[ca] Les directrius de les institucions i organitzacions internacionals en matèria d'educació i infància, estableixen la necessitat de transformació dels sistemes d'educació cap a sistemes d'inclusió escolar. En aquest entorn d'escola i aula inclusiva, tots els nens i nenes, amb i sense discapacitat, aprenen junts en un mateix entorn. Aquest procés de canvi comporta un procés de transformació dels professionals de suport a l'educació, entre ells el/la fisioterapeuta, amb l'objectiu de modificar el seu model d'intervenció cap a u model d'inclusió escolar, a on la seva missió és habilitar a l'infant amb discapacitat, la possibilitat de superar els obstacles en el seu procés d'aprenentatge. En aquesta recerca es realitza el procés de validació i adaptació transcultural del qüestionari "Nationwide survey of school-*based physical therapy practice" dels professors Susan K. Effgen i Marcia K. Kaminker dels EUA, i es procedeix a realitzar un estudi de camp sobre fisioterapeutes que treballen en entorns escolars a Catalunya. L'estudi descriptiu, no experimental i quantitatiu permet establir una primera anàlisi de les pràctiques de fisioteràpia en entorns escolars a Catalunya, comparar-les amb les pràctiques que el professional consideraria ideals i establir un primer punt de relació amb les pràctiques de fisioteràpia en entorns escolars inclusius com el d'EUA. La separació real del nostre sistema educatiu en dues línies educatives clarament diferenciades, mostra models d'intervenció teòricament contraposats com un model d'intervenció més terapèutic (el d'escoles d'educació especial) i un altre més educatiu o inclusiu (el d'escoles ordinàries). Tot i això, l'existència de vasos comunicants entre tots dos sistemes, així com la presència de fisioterapeutes en alguns centres ordinaris, semblaria indicar l'existència d'un cert procés de trànsit o de modificació en el model d'intervenció professional. Així mateix, la comparativa entre la pràctica actual i aquella que es consideraria ideal, suggereix la percepció del professional en el canvi de model, encara que indica així mateix aspecte de competències professionals a millorar i redefinir per aquest professional. Així i tot, el fisioterapeuta independentment del sistema escolar que realitzi la seva intervenció, expressa una preocupació per la seva participació en aspectes propis del procés educatiu de l'alumne/a amb discapacitat, i pel coneixement i reconeixement del seu treball i la seva missió com a suport a l'alumnat amb discapacitat per superar les barreres al procés educatiu i d'aprenentatge, que l'autoritat i l'administració educativa hauria de realitzar. La poca i confusa normativa vigent quant a la figura del fisioterapeuta en entorns escolars inclusius, i especialment, a la seva implicació i participació en el procés d'educació dels nens i nenes amb discapacitat, es manifesta com un dels principals aspectes a corregir i a treballar per poder equiparar les pràctiques de fisioteràpia a sistemes escolars inclusius.

[es] Las directrices de las instituciones y organizaciones internacionales en materia de educación e infancia, establecen la necesidad de transformación de los sistemas de educación hacia sistemas de inclusión escolar. En este entorno de escuela y aula inclusiva, todos los niños y niñas, con y sin discapacidad, aprenden juntos en un mismo entorno. Este proceso de cambio conlleva un proceso de transformación de los profesionales de apoyo a la educación, entre ellos el/la fisioterapeuta, con el objetivo de modificar su modelo de intervención hacia un modelo de inclusión escolar, donde su misión es habilitar al niño con discapacidad, la posibilidad de superar los obstáculos en su proceso de aprendizaje. En esta investigación se realiza el proceso de validación y adaptación transcultural del cuestionario "Nationwide survey of school-based physical therapy practice" de los profesores Susan K. Effgen y Marcia K. Kaminker de EE.UU., y se procede a realizar un estudio de campo sobre fisioterapeutas que trabajan en entornos escolares en Cataluña. El estudio descriptivo, no experimental y cuantitativo permite establecer un primer análisis de las prácticas de fisioterapia en entornos escolares en Cataluña, compararlas con las prácticas que el profesional consideraría ideales y establecer un primer punto de relación con las prácticas de fisioterapia en entornos escolares inclusivos como el de los EEUU. La separación real de nuestro sistema educativo en dos líneas educativas claramente diferenciadas, muestra modelos de intervención teóricamente contrapuestos como un modelo de intervención más terapéutico (el de escuelas de educación especial) y otro más educativo o inclusivo (el de escuelas ordinarias). Sin embargo, la existencia de vasos comunicantes entre ambos sistemas, así como la presencia de fisioterapeutas en algunos centros ordinarios, parecería indicar la existencia de un cierto proceso de tránsito o de modificación en el modelo de intervención profesional. Asimismo, la comparativa entre la práctica actual y aquella que se consideraría ideal, sugiere la percepción del profesional en el cambio de modelo, aunque indica asimismo aspecto de competencias profesionales a mejorar y redefinir por este profesional. Aun así, el fisioterapeuta independientemente del sistema escolar que realice su intervención, expresa una preocupación por su participación en aspectos propios del proceso educativo del alumno/a con discapacidad, y por el conocimiento y reconocimiento de su trabajo y su misión como apoyo al alumnado con discapacidad para superar las barreras al proceso educativo y de aprendizaje, que la autoridad y la administración educativa debería realizar. La poca y confusa normativa vigente en cuanto a la figura del fisioterapeuta en entornos escolares inclusivos, y especialmente, a su implicación y participación en el proceso de educación de los niños y niñas con discapacidad, se manifiesta como uno de los principales aspectos a corregir ya trabajar para poder equiparar las prácticas de fisioterapia a sistemas escolares inclusivos.