[ca] La infecció pel virus de l'hepatitis C ha canviat radicalment després de l'aparició dels nous antivirals d'acció directa, fet que ha permès plantejar-se fins i tot l'eradicació de la infecció. L'objectiu d'aquesta tesi pretén establir nous horitzons cap a la identificació, el cribratge i el maneig de l'hepatitis C des de tres angles diferents com són l'epidemiologia, el tractament i el diagnòstic. El primer treball d'aquesta tesi doctoral té la intenció de descriure l'etiologia de les hepatitis agudes virals en una cohort d'adults atesos al servei d'urgències de l'Hospital Vall d'Hebron durant 4 anys. Dels 100 casos d'hepatitis viral, l'hepatitis B continua sent l'etiologia més freqüent amb un 28% dels casos, predominant en pacients emigrants de zones sense programes de vacunació universal. La segona etiologia va ser el virus de l'hepatitis E amb un 18% dels casos, probablement associat a la millora de les tècniques diagnòstiques actuals. Finalment, el virus de l'hepatitis C ocupa la tercera causa i és l'etiologia amb més impacte sanitari condicionant l'ingrés de fins a un 76% dels casos. El factor de risc més freqüent associat a la infecció per virus hepatitis C van ser les conductes sexuals de risc. Cronificaren un 41% dels pacients, aconseguint tots ells la curació amb antivirals d'acció directa. Tot i les altes taxes de curació amb antivirals d'acció directa contra la infecció pel VHC, hi ha un 5% de pacients que hi fracassen. El segon treball va avaluar en una cohort multicèntrica espanyola, l'eficàcia i la seguretat de sofosbuvir/velpatasvir/voxilaprevir en pacients amb hepatitis C crònica. S'hi van incloure 137 pacients que havien fracassat prèviament a un tractament amb antivirals d'acció directa. Es va reportar una resposta virològica sostinguda del 95% veient-se que el grau de fibrosi hepàtica o la presència de substitucions associades a resistències no van impactar sobre la resposta. Els pacients no responedors van ser majoritàriament genotip 3 amb fibrosi hepàtica avançada i que havien rebut la combinació de sofosbuvir/daclatasvir. El tractament va ser segur, no es van reportar efectes secundaris rellevants. En línia amb les recomanacions de l'OMS sobre l'eliminació del virus de l'hepatitis C l'any 2030, es va plantejar el tercer treball que compon aquesta tesi doctoral. Es va dissenyar un estudi poblacional mitjançant una estratègia de salut de cribratge de la infecció pel virus hepatitis C a les urgències de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron. Es van garbellar 17.560 adults a urgències durant dos anys. La prevalença d'anticossos anti-VHC va ser de 3,8% i d'infecció activa del 0,7% (ARN del VHC detectable), prevalences tres vegades superiors que a la població general. El 54% dels pacients amb hepatitis C activa es van vincular a consultes d'hepatologia. Així mateix, es va realitzar un estudi cost-efectivitat de l'estratègia de cribratge del virus hepatitis C concloent que el cribratge a urgències és cost-efectiu de forma similar a altres estratègies de cribratge ben establertes. Així, doncs, aquesta tesi doctoral conclou que el virus hepatitis C continua sent rellevant com a agent etiològic d'hepatitis aguda mostrant un canvi de paradigma en els pacients i factors de risc associats a aquesta infecció. Tot i l'alta eficàcia dels antivirals d'acció directa contra el virus de l'hepatitis C segueixen existint un reduït nombre d'errors terapèutics que es poden rescatar de manera segura i efectiva mitjançant la combinació de sofosbuvir/velpatasvir/voxilaprevir. L'eradicació de l'hepatitis C ha d'encaminar-se a incrementar el diagnòstic mitjançant programes de cribratge. Els serveis d'urgències poden ser un escenari on estratègies de cribratge i vinculació poden ser altament cost-efectives.

[es] La infección por el virus de la hepatitis C ha cambiado radicalmente tras la aparición de los nuevos antivirales de acción directa, hecho que ha permitido hasta plantearse la erradicación de la infección. El objetivo de esta tesis pretende establecer nuevos horizontes hacia la identificación, cribado y manejo de la hepatitis C desde tres ángulos diferentes como son la epidemiología, el tratamiento y el diagnóstico. El primer trabajo de esta tesis doctoral tiene la intención de describir la etiología de las hepatitis agudas virales en una cohorte de adultos atendidos en el servicio de urgencias del Hospital Vall d'Hebron durante 4 años. De los 100 casos de hepatitis viral, la hepatitis B sigue siendo la etiología más frecuente con un 28% de los casos, predominando en pacientes emigrantes de zonas sin programas de vacunación universal. La segunda etiología fue el virus de la hepatitis E con un 18% de los casos, probablemente asociado a la mejoría de las técnicas diagnósticas actuales. Finalmente, el virus de la hepatitis C ocupa la tercera causa siendo la etiología con más impacto sanitario, ingresando hasta un 76% de los casos. El factor de riesgo más frecuente asociado a la infección por virus hepatitis C fueron las conductas sexuales de riesgo. Cronificaron un 41% de los pacientes, alcanzando todos ellos la curación con antivirales de acción directa. Pese a las altas tasas de curación con antivirales de acción directa contra la infección por el VHC, existe un 5% de pacientes que fracasan a estos. El segundo trabajo evaluó en una cohorte multicéntrica española, la eficacia y seguridad de sofosbuvir/velpatasvir/voxilaprevir en pacientes con hepatitis C crónica. Se incluyeron 137 pacientes que habían fracasado previamente a un tratamiento con antivirales de acción directa. Se reportó una respuesta virológica sostenida del 95% viéndose que el grado de fibrosis hepática o la presencia de sustituciones asociadas a resistencias no impactaron sobre la respuesta. Los pacientes no respondedores fueron mayoritariamente genotipo 3 con fibrosis hepática avanzada y que habían recibido la combinación de sofosbuvir/daclatasvir. El tratamiento resultó ser seguro, no se reportaron efectos secundarios relevantes. En línea con las recomendaciones de la OMS sobre la eliminación del virus de la hepatitis C en el año 2030 se planteó el tercer trabajo que compone esta tesis doctoral. Se diseñó un estudio poblacional a través de una estrategia de salud de cribado de la infección por el VHC en las urgencias del Hospital Universitari Vall d'Hebron. Se cribaron 17.560 adultos en urgencias durante dos años. La prevalencia de anticuerpos anti-VHC fue de 3,8% y de infección activa del 0,7% (ARN del VHC detectable), prevalencias tres veces superiores que en la población general. Se vincularon a consultas de hepatología el 54% de los pacientes con hepatitis C activa. Asimismo, se realizó un estudio coste-efectividad de la estrategia de cribado del virus hepatitis C concluyendo que el cribado en urgencias es coste-efectivo de forma similar a otras estrategias de cribado bien establecidas. Así pues, esta tesis doctoral concluye que el virus hepatitis C sigue siendo relevante como agente etiológico de hepatitis aguda mostrando un cambio de paradigma en los pacientes y factores de riesgo asociados a dicha infección. Pese a la alta eficacia de los antivirales de acción directa contra el virus de la hepatitis C siguen existiendo un reducido número de fallos terapéuticos que pueden rescatarse de forma segura y efectiva mediante la combinación de sofosbuvir/velpatasvir/voxilaprevir. La erradicación de la hepatitis C debe encaminarse a incrementar el diagnóstico a través de programas de cribado. Los servicios de urgencias pueden ser un escenario en donde estrategias de cribado y vinculación pueden ser altamente coste-efectivas.