[ca] INTRODUCCIÓ: La tuberculosi continua essent un greu problema de salut pública arreu del món. El risc del nen de desenvolupar la malaltia tuberculosa després de la infecció primària i la gravetat de la pròpia malaltia, són més altes que en l'adult. L'adherència correcta al tractament antituberculós és fonamental pel control de la infecció latent i de la malaltia. L'adherència és el grau en què el pacient compleix amb el tractament prescrit i les instruccions donades pels professionals de salut. El problema rau en que els tractaments antituberculosos són diaris i a llarg termini, i sovint amb dosificacions complexes (nombre de comprimits, requisits de dejuni, toxicitat...), això pot conduir a una adherència sub-òptima, la qual cosa provoca que la malaltia no es curi, que la infecció tuberculosa latent pugui progressar a malaltia o que augmenti el desenvolupament de resistències als fàrmacs. OBJECTIUS: Avaluar l'eficàcia de quatre noves intervencions d'infermeria sobre l'adherència al tractament antituberculós en una cohort pediàtrica (<18 anys) i identificar els factors de risc d'incompliment terapèutic. MÈTODES: Estudi quasi-experimental que consta de dues fases. Els resultats obtinguts en la Fase 1, retrospectiva (2011-2013), es van comparar amb els de la Fase 2, prospectiva amb intervenció (2015-2016). L'estudi es va dur a terme a l'Hospital de Sant Joan de Déu, Barcelona, centre de referència per a la tuberculosi pediàtrica a Espanya (NCT03230409). Després de la fase 1, es varen implementar 4 intervencions dirigides per infermeres, les quals constaven de dues intervencions educatives (entrega d'informació escrita en la llengua materna del nen/família i una trucada telefònica de seguiment) i dues intervencions de monitorització (el test d'Eidus-Hamilton i un qüestionari de seguiment), totes elles realitzades exclusivament per les infermeres de l'estudi. RESULTATS: Es varen incloure un total de 359 pacients que havien rebut tractament amb fàrmacs antituberculosos per un contacte estret amb un pacient amb tuberculós (quimioprofilaxi primària) o per infecció tuberculosa latent (quimioprofilaxi secundària) o per ser tractats de malaltia tuberculosa (n = 261, Fase 1; n = 98, Fase 2 ). L'adherència al tractament antituberculós va augmentar del 74,7% en la Fase 1 al 87,8% en la Fase 2 (p = 0,014), després de la implementació de les intervencions dirigides per infermeres. En la fase 1, el compliment del tractament va ser pitjor entre els pacients tractats per infecció tuberculosa latent, en comparació amb els tractats per tuberculosi activa o per quimioprofilaxi primària. La toxicitat i les barreres culturals i lingüístiques, també es van identificar com a predictors d'adherència sub-òptima. En la Fase 2, la no adherència només es va associar amb el fet d'haver nascut a l'estranger i amb l'origen immigrant de les famílies. CONCLUSIONS: Les intervencions dirigides per infermeres semblen ser útils per augmentar l'adherència al tractament antituberculós en nens i adolescents en un entorn de poca endèmia tuberculosa. Les variables relacionades amb la població immigrada continuen essent factors de risc importants per a una adherència sub-òptima als fàrmacs antituberculosos.

[en] INTRODUCTION: Tuberculosis remains a public health problem worldwide. The risk of developing tuberculosis after primary infection and its severity are higher in children than in adults. Proper adherence to anti-tuberculosis treatment is critical for latent infection and disease control. Adherence refers to the degree to which the patient complies with the prescribed treatment and the instructions given by healthcare professionals. The problem lies in the fact that these are long-term daily treatments with complex dosage (number of tablets, fasting requirements, toxicity, etc.), that often leads to sub-optimal adherence, which can result in the disease not being cured and the development of resistance AIMS: To evaluate the efficacy of four new nursing interventions on the adherence to anti-tuberculosis treatment in a pediatric cohort (<18 years) and to identify the risk factors for non-compliance. METHODS: Quasi-experimental study; Phase 1, retrospective (2011-2013), was compared with Phase 2, prospective with intervention (2015-2016), at Hospital de Sant Joan de Déu, Barcelona, a referral center for pediatric tuberculosis in Spain (NCT03230409). After Phase 1, 4 nurse-led interventions were implemented, including two educational interventions (written information in the child's/families' mother tongue and follow-up telephone calls) and two monitoring interventions (Eidus-Hamilton test and follow-up questionnaire), exclusively carried out by study nurses. RESULTS: A total of 359 patients who received anti-tuberculosis drugs after close contact with a smear-positive patient (primary chemoprophylaxis) or were treated for latent tuberculosis infection or tuberculosis disease were included (n=261, Phase 1; n=98, Phase 2). Adherence to anti-tuberculosis treatment increased from 74.7% in Phase 1 to 87.8% in Phase 2 (p=0.014), after the implementation of the nurse-led interventions. In phase 1, completion of treatment was worse among patients treated for latent infection, compared with those treated for active tuberculosis or receiving primary chemoprophylaxis. Toxicity and cultural and language barriers were also identified as predictors of non-adherence. In Phase 2, non-adherence was only associated with being born abroad and with foreign origin families. CONCLUSIONS: Nurse-led interventions seem useful in increasing adherence to anti-tuberculosis treatment in children and adolescents in a low-endemic setting. Immigrant-related variables remained major risk factors for sub-optimal adherence to anti-tuberculosis drugs.