[ca] La tesi s'ha proposat analitzar les transformacions del mite de Don Joan en la narrativa, el teatre i el cinema espanyol entre els anys seixanta del segle XX i l'actualitat, amb la finalitat de perfilar les múltiples identitats que el personatge literari i, per tant, el relat mític ha assumit en el nostre temps. Així, doncs, beneficiant de les eines proporcionades per la crítica intertextual, els estudis intergenèrics i els de mitecrítica, s'ha reconstruït la història del mite de Don Joan respecte tant als seus orígens com a la seva evolució fins a l'actualitat. Centrant-nos en la producció artística més recent en llengua espanyola, hem detectat, en aquest primer i provisional intent de sistematització, un corpus de catorze obres que hem agrupat en cinc línies temàtiques i formals, que es descriuen a continuació. En primer lloc, en l'àmbit de les reescriptures del mite en l'exili republicà espanyol, després de presentar un panorama de les obres dramàtiques i de pensament que van aparèixer en l'època, ens hem detingut en el text teatral Don Juan en la mancebía (1968), de Ramón J. Sender, i en el de José Ricardo Morales titulat Ardor con ardor se apaga (1987). Tots dos autors proposen una reflexió crítica tant de la seva condició d'exiliats com de la societat espanyola del seu temps, alhora que subratllen el caràcter llibertari de l'heroi, facilitant també la recuperació del paper de la dona en el procés de seducció. La segona línia correspon a les reescriptures de caràcter metaficcional. Les obres en les quals hem centrat la nostra atenció són els drames D.J. (1987), de Jerónimo López Mozo, i La sombra del Tenorio (1994), de José Luis Alonso de Santos, així com les pel·lícules Don Juan, mi querido fantasma (1990), de Antonio Mercero, i Io, Don Giovanni (2009), de Carlos Saura. Totes elles parteixen del mite de Don Joan per a desenvolupar un discurs autoreflexiu basat en les diferents fórmules de la myse en abyme. Una altra tendència que hem individuat tendeix a subratllar el caràcter reflexiu i introspectiu de Don Joan. En efecte, en el drama Don Juan último (1992), de Vicente Molina Foix, en el conte de Paloma Díaz-Mas titulat "La visita del comendador" (2008), i en la novel·la Cartas de un jubilado (2010), de Tomás Segovia, els seus autors s'endinsen no sols en l'ànim del protagonista, sinó també en el d'altres personatges, a vegades aliens al relat mític, als quals se'ls permet exterioritzar els seus pensaments. En el quart grup convergeixen aquelles obres que tendeixen a transposar el tret de seductor de Don Joan als personatges femenins. En aquest marc temàtic hem analitzat els drames La vil seducción (1967), de Juan José Alonso Millán, una versió sobretot còmica del mite, i d.juan@simetrico.es (La burladora de Sevilla y el Tenorio del siglo XXI) (2008), de Jesús Campos García, al qual l'autor aconsegueix modernitzar el relat mític, al mateix temps que preserva tots els patrons que el constitueixen. Finalment, s'han analitzat aquelles reescriptures del mite que tenen un caràcter experimental que dificulta la seva agrupació dins d'una línia temàtica específica. A aquesta categoria pertany el drama de Luis Riaza titulat Representación del Don Juan Tenorio por el carro de las meretrices ambulantes (1973), així com la novel·la Larva / Babel de una noche de San Juan (1983), de Julián Ríos, i la pel·lícula Don Juan en los infiernos (1991), de Gonzalo Suárez. La tesi s'enriqueix d'una enquesta final realitzada a alguns dels autors, les obres dels quals han estat objecte d'aquest estudi, així com d'alguns documents gràfics significatius.

[en] This research work aims to study the transformations and reconstruction of the myth of Don Juan in Spanish literature, theatre and cinema from the 1960s up to the present, analyzing and systematizing these transformations in the context of current cultural trends. The study, based on an interdisciplinary, as well as an intertextual and a myth-critical approach, reconstructs the path of the myth from the beginning up to nowadays, focusing on the most recent rewritings, some of whom little known and in general not yet studied sufficiently, which in turn reflect the cultural circumstances of our day. By analyzing the extensive corpus of the new works –eight dramas, three movies, two novels and a short story– it was possible to trace five thematic and formal lines, to each of which is dedicated a chapter. We therefore shift from the rewritings of the myth in the last years of the Spanish republican exile, in particular by analyzing the dramas Don Juan en la mancebía (1968), by Ramón J. Sender and José Ricardo Morales' Ardor con ardor se apaga (1987). In general, these texts emphasize the transgressive and libertarian personality of the protagonist, giving his events a decidedly political value; leading to the versions in which the metafictional construction stands out, such as the plays D.J. (1987), by Jerónimo López Mozo and José Luis Alonso de Santos' La sombra del Tenorio (1994), as well as the movies Don Juan, mi querido fantasma (1990), by Antonio Mercero and Io, Don Giovanni (2009), by Carlos Saura. We also explore those works where an introspective and self-reflective nature is offered, such as Vicente Molina Foix's drama Don Juan último (1992), as well as Paloma Díaz-Mas' short story titled "La visita del comendador" (2008), and Tomás Segovia's novel Cartas de un jubilado (2010). Finally, the last two chapters respectively focus on dramas in which the seducer who takes on the characters of the mythical protagonist is female, as it occurs in Juan José Alonso Millán's La vil seducción (1967), and in Jesús Campos García's d.juan@simetrico.es (La burladora de Sevilla y el Tenorio del siglo XXI) (2008), and on the experimental rewritings which are difficult to classify, such as Luis Riaza's drama Representación del Don Juan Tenorio por el carro de las meretrices ambulantes (1973), Julián Ríos' novel Larva / Babel de una noche de San Juan (1983), and Gonzalo Suárez's movie Don Juan en los infiernos (1991). The thesis is enriched by an appendix in which we present the interviews to some of the authors whose works have been the subject of our study, as well as the contribution of some and representative images related to the works that have been analysed in our study.