[ca] Streptococcus suis és un important patogen porcí amb distribució mundial. Tot i habitar de manera natural a les vies respiratòries dels porcs, a vegades pot produir malaltia als garrins en el moment del deslletament, caracteritzada per artritis, meningitis i/o mort sobtada. És a més un patogen zoonòtic, particularment rellevant als països del sud-est asiàtic. En aquesta tesis s'ha fet una estimació de la prevalença i el cost de la malaltia associats a S. suis per a tres dels principals països productors de porc a Europa: Alemanya, Països Baixos i Espanya (Estudi I). Els nostres resultats mostren que la malaltia té una alta incidència en les explotacions porcines d'aquests països, amb diferències substancials en la prevalença i la mortalitat entre fases, i una major prevalença en la transició. Els costos van ser més elevats a Alemanya, seguit de Països Baixos i Espanya, i s'expliquen fonamentalment per les mesures aplicades per a prevenir o controlar S. suis (autovacunes i antimicrobians). Malgrat que els garrins són colonitzats per S. suis en el moment del naixement, només una part desenvolupa la malaltia posteriorment. S'han estudiat diferents factors tradicionalment associats amb l'aparició de la malaltia en dues explotacions porcines catalanes (Estudi II). L'estrès dels animals i una elevada humitat en maternitat, la presència del virus de la síndrome respiratòria i reproductiva porcina, la temperatura més baixa en transició, així com la menor paritat de les truges augmenten el risc de desenvolupar signes clínics associats a la malaltia. La susceptibilitat de l'hoste i la virulència de les soques de S. suis presents a les granges també juguen un paper molt important en l'aparició de la malaltia. S'ha estudiat la resposta immune innata contra S. suis en garrins nascuts per cesària i privats de calostre amb un desafiament per via intranasal amb una soca virulenta i una altra no virulenta de S. suis (Estudi III). Aquesta infecció va permetre observar per primera vegada la resposta davant la colonització en mucosa nasal, sang, pulmó, tràquea, fetge i melsa mitjançant anàlisi transcriptòmic. La resposta a la soca no virulenta de S. suis es caracteritzà per un control ràpid en el lloc d'inoculació. Per altra banda, la resposta inflamatòria local de la soca virulenta es va mantenir més temps en la mucosa nasal, demostrant que la resposta de l'hoste depèn de la virulència de la soca. Addicionalment, la soca virulenta es va detectar més profundament a l'interior de la làmina cribosa de l'os etmoides, observació que suggereix una ruta alternativa d'invasió per a S. suis. Els antimicrobians s'han fet servir com a eines per al control de la malaltia causada per S. suis, tanmateix, el seu ús comporta l'aparició i propagació de resistències. Per tal d'afrontar el repte de reduir l'ús d'antimicrobians en el bestiar, es va provar l'eficàcia protectora d'una barreja de probiòtics nasals davant un desafiament letal amb una soca virulenta de S. suis (Estudi IV). Els comensals, pertanyents als gèneres Rothia, Moraxella i una soca no virulenta de S. suis, es van seleccionar en funció de diferents criteris, com l'abundància relativa en garrins sans, la inhibició in vitro de S. suis o la capacitat d'adherència. Tot i la falta de diferències significatives entre els grups, els garrins inoculats amb una combinació de dues soques de Rothia i una altra de Moraxella mostraren la millor taxa de supervivència i menor gravetat de signes clínics i lesions després del desafiament. Aquests resultats estableixen les bases per a futurs estudis amb probiòtics nasals porcins, una alternativa en la prevenció de malalties degudes a patògens colonitzadors primerencs de les vies respiratòries.

[es] Streptococcus suis es un importante patógeno porcino con una distribución mundial. A pesar de ser un habitante natural de las vías respiratorias de los cerdos, en ocasiones puede causar en los lechones una enfermedad caracterizada por artritis, meningitis y/o muerte súbita. Es también un patógeno zoonótico, particularmente importante en los países del sudeste asiático. En la presente tesis se ha estimado la prevalencia y el coste de la enfermedad asociada a S. suis para tres de los principales países productores de cerdos de Europa: Alemania, Países Bajos y España (Estudio I). Nuestros resultados mostraron que la enfermedad tiene una alta incidencia, con diferencias sustanciales en la prevalencia y mortalidad entre fases productivas. Los costes fueron mayores en Alemania, seguido de Países Bajos y España, y se explicaron fundamentalmente por las medidas aplicadas para prevenir o controlar S. suis (autovacunas y antimicrobianos). A pesar de que los lechones son colonizados por S. suis en el momento del nacimiento, solo una parte desarrollan la enfermedad más tarde. Debido a ello, fueron estudiados diferentes factores que tradicionalmente se han asociado a la aparición de la enfermedad en dos explotaciones porcinas catalanas (Estudio II). El estrés de los animales y la humedad más elevada en maternidad, la presencia del virus del síndrome respiratorio y reproductivo porcino, la temperatura más baja en transición, así como la menor paridad de las madres, aumentaron el riesgo de desarrollar signos clínicos asociados con la enfermedad. La susceptibilidad del hospedador y la virulencia de las cepas de S. suis presentes en las granjas juegan también un papel importante en el desarrollo de la enfermedad. Se estudió la respuesta inmune innata contra S. suis en lechones nacidos por cesárea y privados de calostro mediante el desafío por vía intranasal con una cepa virulenta y otra no virulenta de S. suis (Estudio III). Se observó así por primera vez la respuesta frente a la colonización en mucosa nasal, sangre, pulmón, tráquea, hígado y bazo mediante análisis transcriptómico. La respuesta a la cepa no virulenta de S. suis se caracterizó por un rápido control en el sitio de inoculación. Sin embargo, para la cepa virulenta, la respuesta inflamatoria local se mantuvo más tiempo en la mucosa nasal, lo que demuestra que la respuesta del hospedador depende de la virulencia de la cepa. Además, la cepa virulenta se detectó más profundamente en el interior de la lámina cribosa del hueso etmoides, lo que sugiere una ruta alternativa de invasión. Los antimicrobianos han sido una de las herramientas utilizadas para el control de la enfermedad provocada por S. suis, no obstante, su uso conlleva la aparición y propagación de resistencias. Para afrontar el reto de reducir el uso de antimicrobianos en el ganado, se probó la eficacia protectora de una mezcla de probióticos nasales frente a un desafío letal con una cepa virulenta de S. suis (Estudio IV). Los comensales, pertenecientes a los géneros Rothia y Moraxella, y una cepa no virulenta de S. suis, se seleccionaron en función de diferentes criterios, como la abundancia relativa en lechones sanos, la inhibición in vitro de S. suis o su capacidad de adherencia. A pesar de la falta de diferencias significativas entre los grupos, los lechones inoculados con una combinación de dos cepas de Rothia y otra de Moraxella mostraron la mejor tasa de supervivencia y menor gravedad de signos clínicos y lesiones después del desafío. Estos resultados sientan las bases para futuros estudios con probióticos nasales porcinos, una alternativa en la prevención de enfermedades causadas por patógenos que son colonizadores tempranos de las vías respiratorias.