BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] La ruralitat del segle xxi és un paisatge acceleradament transformat, radicalment pressionat i utilitzat com a producte industrial o de servei. En aquest territori, les representacions tradicionals i idealitzades de la ruralitat no poden sostenir-s'hi. En la literatura catalana de les primeres dècades del segle xxi, han aparegut unes narracions que no només se situen al lloc rural actual sinó que també el prenen com a tema i forma i n'expressen un imaginari nou. En aquest article, analitzem aquestes noves representacions a través d'un corpus de set textos i autors (Edgar Illas, Vicenç Pagès, Adrià Pujol, Marta Rojals, Toni Sala, Francesc Serés i Joan Todó); caracteritzem els paisatges com a paisatges de "l'entre" i hi descrivim un element estructural bàsic: el "jo-lloc". L'anàlisi ens permet parlar dels paisatges de la ruralitat contemporània com a "paisatges de la inquietud" i donar-los qualitats i possibilitats noves.

[en] The rurality of the 21st century is a landscape rapidly transformed, radically put under pressure and used as an industrial or service product. In this territory, the traditional and idealised representations of landscape cannot be held. In the Catalan narrative of the first decades of the 21st century, some new prose-works that are placed in the rural place have appeared. They do not just locate themselves there, but take the rural place as a subject and a creative form to express a new imaginary. In this article, we analyse this new representation through a selection of seven texts and authors (Edgar Illas, Vicenç Pagès, Adrià Pujol, Marta Rojals, Toni Sala, Francesc Serés i Joan Todó); we characterise the landscapes like landscapes of the in between, and we describe a structural and basic element on them: the "I-place". The analysis allows us to talk about the landscapes of contemporary rurality like "landscapes of restlessness" and give them new qualities and possibilities.
[ca] Entre el 1939 i el 1976, Josep Pla va escriure més de dos mil articles per a la revista Destino, la majoria dels quals va veure la llum en la seua secció setmanal, "Calendario sin fechas". Molts d'aquests papers van ser recollits en forma de llibre: La huida del tiempo (Destino, 1945) n'és una mostra, amb cinquanta-un texts. El present treball pretén analitzar el procés d'incorporació i adaptació d'aquests articles a l'esmentat La huida del tiempo, i després, com s'amplien i es tradueixen al català, primer per a Les hores (El pas de l'any) (Selecta, 1953), i, més endavant, per a l'Obra completa, concretament, per al volum XX, titulat Les hores (Destino, 1971). L'objectiu és l'estudi, a partir de l'anàlisi de dos capítols concrets ("Calendaris" i "Un novembre fi"), dels successius processos de reescriptura personal i d'autotraducció que van més enllà dels simples canvis lingüístics, a més de ser un intent d'acostar els texts a un nou públic lector, diferent del de la plataforma de publicació original.

[en] Between 1939 and 1976, Josep Pla wrote more than two thousand articles for the weekly magazine named Destino, most of which were published in his section "Calendario sin fechas". Many of these papers were collected in book form, such as La huida del tiempo (Destino, 1945), with fifty-one texts. The aim of this work is to analyze the process of incorporation and adaptation of these articles in La huida del tiempo, thus focusing on how they were expanded and translated into Catalan, firstly for Les hores (El pas de l'any) (Selecta, 1953), and later, for the Obra completa, specifically for the volume XX, entitled Les hores (Destino, 1971). Based on the analysis of two chapters ("Calendaris" and "Un novembre fi"), this paper aims to study the successive processes of personal rewriting and self-translation that go beyond simple linguistic changes, as well as to bring the texts closer to a new readership, different from the original publishing support.
[ca] Els autors presenten algunes cavitats càrstiques amb vocació cultural en les quais els rituals que s'hi entreveuen utilitzen els quatre elements: foc, aire, aigua i terra. Horn examinarà els dipòsits d'exvots, les ofrenes d'animals ctònics i urànics, la presència de guarniments identitaris, el tractament d'algunes parts del cos humà

[en] The authors present here some karstic cavities, having a cultural vocation, in which the glimpsed rites are using the four elements: fire, water, earth, air. They will examine the ex-voto deposits, the chtonian and ouranian animal offerings, the presence of intrinsic adornments, the treatment ofsome parts of the human body
[ca] Després d'haver definit ràpidament el que són els turons dits consagrats a Madagascar de les quals fan part Ambohimanga i Ambohidratrimo, la contribució, que és una introducció a l'estudi de les roques antropitzades de la regió d'Antananarivo, es dedica a presentar-los llur context, a dreçar-ne la tipologia (roques in situ, pedres aixecades, pedres sagrades, pedres de parlar, pedres/roques de cúpules, roques amb inscripcions gravades) i a donar les interpretacions. En conclusió, la contribució subratlla el fit que Madagascar fa part dels països de civilització megalítica i que les pedres i les roques hi són fortament interioritzades per l'home al punt d'esdevenir-ne sòlides referències identitàries culturals

[en] After having briefly defined what is heard by the hills qualified sacred in Madagascar to which Ambohimanga and Ambohidratrimo belong, this paper, which is an introduction to the study on man-made or man-shaped rocks in the area of Antananarivo, applies itself to present their context, to dress up their typology (established rocks, erected stones, stones for discourse, stones/rocks with manmade holes and rocks with carved inscriptions) and to bring interpretations on them. As a conclusion, this study stresses on the fact that Madagascar is among the nations with megalithic civilization and that stones and rocks are so deeply interiorized by man that they have become reliable cultural identity references
[ca] La dona d'aigua és un personatge pertanyent a la mitologia catalana amb una gran tradició en la literatura popular dels Països Catalans. Analitzar la seva presència al territori del Pirineu resulta d'especial interès per la confluència de cultures i llengües que hi trobem. Aquest element multicultural provoca que a cada localitat les llegendes sobre dones d'aigua presentin característiques diferents, tant pel que fa al seu aspecte físic i psíquic, com respecte a l'hàbitat i als motius temàtics de les seves llegendes. En aquest article s'analitza la tradició popular lligada a la figura de la dona d'aigua al territori pirinenc a través de tres llegendes, cadascuna pertanyent a una de les regions de parla catalana de la serralada. L'objectiu és mostrar les similituds i diferències que hi ha entre elles en relació al context social i històric de cada comunitat. Al mateix temps, es pretén reflexionar sobre els missatges morals que transmeten i el rol que ocupen en la construcció cultural i identitària de la societat.

[en] The dona d'aigua (water women) is a character that belongs to Catalan mythology with a long tradition in the popular literature of the Catalan Countries. Analysing their presence in the Pyrenees is of particular interest given the confluence of cultures and languages that we can find there. This multicultural element leads to the fact that in each place, the legends about dones d'aigua present different characteristics, both in relation to their physical and psychological appearance, their habitat and the thematic motifs of their legends. To illustrate this, this article analyses the popular tradition linked to the figure of the dona d'aigua in the Pyrenean territory through three legends, each one belonging to one of the Catalan-speaking regions of the mountain range. The aim is to show the similarities and differences between them in relation to the social and historical context of each community. At the same time, the aim is to reflect on the moral messages they transmit and the role they play in the cultural and identitary construction of society.
[ca] La projecció internacional de la cultura catalana és una de les missions institucionals de Catalunya des de la recuperació de la democràcia. La intensificació de les accions per a difondre la cultura com a fet diferencial de la identitat catalana s'inicia des de finals dels anys vuitanta. No obstant, als inicis del segle XXI alguns esdeveniments concrets, com la Fira de Frankfurt del 2007 o la nominació de Barcelona com a Ciutat de la Literatura UNESCO el 2015 reafirmen i potencien la tasca realitzada per institucions que treballen estrictament a nivell internacional, com l'Institut Ramon Llull, o en una altra mesura la Generalitat de Catalunya o l'Institut de Cultura de Barcelona. En el present article revisarem els principals esdeveniments relacionats amb la projecció internacional de la literatura catalana durant el segle XXI, per tal d'entendre com aquestes accions de política estratègica esdevenen un motor essencial per potenciar la visibilitat de la cultura catalana com a identitat en l'àmbit global.

[en] The international projection of Catalan culture is one of the institutional missions of Catalonia since the recovery of democracy. The intensification of activities to promote culture as a distinctive feature of Catalan identity began at the end of the 80s. However, at the beginning of the 21st century, some specific events, such as the Frankfurt Book Fair in 2007 or the nomination of Barcelona as a UNESCO City of Literature in 2015, reaffirm and strengthen the work carried out by institutions that work strictly on an international level, such as the Ramon Llull Institute, or to a different extent the Generalitat de Catalunya or the Institut de Cultura de Barcelona. In the present article, we review the main events related to the international projection of Catalan literature during the 21st century, in order to understand how these political and administrative actions have become a key factor in making Catalan culture visible as an identity in the global arena.
[ca] En el departament dels Pirineus Orientals, tres segles d'ocupació visigòtica (segles V, VI, VII) van deixar molts senyals (Corbera de les Cabanes, Caramany, Canet, Elna, Estagell, Las Illas, Les Cluses, Perpinyà-Ruscino, Ribesaltes, Sant Pau de Fenollet, Salses). Les recents excavacions de sepultures (Los Poujols a Talteül i Les Tombes a Estagell) permeten completat els nostres coneixements sobre elperfil antropològic de les poblacions i sobre l'organització de l'espai funerari

[en] In the Pyrénées-Orientales department, three centuries on Visigothic occupation-V th, VI th and VII th centuries - have left scores of marks (Corbère-les-Cabanes, Caramany, Canet, Elne, Estagel, Las Illas, Les Cluses, Perpignan-Ruscino, Rivesaltes, Saint-Paul-de-Fenouillet, Salses). Recent excavations carried out in some sepultures (Los Poujols in Tautavel and Las Tombas in Estagel) enable us to complete our knowledge of the anthropological profile of the populations and of the organization of the funerary area
[ca] L'objectiu d'aquesta recerca és analitzar les estratègies discursives, relacionades amb el registre col·loquial, que caracteritzen la poesia de Joan Vinyoli, Gabriel Ferrater i Miquel Martí i Pol, per tal de comparar el discurs dels tres poetes. L'obra poètica d'autors com Joan Vinyoli, Gabriel Ferrater i Miquel Martí i Pol ha contribuït a la construcció d'una identitat pròpia de la literatura catalana i, més concretament, de la poesia catalana contemporània. Així mateix, tots tres poetes, a banda de compartir un context sociopolític i unes determinades circumstàncies de producció, tenen en comú la preocupació per la llengua i per l'estil dels seus textos. De fet, tots ells valoren positivament l'ús de mots corrents en els textos poètics (en efecte, a partir dels anys seixanta del segle xx el llenguatge poètic va adquirir un to més directe i, fins i tot, col·loquial). Així i tot, s'ha comprovat que la presència d'elements del registre col·loquial és major en la poesia de Ferrater, en comparació amb Vinyoli, en part perquè Ferrater fa un ús més recurrent de l'estil directe; i ho és encara més en la poesia de Martí i Pol, que és de vegades força col·loquial i fa servir sovint l'al·literació. Per tant, es podria considerar que hi ha una gradació entre els tres poetes a partir de l'ús que fan del registre col·loquial.

[en] The aim of this research is to analyze the discursive strategies, related to the colloquial register, that characterize the poetry of Joan Vinyoli, Gabriel Ferrater and Miquel Martí i Pol, in order to compare the discourse of the three poets. The poetic work of authors such as Joan Vinyoli, Gabriel Ferrater and Miquel Martí i Pol has contributed to the construction of an identity specific to Catalan literature and, more specifically, to contemporary Catalan poetry. Likewise, all three poets, apart from sharing a socio-political context and certain circumstances of production, have in common a concern for the language and the style of their texts. In fact, all of them positively value the use of common words in poetic texts (indeed, from the sixties of the 20th century poetic language acquired a more direct and even colloquial tone). Even so, it has been verified that the presence of elements of the colloquial register is greater in Ferrater's poetry, compared to Vinyoli, in part because Ferrater makes more frequent use of the direct style; and it is even more so in the poetry of Martí i Pol, which is sometimes quite colloquial and often uses alliteration. Therefore, it could be considered that there is a gradation between the three poets based on their use of the colloquial register.
[ca] Diccionari per a ociosos (1964) és reconegut com un dels llibres més importants de Joan Fuster, pedra de toc de l'assaig lliure i deliberatiu. Així i tot, encara que ja s'ha posat de manifest que l'origen dels textos que l'integren es troba, sovint, en el diari de l'autor o en articles periodístics apareguts prèviament, les fonts d'aquesta obra no s'han analitzat en profunditat. En aquest treball, concretament, ens proposem estudiar el procés de reescriptura que va donar lloc a l'entrada "Amor". Així, constatarem quins textos previs de l'autor anuncien el tema i la tesi d'aquesta entrada, en particular la columna "El "amor" en baja", publicada en la secció "Examen de conciencia" d'El Correo Catalán el 17 de març de 1963. L'estudi de les coincidències temàtiques i d'estil, en algun cas literals, que trobem entre aquests dos textos, implicarà també la constatació de les diferències que s'hi poden observar. En particular, el pas del diari al llibre i del castellà al català centraran la nostra atenció, a més d'altres estratègies retòriques com l'amplificació o la citació. A partir d'aquesta anàlisi concreta, en definitiva, podrem extraure una sèrie de conclusions sobre el procés de tria i reelaboració dels materials que, finalment, van donar lloc a Diccionari per a ociosos.

[en] Diccionari per a ociosos (1964) is acknowledged as one of Joan Fuster's most important books, a touchstone of so-called free and deliberative essay. Even so, although it has already been made clear that the origin of the texts is often found in the author's diary or in previously published newspaper articles, the sources of this work have not been analysed in depth. In this paper, specifically, we aim to study the rewriting process that gave rise to the entry "Love". Thus, we will verify which previous texts by the author announce the topic and thesis of this entry, in particular the column "El "amor" en baja", published in the "Examen de conciencia" section of El Correo Catalán on 17 March 1963. The study of the thematic and stylistic coincidences, in some cases literal, that we find between these two texts, will also involve the ascertainment of the differences that can be observed. Based on this specific analysis, in short, we will be able to draw a series of conclusions about the process of choosing and reworking the materials that, finally, gave rise to Diccionari per a ociosos.
[ca] Estudi comparat de centenars de gravats realitzats en uns esperons rocallosos que vorejen les valls de Issamadanen, al nord de Mali, i a Imaoun, al sud del Maroc. Els gravats d'aquests llocs es singularitzen per una proporció elevada de motius abstractes mentre que les representations d'animals són les que dominen en els emplacements rupestres circumdants. Tan a Ismassadanen, corn a Imaoun, les representations no figuratives es concentren en la llosa de replans. A més, ofreixen tota la gamma de motius abstractes comparables que associen formes geomètriques senzilles amb representations més complexes. Aquestes afinitats iconogràfiques associades a les referències cronològiques que proporcionen algunes de les representations que figuren en aquest art abstracte (carros i entrellaçats a l'Adrar de les Iforas, alabardes ipunyals en l'Ait Atles marroquí) ens porten a pensar que tot i essent separades per més de 1500 kilometres, Ismassaden i Imaoun s'essemblen molt en l'aspecte cultural. Algunes publicacions permeten sospitar que existeixen, en altres regions del Sàhara, conjunts de gravats rupestres semblants. Si portem més endavant aquesta investigació ens adonem que la majoria de les representations curvilínies aplegades a Ismassaden i a Imaoun es troben ihualment en el repertori no figuratiu de l'art rupestre ibèric del Calcolític i de l'Edat del bronze on els motius de base son esl cercles, les espirals, les Unies ondulades i cruciformes. Aquestes similituds suggereixen que l'art abstracte de les regions més occidentals dels continents europeu i africà comparteixen el mateix horitzó cronocultural

[en] A comparative study of several hundreds of engravings done on rocky outcrops along valley edges at Issamadanen, in northern Mali, and at Imaoun, in southern Morocco. The rock engravings present in these places are conspicious for their high proportion of abstract motifi compared to the surrounding sites where animal representations are dominant. At Issamadanen, as at Imaoun, the non-figurative representations are concentrated on the slabs on the upper part of the outcrops and show a range of comparable forms integrating simple motifi and complex geometrical figures. These iconographical affinities and the corroborating chronological indicators supplied by certain representations associated with this abstract art (chariots and interlacings in the Adrar des IIforas, halberds and daggers in the Moroccan High Atlas) encourage the linking, on a cultural level, of Issamadanen to Imaoun, in spite of the 1500 kilometers which separate them. Certains publications lead to the suspicion of the existence, in other regions of the Sahara, of comparable rock engraving sites. Pushing investigations further, the majority of the curvilinear figures present at Issamadanen and at Imaoun can be found in the non-figurative repertory of the Iberian rock art of the Copper and Bronze Age, in which circles, spirals, undulating lines and cruciforms make up the basic elements. These similarities suggest that the abstract art of the most western regions of the European and African continents share the same chrono-cultural horizon
[ca] Se sap que els pobles antics veneraven les divinitats de les fonts, del boscos i del llocs sagrats com algunes coves. Així devia ser al Rosselló quan van arribar els primers missioners cristians els quais de lluitar contra la devoció que s'havia expressat en aquells antics llocs de culte.Al Pirineu català, el cerimonial cristià prengué pel compte seu una part del ceremonial pagà: les deus curatives lligades al culte de la Mare de Déu fan jugar al toro un paper essencial tot recordant altres rites. L'estudi dels goigs rossellonesos monstra que les atribucions antigues fioren sobretot transposades a la Verge Maria per a la protecció contra les malalties, per a tenir bons parts, per a la fertilitat de la terra. De l'Edat Mitjana a la Història moderna, per tot el que els pagesos demanaven antigament a les divinitats silvestres, se pregà Maria, en els mateixos llocs i amb un ceremonial tot just transposat.

[en] We know that people of the Antiquity venerated sources, forests divinities and sacred places like some grottos. The Roussillon situation had to be like this at the first french missionnaries arrival, who had to fight against the expressed devotion on these old cult places.In Catalan Pyrénées, the christian ceremonial bought on his own account a part of the pagan ceremonial: the curative sources tied with the Virgin cult, make the bull played an essential rule, just like they remind other rites.The Roussillon goigs study shows that ancient attributions were especially transposed on the Virgin, to protect against the diseases, to obtain happy maternities or for earth fertility.From the full Middle Age to the end of the Modern Ages, all that country-people wondered to the woodlands divinities, they prayed Marie about it, in the same places with a hardly transposed ceremonial.
[ca] L'article analitza cinc edificis situats a la cèlebre mansana de la discòrdia a Barcelona, així com la manera de concebre'ls dels seus arquitectes. La ciutat del segle XIX que s'estava expandint segons un nou pla urbanístic, va oferir un marc ideal per a la construcció d'immobles destinats a la burgesia enriquida per la revolució industrial. Barcelona, mitjançant el pla Cerdà disposava de l'espai perfecte, en particular, el passeig de Gràcia, avinguda n'esdevindrà la més important. És aquí on trobarem la mansana en qüestió, de la qual n'explicarem l'origen tot aprofundint sobre els edificis, els clients, els arquitectes i les solucions estilístiques de cadascun. Així mateix, aquest estudi demostrarà la diversitat de propostes, anant de les opcions historicistes que posaran l'accent en el classicisme del Renaixement, als motius florals de l'Art Nouveau, tot passant per les influències del gòtic en el modernisme català, sense deixar d'esmentar els exemples més personals de fantasia i creativitat.

[en] The article analyses the five buildings located in the renowned mansana de la discòrdia in Barcelona, as well as the different approaches taken by their architects. The city of the 19th century, needing expansion through a new urban plan, provided an ideal setting for the construction of buildings for the bourgeoisie, enriched by the industrial revolution. Barcelona, with the Cerdà Plan, had the perfect location, especially the Passeig de Gràcia, the avenue that would become the most important. This is where we find the block in question, of which we will explain the origin and delve into the buildings, clients, architects, and stylistic solutions of each. Thus, the study demonstrates a diversity of proposals, from historicist options inspired by the classicism of the Renaissance, to floral Art Nouveau models, through a Catalan modernisme inspired by the Gothic past or more personal examples of fantasy and creativity.