[ca] La Cobla Barcelona es va presentar el 30 de març de 1922 al Teatre Tívoli. En pocs anys, va assolir un important protagonisme en la vida cultural catalana: va actuar en espais emblemàtics com el Palau de la Música Catalana, el Gran Teatre del Liceu, el Palau de Belles Arts i el Palau Nacional de Catalunya; va estrenar obres de Juli Garreta, Ricard Lamote de Grignon, Enric Morera, Francesc Pujol, Josep i Joaquim Serra, Eduard Toldrà i Amadeu Vives; va oferir audicions a Béla Bartók, Manuel de Falla, Richard Strauss i Igor Stravinsky. També va participar en esdeveniments destacats, com el Concert-homenatge al President del Govern de la República, Manuel Azaña, o el XIV Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània (SIMC). El 1932, el Govern de la Generalitat va distingir-la amb el títol "Cobla Oficial de la Generalitat de Catalunya". Durant la Guerra Civil, va fer dues gires per Europa organitzades pel Comissariat de Propaganda de la Generalitat de Catalunya i va actuar, a més de la inauguració del Pavelló d'Espanya de l'Exposició Internacional de París, en diverses sales de renom: Sala Gaveau, Sala Pleyel, Grand Palais des Champs-Elyssées i Palau de la Mutualité. El 1938, va emmudir. La seva trajectòria, però, va continuar del 1945 al 1977, una etapa que no s'estudia en aquesta tesi. Aquest estudi parteix de la hipòtesi que la Cobla Barcelona es va fundar per consolidar una visió de l'agrupació musical entesa en tant que formació orquestral, propera als repertoris simfònics i cambrístics, especialitzada en concerts, que donava resposta a una necessitat cultural i social característica del primer terç del segle XX. Un primer objectiu ha estat situar la formació en el marc musical de Barcelona i de Catalunya i en el seu entorn més immediat, per establir els lligams amb entitats culturals i administracions públiques, amb agrupacions i institucions musicals, amb els mitjans de comunicació, amb els compositors i directors, amb el públic, i exposar així la lògica de la seva fundació. Un altre objectiu ha estat demostrar que la formació va contribuir a la difusió i a la creació d'un repertori de concert escrit per a cobla. La recerca endegada amb aquesta finalitat ha permès atendre altres qüestions, com ara el paper que va jugar la Cobla Barcelona en el procés d'institucionalització de la cultura, la utilització que se'n va fer com a instrument de propaganda durant la Guerra Civil, i el perfil humà i professional dels músics que en van formar part. També ha permès aclarir els vincles de la formació amb algunes de les principals autoritats musicals que van visitar Barcelona durant la dècada de 1920, així com el paper que van tenir els certàmens de composició en la creació d'un nou model estètic de repertori durant el primer terç del segle XX, atès que els concursos van ser veritables catalitzadors de la reformulació de l'escriptura musical per a cobla.

[es] La Cobla Barcelona se presentó el 30 de marzo de 1922 en el Teatro Tívoli. En pocos años, logró un importante protagonismo en la vida cultural catalana: actuó en espacios emblemáticos como el Palau de la Música Catalana, el Gran Teatre del Liceo, el Palau de Belles Arts y el Palau Nacional de Catalunya; estrenó obras de Juli Garreta, Ricard Lamote de Grignon, Enric Morera, Francesc Pujol, Josep y Joaquim Serra, Eduard Toldrà y Amadeu Vives; ofreció audiciones a Béla Bartók, Manuel de Falla, Richard Strauss e Ígor Stravinski. También participó en eventos destacados, como el Concierto-homenaje al Presidente del Gobierno de la República, Manuel Azaña, o el XIV Festival de la Sociedad Internacional de Música Contemporánea (SIMC). En 1932, el Gobierno de la Generalitat distinguió con el título "Cobla Oficial de la Generalitat de Catalunya". Durante la Guerra Civil, hizo dos giras por Europa organizadas por el Comisariado de Propaganda de la Generalitat de Catalunya y actuó, además de la inauguración del Pabellón de España de la Exposición Internacional de París, en varias salas de renombre: Sala Gaveau, Sala Pleyel, Grand Palais des Champs-Elyssées y Palais de la Mutualité. En 1938, enmudeció. Su trayectoria, sin embargo, continuó del 1945 al 1977, una etapa que no se estudia en esta tesis. Este estudio parte de la hipótesis de que la Cobla Barcelona se fundó para consolidar una visión de la agrupación musical entendida como formación orquestal, cercana a los repertorios sinfónicos y de la música de cámara, especializada en conciertos, que daba respuesta a una necesidad cultural y social característica del primer tercio del siglo XX. Un primer objetivo ha sido situar la formación en el marco musical de Barcelona y de Catalunya y en su entorno más inmediato, para establecer los vínculos con entidades culturales y administraciones públicas, con agrupaciones e instituciones musicales, con los medios de comunicación, con los compositores y directores, con el público, y exponer así la lógica de su fundación. Otro objetivo ha sido demostrar que la formación contribuyó a la difusión y la creación de un repertorio de concierto escrito para cobla. La investigación iniciada con este fin ha permitido atender otras cuestiones, como el papel que jugó la Cobla Barcelona en el proceso de institucionalización de la cultura, la utilización que se hizo como instrumento de propaganda durante la Guerra Civil, y el perfil humano y profesional de los músicos que formaron parte. También ha permitido aclarar los vínculos de la formación con algunas de las principales autoridades musicales que visitaron Barcelona durante la década de 1920, así como el papel que tuvieron los certámenes de composición en la creación de un nuevo modelo estético de repertorio durante el primer tercio del siglo XX, dado que los concursos fueron verdaderos catalizadores de la reformulación de la escritura musical para cobla.