BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] Els mecanismes de democràcia directa han augmentat la seva presència arreu. Al costat dels beneficis que comporta la participació ciutadana, aquests mecanismes han reobert la possibilitat d'utilitzar aquestes eleccions amb propòsits mobilitzadors. Aquest article revisa l'ús oportunista de la consulta a l'Araucania, realitzada al sud de Xile l'any 2021. Aquesta consulta ciutadana va preguntar sobre una possible extensió de la militarització en el context del conflicte entre l'Estat xilè i el poble maputxe. A partir de l'anàlisi estadística, aquest treball mostra que la consulta no va representar les preferències de la regió, sinó que va mobilitzar una part d'aquesta en funció d'un objectiu particular. El seus resultats, però, es van interpretar des de la retòrica de la representació amb finalitats polítiques.

[en] The mechanisms of direct democracy have increased their presence throughout the world. Along with the benefits that citizen participation entails, these mechanisms have reopened the possibility of using elections for mobilizing purposes. This article reviews the opportunistic use of the Araucanian referendum, carried out in southern Chile in 2021. This citizen consultation asked about a possible extension of the militarization in the context of the conflict between the Chilean state and the Mapuche people. From a statistical analysis, our work shows that the referendum did not represent the region's preferences but rather mobilized a part of it based on a particular objective. Its results, however, were interpreted from the rhetoric of representation with political ends.
[ca] Si bé fins a la dècada dels anys setanta el paper de la ciutat i la construcció de l'urbà havia estat peça capital no sols en l'àmbit de les ciències socials, sinó en el de l'art i la cultura, no va ser fins als anys vuitanta quan es va iniciar un progressiu revival en els estudis rurals i un interès per part dels artistes hereus del land art per a integrar en les seves obres gestos i sabers agrícoles. És aquesta relació experiencial i a vegades comunitària amb l'agricultura que es pot parlar de l'origen de l'artgricultura, un terme encunyat per Julie Crenn (2024) per a activar diferents accions de resistència relacionades amb la transició ecològica, el mal ús de la terra, l'evolució del sistema agroalimentari i, en general, modes de cooperar amb sabers situats. Per a analitzar aquests aspectes, ens remetem a la figura històrica de Gianfranco Baruchello i el pensament de George Chan per a, seguidament, aprofundir en pràctiques curatorials com: Green Acres: Artists Farming Fields, Greenhouses and Abandoned Lots (2012), Potential Agrarianisms (2021) i Artistes et paysans – Battre la campagne (2024). Un apartat diferenciat l'ocupen les pràctiques artístiques de Fernando García-Dory, un dels fundadors de INLAND – Campo Adentro (Madrid) i un dels principals impulsors de les relacions entre l'art i l'agricultura.

[en] Although until the 1970s the role of the city and the construction of the urban imaginary had been a major theme not only in the social sciences but also in art and culture, it was not until the 1980s that a progressive revival began in rural studies and an interest on the part of artists inspired by land art to integrate agricultural gestures and knowledge into their works emerged. It is in this experiential and sometimes communal relationship with agriculture that we can identify the origin of artgriculture, a term coined by Julie Creen (2024) to activate different actions of resistance related to ecological transition, the misuse of land, the evolution of the agri-food system and, in general, to ways of cooperating with situated knowledge. To analyse these aspects, we refer to the historical figure of Gianfranco Baruchello and the thought of George Chan and then delve into curatorial projects such as: Green Acres: Artists Farming Fields, Greenhouses and Abandoned Lots (2012), Potential Agrarianisms (2021) and Artistes et paysans - Battre la campagne (2024). A separate section is occupied by the artistic practices of Fernando García-Dory, one of the founders of INLAND - Campo Adentro (Madrid) and one of the main promoters of the relationship between art and agriculture. KEYWORDS: Artgriculture, Rurality re-imagined, Farming as Art, agrofeminism, ecofeminism, food sovereignty, environmental activism.
[ca] En l'actualitat, la recerca en grans simis ha deixat de realitzar-se en pràcticament tothom. En aquest context, cal preguntar-se si és que ha arribat el temps de prohibir o restringir severament la recerca amb tota classe de primats no humans. Una manera d'abordar aquesta pregunta és avaluant si és que les raons que van ser esgrimides—amb èxit—en favor de restringir la recerca amb grans simis, poden ser esteses al cas dels altres primats no humans. Tenint com a base una recent revisió del debat sobre la restricció de la recerca amb grans simis (Aguilera, Perez Gomez, i DeGrazia, 2021), el present article duu a terme aquesta tasca, analitzant dominis de raons relacionats amb l'estatus moral, la ciència, el benestar animal, les actituds dels experts i el públic, la conservació i el retir dels primats, els costos financers, i l'atribució de respecte i drets als primats no humans. D'aquesta manera, es pretén il·luminar el debat entorn de la restricció de la recerca amb tota classe de primats no humans, aportant eines estratègiques, persuasives i filosòfiques per als qui desitgin avançar en aquesta direcció.

[en] Currently, research on great apes has been phased out in practically all the world. In this context, the question arises as to whether it is time to ban or restrict research on all non-human primates. One way to address this question is to assess whether the reasons that were successfully put forward in favor of restricting research on great apes can be extended to other non-human primates. Based on a recent review of the debate on the restriction of research with great apes (Aguilera, Perez Gomez, y DeGrazia, 2021), the present article carries out this task, analyzing domains of reasons related to moral status, science, animal welfare, attitudes of experts and the public, conservation and retirement of primates, financial costs, and the attribution of respect and rights to non-human primates. This way, the aim is to shed light on the debate around the restriction of research with all types of non-human primates, offering strategic, persuasive, and philosophical tools for those who would like to move forward in this direction.
[ca] Georges Méliès va revolucionar el cinema amb les seves innovacions tècniques i narratives, sent el pioner cinematogràfic més conegut de la primera generació de cineastes que van explorar la narració visual. El 1923, assetjat per deutes, va abandonar el cinema, i moltes de les seves obres van ser destruïdes o perdudes. Tot i obtenir un cert reconeixement abans de la seva mort, esdevinguda el 1938, mai no va tornar a fer cinema. Una carta inèdita del seu puny i lletra recentment descoberta conté informació que indicaria que Méliès planejava reobrir un dels seus estudis el 1935, revelant una faceta fins ara poc coneguda de la seva vida, i les seves intencions de tornar al món del cinema. Aquesta troballa proporciona una nova perspectiva sobre els darrers anys de la vida de Méliès i el seu llegat.

[en] Georges Méliès revolutionized cinema with his technical and narrative innovations, being the best-known cinematic pioneer of the first generation of filmmakers who explored visual narration. In 1923, plagued by debt, he abandoned cinema, and many of his works were destroyed or lost. Despite gaining some recognition before his death in 1938, he never made films again. A recently discovered, unpublished letter in his own handwriting contains information that suggests Méliès planned to reopen one of his studios in 1935, revealing a previously little-known facet of his life, and his intentions to return to the world of cinema. This discovery provides a new perspective on the last years of Méliès' life and his legacy.
[ca] La presència de persones procedents d'altres països i cultures que entren a formar part de la nostra societat esdevé un dels trets característics de l'actual realitat catalana. Igual com ha succeït en altres societats de l'Europa mediterrània, aquesta nova situació de manifesta pluriculturalitat planteja nous reptes i noves demandes socials i institucionals. Un dels més interessants és, precisament, la incorporació del dossier migratori a l'agenda de les polítiques i les actuacions públiques. Els grans eixos d'actuació de les administracions públiques giren al voltant de la cooperació amb els països d'origen, les polítiques de control, les polítiques d'admissió i les polítiques d'integració social. Aquestes darreres esdevenen de gran importància a Catalunya ja que té transferides les competències en àmbits relacionats directament amb la integració d'immigrants. Les polítiques d'integració es desenvolupen a tots els nivells de les administracions, tant autonòmica com municipal i compta també amb la notable presència d'institucions socials intermediàries que condicionaran i innovaran les formes d'actuació. És en aquest sentit que sembla útil analitzar el paper que juguen els diferents actors presents en la formulació de les polítiques públiques en matèria d'immigració. Sovint l'actuació d'institucions socials intermediàries complementa i inventiva el rol dels gestors públics alhora d'elaborar i establir estratègies sectorials que abordin les necessitats que van sorgint en diferents àmbits.

[en] The number of people arriving from other countries and cultures that became members of our society is nowadays one of the main characteristics of the Catalan reality. As well as other Mediterranean societies from Europe, this new situation of pluriculturalism involves new challenges and new social and institutional demands. One of them is the inclusion of the migration policies at the politic agenda. The main issues that the public administration have to deal with are related to co-operation with sending countries, admission and control policies and integration policies. According to the de political decentralisation existing in Spain, Catalonia is carrying out integration policies at both regional and local level. However is not to be ignored the increasing importance of the non institutional actors ( NGO, civic associations, cultural associations etc.) which are changing and to some extend innovating the effective managing of immigration policies in Catalonia. In accordance with this, we want to analyse the main actors playing in the process of immigration policy-making, for the activity of social institutions has become of great importance, complementing the role of the public administration when adopting and setting up policy strategies dealing with the new requirements related to the immigration trends.
[ca] Una de les direccions importants de la investigació en la lingüística moderna és l'anàlisi dels processos d'estandardització del llenguatge, així com els factors lingüístics i extralingüístics de què depèn la direcció del vector d'aquests processos. Partint del model de planificació lingüística proposat per Einar Haugen, el procés de codificació es defineix com el segon pas, que precedeix el procés de selecció del material lingüístic. Tot i això, l'èxit de la implementació dels fenòmens codificats depèn de la forma de la seva implementació, així com dels processos de selecció del material lingüístic. Són els processos de selecció i la forma d'introducció de la codificació els que queden insuficientment coberts als estudis dels processos de planificació lingüística de la Xina Antiga. La majoria dels treballs de recerca en aquesta àrea no estan dedicats a l'anàlisi dels criteris per seleccionar la forma i el concepte de codificació, sinó a l'origen dels diccionaris xinesos antics i els mitjans de descodificació. Així, els primers portadors de la codificació de l'antiga Xina són els diccionaris "Erya", "Fangyan", "Shiming", "Shuowen". Prenent aquests diccionaris com a exemples, podem veure que les formes de codificació tenen una gran variabilitat.

[en] Abstract: One of the important directions of research in modern linguistics is the analysis of the processes of language standardization, as well as linguistic and extralinguistic factors on which the direction of the vector of these processes depends. Based on the model of linguistic planning proposed by Einar Haugen, the codification process is defined as the second step, which is preceded by the process of language material selection. However, the success of implementation of the codified phenomena depends on the form of their implementation, as well as on the processes of selection of the language material. It is the processes of selection and the form of introduction of codification that remain insufficiently covered in the studies of Ancient China language planning processes. Most research works in this area are not devoted to the analysis of the criteria for selecting the form and the concept of codification, but to the origin of ancient Chinese dictionaries and their means of decoding. Thus, the first carriers of the codification of Ancient China are the dictionaries "Erya", "Fangyan", "Shiming", "Shuowen". Taking these dictionaries as examples, we can see that the forms of codification have a great variability.
[ca] Les pàgines al-Iḥāṭa, al-Lamḥa i al-Miʽyār on Ibn al-Jaṭīb descriu la ciutat de Granada i els seus contorns són fonamentals per al coneixement de les propietats aristocràtiques nassarites. Arabistes i medievalistes han utilitzat fins ara unes traduccions que no són precises, per això en aquest estudi es proposa una nova interpretació a la llum de les noves investigacions multidisciplinàries que s'estan realitzant en el marc dels projectes nacionals i internacionals als quals l'autora participa. Així mateix, en aquest treball es demostra la conveniència de realitzar l'anàlisi d'aquestes tres obres de forma conjunta, davant l'enorme dificultat que presenta la seva sintaxi, i la pertinència d'abordar la terminologia que descriu aquestes finques de l'elit posant-la en relació amb el seu terme original, 'almunia'.

[en] The pages of al-Iḥāṭa, al-Lamḥa and al-Miʽyār where Ibn al-Jaṭīb describes the city of Granada, and its contours are fundamental for the knowledge of Nasrid aristocratic properties. Arabists and medievalists have used translations that are not accurate to date enough, so in this study a new interpretation is proposed considering the new multidisciplinary research that is being carried out within the framework of national and international projects in which the authoress participates. Likewise, this work demonstrates the convenience of carrying out the analysis of these three works together, given the enormous difficulty presented by their syntax, and the relevance of addressing the terminology that describes these elite estates, relating it to their original name, "almunia".
[ca] L'article analitza aquestes tres pel·lícules del director Wong Kar-wai com si fos un tríptic i no una trilogia, fent més forta la tesis del realitzador, qui va negar que es tractés d'una sèrie preconcebuda. Ben al contrari, segons las declaracions de l'autor, la relació entre les tres pel·lícules es va donar gairebé de manera accidental. Aquest treball posa en relleu un nexe comú en les tres obres a través de elements com ara els personatges, la banda sonora, el decorat i els relats narrats, que, tal i com es demostra, són correlatius. Els personatges principals i les històries narrades són els pilars sobre els quals es contrueix aquesta continuïtat, mentre que la resta d'elements són comuns en la majoria de la seva filmografia.

[en] This paper considers the three films directed by Wong Kar-Wai as a triptych rather than a trilogy, since the director refused the latter categorization. Indeed, as he admitted, the relationship between the films arose almost by chance.This paper establishes a link between the three films through elements such as their characters, soundtracks, sets and narratives which, as we will see, are closely related. The main characters and narratives are the foundations on which this continuity is built, while the remaining elements are present to a greater or lesser extent in most of Wong Kar-Wai's work.
[ca] La intricada relació entre la demostració creativa i el seu creador és objecte d'una profunda exploració i satisfacció psicològica. Una forma d'art ja sigui visual, literària o performativa, serveix de canals perquè el creador externalitzi els seus pensaments i emocions més interiors. Aquest cas narra l'art de l'escriptura (el conjunt d'habilitats) que pot evocar un sentit d'alegria, permetent als escriptors canalitzar la seva imaginació, experiència i individualitat en formes tangibles.La integració de tecnologies amb IA, com ChatGPT, ha revolucionat innegablement el paisatge de l'art de l'escriptura. El cas és la preocupació pertinent sobre la possible pèrdua de l'art d'escriure i l'impacte posterior en l'alegria del lliurament d'art. Aquest estudi de cas aprofundeix en les repercussions de l'adveniment del XatGPT en l'ofici tradicional de l'escriptura i la seva influència en la ressonància emocional de l'expressió artística a través de les formes d'escriptura.A mesura que algorismes d'IA com ChatGPT esdevenen cada vegada més hàbils en la generació de text, hi ha un augment en l'erosió del tacte humà en l'escriptura. Existeix el risc de perdre el poder emotiu que prové de la connexió genuïna d'un artista amb la seva creació. L'estudi descobreix l'efecte del contingut generat per la IA en la dilució dels pensaments creatius i la felicitat posterior derivada del seu lliurament.

[en] The intricate relationship between the creative demonstration and its creator is a subject of profound exploration and psychological satisfaction. An art form whether visual, literary or performative, serve as channels for the creator to externalize their innermost thoughts and emotions. This case narrates the art of writing (the skill set) which can evoke a sense of joy, enabling writers to channel their imagination, experience, and individuality into tangible forms. The integration of AI-enabled technologies, such as ChatGPT, has undeniably revolutionized the landscape of the art of writing. The case is the pertinent concern about the potential loss of the art of writing and the subsequent impact on the joy of art delivery. This case study delves into the repercussions of the advent of ChatGPT on the traditional craft of writing and its influence on the emotional resonance of artistic expression through writing forms. As AI algorithms like ChatGPT become increasingly adept at generating text, there is an increase in the erosion of the human touch in writing. There is a risk of losing the emotive power that comes from an artist's genuine connection with their creation. The study uncovers the effect of AI-generated content on the dilution of creative thoughts and subsequent happiness derived from its delivery.
[ca] L'article recull la meva vivència sobre la pandèmia de covid-19 a la Ciutat de Mèxic. Enmig de la quietud de la quarantena, entaulo converses diverses a partir dels escrits de Simone Weil, amb el propòsit de comprendre el dolor del món que em va tocar viure. Des de les experiències personals de viure la pandèmia dialogo amb les reflexions de Weil enmig de la Segona Guerra Mundial i amb altres autores i autors de diversos temps. El patiment i l'amor eren les úniques formes de comprensió del món, l'amistat es comprèn com un miracle, una gràcia i una porta d'accés a un país respirable, on podem habitar al mig del dolor.

[en] This article brings together my experience of the COVID-19 pandemic in Mexico City. In the depths of the quiet of the quarantine, I engaged in various conversations based on the writings of Simone Weil, with the aim of understanding the pain of the world in which I was given to live. Out of my personal experiences of living through the pandemic I dialogue with the reflections of Weil in the midst of the Second World War and with other women and men writers of diverse periods. Suffering and love were, for her, the only ways of understanding the world, friendship is understood as a miracle, a grace and a door of access to a country where it is possible to breathe, where we can live in the midst of pain.
[ca] Aquest article és el resultat d'una investigació que parteix de la qüestió sobre els factors desencadenants i sustentadors del moviment social secessionista que continua produint-se a Catalunya. El corrent secessionista català va ser analitzat en aquest treball des de la perspectiva d'un moviment social i no un procés polític orquestrat per alguns dels partits polítics que representen a la ciutadania a Catalunya. L'anàlisi mostra com el caràcter d'alguns dels factors que van actuar com a detonants del moviment social i dels factors que encoratgen el moviment han fet impossible que el seu objectiu final sigui desestimat pels actors socials que els donen suport.Paraules clau: Moviment social, Secesió, Catalunya

[en] This article is the result of a research with the starting point based on the decisive factors that caused and sustained the secessionist social movement that, still nowadays, is going on in Catalonia. The secessionist movement was analysed in this work from the perspective of a social movement, rather than a political process orchestrated by some of the political parties representing the Catalan citizenship. The analysis shows how the characteristics of some of the factors that set off the social movement and the factors that encourage it prevented the social actors supporting it from giving up on their final goal.
[ca] El present article analitza l'ús de la marginalitat en la cultura audiovisual digital com un element monstruós necessari en la producció i intensificació de la subjectivitat i la realitat social. Es reflexiona a partir de les anàlisis de la pel·lícula penjada a YouTube ¿Qué puede un cuerpo? (2014) de César González i de l'examen a l'escriptura i publicacions en el seu blog Camilo Blajaquis. En l'anàlisi s'estableix una articulació entre les nocions d'exterioritat, virtualitat i "estètica de la política" (Rancière). Argumento que les pràctiques digitals de González possibiliten altres llocs i altres estètiques des de les quals mirar i pensar els processos de marginació en la cultura contemporània, així com problematitzar les subjectivitats històricament excloses en la seva lluita actual per nous canals de mobilització afectiva.

[en] This article analyzes the use of marginality in the digital audiovisual culture as a monstrous element that is necessary in the production and intensification of subjectivity and social reality. The reflection comes from the analysis of the movie uploaded to YouTube ¿Qué puede un cuerpo? (2014) by César González, as well as from the examination of the writing and publications in his blog Camilo Blajaquis. An articulation is established between the notions of exteriority, virtuality, and "aesthetics of politics" (Rancière). I argue that González's digital practices enable other places and aesthetics from which to look at and think about the processes of marginalization in contemporary culture, as well as to problematize around the historically excluded subjectivities in their current struggle for new pathways of affective mobilization.