[ca] Actualment, la generació de residu està creixent notòriament, s'entén per residu qualsevol substància o objecte el qual el seu posseïdor se'n desprengui o tingui l'obligació o la intenció de desprendre-se'n . Cada cop s'empren més materials d'un sòl ús, o d'un temps de vida útil curt, però sense cap proposta de gestió dels residus que sigui justa amb el medi ambient, ja que a dia d'avui hi ha poca reinversió dels materials cap al sistema productiu. Per tant, cada cop s'utilitzen més matèries primes per la generació de productes, en comptes d'intentar utilitzar material reciclable o reutilitzable. Aquest fet, lligat a la conjuntura econòmica actual, que li diuen "crisi", porta a plantejar buscar una solució més eficient, passant per la reducció de costos derivats dels residus, reduir el consum de material primari, i minimitzar els impactes generats tant a nivell ambiental com econòmic i/o social. Així doncs, es plantegen dues opcions: reduir i prevenir el consum de recursos primaris o reintroduir el material dins del sistema productiu, un cop s'hagi degradat la seva organització interna satisfent unes necessitats concretes. La Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) ha apostat, en els últims 15 anys, per una estratègia de reintroducció dels residus, millorant l'eficiència de la recollida selectiva però alhora externalitzant la problemàtica de la seva gestió a competències municipals, generant un alt impacte ambiental. L'objectiu d'aquesta tesina és construir una eina metodològica per analitzar el sistema metabòlic –estudiar els diferents fluxos- associats al cicle de materials dins de la UPC, per tal de poder tenir una visió global del mateix sistema i poder promoure estratègies de transformació cap a models més sostenibles basats en la prevenció, amb ànim de ser una experiència aplicable a altres sectors. Els casos d'estudis són l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès (ETSAV) i l'Escola d'Enginyera en Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels i Escola Superior d'Agricultura de Barcelona (EETAC i ESAB respectivament) i departament de Construccions Arquitectòniques I. La universitat és el context ideal per a desenvolupar aquesta tasca ja que és un organisme viu amb gran capacitat d'assimilació de noves propostes i un espai de producció de coneixement molt permeable. Aquestes característiques revelen les condicions idònies per a investigar en el camp de la sostenibilitat.

[es] Actualmente, la generación de residuo esta creciendo notoriamente, se entiende por residuo cualquier sustancia o objeto cuyo propietario se deshaga o tenga la obligación o la intención de deshacerse. Cada vez se utilizan más materiales de un solo uso, o de un tiempo de vida útil corto, pero sin ninguna propuesta de gestión de los residuos que sea justa con el medio ambiente, porque hoy en día hay poca reinversión de los materiales hacía el sistema productivo. Por tanto, cada vez se utilizan más materias primeras para la generación de productos, en vez de intentar utilizar material reciclable o reutilizable. Este echo, atado a la coyuntura económica actual, que le llaman "crisis", nos hace pensar cuál es la mejor manera de reducir los costes, reducir el consumo de materiales, ya que los recursos son limitados, y reducir los impactos que generan tanto a nivel ambiental como económico y/o social. Raíz a lo anterior se plantean dos opciones: reducir y prevenir el consumo de recursos primarios o reintroducir el material dentro del sistema productivo, una vez se haya degradado su organización interna para satisfacer unas necesidades concretas. La Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) ha apostado, en los últimos 15 años, por una estrategia de reintroducción de los residuos, mejorando la eficiencia de la recogida selectiva pero a la vez, están externalizando la problemática de su gestión a competencias municipales, generado un alto impacto ambiental. El objetivo de esta tesina es construir una herramienta metodológica para analizar el sistema metabólico –estudiar los diferentes flujos- asociados al ciclo de materiales, para poder tener una visión global del mismo sistema y poder promover estrategias de transformación hacía modelos más sostenibles basados en la prevención, con el objetivo de ser una experiencia aplicable en otros sectores. Los casos de estudio son la Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès (ETSAV) i l'Escola d'Enginyera en Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels i Escola Superior d'Agricultura de Barcelona (EETAC i ESAB respectivamente) y el departamento de Construccions Arquitectòniques I. La universidad es el contexto ideal para desarrollar esta tarea ya que es un organismo vivo con gran capacidad de asimilación de nuevas propuestas y un espacio de producción del conocimiento muy permeable. Estas características revelan las condiciones idóneas para investigar en el campo de la sostenibilidad.