[ca] L'ús de l'ECMO per a suport circulatori i/o respiratori ha augmentat els darrers anys. Aquest procediment és complex i no està exempt de complicacions, entre elles, les infeccions nosocomials (IN) relacionades amb es seu ús (INRECMO): les que tenen lloc a partir de les 48 hores de l'inici de l'assistència extracorpòria i fins 48 hores després de la seva retirada. HIPÒTESI Les taxes d'INRECMO en els pacients amb ECMO a l'UCI de l'hospital Universitari i Politècnic la Fe de València han disminuït al llarg dels anys (2009-2019) amb l'aplicació d'estratègies per controlar-les (projectes Zero) i amb l´experiència de l´equip que les aplica. RESULTATS S'hi van incloure 245 pacients. Es va fer servir teràpia ECMO V-A en 171 ocasions (69,8%), ECMO V-V en 70 (28,6%) i assistència ventricular en 4 (1,63%). El 33% dels pacients van ser traslladats des d'altres hospitals per l'equip ECMO mòbil La durada de la teràpia extracorpòria ha anat augmentant al llarg dels anys: la mitjana de temps d'assistència ha passat dels 4 dies (1-6) el 2009 als 9 (4-14) el 2019. S'han diagnosticat 101 episodis d'IN adquirides durant l'estada a l'UCI (20 episodis per 1000 dies d'estada), 71 relacionats amb dispositius invasius (IRDI) (14 episodis per 1000 dies d'estada). Del total de les infeccions adquirides a l´UCI, 72 es van relacionar amb la teràpia ECMO (INRECMO) (23,8 episodis per 1000 dies d'ECMO), de les quals 51 van ser IRDI (16,9 episodis per 1000 dies d'ECMO). Les taxes de NAVM, BP i IU-SU per mil dies del dispositiu invasiu de risc en els pacients durant la teràpia ECMO van ser 3‰, 8,7‰ i 2‰ respectivament. Les taxes d'INRECMO associades a l'ús de dispositius invasius han disminuït al llarg dels anys d'estudi (des de 34,5‰ el 2009 fins a 20,6‰ el 2019). Excepte a les BP, la resta de taxes de les IRDI estan dins dels estàndards de qualitat de la Societat Espanyola de Medicina Intensiva, Crítica i Unitats Coronàries (SEMICYUC). El 78% dels IN i el 81% dels INRECMO van ser causats per bacteris, sent els més freqüents els Gram negatius (Klebsiella pneumoniae i Pseudomonas aeruginosa). Els fongs causaren el 21% de les IN i el 18% de les INRECMO, amb predomini de Candida (C auris). El 37,6% dels pacients havien estat colonitzats per, almenys, un microorganisme multiresistent (MMR). La colonització més freqüent va ser la rectal. El 33% de les INRECMO van ser precedides per la colonització pel MMR causant de la infecció. Es van relacionar amb l'aparició d'INRECMO la dilatació ventricular esquerra (i la descàrrega amb cànula apical, VAD o baló de contrapulsació intraaòrtica), les hemorràgies greus, la transfusió d'hematies i plaquetes, la nutrició parenteral i l´ús del catèter venós jugular. Es van relacionar independentment amb l'aparició d'INREMO la colonització prèvia per MMR (OR: 34,2; IC95%: 4,03 – 290; p=0,001) i la durada de la teràpia ECMO (OR: 1 ,1;IC95%: 1,03 – 1,17; p=0,001). La mortalitat hospitalària va ser del 51,8%, sense que la presència d'una o més INRECMO s'associés significativament amb la mortalitat. CONCLUSIONS 1. L´aplicació d´estratègies per al control de la infecció i l´experiència de l´equip que les aplica es relacionen amb la disminució de les taxes d´INRECMO al llarg dels anys. 2. Les taxes de NAVM i IU-SU relacionades amb la teràpia ECMO estan dins del rang recomanat pels estàndards de qualitat a les UCI espanyoles. 3. Els principals causants d'INRECMO són els bacteris, fonamentalment els bacteris Gram negatius. 4. La colonització prèvia per MMR i la durada de la teràpia ECMO es relacionen de manera independent al desenvolupament d'INRECMO. 5. Les INRECMO no augmenten de manera significativa la mortalitat durant la teràpia extracorpòria ni durant l'estada a l'UCI o a l'hospital.

[es] El empleo del ECMO ha ido aumentando en los últimos años. Este procedimiento es complejo y tiene complicaciones, entre ellas, las infecciones nosocomiales (IN) relacionadas con su uso (INRECMO): las que tienen lugar a partir de las 48 horas del inicio de la asistencia extracorpórea y hasta 48 horas después de su retirada. HIPÓTESIS Las tasas de INRECMO en la UCI del hospital Universitari i Politècnic la Fe (València) han disminuido a lo largo de los años (2009-2019) con la aplicación de estrategias para su control (proyectos Zero) y con la experiencia del equipo que las aplica. RESULTADOS Se incluyó a 245 pacientes. Se empleó ECMO V-A en 171 ocasiones (69,8%), ECMO V-V en 70 (28,6%) y asistencia ventricular en 4 (1,63%). El 33% de los pacientes fueron trasladados por el equipo ECMO móvil. La duración de la terapia extracorpórea ha aumentado a lo largo de los años: la mediana de tiempo de asistencia ha pasado de 4 días (1-6) en 2009 a 9 (4-14) en 2019. Se han diagnosticado 101 IN adquiridas durante la estancia en UCI (20 episodios por 1000 días de estancia), 71 de ellas relacionadas con dispositivos invasivos (IRDI) (14 episodios por 1000 días de estancia). Del total de las infecciones adquiridas en UCI, 72 fueron INRECMO (23,8 episodios por 1000 días de ECMO), siendo 51 IRDI (16,9 episodios por 1000 días de ECMO). Las tasas de NAVM, BP e IU-SU por mil días del dispositivo invasivo de riesgo durante la terapia ECMO fueron 3‰, 8,7‰ y 2‰ respectivamente. Las tasas de INRECMO asociadas al uso de dispositivos invasivos han disminuido a lo largo de los años (desde 34,5‰ en 2009 a 20,6‰ en 2019). Excepto en las BP, el resto de tasas de las IRDI están dentro de los estándares de calidad de la Sociedad Española de Medicina Intensiva, Crítica y Unidades Coronarias (SEMICYUC). El 78% de las IN y el 81% de las INRECMO fueron causadas por bacterias, siendo las más frecuentes las Gram negativas (Klebsiella pneumoniae y Pseudomonas aeruginosa). Los hongos causaron el 21% de las IN y el 18% de las INRECMO, predominando Candida (C auris). El 37,6% de los pacientes habían sido colonizados por, al menos, un microorganismo multirresistente (MMR). La colonización más frecuente fue la rectal. El 33% de las INRECMO fueron precedidas por la colonización por el MMR causante de la infección. Se relacionaron con la aparición de INRECMO la dilatación ventricular izquierda (y su descarga con cánula apical, VAD o balón de contrapulsación intraaórtico), las hemorragias graves, las transfusiones de hematíes y plaquetas, la nutrición parenteral y el catéter venoso yugular. Se relacionaron de forma independiente con las INRECMO la colonización previa por MMR (OR: 34,2; IC95%: 4,03 – 290; p=0,001) y la duración de la terapia ECMO (OR: 1,1; IC95%: 1,03 – 1,17; p=0,001). La mortalidad hospitalaria fue del 51,8%, sin que la presencia de una o más INRECMO se asociara de forma significativa con la mortalidad. CONCLUSIONES 1. La aplicación de estrategias para el control de la infección y la experiencia del equipo que las aplica se relacionan con la disminución de las tasas de INRECMO a lo largo de los años. 2. Las tasas de NAVM e IU-SU relacionadas con la terapia ECMO están dentro de los estándares de calidad en las UCI españolas. 3. Las principales causantes de INRECMO son las bacterias, fundamentalmente las Gram negativas. 4. La colonización previa por MMR y la duración de la terapia ECMO se relacionan de forma independiente con el desarrollo de INRECMO. 5. Las INRECMO no aumentan significativamente la mortalidad durante la terapia extracorpórea ni durante la estancia en UCI o en el hospital.