[ca] La reformes eclesiàstiques imposades pel Concili de Trento (13 de desembre de 1545 - 4 de desembre de 1563) va posar les bases necessàries per a la renovació de l'Església en els territoris catòlics, com la diòcesi de Mallorca. Aquest marc contextual va ser favorable perquè la institució religiosa tingués un vertader floreixement cultural, artístic i religiós mai vist en centúries enrere. D'aquesta manera, la victòria del catolicisme es palesa en dos aspectes: l'esplendor del culte i el floreixement de les arts que exalten la puixança cultual. Aquest tesi doctoral de Bartomeu Martínez Oliver titulada Art i Església a la Mallorca del segle XVI a través de les visites pastorals del bisbe Joan Vic i Manrique (1573-1604) és innovadora pel tema, però també per l'enfocament metodològic, ja que obre noves vies per conèixer millor l'art eclesiàstic, en el seu cas de Mallorca al tombant del segle XVII, mitjançant l'anàlisi rigorós de les visites pastorals del bisbe Joan Vic i Manrique. L'autor centra l'interés en la personalitat d'un prelat extraordinari que governà la diòcesi de mallorquina durant més de trenta anys. A més de l'enèrgica aplicació dels principis reformadors tridentins, aquest bisbe valencià (que gaudia d'una conspícua cultura, no debades era nét de Jeroni Vich i Vallterra, ambaixador de Ferran el Catòlic a Roma i important col·leccionista de pintura renaixentista) va ser l'introductor de noves devocions a l'illa, per exemple la Immaculada Concepció, i va afavorir els intercanvis artístics entre Mallorca i València. La Seu de Mallorca, el santuari de Lluc i la parròquia de sant Llorenç de Selva són els exemples que serveixen a l'autor per a canalitzar els ideals de reforma de Vic i Manrique. Les visites pastorals sobre aquest punt són exhaustives. Considerades com un gran instrument de reforma tridentina, suposaren un primer contacte del bisbe amb el poble: esdevenen el símbol del nou poder episcopal. En aquest sentit, el principal objectiu del prelat Vic i Manrique era denunciar les deficiències que els visitadors observen en els costums de clergues i laics, en l'administració dels béns i rendes parroquials, o en l'estat de conservació dels temples i el parament litúrgic, sempre sotmesos a un constant desgast. En aquest sentit, les visites pastorals són un instrument ideal per demostrar aquesta adaptació, esment i perseverança de la reforma tridentina, a més de ser una font magnífica per a l'historiador de l'art per estudiar l'estat del patrimoni historicoartístic de les diferents parròquies. A través de l'estudi de diversos registres de visita pastoral podem intuir l'ordre d'una visita i els diferents punts que es tractaven, no obstant, això no pressuposa que aquest cerimonial es realitzés íntegrament en totes les visites, especialment l'administració de la confirmació i la col·lació de la tonsura, subjectes a la intervenció del bisbe. El cerimonial era el següent: l'inspecció ocular de l'església i edificis parroquials, la cura dels seus béns immoble i mobles conjuntament amb els litúrgics, i també sobre els beneficis. Les visites pastorals analitzades en aquesta tesi doctoral serviran per conèixer millor l'estat material del patrimoni artístic i l'estat espiritual de l'episcopat dels bisbes: es converteixen en mecanismes de control d'una societat totalment sacralitzada. Aquesta investigació incideix en tres coordenades que duen implícites les visites pastorals a Mallorca entre els anys d'episcopat de Vic i Manrique (1573 i 1604): mecanisme de control pastoral, reafirmació del poder religiós i un vertader sistema de recol·lecció d'informació per estudiar el patrimoni religiós.

[it] Le riforme ecclesiastiche imposte dal Concilio di Trento (13 dicembre 1545-4 dicembre 1563) hanno posto le basi necessarie per il rinnovamento della Chiesa nei territori cattolici, come la diocesi di Maiorca. Questo quadro contestuale è stato favorevole perché l'istituzione religiosa avesse una vera e propria fioritura culturale, artistica e religiosa mai vista nei secoli precedenti. Così, la vittoria del cattolicesimo si fa evidente in due aspetti: lo splendore del culto e il fiorire delle arti che esaltano la forza della cultura. Questa tesi dottorale di Bartomeu Martinez Oliver, intitolata Arte e Chiesa nella Mallorca del Cincuecento attraverso le visite pastorali del vescovo Joan Vic i Manrique (1573-1604), è innovativa per il suo argomento, ma anche l'approccio metodologico, in quanto apre nuovi modi per conoscere meglio l'arte ecclesiastica, nel caso di Maiorca a cavallo del Seicento, attraverso l'analisi rigorosa delle visite pastorali del vescovo Joan Vic i Manrique. L'autore concentra il suo interesse nella personalità di un prelato straordinario che ha governato la diocesi di Maiorca per ben trenta anni. Oltre alla vigorosa applicazione dei principi riformatori tridentini, questo vescovo di Valencia (che godeva di una cospicua cultura, infatti era nipote di Geroni Vich i Vallterra, ambasciatore del re Ferdinando a Roma e un grande collezionista di pittura rinascimentale) è stato l'introduttore di nuove devozioni sull'isola, ad esempio l'Immacolata Concezione, e ha favorito gli scambi artistici tra Maiorca e Valencia. La Cattedrale di Maiorca, il santuario di Lluc e la parrocchia di San Lorenzo de Selva sono gli esempi che servono all'autore per incanalare gli ideali di riforma di Vic i Manrique. Le visite pastorali su questo punto sono esaustive. Considerate come uno dei principali strumenti della riforma tridentina, hanno rappresentato il primo contatto con il popolo: diventano il simbolo del nuovo potere vescovile. In questo senso, l'obiettivo principale del prelato Vic i Manrique era di denunciare le carenze che i visitatori osservano nei costumi del clero e dei laici, nell' amministrazione dei beni e del reddito della parrocchia, o lo stato di conservazione dei templi e dei paramenti liturgici, sempre sottoposti a usura costante. In questo senso, le visite pastorali sono uno strumento ideale per dimostrare questo adattamento, attenzione e perseveranza della riforma tridentina, oltre ad essere una fonte eccellente per lo storico dell'arte allo scopo di studiare lo stato del patrimonio storico artistico delle diverse parrocchie. Attraverso lo studio di vari registri di visite pastorali, si è in grado di indovinare l'ordine di una visita così come i vari punti che si trattavano, tuttavia, questo non implica che questa cerimonia fosse realizzata integralmente in tutte le visite, soprattutto per quanto riguarda l'amministrazione della cresima e la collocazione della tonsura, soggette all'intervento del vescovo. La cerimonia era la seguente: il sopralluogo della chiesa e degli edifici parrocchiali, la cura dei loro beni mobili ed immobili insieme con i beni liturgici e addirittura sui benefici. Le visite pastorali analizzate in questa tesi dottorale servono a capire meglio lo stato materiale del patrimonio artistico e lo stato spirituale dell'episcopato dei vescovi: diventano meccanismi di controllo di una società totalmente sacralizzata. Questa ricerca si concentra su tre coordinate che portano implicite visite pastorali a Maiorca tra gli anni di vescovato di Vic i Manrique (1573 e 1604): meccanismo di controllo pastorale, riaffermazione del potere religioso ed un vero e proprio sistema di raccolta di informazione per studiare il patrimonio religioso