[ca] Cada vegada som més conscients del destriament existent entre l'ésser humà i la naturalesa. La reducció d'aquesta a un trivial objecte ha generat, en els últims temps, una constatació inexorable: l'existència de la humanitat està nítidament amenaçada. Schelling, en la flor de la seva joventut i fa més de dos segles, va ser, sens dubte, el pensador modern que va detectar el conflicte existent entre un estil de filosofia capaç d'erigir la subjectivitat humana al nivell més elevat de l'activitat del pensar, reduint la naturalesa a puro i inert objecte. El present treball de recerca té com a objectiu fonamental recórrer l'itinerari de la producció filosòfica schellinguiana en allò que nomenarem gènesi de la seva pròpia filosofia: la Filosofia de la Naturalesa. La intrèpida pretensió de Schelling de concebre la Naturalesa com a Subjecte va possibilitar, en definitiva, una nova lectura del "ésser-del-món" i la seva real situació com "l'ésser-al-món". Tal perspicàcia marcaria la trajectòria d'aquest jove filòsof en el desenvolupament de la seva Filosofia com a Sistema. L'anàlisi de la filosofia de la naturalesa constitueix, així, una via de cabdal importància per percebre els aspectes de la continuïtat d'aquest estil de pensar en vista d'allò que cridarem Filosofia de la Unitat. Així que –i després d'una anàlisi acurada sobre els principis que constitueixen la realitat de la naturalesa en els seus fonaments–, Schelling proposa una nova concepció de la naturalesa, en la qual la idea d'Organisme emergeix com una condició necessària per sostenir l'activitat permanent, creativa i totalment lliure d'ella mateixa, és a dir, el procés de la productivitat de la naturalesa. Consisteix a contraposar –a través del mètode especulatiu– aquesta dinamicitat present en la naturalesa a la noció predominant de la seva època, és a dir, la visió mecanicista de la naturalesa. Al final d'aquesta recerca, ens vam adonar que l'esforç de la tasca filosòfica schellinguiana pel que fa a la filosofia de la naturalesa ofereix, en última instància, un altre concepte de la realitat factual i, necessàriament, ens porta a una nova hermenèutica, la notorietat de la qual està marcada per la composició naturalesa-ètica.

[en] Every day we grow more and more conscious of the gulf that lies between humans and nature. In recent times, the reduction of this gulf to a trivial object has brought forth an unavoidable observation: mankind's existence is clearly in danger. In the prime of his youth over two hundred years ago, Schelling was, without a doubt, the preeminent modern thinker to detect the conflict that existed within a style of philosophy that was capable of raising human subjectivity to the highest level of thinking, reducing nature to a pure and inert object. The main goal of this research paper is to cover the route through which Schelling's corpus of philosophy took place, wherein we will proclaim the genesis of his own philosophy: the Philosophy of Nature. Schelling's daring aspiration to conceive of Nature as a Subject ultimately made it possible to have a new reading of the "being-of-the-world" and his actual situation as a "being-in-the-world". Such discernment would mark this young philosopher's career in the development of his Philosophy as a System. The analysis of the philosophy of nature therefore constitutes a very important way to perceive the aspects of the continuity of this manner of thinking in view of that which we call Philosophy of the Unit. Therefore –and after a careful analysis of the principles that make up the reality of nature in its foundations– Schelling proposed a new conception of nature, one in which the idea of the Organism emerges as a necessary condition in order to sustain ongoing, creative and totally free activity, i.e., the process of the productivity of nature. This consists in comparing –through the speculative method– that dynamism present in nature with the predominant notion of his time, i.e., the mechanical view of nature. In the final part of this research, we make note of the fact that the force of Schelling's philosophical work with regards to the philosophy of nature ultimately offers another concept of factual reality and necessarily brings us to a new hermeneutic space, the notoriety of which is marked by the composition of nature–ethics.