[ca] El títol de l'antic Egipte imA-a ocupa un lloc destacat en les titulatures dels oficials d'alt rang i pròxims al rei. No obstant això, encara que ha rebut una certa atenció, aquest terme continua sent poc conegut fins ara. Convencionalment es tradueix com a "amable de braç", però aquesta lectura dista molt de ser segura, igual que el seu camp d'actuació, sense esmentar la funció que designa, si és que existeix. El títol, en el context textual de la titulatura de l'oficial, està documentat en la seua major part en el Regne Antic, sobretot a Saqqara. No obstant això, ja apareix en Època Tinita i es continua documentant des del Període Heracleopolità fins al Regne Mitjà, sobretot en Beni Hassan. A més, el títol hàpax imA-a m pr-ʿnḫ està documentat en el Regne Mitjà. Els últims testimoniatges del títol imA-a en la titulatura d'un oficial de què disposem remonten a la Baixa Època, concretament en la dinastia saïta, quan es testifica el títol hàpax imA-a nswt. En total, es poden comptar 45 oficials imA-a amb seguretat, però el nombre real podria ser de fet major (no és clar si alguns oficials van ostentar realment el títol i algunes fonts no ens permeten distingir clarament si estem davant un o dos individus). No obstant això, el títol imA-a també es documenta com un oficiant anònim en cinc fonts del cerimonial de l'Obertura de la Boca (wpt-rȝ) datades des de finals del Regne Nou (probablement) fins a època romana. En aquesta tesi s'ofereix una anàlisi epigràfic i prosopogràfic exhaustiu d'aquestes fonts. Finalment, es proposa que el títol imA-a designava originalment la funció de mèdic-mag personal del rei i que, per molt que el significat del títol canviara al llarg del temps, l'essència d'aquest rol màgic-mèdic va persistir.

[en] The ancient Egyptian title imA-a has a prominent position in the titularies of officials of high rank and close to the king. However, although it has received some scholarly attention, this term so far remains little known. It is conventionally translated as "gracious of arm" but this reading is far from certain, as is its field of activity, not to mention the function, if any, that it implies. The title, in the textual context of the official's titulary, is attested for the most part in the Old Kingdom, especially from Saqqara. However, it already occurs in the first dynasties, and it persists during the Herakleopolitan period until the Middle Kingdom, particularly at Beni Hassan. In addition, the unique title imA-a m pr-ʿnḫ is attested in the Middle Kingdom. The last attestations of the title iimA-a in an official's titulary at our disposal occur in the Late Period, specifically the Saite Dynasty, when the hapax title imA-a nswt is attested. In total, 45 imA-a holders can safely be counted, but the actual number might indeed be higher (it is not clear if some officials indeed held the title and some sources do not allow us to clearly distinguish whether we are facing one or two individuals). Nevertheless, the titleimA-a also appears as a role of an anonymous officiant in five sources of the Opening of the Mouth funerary ceremony (wpt-rȝ) dated from the late New Kingdom (probably) through the Roman Period. This dissertation aims to provide a comprehensive epigraphic and prosopographic analysis of these sources. Eventually, it proposes that the title imA-a originally designated the function of personal physician-magician of the king and that, however much the meaning of the title changed through time, the essence of this magico-medical role persisted.