[ca] L'article examina l'evolució dels règims fronterers de Ceuta i Melilla, des de l'accés d'Espanya a la UE, el 1986, fins a l'actualitat. Malgrat la manca de reconeixement de la sobirania espanyola de les ciutats -i, en conseqüència, de la legitimitat de les fronteres de la UE a l'Àfrica-, el Marroc s'ha convertit en un actor indispensable en l'esquema de governança migratòria fronterera desplegat a Ceuta i Melilla, i ha rendibilitzat aquest nou avantatge estratègic en el marc de les seves relacions bilaterals amb Espanya i la Unió Europea. La lògica d'externalització de les polítiques de control de fronteres ha obert el camí a una àmplia gamma de pràctiques de control migratori a les ciutats del nord d'Àfrica. Aquestes pràctiques han estat analitzades en profunditat des d'una perspectiva acadèmica, periodística i activista. La seva anàlisi ha il·lustrat, d'una banda, la lògica d'excepcionalitat que envolta el règim fronterer de la UE a les ciutats i, de l'altra, la manera com els migrants i els activistes han desafiat, han denunciat i han fet front a aquest règim, contribuint així a la seva reconfiguració constant. El text conclou analitzant les conseqüències de dos factors interrelacionats que han actuat com a vectors de canvi: d'una banda, la "crisi" diplomàtico-fronterera de maig de 2021 i, de l'altra, la posterior reobertura parcial dels passos fronterers de Ceuta i Melilla. el maig de 2022, després de dos anys de tancament que va començar amb l'esclat de la pandèmia de la covid-19. Tots dos factors han donat lloc a una nova reconfiguració de la gestió de la mobilitat transfronterera a la regió. Tal com mostren els fets letals que van tenir lloc a la tanca de Melilla el juny de 2022, aquests canvis han portat a consolidar la cooperació operativa hispanomarroquina i a realitzar un nou repunt de les pràctiques d'obstrucció migratòria a la frontera exterior de la UE.

[en] The article examines the evolution of the border regimes of Ceuta and Melilla, from Spain's entry to the European Union in 1986 to the present. Despite the non-recognition of the Spanish sovereignty of the cities, nor, consequently, of the legitimacy of the EU borders in Africa, Morocco has become an indispensable actor in the border-migration governance scheme deployed in Ceuta and Melilla, and it has benefitted from this new strategic advantage in the framework of its bilateral relations with Spain and the EU. The logic of outsourcing border control policies has paved the way for a wide range of migration control practices around the North African cities. These practices have been exhaustively scrutinized from academic, journalistic and activist perspectives. Their analysis has shed light, on the one hand, on the logic of exceptionality surrounding the EU border regime in cities, and on the other, on how migrants and activists have challenged, denounced and resisted this regime, thus contributing to its constant reconfiguration. The text concludes by analysing the consequences of two interrelated factors that have acted as vectors of change: on the one hand, the diplomatic-border "crisis" of May 2021, and on the other, the subsequent partial reopening of the Ceuta and Melilla border crossings in May 2022, after two years of closure that began with the outbreak of the COVID-19 pandemic. Both factors have led to a new reconfiguration of cross-border mobility management in the region. As illustrated by the lethal events at the Melilla fence in June 2022, these changes have led to the consolidation of Spanish-Moroccan operational cooperation and to a new upsurge in migratory obstruction practices at the external border of the EU.