BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] L'anonimat de la donació de gàmetes és objecte de moltes crítiques per part de les persones nascudes per les tècniques de reproducció assistida (TRA) amb gàmetes o embrions de donant, tant a Espanya com en altres països. El text aporta informació d'aquesta situació i de les diverses legislacions existents en diferents països, així com l'orientació ètica dels principis que han de ser respectats. Molts països fa anys que han legislat sobre el no anonimat dels donants de TRA i el Consell d'Europa va aprovar el 2019 una recomanació aconsellant als Estats membres seguir aquest model. objectiu. Assenyalar situacions que haurien d'evitar-se, presentar arguments i accions que permetin aconseguir la seva superació. mètode. Narració de situacions personals de desemparament legal, anàlisi ètica i jurisprudencial d'aquestes, i propostes d'actuació per a evitar tals situacions. conclusions. Necessitat de canvis legislatius en molts països, incloent-hi Espanya, per a protegir el dret a conèixer els orígens dels nascuts per donació de gàmetes.

[es] El anonimato de la donación de gametos es objeto de muchas críticas por parte de las personas nacidas por las técnicas de reproducción asistida (TRA) con gametos o embriones de donante, tanto en España como en otros países. El texto aporta información de esta situación y de las diversas legislaciones existentes en distintos países, así como la orientación ética de los principios que deben ser respetados. Muchos países hace años que han legislado sobre el no anonimato de los donantes de TRA y el Consejo de Europa aprobó en 2019 una recomendación aconsejando a los Estados miembro seguir este modelo. Objetivo. Señalar situaciones que deberían evitarse, presentar argumentos y acciones que permitan lograr su superación. Método. Narración de situaciones personales de desamparo legal, análisis ético y jurisprudencial de las mismas, y propuestas de actuación para evitar tales situaciones. Conclusiones. Necesidad de cambios legislativos en muchos países, incluyendo España, para proteger el derecho a conocer los orígenes de los nacidos por donación de gametos.
[ca] En castellà, els segments de coda es resil·labifiquen a través d'un límit de paraula com a l'obertura d'una síl·laba següent quan aquesta no té obertura pròpia. Així, tradicionalment buscabas ocio ('buscaves oci') s'ha sil·labificat de la mateixa manera que buscaba socio ('buscava soci'), i totes dues sequències s'han considerat homòfones. En aquest estudi es van registrar dinou parlants produint frases que incloïen aquests parells mínims de dues paraules, per a un total de 1424 enunciats. Les anàlisis acústiques realitzades en ambdues estructures prosòdiques, és a dir, /V#CV/ vs. /V#CV/, proporcionen mesures d'amplitud, característiques espectrals i coarticulació per a /s/, /n/ i /l/, així com per a les vocals precedent i següent. Els nostres resultats mostren diferències per a cada condició i suggereixen una naturalesa ambisil·làbica de les consonants resil·labificades, que s'interpreta en el marc de la Fonologia Articulatòria.

[es] En español, los segmentos de coda se resilabean a través de una frontera de palabra y pasan a ser el ataque de la sílaba siguiente cuando esta no tiene ataque propio. Así, tradicionalmente buscabas ocio se ha silabeado de la misma forma que buscaba socio, y ambas secuencias se han considerado homófonas. En este estudio se grabó a diecinueve hablantes produciendo frases que incluían este tipo de pares mínimos de dos palabras, y se obtuvo un total de 1424 enunciados. Los análisis acústicos realizados en ambas estructuras prosódicas, es decir, /V#CV/ vs. /V#CV/, proporcionan medidas de amplitud, características espectrales y coarticulación para /s/, /n/ y /l/, así como para las vocales precedentes y siguientes. Nuestros resultados muestran diferencias para cada condición y sugieren una naturaleza ambisilábica de las consonantes resilabeadas, que se interpreta en el marco de la Fonología Articulatoria.
[ca] Jornades d'Investigadors en Formació de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia&nbsp;UNED&nbsp;– Mesa de Treball sobre Sociologia del càstig i el Control social. 3 i 4 d'abril de 2024

[es] Jornadas de Investigadores en Formación de la Facultad de Ciencias Políticas y Sociología UNED – Mesa de Trabajo sobre Sociología del castigo y el Control social. 3 y 4 de abril de 2024
[ca] L'estudi respon a una revisió actual del conflicte maputxe, el més antic entre un Estat i un poble indígena a l'Amèrica Llatina, el qual s'ha intensificat des de l'any 1997 amb un augment de l'apoderament indígena a favor de l'autodeterminació, la demanda de reconeixement constitucional, devolució de terres i recursos per a una política pròpia de desenvolupament. La conjuntura crítica d'alta conflictivitat social i territorial a Xile ha polaritzat la postura autonomista indígena, amb l'Estat que insisteix en una estratègia assistencialista i neoproductivista sense negociació política ni reconeixement plurinacional a la Constitució. Per la seva part, el moviment maputxe, que coincideix en el seu rebuig a la política estatal xilena, mostra diferents vessants que promouen estratègies i agendes diferents, no sempre complementàries o sinèrgiques. Els resultats obtinguts mostren que les relacions impulsades des dels governs, en funció de la seva política assistencial, de seguretat i de participació simbòlica, no han estat efectives, que el model neoproductivista basat en la renda i el monocultiu aplicat com a estratègica de desenvolupament no coincideix amb la cosmovisió del poble maputxe. Per la seva banda, les diferents agrupacions polítiques, comunitàries i identitàries maputxes no arriben a coincidir en un únic model d'autogovern, la qual cosa suggereix que qualsevol negociació ha de ser flexible en el reconeixement de la realitat confederal del principal poble-nació indígena de Xile.

[es] Estado y un pueblo indígena en América Latina, el cual se ha intensificado desde el año 1997 con un aumento del empoderamiento indígena en favor de la autodeterminación, la demanda de reconocimiento constitucional, devolución de tierras y recursos para su propia política de desarrollo. La coyuntura crítica de alta conflictividad social y territorial en Chile ha polarizado la postura autonomista indígena con el Estado, que insiste en una estrategia asistencialista y neo-productivista sin negociación política ni reconocimiento plurinacional en la Constitución. Por su parte, el movimiento mapuche, que coincide en su rechazo a la política estatal chilena, muestra diversas vertientes que promueven estrategias y agendas diferentes, no siempre complementarias y sinérgicas. Los resultados obtenidos muestran que las relaciones impulsadas desde los gobiernos, en función de la política asistencial, de seguridad y de participación simbólica, no han sido efectivas, que el modelo neo-productivista basado en la renta y monocultivo aplicado como estrategia de desarrollo no coincide con la cosmovisión del pueblo mapuche. Por su parte, las diferentes agrupaciones políticas, comunitarias e identitarias mapuches no logran coincidir con un único modelo de autogobierno, lo que sugiere que cualquier negociación debe ser flexible en reconocer la realidad confederal del principal pueblo-nación indígena de Chile.
[ca] Malgrat conrear tots els gèneres, i encara que se'l conegui més com a narrador, el teatre va tenir sempre un lloc preferent per a Max Aub, emblemàtic autor de l'exili republicà de 1939. Així ho testifiquen no sols el seu mig centenar d'obres dramàtiques publicades en vida, sinó també les seves prop de trenta peces inèdites. Entre les unes i les altres, es troben també peces teatrals breus inserides en obres d'altres gèneres que han passat desapercebudes per la crítica, o obres que es van publicar de manera pòstuma en edicions de col·leccionista. És el cas de les dues micropeces a les quals està dedicat aquest treball, La familia Coconeta i El armario de Elena, on Aub proposa un joc autoficcional en el qual converteix tant a la seva família com a ell mateix en personatges d'obres breus en l'estètica de l'absurd i la finalitat de les quals és purament lúdica. En aquestes pàgines analitzem el contingut de totes dues peces, tractem de desxifrar les seves claus i subratllar la seva intertextualitat i la seva transculturalitat, així com indaguem en el procés de la seva escriptura a partir dels materials textuals localitzats en diversos arxius internacionals.

[es] A pesar de cultivar todos los géneros, y aunque se le conozca más como narrador, el teatro tuvo siempre un lugar preferente para Max Aub, emblemático autor del exilio republicano de 1939. Así lo atestiguan no solo su medio centenar de obras dramáticas publicadas en vida, sino también sus cerca de treinta piezas inéditas. Entre unas y otras, se encuentran también piezas teatrales breves insertas en obras de otros géneros que han pasado desapercibidas por la crítica, u obras que se publicaron de manera póstuma en ediciones de coleccionista. Es el caso de las dos micropiezas a las que está dedicado este trabajo, La familia Coconeta y El armario de Elena, donde Aub propone un juego autoficcional en el que convierte tanto a su familia como a él mismo en personajes de obras breves en la estética del absurdo y cuya finalidad es puramente lúdica. En estas páginas analizamos el contenido de ambas piezas, tratamos de descifrar sus claves y subrayar su intertextualidad y su transculturalidad, así como indagamos en el proceso de su escritura a partir de los materiales textuales localizados en varios archivos internacionales.
[ca] En el present treball es fa un estudi dels principals temes lingüístics que ha desenvolupat cada setmana, durant els últims dos anys i mig, el periodista Álex Grijelmo en la columna del periòdic el País titulada "La punta de la llengua". Aquest autor ha tractat durant aquest temps una gran varietat de qüestions que afecten a totes les branques de la lingüística (fonètica, morfologia, sintaxi, lèxic, semàntica, pragmàtica), tant des de la sincronia com la diacronia, a les quals intenta donar resposta de manera objectiva i científica. Són mostres de parla que l'autor extreu de diferents situacions socials, ja sigui en els mitjans de comunicació (televisió, ràdio, premsa), en l'àmbit de la política, etc., en definitiva, en el dia a dia. Per tot això es duu a terme una anàlisi crítica de l'actitud lingüística del periodista davant usos que selecciona de contextos de parla reals que entren en conflicte amb la norma o perquè són enganyosos per voluntat dels parlants, amb la finalitat d'establir, d'una banda, quines són les qüestions que més incideixen i preocupen en l'actualitat en la llengua; i, per un altre, els possibles encerts o errors a l'hora de tractar-les.

[es] En el presente trabajo se realiza un estudio de los principales temas lingüísticos que ha desarrollado cada semana, durante los últimos dos años y medio, el periodista Álex Grijelmo en la columna del periódico el País titulada "La punta de la lengua". Este autor ha tratado durante este tiempo una gran variedad de cuestiones que afectan a todas las ramas de la lingüística (fonética, morfología, sintaxis, léxico, semántica, pragmática), tanto desde la sincronía como la diacronía, a las que intenta dar respuesta de manera objetiva y científica. Son muestras de habla que el autor extrae de distintas situaciones sociales, ya sea en los medios de comunicación (televisión, radio, prensa), en el ámbito de la política, etc., en definitiva, en el día a día. Por todo ello se lleva a cabo un análisis crítico de la actitud lingüística del periodista ante usos que selecciona de contextos de habla reales que entran en conflicto con la norma o porque son engañosos por voluntad de los hablantes, con el fin de establecer, por un lado, cuáles son las cuestiones que más inciden y preocupan en la actualidad en la lengua; y, por otro, los posibles aciertos o errores a la hora de tratarlas.
[ca] La implementació del model educatiu de la Nova Escola Mexicana ha revelat una sèrie d'àrees d'oportunitat de desenvolupament per al coneixement pedagògic al sistema educatiu mexicà. Un és la inclusió dels coneixements neurocientífics en la pràctica docent dels mestres al país. Aquesta investigació documental té l'objectiu d'oferir als docents d'educació preescolar i primària una sèrie de descobriments empírics sobre el funcionament del cervell i la seva relació amb el fenomen neurobiològic de l'aprenentatge, però sobretot amb la influència que tenen aquests processos cognitius en el desenvolupament del pensament matemàtic en els nens.

[es] La implementación del modelo educativo de la Nueva Escuela Mexicana, ha desvelado una serie de áreas de oportunidad de desarrollo para el conocimiento pedagógico en el sistema educativo mexicano. Uno de ellos es la inclusión de los conocimientos neurocientíficos en la práctica docente de los maestros en el país. La presente investigación documental tiene el objetivo de ofrecer a los docentes de educación preescolar y primaria, una serie de descubrimientos empíricos sobre el funcionamiento del cerebro y su relación con el fenómeno neurobiológico del aprendizaje, pero sobre todo con la influencia que tienen esos procesos cognitivos en el desarrollo del pensamiento matemático en los niños.
[ca] Introducció. La pèrdua perinatal és un esdeveniment profundament impactant que afecta a diferents parts de la societat, des de les dones i les seves parelles fins als professionals de la salut i la societat en conjunt. Maluradament, en la cura a les dones que experimenten dol perinatal, sovint es passa per alt la informació i el suport relacionat amb la lactància materna, cosa que pot augmentar els seus sentiments de dolor i ansietat. Tot i això, la donació de llet materna s'ha reconegut com una opció valuosa que pot tenir un paper significatiu en aquest procés de dol. Objectiu. Analitzar la literatura existent sobre l'impacte de la donació de llet després de la pèrdua perinatal, la funció que tenen en el procés de dol i les implicacions. Mètode. Cerca bibliogràfica a bases de dades PubMed, Cochrane i PsycINFO per identificar estudis que aborden la donació de llet, la pèrdua perinatal i les experiències de les dones. Resultats. Basats en set articles qualitatius, cal ressaltar la necessitat d'oferir suport a la lactància a les mares en procés de dol perinatal, també s'evidencia la manca de comunicació per part dels professionals sanitaris, assenyada i lliure de judici. Conclusió. La lactància materna pot tenir un paper essencial en el procés de dol perinatal, validant la identitat materna i generant records significatius. S'emfatitza la importància d'abordar la inhibició de la lactància de manera individualitzada i millorar la formació dels professionals de la salut per oferir suport integral.

[es] Introducción. La pérdida perinatal es un evento profundamente impactante que afecta a diversas partes de la sociedad, desde las mujeres y sus parejas hasta los profesionales de la salud y la sociedad en su conjunto. Lamentablemente, en el cuidado de las mujeres que experimentan duelo perinatal, a menudo se pasa por alto la información y el apoyo relacionados con la lactancia materna, lo que puede aumentar sus sentimientos de dolor y ansiedad. Sin embargo, la donación de leche materna se ha reconocido como una opción valiosa que puede desempeñar un papel significativo en dicho proceso de duelo. Objetivo. Analizar la literatura existente sobre el impacto de la donación de leche después de la pérdida perinatal, su función en el proceso de duelo y sus implicaciones. Método. Búsqueda bibliográfica en bases de datos PubMed, Cochrane y PsycINFO para identificar estudios que aborden la donación de leche, la pérdida perinatal y las experiencias de las mujeres. Resultados. Basados en siete artículos cualitativos, resaltaron la necesidad de brindar apoyo a la lactancia a las madres en duelo perinatal, así como la falta de comunicación por parte de los profesionales sanitarios, sensible y libre de juicio. Conclusión. La lactancia materna puede desempeñar un papel esencial en el proceso de duelo perinatal, validando la identidad materna y generando recuerdos significativos. Se enfatiza la importancia de abordar la inhibición de la lactancia de manera individualizada y mejorar la formación de los profesionales de la salud para ofrecer apoyo integral.
[ca] Aquest article proposa una nova aproximació metodològica a la novel·la Ekomo, escrita per l'autora guineo-equatoriana María Nsue. Prenent com a base la crítica com a sabotatge (Asensi, 2011), en diàleg amb teories postcolonials i feministes, es mostrarà com la seva materialitat significant no només reflecteix el model de món colonial i patriarcal del polisistema al qual pertany, sinó també les possibilitats de sabotatge feminista que aquesta textualitat construeix davant el model ideològic hegemònic.

[es] Este artículo propone un nuevo acercamiento metodológico a la novela Ekomo, escrita por la autora guineoecuatoriana María Nsue. A través de la crítica como sabotaje (Asensi, 2011), en diálogo con teorías poscoloniales y feministas, se mostrará cómo su materialidad significante no solo refleja el modelo de mundo colonial y patriarcal del polisistema al que pertenece, sino que construye desde ese mismo plano de la expresión las posibilidades de sabotaje feminista al modelo ideológico hegemónico.
[ca] Filosofia i educació comparteixen per a María Zambrano un mateix objectiu: acostar l'home a l'ésser, al seu ser. Perquè fer-se com a home és conèixer-se, és complir la vocació. I aquest desvetllament només esdevé per revelació poètica, només s'efectua en el moment de trànsit en el qual l'home se sent, més enllà dels límits de l'espai i el temps, en un altre substrat, on pot ser lliure. El mestre ha de fer escoltar l'alumne el rumor intern de la seva vocació, ha de servir de guia en aquest camí de retorn a l'ésser originari.

[es] Filosofía y educación comparten para María Zambrano un mismo objetivo: acercar al hombre al ser, a su ser. Porque hacerse como hombre es conocerse, es cumplir la vocación. Y este desvelamiento sólo acontece por revelación poética, sólo se efectúa en el momento de tránsito en el que el hombre se siente, más allá de los límites del espacio y el tiempo, en otro sustrato, donde puede ser libre. El maestro debe hacer escuchar al alumno el rumor interno de su vocación, debe servir de guía en este camino de retorno al ser originario.
[ca] En el present estudi pretenem aportar informació del programa de pràctiques que es realitza en la Facultat de Dret i Economia i, d'una forma més específica, respecte a com s'ha dut a terme la seva avaluació. Comencem amb una breu revisió històrica, per després passar a descriure els objectius, continguts i l'estudi avaluatiu d'aquest programa de pràctiques. Finalment, s'enumeren una sèrie de propostes de millora i adaptació, en relació a les competències que considerem ha d'adquirir l'estudiant, que poden servir de guia d'implementació dels pràcticum en els centres universitaris, amb la implementació de l'espai comú d'educació superior europeu

[es] En el estudio presente pretendemos aportar información del programa de prácticas que viene realizándose en la Facultad de Derecho y Economía y, de una forma más específica, respecto a como se ha llevado a cabo su evaluación. Comenzamos con una breve revisión histórica, para después pasar a describir los objetivos, contenidos y el estudio evaluativo de dicho programa de prácticas. Finalmente, se enumeran una serie de propuestas de mejora y adaptación, en relación a las competencias que consideramos debe adquirir el estudiante, que pueden servir de guía de implementación de los practicums en los centros universitarios, con la implementación del espacio común de educación superior europeo.
[ca] La dictadura de Francisco Franco va demostrar una capacitat notable d'adaptació als canvis polítics, socials i econòmics que van marcar el context d'Europa des del final de la Segona Guerra Mundial fins a les acaballes de la Guerra Freda. El NO-DO, com a indiscutible òrgan de propaganda oficial del règim entre el 1943 i el 1975, va matisar i tergiversar amb les seves imatges molt del gran procés de canvi social i econòmic que estava vivint l'Espanya de llavors, especialment a partir del 1957 amb el desenvolupament. Per això, el següent article vol apropar-se a un aspecte molt concret i aquest és el relatiu al tractament de la dona en les seves diverses aparicions als noticiaris: moda, estudis, treball, mare, esposa, esport, artista… Entre molts d'altres. En definitiva: es tracta de mostrar si els canvis que s'estaven produint a Espanya van quedar reflectits a les consideracions que el NO-DO feia sobre la dona, o aquestes van romandre iguals al llarg del temps.

[es] La dictadura de Francisco Franco demostró una notable capacidad de adaptación a los cambios políticos, sociales y económicos que marcaron el contexto de Europa desde el final de la II Guerra Mundial hasta las postrimerías de la Guerra Fría. El NO-DO, como indiscutible órgano de propaganda oficial del régimen entre 1943 y 1975, matizó y tergiversó con sus imágenes mucho del gran proceso de cambio social y económico que estaba viviendo la España de entonces, especialmente a partir de 1957 con el desarrollo. Por ello, el artículo que sigue a continuación quiere acercarse a un aspecto muy concreto y es éste el relativo al tratamiento de la mujer en sus diversas apariciones en los noticiarios: moda, estudios, trabajo, madre, esposa, deporte, artista… Entre otros muchos. En definitiva: se trata de mostrar si los cambios que se estaban produciendo en España quedaron reflejados en las consideraciones que el NO-DO hacía sobre la mujer, o estas permanecieron iguales a lo largo del tiempo.
[ca] Aquest article vol mostrar com va evolucionar la justícia militar durant la Restauració borbònica. El tema pot semblar senzill, però no ho és tant si s'estudia en relació amb la construcció de la masculinitat gestada a l'Exèrcit i sostinguda pels codis penals militars. La unió de la justícia i l'estereotip masculí militaritzat requereix analitzar com s'estructurava el discurs paternalista, el funcionament de les faltes militars i l'estudi aprofundit de les lleves. Per aquest motiu, la principal font per a aquest treball són els expedients dels soldats amb faltes militars de les lleves de 1894 i 1900 de la zona militar de Madrid. L'anàlisi d'aquesta tipologia documental oficial es combinarà amb el consell de guerra al soldat Pacheco, que va transcendir a la premsa a finals del segle XIX, i els successos que ja a començaments del segle XX van protagonitzar uns soldats en un berenador madrileny.

[es] Este artículo tiene el propósito de presentar la evolución de la justicia militar en la Restauración borbónica. Este tema que parece sencillo, pero no lo es tanto si se une a este objeto de estudio cuestiones relacionadas con la construcción de la masculinidad gestada en el Ejército y auspiciada por los códigos penales castrenses. La unión de justicia y estereotipo viril-militarizado requiere analizar cómo se estructuraba el discurso paternalista, el funcionamiento de las faltas militares y el estudio pormenorizado de reemplazos militares en los cuarteles. Por este motivo, la fuente principal de este trabajo son los expedientes de los soldados con faltas militares de los reemplazos de 1894 y 1900 de la zona militar de Madrid. El análisis de este tipo de documentación oficial se va a combinar con el consejo de guerra al soldado Pacheco, que trascendió a la prensa de finales del siglo XIX, y los sucesos que ya en el siglo XX protagonizaron unos soldados en un merendero madrileño.