[ca] Aquesta tesi doctoral pretén visibilitzar i comprendre el fenomen de la Violència Urbana No Delictiva (VUND), és a dir, aquesta violència entre ciutadans, deslligada del delicte, i que es vivència en les dinàmiques relacionals que es presenten als espais públics. S'exploren característiques del fenomen esmentat en el context urbà de Bogotà i de Barcelona, a través d'un estudi mixt de casos múltiples amb cinc participants de cada ciutat. Teòricament s'aborda des del diàleg entre sabers: teoria de la comunicació de Watzlawick, teoria sistèmica, epistemologies del sud, teories de la complexitat, cosmovisió ancestral de la Comunitat Carare, així com també s'aborda la postura de la no-violència de Gandhi, el cooperativisme, i la intel·ligència col·lectiva. D'altra banda, es fan servir per a la recol·lecció de la informació: un instrument d'autopercepció de la VUND d'elaboració pròpia; l'STAXI2 (State-Trait Anger Expression Inventory) avalua la tendència cap a la ira com a estat, munyit, amb la intenció d'identificar la seva relació amb la percepció de la VUND; i una entrevista individual semiestructurada amb cadascun dels participants. L'anàlisi dels resultats qualitatius es fa mitjançant una anàlisi de contingut categorial, analitzant les percepcions i narratives dels participants a la llum de les categories (VUND i Convivència no violenta) i subcategories de recerca. L'anàlisi quantitativa dels resultats donats pel STAXI2 es fa des d'una anàlisi estadística descriptiva. Els resultats permeten abordar la VUND com un fenomen complex, de múltiples factors relacionals, culturals i personals, però amb pautes de comunicació i característiques diferents a Bogotà i Barcelona. Els resultats del STAXI2 suggereixen una relació entre els perfils que tendeixen a presentar ira en el seu temperament (principalment els bogotans), amb la percepció de més incidència de la VUND a la seva ciutat; mentre que a Barcelona tendeix a presentar-se perfils amb més índex de control extern de la ira i percepció de menor incidència de la VUND. La VUND es comprèn des de la convergència de múltiples factors macrosocials, culturals, reconeixent pautes de relació de la comunicació entre ciutadans caracteritzades per una percepció de desconfiança (en el cas dels bogotans) intervinguda per la sensació d'inseguretat lligada principalment als índexs de robatoris i delinqüència. A la pauta relacional entre els bogotans sobresurten escalades simètriques amb intensitat de la ira, generant rebuig cap als altres. Els ciutadans de Barcelona presenten una tendència a generar pautes complementàries que es relacionen amb la desconfirmació del self dels migrants, que tendeixen a respondre de manera submisa. Finalment, s'identifica que encara que tots els participants manifesten la intenció de no voler violentar els altres, no són clares les eines i maneres per aconseguir-ho, davant d'això se suggereixen estratègies d'intervenció de la VUND, que van des de la revisió de les polítiques públiques fins a la resignificació de l'espai públic, campanyes que incentivin el cooperativisme i la no-violència, així com la creació de centres d'atenció a la ira, com a forma de prevenció a la proliferació de violències i de reconeixement per l'OMS com un tipus de violència que requereix atenció i la conseqüent disposició dels governs per fer-hi front.

[en] The present doctoral thesis aims to make visible and understand the Non-Criminal Urban Violence (NUV) phenomenon, which refers to violence among citizens, disconnected from crime, experienced in relationships dynamics which occur in public spaces. Characteristics of this phenomenon are explored in the urban context of Bogotá and Barcelona through a mixed-method study of multiple cases with five participants from each city. Theoretically, it is approached through a dialogue among different fields of knowledge: Watzlawick's communication theory, systemic theory, the South's epistemologies, complexity theories, ancestral worldview of the Carare Community, as well as Gandhi's non-violence stance, cooperativism, and collective intelligence. By the other hand, it is used for data collection, a self-perception instrument of NUV; the STAXI2 (State-Trait Anger Expression Inventory) to evaluate the tendency toward anger as a state or trait, with the intention to identify its relationship with the NUV perception, and an individual semi-structured interview with each participant. Qualitative data analysis is realized through categorical content analysis, examining participants perceptions and narratives considering the categories (NUV and non-violent coexistence) and research subcategories. Quantitative analysis of STAXI2 results is made from a descriptive statistical analysis. The results allow to approach to NUV as a complex phenomenon, influenced by multiple relational, cultural, and personal factors, but with differences in the communication patterns and characteristics between Bogotá and Barcelona. The STAXI2 results suggest a relationship between profiles that tend to exhibit anger in their temperament (mainly in Bogotá citizens) with a higher NUV perception in their city, while in Barcelona, it is shown profiles with a higher index of external anger control and a lower NUV perception. NUV is understood as the convergence of multiple macrosocial and cultural factors, recognizing communication patterns between citizens characterized by a perception of distrust (in the case of Bogotá residents) mediated by a sense of insecurity primarily linked to robbery and crime rates. About the relationship patron, is notable symmetric escalations with anger intensity, generating rejection towards others, among Bogotá residents. Citizens from Barcelona tend to generate complementary patterns related to the disconfirmation of migrant's selves, who tend to respond submissively. Finally, it is identified that although all participants express the no intention to harm others, the tools, and modes to achieve this are not clear. Therefore, strategies for NUV intervention are suggested, which are from reviewing public policies, to redefining public spaces, campaigns promoting cooperativism and non-violence, and the creation of anger management centers as a form of prevention against the violence proliferation, and the recognition by the World Health Organization (WHO) as a type of violence that requires attention, and the consequent disposition of the governments to face it.