[ca] Les humanitats van assumir el concepte astronòmic de revolució. Si abans la idea consistia en un retorn total al seu punt d'origen, ara va més enllà del seu significat original i passa a relacionar-se amb grans transformacions estructurals, amb una ruptura amb l'status quo, o a concebre's com un intent d'adaptar l'ideal al real; una subversió de l'ordre. No obstant això, avui dia, la idea de Revolució sembla temuda o quelcom que només pertany als llibres d'història. Amb la caiguda de l'URSS, amb un cert entusiasme, es va proclamar un presagi fal·laç: Hem arribat a la fi de la Història! La realitat ara només era responsable d'adaptar-se a un únic ideal victoriós: el (neo)liberal. És com si després de les Èpoques de les Revolucions, dels Imperis i dels Extrems, haguéssim arribat a una era del conformisme, l'Era de la Inèrcia, la noció del temps de la qual es presenta com un present etern i inevitable, sense cap dimensió de futur, per mantenir la humanitat, la contingència i la creativitat com a ostatges d'un pensament únic, d'una dictadura de la manca d'alternatives. Per això, l'objectiu d'aquest assaig és utilitzar autors clàssics i contemporanis que ens permetin pensar l'avui més enllà de l'ara, permetent-nos entreveure nous demà; un rescat de la nostra creativitat i contingència. Necessitem recuperar una disputa sobre les utopies i respondre: És encara possible una revolució? Poden els Nous Brasil ser el nostre horitzó d'expectatives? Així, a través de Hegel i la tradició hegeliana, reflexionarem sobre la relació entre historicitat i revolució per criticar el que identifiquem com un intent neoliberal de congelar la temporalitat; i, finalment, recuperar la nostra dimensió de futur i potencial transformador.

[it] Le discipline umanistiche hanno assunto il concetto astronomico di rivoluzione. Se prima l'idea consisteva in un ritorno totale al punto di ritorno, ora va oltre il suo significato originario e comincia a essere collegata a grandi trasformazioni strutturali, a una rottura con lo status quo, o a essere concepita come un tentativo di adattare la situazione ideale al reale; un sovvertimento dell'ordine. Tuttavia, oggi, l'idea della Rivoluzione sembra temuta o qualcosa che appartiene solo ai libri di storia. Con la caduta dell'URSS, con un certo entusiasmo, è stato proclamato un fallace presagio: siamo arrivati ​​alla fine della Storia! Al reale spetta ora solo il compito di adattarsi a un unico ideale vittorioso: il (neo)liberale. È come se dopo l'età delle rivoluzioni, degli imperi e degli estremi, avessimo raggiunto un'era di conformismo, l'età dell'inerzia, la cui nozione del tempo è presentata come un presente eterno e inevitabile senza alcuna dimensione di futuro, per mantenere l'umanità . contingenza e creatività ostaggio di un pensiero unico, di una dittatura della mancanza di alternative. Pertanto, l'obiettivo di questo lavoro è quello di utilizzare autori classici e contemporanei che ci permettano di pensare all'oggi oltre l'adesso, permettendoci di intravedere nuovi domani; un salvataggio della nostra creatività e contingenza. Occorre recuperare una disputa sulle utopie e rispondere: è ancora possibile una rivoluzione? I Nuovi Brasile possono essere il nostro orizzonte di aspettative? Pertanto, attraverso Hegel e la tradizione hegeliana, rifletteremo sul rapporto tra storicità e rivoluzione per criticare ciò che identifichiamo come un tentativo neoliberista di congelare la temporalità; e, infine, recuperare la nostra dimensione del futuro e il potenziale trasformativo.