[ca] Després de la Independència i durant la major part del segle XIX, el govern de Buenos Aires s'enfronta a la necessitat d'expandir el territori dedicat a la ramaderia sobre les terres indígenes en l'interior de la pampa i a organitzar un espai en gran mesura desconegut i d'àmplies dimensions. La recerca es centra en el territori de l'actual província de Buenos Aires, en el període independent entre 1810 i 1916, un àmbit que es construí en aquesta etapa i es l'escenari central de notables transformacions, degut a la estreta relació amb la capital i a l'alta fertilitat de les seves terres. Es busca comprovar tres hipòtesis fonamentals. La primera està relacionada amb l'existència d'un projecte territorial per a la província, un projecte ideològic que es pot llegir a l'espai de múltiples maneres. Pretenem així entendre les estratègies espacials com a resultat d'idees polítiques, socials i econòmiques de com havia de ser el nou país. Per a comprovar-ho s'han identificat nou estratègies d'organització del territori que desenvolupen diferents patrons espacials. La segona hipòtesi és la de la ciutat com a eix del procés de colonització, on l'idea de població es transforma en el leitmotiv de les estratègies espacials, i representa la civilització a la que es vol arribar, davant del camp, considerat a l'època com a "inculte i bàrbar". Per tant, aquesta ciutat té una forma urbana que respon a aquesta idea i constitueix una eina de civilització i modernització del territori. Per a verificar-ho, s'han estudiat els plànols originals de totes les poblacions, i s'han redibuixat en forma d'atles, que permet identificar i estudiar els seus elements constitutius. Aquest projecte té, no obstant, un important component en la seva representació. Tant a l'àmbit rural com urbà, la producció de registres de terres té un rol primordial en la construcció del territori, no tan sols des del punt de vista físic o tangible, ans també sobre el seu imaginari. Per tant, la tercera hipòtesi busca afirmar el rol central de les tècniques de mesurament i construcció de la cartografia urbana i territorial com a eina fonamental per a la construcció del projecte. Aquí entren en escena els mapes i els agents que realitzen aquestes cartografies, com a actores rellevants en el procés de entendre i aprehendre l'espai. S'ha estudiat la producció del Departament Topogràfic, tot quantificant les seves realitzacions i analitzant el funcionament de la institució al llarg del període de estudi. Amb aquestes tres idees –projecte, ciutat i representació–, abordem l'estudi de les estratègies que utilitza el govern independent per a organitzar el seu territori, amb la voluntat d'apartar-se del seu passat colonial i transformar-se en un país modern, en un treball que per primera vegada inclou tot el període formatiu del territori provincial i el conjunt de ciutats producte d'aquest procés. Així, la província de Buenos Aires constituí un laboratori de recerca sobre les estratègies espacials utilitzades durant el segle XIX, els quals seus patrons perduren encara avui en dia.

[en] After Independence and during the 19th century, the government of Buenos Aires faced the challenge of expanding the territory dedicated to livestock over aborigine's lands in the inner Pampas and organizing a vast space, mostly unknown. The research focuses on the current territory of the province of Buenos Aires, in the period between 1810 and 1916. This territory was built during this phase and was the scenario of remarkable transformations due to its close relationship with the capital and the huge fertility of its land. The aim of the research is to prove three fundamental hypotheses. The first one is related to the existence of a territorial project for the province of Buenos Aires, an ideological project that can be spatially read in multiple ways. Therefore, we pretend to understand the spatial strategies as a result of political, social and economic ideas about how the new country should be. To do so, we identify nine strategies for the organization of the territory that develop different spatial patterns. The second hypothesis is that the city is the axis of the colonization process, where the idea of settling a population is transformed in the leitmotif of spatial strategies. This idea represents also the desired ideal of civilization, in opposition to the countryside, considered in those times as uncultured and barbarian. Consequently, this city has an urban form that follows this idea and constitutes civilization and modernization's tool of the territory. To prove this hypothesis, we analyse the original plans of all the settlements and redraw them in the form of an atlas, which allows identifying and studying its elements. This project, however, has an important component in its representation. In both an urban and a rural scope, the land production registers had a fundamental role in the construction of the territory, not only from the physical or tangible point of view, but also from the imaginary. Therefore, the third hypothesis attempts to confirm the central role of measurement techniques and the construction of urban and territorial cartography as a fundamental tool for the implementation of the project. We are interested in the maps and the agents that produced these cartographies as relevant actors in the process of understanding and apprehending the space. We have studied the production of the Department of Topography, quantified their achievements and analysed the operation of this institution over this period. With these ideas' project, city and representation, we studied the strategies that the government used to organize its territory with the intention of moving away from its colonial past and building up a modern country. This research covers for the first time the whole formative period of the provincial territory and the town's settlement that resulted from that process. In this sense, the province of Buenos Aires constitutes a research laboratory for the spatial strategies used in the 19th century, whose patterns still exist today.