[ca] El caràcter de la vegetació de la plana central de la depressió de ]'Ebre esti marcat per alguns fenòmens notables. La inversió tèrmica en primer lloc, dóna peu a una influència muntanyenca, reflectida en diverses especies, la més notable Juniperus thurifera. La topografia afecta a la circulació de l'aire i a l'existència o no de turbulències, que eliminen l'efecte d'inversió així que es passa a zones de relleu torrencial. En segon lloc, les característiques del relleu originen estructures catenals que responen a gradients d'humitat edifica i de salinitat d'efectes contraposats. La presència de sols grisos subdesèrtics sembla contrària a I'existència d'una "clímax" forestal en temps relativament recents. El paisatge de la zona central de la depressio, avui força transformat, s'interpreta a la vista d'aquests factors i de les dades florístiques, fitosociològiques i corològiques de la bibliografia, com un complex pluritessel·lar de causa edifica, lligada a la morfologia del relleu. La dominància del Rhamno-Quercetum cocciferae hi deu haver estat sempre parcial i J. thurifera ha pogut ocupar només alguns llocs privilegiats del mosaic. Pinus halepensis resta confinat a les elevacions o a les zones d'influència fluvial lliures d'inversió que voregen la plana, juntament amb la major part d'espècies de màquia. Per tant, s'accepta la idea d'una vegetació terminal de màquia amb pi blanc als voltants de la plana central, mentre que aquesta deu haver estat sempre parcialment desforestada des de la fi de la darrera glaciació, i quasi sempre en realitat des de finals del Miocè, trobant-se avui en regressió per l'erosió de la conca i el rescalfament climàtic, si bé alguns elements de caràcter estepari s'han estès per la degradació de la xero-gamga com a conseqüència de l'acció humana.

[en] The vegetation of the plains in the central depression of the Ebro valley is conditioned by some remarkable factors, besides scarce rainfall(300-350 mm yearl). First, the frequent thermal inversions modify the local climate in the sense of increasing its montane character, a fact reflected in the presence of some species, specially Juniperus thurifera. When passing from the endorheic central plains to the peripheral areas of torrential relief connecting the plains to the Ebro river, thermal inversions become less important because of increased air turbulence. Second, relief features impose catenary systems in response to opposed gradients of soil water availability and soil salinity. Subdesertic grey soils are well represented and this does not support the hypothetical existence of a forested climax in the recent past. The landscape of the central plains, today profoundly transformed by man, is interpreted, in view of these factors and of floristic, chorological and phytosociological data from the literature as a soil-determined, pluriteselar complex linked to the pattems of relief. The Rharnno-Quercetum cocciferae macchia seems to have always had, at most, a partia1 dominance, and J. thurifera has been able to occupy only favourable parts of the mosaic. Pinus halepensis remains confined to hilltops and, together with most of the macchia species, to the inversion-free peripheral areas. Hence, we accept the hypothesis of a terminal vegetation of macchia with P. halepensis occupying these peripheral areas, while the central plains must have always been partially deforested since the end of the last glaciation and, indeed, most of the time since the late Miocene. The central plain and its characteristic vegetation is presently under regression because of erosion and climatic warming, but some species of steppic afinities have spread due to the anthropic degradation of the xerogamgue.