[ca] Es va realitzar un estudi paramètric per a un dic flotant tipus calaix utilitzant el programa IH2VOF CFD, i es va proposar una nova i innovadora geometria de dic flotant. L'estudi va considerar la resposta i el rendiment dels dics flotants principalment en presència d'onades regulars de periode variable a una profunditat d'aigua constant, encara que també es van considerar onades irregulars. Els paràmetres clau sota consideració van ser la màniga relativa del dic i la profunditat d'immersió en relació amb la profunditat de l'aigua. També es van considerar configuracions de dics flotants en tàndem, aixé com una comparació amb el dic flotant de tipus placa horitzontal submergida. Es va fer una comparació del coeficient de transmissió d'ones amb el coeficient de transmissió d'ones previst segons la fórmula de Macagno (1953) i la fórmula de Ruol (2013) per a l'escullera flotant tipus caixa i el disseny proposat, respectivament. Es va trobar que ambdues fórmules sobreestimaven severament el coeficient de transmissió d'onades, i es va proposar una nova fórmula semi-empírica per al cas de l'escullera flotant tipus calaix. El disseny del dic flotant proposat va exhibir un exercici summament similar a la solució tradicional tipus calaix mentre que va superar lleugerament a l'escullera flotant tipus calaix tradicional considerant una configuració de dics en tàndem sota onades regulars de periode mitjà. Ambdós dics van exhibir un exercici d'atenuació d'onades notablement millor que el dic flotant tipus placa horitzontal submergida. Si bé el disseny de dic flotant proposat va exhibir un exercici similar al dic tipus caixa, també va exhibir debilitats similars, especialment contra l'acció d'onades de periode llarg. Es va trobar que els coeficients de transmissió d'onades estaven consistentment per sota del 40% fins i tot sota l'acció d'onades regulars de llarg periode. Els coeficients de transmissió son 20% per a onades de periode mitjà considerant una màniga relativa de 0,5.

[es] Se realizó un estudio paramétrico para un dique flotante tipo cajón utilizando el programa IH2VOF CFD, y se propuso una nueva e innovadora geometría de dique flotante. El estudio consideró la respuesta y el rendimiento de los diques flotantes principalmente en presencia de olas regulares de periodo variable a una profundidad de agua constante, aunque también se consideró olas irregulares. Los parámetros clave bajo consideración fueron la manga relativa del dique y la profundidad de inmersión en relación con la profundidad del agua. También se consideraron configuraciones de diques flotantes en tandem, así como una comparación con el dique flotante de tipo placa horizontal sumergida. Se hizo una comparación del coeficiente de transmisión de olas con el coeficiente de transmisión de olas previsto según la fórmula de Macagno (1953) y la fórmula de Ruol (2013) para el rompeolas flotante tipo caja y el diseño propuesto, respectivamente. Se encontró que ambas fórmulas sobreestimaban severamente el coeficiente de transmisión de olas, y se propuso una nueva fórmula semi-empírica para el caso del rompeolas flotante tipo cajón. El diseño del dique flotante propuesto exhibió un desempeño sumamente similar a la solución tradicional tipo cajón mientras que superó ligeramente al rompeolas flotante tipo cajón tradicional considerando una configuración de diques en tandem bajo olas regulares de periodo medio. Ambos diques exhibieron un desempeño de atenuación de olas notablemente mejor que el dique flotante tipo placa horizontal sumergida. Si bien el diseño de dique flotante propuesto exhibió un desempeño similar al dique tipo caja, también exhibió debilidades similares, especialmente contra la acción de olas de periodo largo. Se encontró que los coeficientes de transmisión de olas estaban consistentemente por debajo del 40% incluso bajo la acción de olas regulares de periodo largo. Los coeficientes de transmisión son 20% para ondas de periodo medio con una manga relativa de 0,5.