[ca] L'article examina les formes de categorització cognitiva amb les que els professionals dels serveis socials es refereixen als sense sostre. A aquests efectes, es pren en consideració i s'analitza material d'investigació recopilat en un estudi etnogràfic realitzat a Gènova en relació amb els serveis socials que ofereixen assistència als sense sostre. Es consideren les definicions sobre la condició sense sostre dels treballadors locals del tercer sector, juntament amb l'European Typology of Homelessness and Housing Exclusión (ETHOS)- una classificació de la condició sense sostre de referència a nivell europeu -, per entendre com es relacionen les dues tipologies, i si estan produïdes per el mateix mecanisme lingüístic. L'anàlisi també es centra en la representació dels sense sostre que es pot veure a la revista de carrer més important d'Itàlia, Scarp de'tenis [Sabatilla de tenis], que expressa el punt de vista catòlic sobre la pobresa i la condició sense sostre. Amb la mateixa finalitat, s'ha considerat igualment la forma de narrar la vida d'una parella sense sostre a La Bocca del Lupo [La boa del llop], un documental premiat a festivals internacionals, que ha estat produït i gravat a Gènova. L'objectiu és mostrar com el sentit comú professional, recolzat per un sostén científic, produeix un discurs paradoxal sobre la condició sense sostre. Es considera que els sense sostre presenten mancances morals, cognitives i lingüístiques; no obstant, per ser reeducats d'acord amb els estàndards socials han de mostrar les capacitats que es suposa que no posseeixen. Tots els textos objecte d'examen, des de les entrevistes dels treballadors socials al documental, es poden veure com efectes discursius d'aquesta paradoxa, que els intenten fer funcionar sense èxit. El que aconsegueixen és, en canvi, confinar encara més als sense sostre a la gàbia de les seves incapacitats, impossibilitant que s'escolti el seu discurs i que s'entengui la seva forma de vida.

[es] El artículo examina las formas de categorización cognitiva con las que los profesionales de los servicios sociales se refieren a los sin techo. A estos efectos, se toma en consideración y se analiza material de investigación recopilado en un estudio etnográfico realizado en Génova en relación con los servicios sociales que ofrecen asistencia a los sin techo. Se consideran las definiciones sobre la condición sin techo de los trabajadores locales del tercer sector, junto con la European Typology of Homelessness and Housing Exclusion (ETHOS) –una clasificación de la condición sin techo de referencia a nivel europeo-, para entender cómo se relacionan ambas tipologías, y si están producidas por el mismo mecanismo lingüístico. El análisis también se detiene en la representación de los sin techo que puede verse en la revista de calle más importante de Italia, Scarp de'tenis [Zapatilla de tenis], que expresa el punto de vista católico sobre la pobreza y la condición sin techo. Con la misma finalidad, se ha considerado igualmente la forma de narrar la vida de una pareja sin techo en La Bocca del Lupo [La boca del lobo], un documental premiado en festivales internacionales, que ha sido producido y grabado en Génova. El objetivo es mostrar cómo el sentido común profesional, respaldado por un sustento científico, produce un discurso paradójico sobre la condición sin techo. Se considera que los sin techo presentan carencias morales, cognitivas y lingüísticas; no obstante, para ser reeducados de acuerdo con los estándares sociales deben mostrar las capacidades que se supone que no poseen. Todos los textos objeto de examen, desde las entrevistas de los trabajadores sociales al documental, pueden verse como efectos discursivos de tal paradoja, que ellos intentan hacer funcionar sin éxito. Lo que consiguen es, en cambio, confinar aún más a los sin techo en la jaula de sus incapacidades, imposibilitando que se escuche su discurso y que se entienda su modo de vida.