[ca] A principis de la segona dècada del S.XXI va desencadenar-se a Catalunya un moviment multitudinari i pacífic que demanava poder celebrar un referèndum d'autodeterminació per decidir la seva separació d'Espanya. A aquesta forma que adoptava el més que centenari "problema català" se'l va anomenar "procés sobiranista". Si des de finals del S. XIX a l'any 2010 els favorables a una Catalunya independent oscil·laven entorn d'un 10/15% del cens català, a partir de 2010 va créixer fins prop del 50%. Entendre aquest sobtat augment és l'objectiu d'aquest treball. Nosaltres defensem que el "procés" s'inicia per una sentència del Tribunal Constitucional de 2010 que modificava l'Estatut de Catalunya aprovat l'any 2006 per més del 80% del Parlament d'aquesta Comunitat Autònoma. A la manifestació de protesta que es va organitzar, van convergir al carrer prop d'un milió de "jos" que van cridar "no" a la sentència en considerar-la una intromissió intolerable i un atac a la pròpia dignitat. Aquest conglomerat de persones es van reconèixer com a un "nosaltres rebel", en la línia de la rebel·lió d'Albert Camus, i es va proposar assaltar la "conllevància", marc que Ortega y Gasset va considerar l'únic possible per aplicar al "problema català" ja a l'any 1932. Ell proposava, però, una "conllevància" adaptada a cada temps, una "conllevància" progressiva, que és el que la sentència esmentada impedeix. El "nosaltres rebel" afronta un conflicte moral i una lluita pel seu reconeixement, com diu Honneth, ja que es conforma com una part sense-part en el repartiment ordenat del món sensible, com una política enfront una policia -en terminologia de Rancière- i que presenta elements d'una democràcia insurgent contra la democràcia estatal, en la línia de Miguel Abensour. La novetat d'aquest "nosaltres rebel" és que la cultura societal de molts dels integrants era l'espanyola i, per tant, no era únicament la tradicional minoria nacional catalana, que s'havia fet independentista, sinó una altra cosa, idea que sostenim amb el suport del filòsof canadenc Will Kymlicka. En definitiva, el nostre relat defensa que el "procés sobiranista" es va iniciar el 10 de juliol de 2010, en la manifestació contra la sentència del Tribunal Constitucional i va finalitzar el mes d'octubre de 2019, en les protestes per la sentència del Tribunal Suprem contra els polítics, que el "nosaltres rebel" posa al davant del seu assalt, i dos dels seus representants civils. La derrota, però, d'aquest "nosaltres rebel" es va iniciar abans, just després que celebrés l'anhelat referèndum de l'1 d'octubre de 2017, l'únic acte de desobediència civil que realitza, però els polítics escollits per organitzar i culminar el procés no van complir allò pel qual havien estat escollits, fer efectiu el resultat afirmatiu. Així, el "procés sobiranista", al nostre entendre, l'inicia un determinat "poble" de Catalunya, al que anomenem "nosaltres rebel", per assaltar la "conllevància" en impedir el Tribunal Constitucional que fos adaptada al S. XXI. En aquest assalt, el "nosaltres rebel", mitjançant l'única força de la que disposa, aconsegueix conformar una majoria de polítics al Parlament de Catalunya i un Govern de la Generalitat compromesos a obeir-lo. Al final, però, els polítics no van implementar la República Catalana, tot i que sí van fer una declaració simbòlica, i el "procés sobiranista" ja forma part de la historia del "problema català", la primera forma que adopta al S. XXI.

[en] At the beginning of the second decade of the 21st century, a massive and peaceful movement was unleashed in Catalonia that asked to be able to hold a self-determination referendum to decide its separation from Spain. This form adopted by the more than century-old "Catalan problem" was called the "sovereignist process". If from the end of the 19th century to the year 2010 those in favor of an independent Catalonia hovered around 10/15% of the Catalan census, from 2010 it grew to nearly 50%. Understanding this sudden increase is the aim of this work. We defend that the "process" is initiated by a sentence of the Constitutional Court of 2010 which modified the Statute of Catalonia approved in 2006 by more than 80% of the Parliament of this Autonomous Community. In the protest demonstration that was organized, nearly a million "I" converged on the street who shouted "no" to the sentence considering it an intolerable intrusion and an attack on one's dignity. This conglomerate of people recognized themselves as a "we rebel", along the lines of Albert Camus's rebellion, and set out to attack "conllevancia", a framework that Ortega y Gasset considered the only possible apply to the "Catalan problem" already in 1932. He proposed, however, a "conllevancia" adapted to each time, a progressive "conllevancia", which is what the aforementioned sentence prevents. The "we rebel" faces a moral conflict and a struggle for its recognition, as Honneth says, since it conforms as a part without a part in the orderly distribution of the sensitive world, like a politician versus a police - in Rancière's terminology - and that presents elements of an insurgent democracy against state democracy, along the lines of Miguel Abensour. The novelty of this "we rebel" is that the societal culture of many of the members was Spanish and, therefore, it was not only the traditional Catalan national minority, which had become pro-independence, but something else, an idea that we argue with the support of the Canadian philosopher Will Kymlicka. In short, our story defends that the "sovereignty process" began on July 10, 2010, with the demonstration against the sentence of the Constitutional Court and ended in October 2019, with the protests for the sentence of Supreme Court against the politicians, whom the "we rebel" puts before their assault, and two of their civilian representatives. But the defeat of this "we rebel" began earlier, right after it celebrated the long-awaited referendum on October 1, 2017, the only act of civil disobedience it carries out, but the politicians chosen to organize and to complete the process they did not fulfill that for which they had been chosen, to make the affirmative result effective. Thus, the "sovereignist process", in our opinion, is initiated by a certain "people" in Catalonia, which we call "we rebels", to attack the "relevance" by preventing the Constitutional Court from being adapted to the 21st century. In this assault, the "we rebel", by means of the only force at his disposal, manages to form a majority of politicians in the Parliament of Catalonia and a Government of the Generalitat committed to obeying him. Nevertheless, in the end the politicians did not implement the Catalan Republic, although they did make a symbolic declaration, and the "sovereignist process" is already part of the history of the "Catalan problem", the first form it took in the S XXI.