[ca] Objectiu: Avaluar com influeix la resiliència individual en diferents indicadors de salut laboral en una mostra de personal sanitari, així com, explorar el paper moderador de la resiliència organitzacional i variables sociodemogràfiques en aquesta relació. Metodologia: Aquesta tesi està format per dos estudis. En el primer, es va validar la versió reduïda del Benchmark Resilience Tool (BRT-13B) al context espanyol, per tal de disposar d'un instrument de mesura de la resiliència organitzacional en l'àmbit de les Organitzacions d'Alta Fiabilitat (HRO ). La mostra total (N=388) estava formada per 174 treballadors d'organitzacions sanitàries i 212 provinents d'organitzacions del sector nuclear. Es van dur a terme anàlisis per provar l'estructura factorial del qüestionari, la consistència interna dels ítems, l'estabilitat de les respostes en el temps i la validesa concurrent, a partir de la seva associació amb el clima de seguretat. En el segon estudi, es va obtenir una mostra de 325 treballadors sanitaris de tres hospitals de Barcelona. Es va avaluar l'impacte de la resiliència individual en diversos indicadors de salut laboral. Posteriorment es va explorar el paper moderador de la resiliència organitzacional i algunes variables sociodemogràfiques (sexe, edat i rol laboral) en aquesta relació. Resultats: En el primer estudi, els resultats obtinguts van confirmar que l'estructura bifactorial del qüestionari presentava els millors índexs d'ajustament. Les anàlisis d'invariància van mostrar que aquesta estructura es mantenia també en funció del sexe i el tipus d'organització. Es van obtenir òptims nivells de consistència interna dels ítems i estabilitat de les respostes en el temps. A més, les puntuacions de resiliència organitzacional van correlacionar de manera directa amb el clima de seguretat. En el segon estudi, la resiliència individual es va associar significativament amb tots els indicadors de salut laboral. L'edat va moderar l'impacte de la resiliència individual en l'estrès percebut i en el fet d'haver patit alguna baixa mèdica. Així mateix, la resiliència organitzacional apareix com a important variable d'ajustament en la relació entre resiliència individual i dos indicadors de salut laboral: estrès percebut i satisfacció laboral. Conclusions: Els resultats obtinguts a partir de diferents mètodes d'anàlisi indiquen que el qüestionari és fiable i vàlid en l'àmbit espanyol. L'aplicació de la versió curta del Benchmark Resilience Tool (BRT-13B) permet avaluar els indicadors de resiliència organitzacional d'una forma ràpida i pràctica, la qual cosa representa un punt de partida important per tal de treballar la resiliència en les organitzacions sanitàries. D'altra banda, es destaca la necessitat de tenir en compte tant la resiliència individual com la organitzacional, per a millorar la salut laboral i el benestar dels treballadors sanitaris. Els avanços teòrics que es deriven d'aquest estudi representen una contribució rellevant per al disseny de plans d'intervenció en les organitzacions de salut.

[en] Objective: This study aims to analyze the relationship between individual resilience and several occupational health indicators in a sample of health care workers, as well as exploring the moderating role of organizational resilience and sociodemographic attributes on this relationship. Methodology: This PhD Thesis is composed of two studies. In the first study, the short version of the Benchmark Resilience Tool (BRT-13B) was validated in the Spanish context, to obtain a tool for the evaluation of organizational resilience in the field of High Reliability Organizations (HRO). The total sample (N = 388) conformed by workers of sanitary (N = 174) and nuclear organizations (N = 212). We evaluated the factorial structure of the questionnaire, the internal consistency of the items, the stability of the responses over time and the concurrent validity, based on their association with the safety climate. In the second study, a sample of 325 workers from hospitals in Barcelona was obtained. The impact of individual resilience on several indicators of occupational health was evaluated. Subsequently, we explored the moderating role of organizational resilience and some sociodemographic variables (sex, age and work role) in this relationship. Results: In the first study, the results confirmed that bi-factorial structure presented the best adjustment indexes. The analysis of the invariance showed that this structure was also maintained according to sex and type of organization. Optimal levels of internal consistency of the items and stability of the responses over time were obtained. Organizational resilience scores correlated directly with the safety climate. In the second study, individual resilience was associated with all indicators of occupational health. Age moderated the impact of individual resilience on perceived stress and medical leave. In addition, organizational resilience proved to be an important adjustment variable in the relationship between individual resilience and two indicators of occupational health: perceived stress and job satisfaction. Conclusions: The findings indicate that the questionnaire is reliable and valid in the Spanish context. The application of the short version of the Benchmark Resilience Tool (BRT-13B) allows the evaluation of organizational resilience in a quick and practical way, which would provide a starting point to improve resilience within health care organizations. On the other hand, the importance of taking into account both individual and organizational resilience, to improve the occupational health and well-being of health workers, is highlighted. The theoretical knowledge provided in this study represents relevant inputs for the design of intervention plans in health care organizations.