[ca] Aquesta investigació aborda el repertori, fins ara desconegut, dels cants multipart o polifonies orals de la localitat de Santa María de Ostula, una comunitat d'ètnia nàhua a l'estat de Michoacán, a l'occident de Méxic. Analitza de manera específica el repertori de Quaresma i Setmana Santa en dos vessants: el cant litúrgic en llatí, interpretat exclusivament pels cantores que actuen com els principals especialistes rituals de la comunitat; i el cant en castellà interpretat o liderat per aquests mateixos cantores, però amb la participació col·lectiva de la majoria catòlica de la comunitat. L'estudi aporta elements històrics i de context sociocultural que permeten comprendre qui va introduir a la regió aquestes pràctiques d'origen europeu i com va ser possible que arrelessin en la vida ritual d'un grup cultural amb una cosmovisió i unes característiques particulars. A més d'aquests aspectes històrics, socials i culturals, l'estudi analitza el repertori des de les perspectives èmica i ètica per tal d'establir-ne les característiques principals: cant a dues veus i –en el passat– a tres expressat en contextos religiosos, en llatí i en castellà (amb una altra part del repertori també en llengua náhuatl), la gran majoria sense cap acompanyament instrumental; i musicalment caracteritzats per una lògica modal i per una flexibilitat rítmica principalment salmòdica, aspectes que coincideixen amb altres manifestacions multipart que han estat estudiades a l'Europa mediterrània. A la vegada, assenyala elements musicals i rituals específics que singularitzen las pràctiques d'Ostula en relació a les altres tradicions multipart.

[es] Esta investigación aborda el repertorio, hasta ahora desconocido, de cantos multipartes o polifonías orales en Santa María de Ostula, una comunidad de etnia nahua en Michoacán, al occidente de México. Analiza específicamente el repertorio para Cuaresma y Semana Santa en dos vertientes: el canto litúrgico en latín, ejecutado exclusivamente por cantores que fungen como los principales especialistas rituales en la comunidad; y el canto en castellano ejecutado o encabezado por esos mismos cantores pero también de manera colectiva por la mayoría católica de la comunidad. El trabajo aporta elementos históricos y de contexto sociocultural que permiten comprender quiénes introdujeron tales prácticas de carácter europeo en la región y cómo fue que arraigaron en la vida ritual de un grupo con una cosmovisión y características particulares. Además de esos aspectos históricos, sociales y culturales, analiza desde las perspectivas émica y ética el repertorio para establecer sus características principales: cantos a dos y –en el pasado– tres partes ejecutados en contextos religiosos, en latín y en castellano (con otra parte del repertorio tambien en lengua náhuatl), en su gran mayoría sin acompañamiento instrumental; caracterizados musicalmente por una lógica modal y por una flexibilidad rítmica principalmente salmódica, aspectos que coinciden con otras manifestaciones multipartes que han sido estudiadas en la Europa mediterránea. Asimismo señala elementos musicales y rituales específicos que singularizan las prácticas ostulenses frente a aquellas tradiciones multipartes.