[ca] El següent treball presenta el cas fictici de M, una dona de 71 anys ingressada en un centre residencial i diagnosticada amb Atròfia Multisistèmica (AMS). Aquest trastorn neurodegeneratiu es classifica dins dels parkinsonismes atípics. Es creu que és causat per dipòsits anòmals de α-*sinucleína en algunes estructures cerebrals, ocasionant atròfia olivopontocerebelosa i degeneració estriatonígrica. Els seus principals símptomes inclouen disautonomía, parkinsonisme i disfunció cerebel·losa, i es classifica en funció de si hi ha un predomini de clínica parkinsoniana (AMS-P) o predomini de clínica cerebel·losa (AMS-C). Tradicionalment, la presència d'alteracions cognitives s'ha considerat un criteri d'exclusió per al diagnòstic de la AMS. No obstant això, en les últimes dècades han sortit a la llum evidencies que no sols són compatibles les alteracions cognitives en pacients amb AMS, sinó que s'ha pogut establir un perfil neuropsicològic característic. L'avaluació neuropsicològica realitzada mostra alteracions en l'orientació temporal, l'atenció complexa, la memòria verbal a curt termini i les funcions executives. A nivell neuropsiquiátrico s'observa estat ansiós i alteracions conductuals. Al tractés d'un trastorn neurodegeneratiu, l'objectiu de la intervenció ha estat mantenir i preservar les capacitats cognitives i millorar l'estat emocional i conductual de la pacient. Per a això s'ha dissenyat una intervenció neuropsicològica de sis mesos que inclou estimulació cognitiva individual, grupal i teràpia emocional i conductual individual. Amb aquesta intervenció, s'espera alentir l'avanç de les alteracions cognitives detectades i millorar la qualitat de vida reduint les alteracions conductuals i l'estat ansiós.

[es] El siguiente trabajo presenta el caso ficticio de M, una mujer de 71 años ingresada en un centro residencial y diagnosticada con Atrofia Multisistémica (AMS). Este trastorno neurodegenerativo se clasifica dentro de los parkinsonismos atípicos. Se cree que es causado por depósitos anómalos de α-sinucleína en algunas estructuras cerebrales, ocasionando atrofia olivopontocerebelosa y degeneración estriatonígrica. Sus principales síntomas incluyen disautonomía, parkinsonismo y disfunción cerebelosa, y se clasifica en función de si hay un predominio de clínica parkinsoniana (AMS-P) o predominio de clínica cerebelosa (AMS-C). Tradicionalmente, la presencia de alteraciones cognitivas se ha considerado un criterio de exclusión para el diagnóstico de la AMS. No obstante, en las últimas décadas han salido a la luz evidencias de que no solo son compatibles las alteraciones cognitivas en pacientes con AMS, sino que se ha podido establecer un perfil neuropsicológico característico. La evaluación neuropsicológica realizada muestra alteraciones en la orientación temporal, la atención compleja, la memoria verbal a corto plazo y las funciones ejecutivas. A nivel neuropsiquiátrico se observa estado ansioso y alteraciones conductuales. Al tratase de un trastorno neurodegenerativo, el objetivo de la intervención ha sido mantener y preservar las capacidades cognitivas y mejorar el estado emocional y conductual de la paciente. Para ello se ha diseñado una intervención neuropsicológica de seis meses que incluye estimulación cognitiva individual, grupal y terapia emocional y conductual individual. Con esta intervención, se espera ralentizar el avance de las alteraciones cognitivas detectadas y mejorar la calidad de vida reduciendo las alteraciones conductuales y el estado ansioso.