[ca] El mitjà tipogràfic" situa la tipografia en plom dins la disciplina del disseny. Es pretén fer una síntesi del "període de la impremta manual", que organitzi un cos de coneixements i d'eines disciplinàries independents de la immediatesa productiva i material de l'ofici -que, establint relacions entre els períodes, pugui aportar directrius al nostre temps. La tipografia es considera com a mitjà, des de la noció de mesura. Per al disseny gràfic, la tipografia en plom és un punt de referència, un patró. En aquesta condició, conté tot el ventall de dimensions de mesura, d'avaluació, això és, des de les magnituds físiques, a les de relació, i a les de caire moral. En termes concrets, tots aquests valors es troben incorporats en les peces tipogràfiques. Això implica obrir, o resituar, la visió: la tesi observa les magnituds, la mesura, sota aquesta multiplicitat d'aspectes, com a filtre i objecte d'estudi en un marc ampli, general. La tipografia s'entén com un dels processos de formalització del llenguatge verbal escrit, un procés compost de diferents fases, que es caracteritzen per una configuració gràfica, un instrumental, i unes finalitats concretes. Per això, s'ha desenvolupat una nova sistemàtica específica, en què la tipografia és subjecte i guia de la investigació. Les fonts bàsiques de l'estudi són els manuals i tractats de tipografia que s'han publicat al llarg dels segles, i les mostres i catàlegs tipogràfics, així com obres i documents coetanis que s'hi relacionen, ja siguin publicats o tan sols projectats. L'anàlisi d'aquestes fonts permet exposar les diferents aproximacions mètriques al llarg de la història, i relacionar-les amb els usos i costums d'ofici: amb elles es ressegueix el curs evolutiu de la concepció mètrica en la tipografia, i se'l presenta com un "nou" camí lògic i conjuntat. La investigació segueix tres grans línies d'anàlisi. La primera, una comparativa mètrica, en què, per damunt de les relacions, proporcions i equivalències concretes, es constata l'evolució del concepte tipogràfic en relació amb el camp de producció: així s'evidencia com les mesures, les magnituds, passen de ser simples magnituds, a ser un sistema sintàctic d'organització, del motlle tipogràfic, i del pla gràfic. La segona se centra en els valors semàntics, en la denominació verbal usada per a designar les magnituds dels cossos tipogràfics. En el nom es recull la utilitat i l'ús de la mesura tipogràfica; els noms propis són els indicadors d'una mena particular de genealogia, que s'articula, nominalment i usual, en un esquema verbal significatiu més ampli, com reflecteix el conjunt de les accions de la pràctica tipogràfica. La tercera fa referència a les aplicacions dins la pràctica professional de la tipografia, les "raons d'ofici"; amb elles, es contempla l'equipament i l'instrumental físic de la tipografia, perquè en ells s'hi contenen els usos i les maneres de fer que es troben lligades, i determinen, la presentació última de les lletres tipogràfiques. L'estudi es complementa amb dos apèndixs. El primer apèndix és una base de dades en què es volen recollir, relacionar, i integrar les diferents nocions de mesura en l'àmbit tipogràfic. El segon apèndix és una aplicació pràctica, una proposta d'amidament i de mesurament d'obres bibliogràfiques d'acord amb criteris apuntats, també, al llarg de l'estudi.

[en] SUMMARY: El mitjà tipogràfic ("The typographic medium") sets letterpress typography within the discipline of design. It tries to synthesise the "letterpress period" by organising a body of knowledge and disciplinary tools aside from the productive and material immediacy of the craft -that, by setting links between periods, may offer guidelines to our time. Typography is taken as a medium, from the notion of measure. To graphic design, letterpress typography is a referential point, a standard. As such, it contains all dimensions of measure and estimation: physical, relative, moral. All these values are embodied in the typographic pieces. Therefore, the view must be opened up or re-placed: the thesis observes sizes, and measure, from such multiple aspects, both as a filter and object of study within a wide, general framework. The basic sources are manuals and treatises on typography from the period; type specimens and catalogues; and related contemporary books and documents. The analysis of these sources enables to show the different conceptions of measure throughout history and to link them to craft uses and customs: by which the evolution of the concept of measure in typography can be drawn out, and shown as a "new" logical path. The study follows three main ways of analysis. The first one is a measures comparison that eventually shows how measures surpass their sole sizes to become a syntactic system of organisation, both of the typographic mould or forme, and the graphic space. The second one focuses on semantic values, on those verbal denominations that designate type bodies and sizes. Nouns are recipients of the utility and use of typographic measures; nouns are indicators of a particular kind of genealogy that is articulated, nominally and usually, within a wider significative verbal scheme, as actions in the printing craft reflect. The third one refers to applications within the professional practice of letterpress printing, the "craft reasons"; here the physical equipment and instrumental are also considered, as they contain uses and working ways that are related to, and determine, the ultimate presentation of typographic letters. Two appendices complement the study. Appendix I is a database that aims at joining, linking and integrating the different notions of measure in typography. Appendix II is a practical application, a proposal of measurement of bibliographical products along criteria that have been set throughout the study. KEY WORDS: typography, graphic design, letterpress printing, typometry, anthropometry, measures.