'hermenèutica de l'empatia que subjeu en la novel·la i en ella perpetua i reinventa el gest memorial de Pedro i la seva pròpia mitificació de la història. El medievalisme afectiu de l'escriptor constitueix una pràctica transformadora, estructurada segons les coordenades temporals, culturals i afectives de l'autor. En la rememoració del passat es prolonga la memòria "petrina", que Franco exacerba i converteix en mite original, materialitzant l'imaginari d'un temps anterior en un futur que el mira com a mite fundador. Per a demostrar-ho, considero algunes diferències entre dues versions (la primera, de 1990) d'aquesta història d'amor per a assenyalar les reelaboracions imaginatives de la novel·la de 2003 i l'afinitat dels episodis meravellosos, la recomposició del nou dispositiu narratiu i les seves repercussions en la mitificació de la "saudade". Més que una idea de l'Edat mitjana, A rainha morta e o rei saudade posa en relleu una idealització de l'amor. Ancorat en l'harmonia d'una mirada glorificadora -de Pedro, sobre el seu passat d'amor, i de l'autor, en l'exercici de memòria que exacerba la memòria *petrista medieval-, i d'amor per aquest passat, l'autor escenifica l'obsessió que el vincula als amors de Pedro i Inés. Els revisita sense dissimular fins a quin punt el resultat final reflecteix també l'esdevenir de l'autor empíric.

[pt] Partindo do conceito de medievalismo afetivo formulado por Thomas Prendergast e Stephanie Trigg (2018), no romance A rainha morta e o rei saudade, de António Cândido Franco (2013), exploram-se as semelhanças no modo como o desejo medieval e contemporâneo determinam a constituição do passado, analisa-se a hermenêutica da empatia que subjaz ao romance e nele perpetua e reinventa o gesto memorial de Pedro e a sua própria mitificação da história. O medievalismo afetivo do escritor constitui uma prática transformadora, estruturada em função das suas coordenadas temporais, culturais e afetivas do autor. Na rememoração do passado prolonga-se a memória petrista que Franco exacerba e converte em mito genesíaco, materializando a imaginação de um tempo pregresso num futuro que o olha como mito fundador. Para o demonstrar, considero algumas diferenças entre duas versões (a primeira, de 1990) desta história amorosa para sinalizar as reelaborações imaginativas do romance de 2003 e a afinidade dos episódios maravilhosos, a recomposição do novo dispositivo narrativo e as suas repercussões na mitificação da saudade. Mais do que uma ideia da Idade Média, A rainha morta e o rei saudade ressalta uma idealização do amor. Ancorado na sintonia de um olhar glorificador - de Pedro, sobre o seu passado de amor, e do autor, no exercício de memória que exacerba a recordação medieval petrista -, e do amor por esse passado, o autor encena a obsessão que o liga aos amores de Pedro e Inês. Revisita-os sem disfarçar quanto o resultado final reflete também o devir do autor empírico.