[ca] La relació entre el populisme i la política feminista està rebent cada vegada més atenció científica, principalment a causa de l'ascens que experimenten els partits populistes a l'Amèrica Llatina i a Europa des de principis del segle XXI. No obstant això, aquesta literatura presenta dues grans febleses. Primer, fins ara no ha aconseguit establir una relació específica entre populisme i política feminista. Segon, la literatura s'ha centrat de manera desproporcionada en els partits populistes d'extrema dreta, fet que ha introduït un desequilibri en aquesta línia de recerca – la relació entre populisme d'esquerra i política feminista ha estat poc estudiada. La present tesi contribueix a omplir aquest buit analitzant la relació entre populisme d'esquerra i política feminista, centrant-se en el cas paradigmàtic del Moviment al Socialisme (MAS) i el govern d'Evo Morales a Bolívia entre 2006 i 2018. Algunes de les investigacions més influents sobre populisme i política feminista sostenen que tots dos projectes polítics són essencialment incompatibles: d'acord amb aquesta literatura, els partits populistes mai promouen polítiques en favor de la igualtat de gènere ni mantenen bones relacions amb moviments de dones, al marge que siguin populistes d'esquerra o d'extrema dreta. En aquesta tesi, qüestiono aquesta afirmació analitzant tres aspectes específics de la relació entre populisme d'esquerra i política feminista. Primer, investigo si els partits populistes d'esquerra promouen polítiques en favor de la igualtat de gènere, qüestionant la idea d'una incompatibilitat general entre la ideologia populista i la promoció de polítiques a favor de la igualtat de gènere. En segon lloc, analitzo com aquests partits formen les seves coalicions per elaborar polítiques en l'àmbit de la igualtat de gènere. En tercer lloc, investigo quant impacte tenen els moviments de dones institucionalitzats en les polítiques públiques quan els populistes d'esquerra estan en el poder. L'anàlisi empírica realitzada en aquesta tesi està basada en l'anàlisi qualitativa de contingut de documents i entrevistes semi-estructurades amb activistes de moviments de dones, responsables polítiques i expertes i experts. Les troballes i conclusions de la tesi poden sintetitzar-se de la següent forma. En relació a la promoció de polítiques a favor de la igualtat de gènere, l'anàlisi ha mostrat que el govern populista d'esquerres d'Evo Morales va promoure ambicioses polítiques d'igualtat de gènere sobre violència política contra les dones, violència masclista en l'àmbit domèstic i drets de les treballadores de la llar, entre altres àmbits. Aquesta troballa mostra que els populistes d'esquerra poden promoure polítiques a favor de la igualtat de gènere. Això contradiu la literatura que sosté que hi ha una incompatibilitat essencial entre qualsevol ideologia populista i la promoció de polítiques a favor de la igualtat de gènere. En relació a la formació de coalicions per a l'elaboració de polítiques en l'àmbit de la igualtat de gènere, l'anàlisi ha mostrat que el govern bolivià i el partit en el poder – el MAS – van experimentar una contradicció entre el seu discurs anti-elit i el seu pragmatisme en la formació de coalicions per a l'elaboració de polítiques públiques – van incloure ONGs feministes en les coalicions per a elaborar polítiques d'igualtat, encara que prèviament el govern havia qualificat a aquestes ONGs d'elitistes. Respecte a la relació entre partits populistes d'esquerra i moviments de dones, m'he centrat en el cas del moviment bolivià de treballadores de la llar. L'anàlisi ha mostrat que el govern de Morales va mantenir una relació pròxima i col·laborativa amb el moviment. El govern va satisfer totes les demandes simbòliques del moviment (orientades a millorar la imatge social de les treballadores de la llar) però només algunes de les seves demandes substantives (les que tenien un impacte directe en les condicions laborals i de vida de les treballadores domèstiques). Les troballes esmentades ajuden a comprendre la complexa relació entre populisme d'esquerra i política feminista. No hi ha una incompatibilitat essencial entre populisme i política feminista. La ideologia associada al populisme en cada cas – i no el populisme en si mateix – sembla ser el factor explicatiu central de la posició de cada partit populista respecte a la política feminista. En resum, la present tesi convida a relativitzar la importància del caràcter més o menys populista d'un partit polític quan analitzem la seva posició sobre la política feminista, una conclusió que pot ser útil per a altres línies de recerca sobre populisme.

[en] The relationship between populism and feminist politics is increasingly receiving more scholarly attention, largely due to the rise of populist parties both in Latin America and in Europe since the beginning of the 21st century. However, this stream of literature presents two major shortcomings. First, it has so far failed to establish a specific relationship between populism and feminist politics. Second, the literature has overwhelmingly focused on right-wing populist parties, which has introduced an imbalance in this stream of research: the relationship between left-wing populism and feminist politics is understudied. The present thesis contributes to filling this gap by analysing the relationship between left-wing populism and feminist politics, focusing on the paradigmatic case of the Movement for Socialism (MAS) and Evo Morales' government in Bolivia between 2006 and 2018. Some of the most influential works on populism and feminist politics uphold that these two political projects are essentially incompatible: according to this literature, (e.g. Blofield, Ewig, and Piscopo 2017, Shea Baird and Roth 2017, Kampwirth 2010), populist parties never promote gender equality policies or keep good relations with women's movements, regardless of whether they are left-wing or right-wing populists. I challenge this assertion by analysing three specific aspects of the relationship between left-wing populism and feminist politics. First, I investigate whether left-wing populist parties promote gender equality policies in some cases, against charges of a general inconsistency between populist ideology and the promotion of gender equality policies. Second, I analyse how these parties form their policy-making coalitions in the field of gender equality. Third, I investigate how much impact on policy institutionalised women's movements have when left-wing populist parties are in power. The empirical analysis carried out in this thesis is based on the qualitative content analysis of documents and semi-structured interviews with women's movements' activists, policy-makers and experts in women's movements. The findings and conclusions of the thesis can be synthetized as follows. Regarding the promotion of gender equality policies, the analysis has revealed that Evo Morales' leftwing populist government promoted ambitious gender equality policies on violence against women in politics, gender-based domestic violence, and domestic workers' rights, among other fields. These findings show that left-wing populists can promote gender equality policies, and contradicts the literature that upholds that there is an essential incompatibility between any populist ideology and the promotion of gender equality policies. In regards to populist governments forming policy coalitions in the field of gender equality, the analysis has shown that the Bolivian government and governing party MAS experienced a contradiction between their anti-elitist discourse and their pragmatism when forming policy coalitions – they included feminist NGOs in the coalitions for the formulation of gender equality policies, even though the government had previously labelled those NGOs as elitist. As far as the relationship between left-wing populist parties and women's movements is concerned, I have focused on the case of the Bolivian domestic workers' movement. The analysis has 5 revealed that Morales' government kept up a close collaborative relationship with the movement. The government satisfied all the movement's symbolic demands (oriented towards improving the social image of domestic workers), but only some of its substantive demands (those that had a direct impact on the domestic workers' living and working conditions). The findings mentioned shed light on the complex relationship between left-wing populism and feminist politics. There is not an essential incompatibility between populism and feminist politics. The ideology attached to populism in each case – and not populism in itself – seems to be the key explanatory factor of the position of each populist party in relation to feminist politics. In a nutshell, the present thesis invites us to relativize the importance of the more or less populist orientation of a political party when we analyse its position on feminist politics, a conclusion that can be also useful for other streams of research on populism.