[ca] La manera com les persones es relacionen amb el seu entorn, ja sigui físic o digital, és cada cop més complexa i fugaç, fent que la relació de l'usuari amb els seus objectes i eines digitals, de vegades, sigui extrema i de curta durada. Tanmateix, la propietat d'objectes i objectes tecnològics interactius no és buida de significat, són mostres de reflexió i representació per als altres i del seu paper a la societat. La clau per mantenir una relació i el significat amb aquests objectes rau en el disseny i la intenció de l'experiència interactiva creada. Inspirats en les disciplines de la psicologia, el procés de disseny, la interacció humà-ordinador i els models de negoci, aquesta tesi explora, analitza, crea i prova els fonaments teòrics sobre l'empatia i el concepte d'entaular una relació de llarga durada entre les persones i les tecnologies interactives. Amb aquesta finalitat, aquesta tesi es divideix en 4 fases: (1) l'estudi en profunditat de les referències bibliogràfiques dins del sector HCI, amb especial atenció al rol del disseny i la psicologia amb la intenció de respondre preguntes com: "Com podem construir relacions de llarga durada entre persones i objectes intel·ligents?" (2) Recopilar i adoptar definicions, eines i terminologia de treballs relacionats que aportin a la construcció de la contribució principal d'aquesta tesi, (3) Crear i presentar un model d'interacció entre persones i tecnologia que aporti a una interacció de llarga durada, i (4) presentar un cas d'estudi on s'implementi el model proposat. Després del treball bibliogràfic, al sector de l'HCI, s'ha identificat un buit, fruit de les principals preocupacions expressades: la manca de connexió entre la teoria i la pràctica del disseny, així com una mancança en l'àmbit de l'Empatia. El resultat fa que molts dels models d'interacció amb intenció empàtica i afectiva no se sustentin entre si. Això ens ha portat a la segona fase de la tesi on aprofitem les referències de múltiples disciplines per estudiar què és l'empatia, com s'implementa, com es percep i com evoluciona cap a l'objectiu d'una relació a llarg termini, com a punt focal cap a les principals contribucions de la tesi. . Després de reunir i analitzar exhaustivament les referències al voltant de l'empatia, entrem a la tercera fase on presentem el model teòric d'interacció amb el potencial d'establir una interacció a llarg termini i l'anomenat Procés de realització de l'empatia (RE). Més que intentar definir què és l'empatia, aquesta proposta intenta oferir una perspectiva diferent de l'empatia i visualitza el seu abast com un procés influenciat per models de diàleg i col·laboració amb el propòsit de crear comprensió mútua i donar significat a aquest intercanvi. Amb un model clar i una sòlida base teòrica, la fase final de la tesi cerca provar el model proposat amb l'objectiu d'observar si es poden detectar indicadors d'afecció afectiva i confiança entre una persona i el seu objecte tecnològic. En aquest cas, vam tenir l'oportunitat de treballar amb robots socials com el nostre "altre actor" per dissenyar les proves del model. Aquestes proves pretenien capturar els indicadors d'empatia entre un humà i un robot que abraça: l'aferrament afectiu, la confiança, la regulació de les expectatives i la reflexió sobre la perspectiva de l'altre dins un conjunt d'estratègies de col·laboració. Plantegem la hipòtesi que una estratègia de col·laboració activa condueix a un compromís més significatiu de generar empatia entre un humà i un robot en comparació amb una estratègia passiva. Els resultats són encoratjadors i clarament estableixen un camí per a futures investigacions sobre el disseny d'aquest model.

[es] La forma en que las personas se relacionan con su entorno, ya sea físico o digital, se vuelve cada vez más compleja y fugaz, haciendo que la relación del usuario con sus objetos y herramientas digitales, en ocasiones, sea extrema y de corta duración. Sin embargo, la propiedad de objetos y objetos tecnológicos interactivos no es vacía de significado, son muestras de reflexión y representación para los demás y de su papel en la sociedad. La clave para mantener una relación y significado con estos objetos radica en el diseño y la intención de la experiencia interactiva creada. Inspirados en las disciplinas de la psicología, el proceso de diseño, la interacción humano-ordenador y los modelos de negocio, esta tesis explora, analiza, crea y prueba los fundamentos teóricos sobre la empatía y el concepto de entablar una relación de larga duración entre las personas y las tecnologías interactivas. Con este fin, esta tesis se divide en 4 fases: (1) estudio en profundidad de las referencias bibliográficas dentro del sector HCI, con especial atención al rol del diseño y la psicología con la intención de responder a preguntas como: "¿Cómo podemos construir relaciones de larga duración entre personas y objetos inteligentes?"(2) Recopilar y adoptar definiciones, herramientas y terminología de trabajos relacionados que aporten a la construcción de la contribución principal de esta tesis, (3) Crear y presentar un modelo de interacción entre personas y tecnología que aporte a una interacción de larga duración, y (4) presentar un caso de estudio donde se implemente el modelo propuesto. Tras el trabajo bibliográfico en el sector del HCI se ha identificado un vacío, fruto de las principales preocupaciones expresadas: la falta de conexión entre la teoría y la práctica del diseño, así como una falta en el tema de la Empatía. El resultado hace que muchos de los modelos de interacción con intención empática y afectiva no se sustenten entre sí. Esto nos ha llevado a la segunda fase de la tesis en la que aprovechamos las referencias de múltiples disciplinas para estudiar qué es la empatía, cómo se implementa, cómo se percibe y cómo evoluciona hacia el objetivo de una relación a largo plazo, como punto focal hacia las principales contribuciones de la tesis. . Después de una reunir y analizar exhaustivamente las referencias en torno a la empatía, entramos en la tercera fase donde presentamos el modelo teórico de interacción con el potencial de entablar una interacción a largo plazo y denominado Proceso de realización de la empatía (RE). Más que intentar definir qué es la empatía, esta propuesta trata de ofrecer una perspectiva diferente a la empatía y visualiza su alcance como un proceso influenciado por modelos de diálogo y colaboración con el propósito de crear comprensión mutua y dar significado a ese intercambio. Con un modelo claro y una sólida base teórica, la fase final de la tesis busca probar el modelo propuesto con el objetivo de observar si el modelo puede detectar indicadores de Apego Afectivo y Confianza entre una persona y su objeto tecnológico. En el caso de este trabajo, tuvimos la oportunidad de trabajar con robots sociales como nuestro "otro actor" para diseñar las pruebas del modelo. Estas pruebas pretendían capturar los indicadores de de empatía entre un humano y un robot que abarca: el apego afectivo, la confianza, la regulación de las expectativas y la reflexión sobre la perspectiva del otro dentro de un conjunto de estrategias de colaboración. Planteamos la hipótesis de que una estrategia de colaboración activa conduce a un compromiso más significativo de generar empatía entre un humano y un robot en comparación con una estrategia pasiva. Los resultados son alentadores y claramente establecen un camino para futuras investigaciones sobre el diseño de este modelo.