BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] El text presenta rivets del drama que viuen els xiquets, les xiquetes i adolescents (d'ara endavant xxa ) de Medellín (Colòmbia). Presenta la gènesi i el sentit del viatge. Ho fa a través d'una metodologia de caràcter "derivà", 3 la qual practica el grup de recerca Prácticas Corporales, Sociedad, Educación-Currículo (d'ara endavant pes ) en les seues indagacions, especialment en els processos de formació investigadora que avança el seu planter des de fa ja set anys. Experiència investigadora i formativa que s'interessa per la ressignificació de les pràctiques ludocorporals (d'ara endavant LC ) institucionalitzades i no institucionalitzades i el seu sentit en la configuració i la reconfiguració de l'enxarxat social de la ciutat. Finalment, documenta situacions socials, pràctiques de ciutat captades per la lent del viatjant; obturacions enmig de les quals es deixen llegir desplaçaments corporis que mostren accions lúdiques, recreatives i existencials dels dependents de la ciutat. Fugides que deixen veure la voluntat d'alguns habitants emblemàtics que escriuen la ciutat; experiències LC que sumen en la cinètica i el batec de l'energètica urbana d'una ciutat fragmentada, mobilitzada per cosmovisions i interessos diversos. La ciutat té so, olor, sabor i textura; salta, estima i copula, juga, somia, treballa, s'alimenta, balla: té motricitat.

[es] El texto presenta ribetes del drama que viven los niños, niñas y adolescentes (en adelante nna ) de Medellín (Col). Presenta la génesis y el sentido del viaje. Lo hace a través de una metodología de corte derivana 2 que viene practicando el grupo de investigación Prácticas Corporales, Sociedad, Educación-Currículo (en adelante pes ) en sus pesquisas, especialmente en los procesos de formación investigativa que adelanta su semillero desde hace ya siete años. Experiencia investigativo formativa que se interesa por la resignificación de las prácticas ludocorporales (en adelante LC ) institucionalizadas y no institucionalizadas y su sentido en la configuración y reconfiguración del entramado social de la ciudad. Finalmente, documenta situaciones sociales, prácticas de ciudad captadas por la lente del viajante; obturaciones en medio de las cuales se dejan leer desplazamientos corpóreos que muestran acciones de talante lúdico, recreativo y existencial de los dependientes de la ciudad. Escapes que dejan ver la voluntad de algunos habitantes emblemáticos escribiendo ciudad; experiencias LC que suman en la cinética y el pulso de la energética urbana de una ciudad fragmentada, movilizada por cosmovisiones e intereses diversos. La ciudad tiene sonido, olor, sabor y textura; salta, ama y copula, juega, sueña, trabaja, se alimenta, baila: tiene motricidad.
[ca] Si l'educació emocional ja es treballa poc, algú ha sentit parlar del dol en el col·legi? La legislació actual demanda una educació integral on tots i totes han de saber gestionar les emocions per si sols. En canvi, l'educació emocional continua tenint un pes poc rellevant en el currículum de primària. És per això que l'objectiu que abordem és l'aprenentatge de la gestió emocional. Un altre objectiu molt important és que l'alumnat sàpiga identificar i empatitzar amb els seus companys. El present treball de fi de grau és una intervenció pràctica basada en l'educació emocional i el duel. Concretament consisteix en un programa d'activitats per a poder desenvolupar les competències emocionals en l'alumnat de 5é curs d'Educació Primària i proporcionar-los les eines necessàries per a l'autoregulació de les seues emocions i la resolució de conflictes. S'analitza la intel·ligència emocional dels alumnes abans i després de la intervenció a través de mètodes d'observació i qüestionaris. Gràcies a aquesta anàlisi, els resultats sobre les activitats que s'han realitzat mostren una millora de la gestió de les emocions durant el procés d'aprenentatge i l'ampliació del coneixement del doll a l'aula.

[es] ¿Si la educación emocional ya se trabaja poco, alguien ha oído hablar del duelo en el colegio? La legislación actual demanda una educación integral donde todos y todas deben saber gestionar las emociones por sí solos. En cambio, la educación emocional sigue teniendo un peso poco relevante en el currículum de primaria. Es por esto que el objetivo que abordamos es el aprendizaje de la gestión emocional. Otro objetivo muy importante es que el alumnado sepa identificar y empatizar con sus compañeros. El presente trabajo de fin de grado es una intervención práctica basada en la educación emocional y el duelo. Concretamente consiste en un programa de actividades para poder desarrollar las competencias emocionales en el alumnado de 5° curso de Educación Primaria y proporcionarles las herramientas necesarias para la autorregulación de sus emociones y la resolución de conflictos. Se analiza la inteligencia emocional de los alumnos antes y después de la intervención a través de métodos de observación y cuestionarios. Gracias a este análisis, los resultados sobre las actividades que se han realizado muestran una mejora de la gestión de las emociones durante el proceso de aprendizaje y la ampliación del conocimiento del duelo en el aula.
[ca] Al llarg de la història les dones han tingut l´èxit i poder molt limitat, però han hagut casos excepcionals. Algunes dones van destacar i van adquirir un poder considerable i reconegut per molts homes, com va ser el cas d´Hildegarda i posteriorment de les beguines, que van poder reivindicar alguns drets, gràcies a la seva gran formació cultural. Aquestes dones van ser la clau de molts moviments protestants, al sortir del patró cristià, que marcava una societat patriarcal en què la dona quedava en segon pla.

[es] A lo largo de la historia las mujeres han tenido el éxito y poder muy limitado, pero han habido casos excepcionales. Algunas mujeres destacaron y adquirieron un poder considerable y reconocido por muchos hombres, como fue el caso de Hildegarda y posteriormente de las Beguinas, que pudieron reivindicar algunos derechos, gracias a su gran formación cultural. Estas mujeres fueron la clave de muchos movimientos protestantes, al salir del patrón cristiano, que marcaba una sociedad patriarcal en el que la mujer quedaba en segundo plano.
[ca] Del 2011 al 2013, els centenars de protestes contra l'austeritat van culminar en tres manifestacions de masses que van agranar Portugal. Les polítiques d'austeritat, enfront d'una població molt precaritzada, situen en el centre d'aquestes protestes els treballadors precaritzats, el "precariat", que exerceix un paper decisiu.

[es] Del 2011 al 2013, los centenares de protestas contra la austeridad culminaron en tres manifestaciones de masas que se extendieron por Portugal. Las políticas de austeridad, frente a una población muy precarizada, sitúan en el centro de estas protestas a los trabajadores precarizados, el "precariado", que desempeña un papel decisivo.
[ca] Cada vegada s'estén més l'acusació que la crisi econòmica es deu al descrèdit de la política, mentre que s'intenta buscar-ne l'eixida en el govern de la tecnocràcia o, amb altres paraules, dels economistes. Aquests han de deixar de ser assessors, per a prendre les regnes del poder en aquests moments d'incertesa. No obstant, no es pot exonerar de la responsabilitat d'haver provocat aquesta débâcle fi nancera a aquelles propostes que en els anys 90 van promoure la desregulació dels sistemes financers i la lliure creació de nous instruments. D'altra banda, hi ha alguna decisió presa en els últims trenta anys que no vinguera directament inspirada pels gabinets econòmics? La percepció de l'Economia com una ciència exacta, quantificable, el seu allunyament de les ciències socials i la seua assimilació amb les ciències de la naturalesa, l'empara en un cert halo de neutralitat, han caracteritzat decisions que moltes vegades estaven impregnades d'un fort component ideològic. El menyspreu dels economistes pels polítics i pel Dret amaga, massa vegades, una falta d'assumpció de responsabilitat per una gestió que ha portat a la situació present.

[es] Cada vez se extiende más la acusación de que la crisis económica se debe al descrédito de la política, mientras que la salida a la misma se la intenta buscar en el gobierno de la tecnocracia o, con otras palabras, de los economistas. Estos deben dejar de ser asesores, para tomar las riendas del poder en estos momentos de incertidumbre. Sin embargo, no se puede exonerar de la responsabilidad por haber provocado esta debacle financiera a aquellas propuestas que en los años 90 promovieron la desregulación de los sistemas financieros y la libre creación de nuevos instrumentos. Por otro lado, ¿hay alguna decisión tomada en los últimos treinta años que no viniera directamente inspirada por los gabinetes económicos? La percepción de la Economía como una ciencia exacta, cuantificable, su alejamiento de las ciencias sociales y su asimilación con las ciencias de la naturaleza, el amparo en un cierto halo de neutralidad, han caracterizado decisiones que muchas veces estaban impregnadas de un fuerte componente ideológico. El desprecio de los economistas por los políticos y por el Derecho esconde, demasiadas veces, una falta de asunción de responsabilidad por una gestión que ha llevado a la situación presente.
[ca] El treball aborda la relació històrica entre les diverses ones de mobilització des dels anys cinquanta i la problematització creixent dels encerclaments dels comuns. Hi observem que, progressivament, els comuns constitueixen una referència d'acció per a propostes econòmiques i polítiques que ultrapassen l'enfocament clàssic de maneigs comunals o comunitaris. Ara com ara, la biodiversitat, l'aigua, el coneixement o l'accés a tecnologies comunicatives, són exemples de pràctiques caracteritzades per la creació d'institucions que cooperen per a mantenir un bé (físic, social) i reproduir-lo de manera accessible. Canvia i de vegades es difumina el concepte de comunitat. Però no passa el mateix amb els mètodes d'autogestió i de cogestió, els quals encara s'inspiren en El govern dels comuns, segons va remarcar Ostrom.

[es] Este trabajo aborda la relación histórica entre las diferentes olas de movilización desde la década de los años cincuenta y la creciente problematización de los cercamientos de los comunes. Observamos que, progresivamente, los comunes constituyen una referencia de acción para propuestas económicas y polí- ticas que trascienden el enfoque clásico de manejos comunales o comunitarios. Hoy en día, la biodiversidad, el agua, el conocimiento o el acceso a tecnologías comunicativas, son ejemplos de prácticas caracterizadas por la creación de instituciones que cooperan para mantener un bien (físico, social) y reproducirlo de forma accesible. Cambia y a veces se difumina el concepto de comunidad. Pero no ocurre así con los métodos de autogestión y cogestión que siguen inspirándose en El gobierno de los comunes, según subrayara Ostrom.
[ca] Els processos de pau convencionals se solen regir pels supòsits que la pau s'assoleix en la mesa de negociacions i que un acord de pau farà que les coses canvien a millor. Tanmateix, la realitat és molt diferent. La majoria d'acords fracassen per falta d'assumpció i legitimitat, i quan no és així, el grau d'aplicació és molt baix. L'article planteja la necessitat de desenvolupar pensaments i pràctiques innovadores conduents a processos de pau més transformadors i sostenibles. Cal canviar el model: desmitificar la taula de negociacions com l'àmbit principal en el qual deliberar i prendre decisions, així com reconèixer explícitament la importància d'espais i processos de diàleg i acords paral·lels o alternatius més inclusius sobre canvis estructurals que permeten d'assolir una pau transformadora a la societat en general. Si bé les negociacions de pau poden resultar importants en els processos de pau, aquests han d'implicar-hi els actors i generar debats més enllà de la mesa de negociacions. Les vies cap a la pau són múltiples, i totes resulten importants.

[es] Los procesos de paz convencionales se suelen regir por los supuestos de que la paz se consigue en la mesa de negociaciones y de que un acuerdo de paz hará que las cosas cambien a mejor. Sin embargo, la realidad es muy diferente. La mayoría de acuerdos fracasan por falta de asunción y legitimidad, y cuando no es así, su grado de aplicación es muy bajo. Este artículo plantea la necesidad de desarrollar pensamientos y prácticas innovadoras que conduzcan a procesos de paz más transformadores y sostenibles. Es necesario cambiar el modelo: desmitificar la mesa de negociaciones como el ámbito principal en el que deliberar y tomar decisiones, así como reconocer explícitamente la importancia de espacios y procesos de diálogo y acuerdos paralelos o alternativos más inclusivos sobre cambios estructurales que permitan alcanzar una paz transformadora a la sociedad en general. Si bien las negociaciones de paz pueden resultar importantes en los procesos de paz, estos necesitan implicar a actores y generar debates más allá de la mesa de negociaciones. Las vías hacia la paz son múltiples, y todas ellas resultan importantes.
[ca] Les ciutats són espais d'oportunitats, de conflicte i de debat. A les ciutats es generen les idees i les propostes de transformació de la nostra societat. La cultura és una dimensió fonamental de la nostra societat. Analitzar aquesta dimensió amb rigor és imprescindible per transformar el món, per fer-lo més just i més lliure, és a dir, un món que permeti a cada persona escollir la vida que vulgui tenir.

[es] Las ciudades son espacios de oportunidades, de conflicto y de debate. En las ciudades se generan las ideas y las propuestas de transformación de nuestra sociedad. La cultura es una dimensión fundamental de nuestra sociedad. Analizar esta dimensión con rigor es imprescindible para transformar el mundo, para hacerlo más justo y más libre, es decir, un mundo que permita a cada persona escoger la vida que quiera tener.
[ca] Parlar d'una escola inclusiva no ha de ser una utopia, sinó una realitat assolible. Encara que transitar cap a ella és un procés complex, amb treball i col·laboració conjunta podem aconseguir-ho. És fonamental reconèixer la inclusió com un pilar essencial que ens ajuda a abordar totes les desigualtats i necessitats presents en un món caracteritzat per la seva gran pluralitat. Reconèixer i valorar la diversitat no només enriqueix l'entorn escolar, sinó que també enforteix l'èxit acadèmic i personal de tots els estudiants. Per aquesta raó, l'educació en valors i la inclusió són crucials per construir una comunitat escolar cohesionada i equitativa, beneficiant tots els seus membres. En el present Treball de Fi de Grau, es presenta una proposta d'intervenció basada en la inclusió i els valors més adequats per implementar-la en una aula de segon de primària. Per a això, s'han investigat diverses polítiques i iniciatives legislatives a la Comunitat Valenciana, tenint en compte la llei educativa actual, la LOMLOE, que promou una educació equitativa i de qualitat per a totes les persones. Així mateix, s'han analitzat diferents concepcions i perspectives de diversos autors per construir una definició més completa de la inclusió educativa i determinar els valors idonis per treballar-la a l'aula d'Educació Primària. Finalment, s'empraran algunes estratègies de metacognició per reflexionar i avaluar el treball personal, l'eficàcia de la intervenció i el grau de satisfacció de l'alumnat que ha participat en aquesta proposta d'intervenció.

[es] Hablar de una escuela inclusiva no debe ser una utopía, sino una realidad alcanzable. Aunque transitar hacia ella es un proceso complejo, con trabajo y colaboración conjunta podemos lograrlo. Es fundamental reconocer la inclusión como un pilar esencial que nos ayuda a abordar todas las desigualdades y necesidades presentes en un mundo caracterizado por su gran pluralidad. Reconocer y valorar la diversidad no solo enriquece el entorno escolar, sino que también fortalece el éxito académico y personal de todos los estudiantes. Por esta razón, la educación en valores y la inclusión son cruciales para construir una comunidad escolar cohesionada y equitativa, beneficiando a todos sus miembros. En el presente Trabajo de Fin de Grado, se presenta una propuesta de intervención basada en la inclusión y los valores más adecuados para implementarla en un aula de segundo de primaria. Para ello, se han investigado diversas políticas e iniciativas legislativas en la Comunidad Valenciana, teniendo en cuenta la actual ley educativa, la LOMLOE, que promueve una educación equitativa y de calidad para todas las personas. Asimismo, se han analizado diferentes concepciones y perspectivas de varios autores para construir una definición más completa de la inclusión educativa y determinar los valores idóneos para trabajarla en el aula de Educación Primaria. Finalmente, se emplearán algunas estrategias de metacognición para reflexionar y evaluar el trabajo personal, la eficacia de la intervención y el grado de satisfacción del alumnado que ha participado en esta propuesta de intervención.
[ca] El següent treball és un recull de materials didàctics en què es planteja una via alternativa, des d'una perspectiva de gènere, per a l'ensenyament de la història de la literatura espanyola i catalana (des de la metodologia de la literatura comparada) en el primer curs de Batxillerat. Per a això, es fa un recorregut a través de la història literària, començant per l'edat mitjana i arribant fins a la literatura actual, a la recerca dels dos arquetips femenins més recurrents: la femme fatale i la donna angelicata. L'objectiu d'aquest plantejament és transmetre que la literatura no és només un objecte d'estudi, una assignatura més, sinó una eina de coneixement, ja que, a través de l'estudi de la literatura, s'accedeix a la cultura i ideologia imperant. Per tant, un canvi d'enfocament en la seua didàctica pot implicar la superació dels tòpics i prejudicis masclistes. El contingut d'aquest treball es motiva per la necessitat d'adoptar una perspectiva de gènere en el procés d'ensenyament-aprenentatge de totes les assignatures presents en el currículum. Per això, s'han dissenyat deu activitats, una inicial motivadora, seguint les directrius de la metodologia de l'Aprenentatge Basat en Projectes, una per cada època literària (huit en total) i una final, d'avaluació.

[es] El siguiente trabajo es una recopilación de materiales didácticos en la que se plantea una vía alternativa, desde una perspectiva de género, para la enseñanza de la historia de la literatura española y catalana (desde la metodología de la literatura comparada) en el primer curso de Bachillerato. Para ello, se hace un recorrido a través de la historia literaria, empezando por la Edad Media y llegando hasta la literatura actual, en busca de los dos arquetipos femeninos más recurrentes: la femme fatale y la donna angelicata. El objetivo de este planteamiento es transmitir que la literatura no es solo un objeto de estudio, una asignatura más, sino una herramienta de conocimiento, puesto que, a través del estudio de la literatura, se accede a la cultura e ideología imperantes. Por lo tanto, un cambio de enfoque en su didáctica puede suponer la superación de los tópicos y prejuicios machistas. El contenido de este trabajo está motivado por la necesidad de adoptar una perspectiva de género en el proceso de enseñanza-aprendizaje de todas las asignaturas presentes en el currículo. Por ello, se han diseñado diez actividades, una inicial motivadora, siguiendo las directrices de la metodología del Aprendizaje Basado en Proyectos, una por cada época literaria (ocho en total) y una final, de evaluación.
[ca] Aquest article tracta de les emocions des del treball en l'aula de teatre d'un institut. Les darreres teories de comunicació, fonamentades en les neurociències, manifesten la importància d'aquest territori poc explorat del discurs. La formació de l'actor és un bon punt on aprendre a captar i a expressar el component emocional. La seua gestió és fonamental per a una comunicació efectiva i no sols amb el llenguatge verbal.

[es] Este artículo trata sobre las emociones desde el trabajo en el aula de teatro de un instituto. Las últimas teorías de comunicación, fundamentadas en las neurociencias, manifiestan la importancia de este territorio poco explorado del discurso. La formación del actor es un buen punto de donde aprender a captar i a expresar el comportamiento emocional. Su gestión es fundamental para una comunicación efectiva y no solo con el lenguaje verbal.
[ca] En 1924 un nou moviment artístic va nàixer de les cendres de dadá, el surrealisme. André Breton, "el seu pare" va construir un fort constructe teòric prenet com a base les teories freudianes. Tot i que va ser un moviment on el principales protagonistas eren homens, el surrealisme es va nodrir del treball d'un gran nombre de dones. En el nostre treball s'analitzarà una petita part de l'obra pictòrica, fotogràfica i literària de Frida Kahlo, Dora Maar i Leonora Carrington i, especialment, la relació malaltia-creació existent tant en l'obra com en la vida de les artistes esmentades. Cadascuna d'elles va exorcitzar el seu dolor, físic o mental, a través de les seues obres. El tractament que elles van realitzar de la malaltia, de la seua pròpia malaltia, apareix, encara avui, als ulls de les i els espectadors com una veritat "nua", en ocasions, quasi "obscena". La pintura de Kahlo, la fotografía de Maar i la literatura de Carrington ens permet observar com cadascuna d'elles va construir un món oníric, simbòlic al voltant de moments íntims i personals que no solament van marcar els seus propis recorreguts vitals sinó també les seues carreres artístiques.

[es] En 1924 un nuevo movimiento artístico nacía de las cenizas de dadá, el surealismo. André Breton, "su padre", construyó un férreo constructo teórico tomando como base las teorías freudianas. A pesar de ser un movimiento cuyos principales protagonistas eran varones, el surrealismo se nutrió del trabajo de un gran número de mujeres. En nuestro trabajo se analizará una pequeña parte de la obra pictórica, fotográfica y literaria de Frida Kahlo, Dora Maar y Leonora Carrington y, especialmente, la relación enfermedad-creación existente tanto en la obra como en la vida de las artistas mencionadas. Cada una de ellas exorcizó su dolor, físico o mental, a través de sus obras. El tratamiento que ellas realizaron de la enfermedad, de su propia enfermedad, aparece, todavía hoy, a los ojos de las y de los espectadores como una verdad "desnuda", en ocasiones, casi "obscena". La pintura de Kahlo, la fotografía de Maar y la literatura de Carrington nos permite observar cómo cada una de ellas construyó un mundo onírico, simbólico alrededor de momentos íntimos y personales que no solamente marcaron sus propios recorridos vitales sino también sus carreras artísticas.