[ca] La violència política associada al conflicte armat a Colòmbia és, tal vegada, el més important i permanent objecte de representació per a les ciències socials, l'art i la literatura. La longevitat, permanència i crueltat d'un context bèl·lic que, en l'actualitat, no sembla diluir-se o, almenys, mitigar-se, sempre ha estat acompanyada de les representacions que han definit i dirigit el que s'ha dit i pensat sobre el fenomen de la violència. La hipòtesi d'aquesta tesi doctoral sosté que per a dilucidar alternatives a l'estat de guerra permanent és necessari indagar sobre els discursos que han forjat la(es) identitat(s) de la violència política. En suma, aquí sostenim la idea que per a "confrontar" el context bèl·lic és necessari proposar un altre tipus de representacions, això és, altres llenguatges que alterin els significats i sentits sedimentats. En aquesta recerca, les representacions són compreses com a pràctiques discursives que configuren, dissenyen i modelen els règims de veritat de l'objecte representat que, en aquest cas, és la violència política. Les pràctiques representacionals més que descriure, configuren l'estatut ontològic del fenomen de la violència. Des de les aportacions teòriques i metodològiques de la filosofia política contemporània, els estudis culturals, la literatura comparada i els estudis decolonials, a més d'un corpus provinent de la literatura i la cultura que ha representat la violència política, aquesta tesi identifica tres trames representacionals de la violència política a Colòmbia: la representació il·lustrada, la representació est/ètica i la representació genealògica. En termes temporals, les tres esferes de representació són abordades al llarg de la recerca per mitjà de textos que abasten el període 1998-2018. Aquest interès manifest pel present ens situa en el lloc d'una ontologia crítica que es pregunta pels modes de subjetivació que ens han constituït. Concloem que aquestes representacions es caracteritzen per mobilitzar pràctiques emancipatòries afectives i corporals que esquerden i suspenen la solidesa dels discursos hegemònics sobre la violència a Colòmbia.

[es] La violencia política asociada al conflicto armado en Colombia es, tal vez, el más importante y permanente objeto de representación para las ciencias sociales, el arte y la literatura. La longevidad, permanencia y crueldad de un contexto bélico que, en la actualidad, no parece diluirse o, al menos, mitigarse, siempre ha estado acompañada de las representaciones que han definido y dirigido lo que se ha dicho y pensado sobre el fenómeno de la violencia. La hipótesis de esta tesis doctoral sostiene que para dilucidar alternativas al estado de guerra permanente es necesario indagar sobre los discursos que han forjado la(s) identidad(es) de la violencia política. En suma, aquí sostenemos la idea de que para "confrontar" el contexto bélico es necesario proponer otro tipo de representaciones, esto es, otros lenguajes que alteren los significados y sentidos sedimentados. En esta investigación, las representaciones son comprendidas como prácticas discursivas que configuran, diseñan y moldean los regímenes de verdad del objeto representado que, en este caso, es la violencia política. Las prácticas representacionales más que describir, configuran el estatuto ontológico del fenómeno de la violencia. Desde los aportes teóricos y metodológicos de la filosofía política contemporánea, los estudios culturales, la literatura comparada y los estudios decoloniales, además de un corpus proveniente de la literatura y la cultura que ha representado la violencia política, esta tesis identifica tres tramas representacionales de la violencia política en Colombia: la representación ilustrada, la representación est/ética y la representación genealógica. En términos temporales, las tres esferas de representación son abordadas a lo largo de la investigación por medio de textos que abarcan el periodo 1998-2018. Este interés manifiesto por el presente nos ubica en el lugar de una ontología crítica que se pregunta por los modos de subjetivación que nos han constituido. Concluimos que estas representaciones se caracterizan por movilizar prácticas emancipatorias afectivas y corporales que agrietan y suspenden la solidez de los discursos hegemónicos sobre la violencia en Colombia.