[ca] Amb l'objectiu d'ampliar el nostre coneixement de la vellesa femenina i la seva construcció sociocultural, i de contribuir a la seva millor comprensió dins de la seva diversitat, aquesta tesi presenta una anàlisi crítica de la representació de l'envelliment femení en una selecció de deu textos dramàtics del segle XXI d'autors de diferents orígens (predominantment relacionats amb les escenes britàniques i nord-americanes) i escrits en anglès. Basant-se en el camp de recerca creixent sobre l'envelliment i els estudis teatrals, i en la seva intersecció amb teories de gènere, la tesi examina les dramatitzacions de la maduresa i vellesa femenines que s'ofereixen des dels escenaris actuals. Aplicant la gerontologia literària com a marc central i integrant les seves perspectives des de la narrativa, la performativitat i la gerontologia crítica, aquesta tesi analitza com, lluny de fomentar una ideologia d'edat consistent, el teatre disputa, complica i/o ofereix alternatives a les narratives de l'envelliment profundament arrelades i tòpiques a través de la creixent presència de personatges femenins madurs/grans, la seva implicació en trames dramàtiques centrals, i les diverses estratègies teatrals que potencien el seu envelliment des de diferents angles. Per provar tot això, s'analitzen amb profunditat una selecció d'obres dramàtiques que aborden diverses qüestions cabdals per a l'estudi crític de la vellesa i el gènere, com ara els rols i la posició de les dones madures o grans en els mons dramàtics que habiten, les formes d'edatisme basades en el gènere, la importància de les relacions intergeneracionals en la construcció de l'envelliment femení, la complexitat de la identitat marcada pel gènere i l'edat madura o avançada, la demència i les cures en clau de gènere, els nous relats de l'amor i la creativitat en la vellesa femenina, i la performativitat de l'edat associada al gènere, entre altres. A través de l'anàlisi de les obres seleccionades, la tesi demostra que, malgrat la prevalença d'estereotips edatistes i sexistes en l'escena contemporània, es poden observar canvis significatius en la representació teatral de l'envelliment, tant en l'augment de personatges de dones grans en papers principals com en l'aparició de models alternatius de l'edat avançada, més enllà de la polaritat establerta per discursos oposats de declivi i progrés. En el seu conjunt, la tesi evidencia que, tot i que el teatre contemporani pot perpetuar involuntàriament els estereotips negatius de l'envelliment, també esdevé un mitjà poderós per copsar una gran diversitat d'experiències dins del procés de fer-se gran. En aquest sentit, permet dotar a la vellesa de múltiples significats i, tot qüestionant creences edatistes i sexistes arrelades a la nostra cultura, contribueix a educar la societat perquè pugui abraçar la vellesa en tota la seva riquesa.

[es] Con el objetivo de ampliar nuestro conocimiento sobre la vejez y su construcción sociocultural y a contribuir a su mejor comprensión dentro de su diversidad, esta tesis presenta un análisis crítico de la representación del envejecimiento femenino en diez textos dramáticos del siglo XXI de diferentes orígenes (predominantemente procedentes de las escenas británicas y estadounidenses) escritos en inglés. Basándose en el campo de investigación creciente sobre el envejecimiento y los estudios teatrales, y en su intersección con teorías de género, el estudio examina las dramatizaciones de la madurez y vejez femeninas que ofrece la escena contemporánea. Aplicando la gerontología literaria como marco central e integrando sus perspectivas desde la narrativa, la performatividad y la gerontología crítica, la tesis analiza cómo, lejos de fomentar una ideología de edad consistente, el teatro contradice, complica e incluso ofrece alternativas a las narrativas del envejecimiento profundamente arraigadas y tópicas a través de la creciente presencia de personajes femeninos maduros y de edad avanzada, su implicación en tramas dramáticas centrales, y las diversas estrategias teatrales que potencian su envejecimiento desde diferentes ángulos. Para demostrarlo, se analizan en profundidad una selección de obras dramáticas actuales que abordan varias cuestiones esenciales para el estudio crítico de la vejez y el género, como por ejemplo los roles y la posición de las mujeres maduras o mayores en los mundos dramáticos que habitan, las formas de edadismo basado en el género, la importancia de las relaciones intergeneracionales en la construcción del envejecimiento femenino, la complejidad de la identidad marcada por el género y la edad madura o avanzada, la demencia y las curas en clave de género, los nuevos relatos sobre el amor y la creatividad en la vejez femenina, y la performatividad de la edad asociada al género, entre otras. A través del análisis de las obras seleccionadas, la tesis demuestra que, a pesar de la prevalencia de estereotipos edadistas y sexistas en la escena contemporánea, se pueden observar cambios significativos en la representación teatral del envejecimiento, tanto en el aumento de personajes de mujeres mayores en papeles principales como en la aparición de modelos alternativos de la edad avanzada, más allá de la polaridad establecida por discursos opuestos de declive y progreso. En su conjunto, la tesis ofrece claras evidencias de la perpetuación de los estereotipos negativos del envejecimiento en el teatro de hoy en día; sin embargo, también prueba cómo éste puede ser un medio poderoso para captar la complejidad del proceso de envejecer. En este sentido, el teatro contemporáneo permite volver a imaginar la vejez y sus múltiples significados y, cuestionando las creencias edadistas y sexistas arraigadas a nuestra cultura, contribuye a educar a la sociedad para que pueda abrazar la vejez en toda su riqueza.