[ca] Aquesta tesi explora les condicions sota les quals l'aplicació de mesures d'austeritat va dur a un augment de la participació en manifestacions entre la població. Per fer-ho, comparem les mesures aplicades i els cicles d'agitació en quatre països agrupats en parells: Espanya i Portugal, i Croàcia i Sèrbia. L'objectiu principal d'aquest estudi és descobrir quines circumstàncies generen respostes conflictives a les polítiques d'austeritat -i quines les poden evitar- en els contextos particulars de cadascun dels quatre països. Addicionalment, la tesi investiga el rol que la crisi econòmica juga en com de propens pot ser un individu a manifestar-se políticament, en aquells contextos en què els nivells de mobilització s'han incrementat durant la crisi. L'estratègia empírica és seqüencial i combina diferents enfocaments metodològics. En la primera fase, combina el seguiment de processos i l'anàlisi de casos creuats per cartografiar l'estructura en què es produeixen els conflictes. En la segona fase, utilitza l'anàlisi de manifestacions per avaluar els components relacionals, processuals i dinàmics dels mecanismes interns dels esdeveniments de protesta en cada país. En la tercera fase, per explorar el comportament i els canvis d'actitud dels individus durant l'esclat de la recessió a Espanya, s'utilitza l'anàlisi de dades de panell. La tesi demostra que les polítiques de resposta a la crisi van ser les mateixes en diferents entorns nacionals. Malgrat la similitud en les maneres de solucionar la crisi, la naturalesa de les reaccions anti-austeritat depenia de l'obertura del sistema polític i que els moviments poguessin connectar els greuges específics del país amb les reivindicacions globalment articulades contra el sistema capitalista neoliberal que posa en perill els principis democràtics. L'anàlisi dels canvis en la propensió a la participació de la ciutadania a la mobilització dóna fe que la Recessió va ser una crisi amb diverses facetes. La motivació de la participació ciutadana en les protestes no només venia del deteriorament sobtat de la seva situació econòmica, sinó que el descontentament polític va tenir-hi un paper crucial. Si bé el descontentament i la insatisfacció amb les situacions econòmiques personals van servir com a mobilitzadors, el seu efecte es va reduir amb el temps. Tanmateix, la tesi mostra que l'exposició directa a les mesures d'austeritat va allargar les possibilitats de participació en les protestes.

[es] Esta tesis explora las condiciones en las que la aplicación de medidas de austeridad llevó a un aumento de la participación en manifestaciones entre la población. Para ello, comparamos las medidas aplicadas y los ciclos de agitación en dos pares de países: España y Portugal, y Croacia y Serbia. El principal objetivo de este estudio es descubrir qué circunstancias generan -y evitan- respuestas conflictivas a las políticas de austeridad en los contextos de cada uno de los cuatro países. Adicionalmente, la tesis investiga el rol que la crisis económica juega en lo propenso que puede ser un individuo a manifestarse políticamente, en aquellos contextos en los que los niveles de movilización se han incrementado durante la crisis. La estrategia empírica es secuencial y combina distintos enfoques metodológicos. En la primera fase, combina el seguimiento de procesos y el análisis de casos cruzados para mapear la estructura en la que se producen los conflictos. En la segunda fase, utiliza el análisis de manifestaciones para evaluar los componentes relacionales, procesuales y dinámicos de los mecanismos internos de los eventos de protesta en cada país. En la tercera fase, para explorar el comportamiento y cambios de actitud de los individuos durante el estallido de la recesión en España, se utiliza el análisis de datos de panel. La tesis demuestra que las políticas de respuesta a la crisis fueron las mismas en distintos entornos nacionales. A pesar de la similitud en las formas de solucionar la crisis, la naturaleza de las reacciones antiausteridad dependía de la apertura del sistema político y que los movimientos pudieran conectar sus agravios concretos con las reivindicaciones articulades en todo el mundo contra el sistema capitalista neoliberal que pone en peligro los principios democráticos. El análisis de los cambios en la propensión a la participación de la ciudadanía en la movilización da fé de que la Recesión fue una crisis con diversas facetas. La motivación de la participación ciudadana en las protestas no sólo venía del repentino deterioro de su situación económica, sino que el descontento político tuvo un papel crucial. Aunque el descontento y la insatisfacción con las situaciones económicas personales sirvieron como movilizadores, su efecto se redujo con el tiempo. Sin embargo, la tesis muestra que la exposición directa a las medidas de austeridad alargó las posibilidades de participación en las protestas.