[ca] L'asma és una malaltia crònica de les vies respiratòries que engloba diversos fenotips inflamatoris diferents les manifestacions clíniques dels quals són similars. D'ells, el fenotip T2 o eosinofílic suposa aproximadament la meitat dels casos i està mediat per IL-5, IL-4 i IL-13. La cèl·lula més representativa és l'eosinòfil, ja que, a través de l'alliberament del contingut dels seus grànuls, és el responsable de la simptomatologia respiratòria en l'asma. No obstant això, teories recents defensen que els eosinòfils no són únicament cèl·lules citotòxiques, sinó que també existeixen eosinòfils amb funcions homeostàtiques en diferents òrgans, com l'intestí i l'estafa. En el cas de l'asma estudis preliminars han descrit la presència d'eosinòfils inflamatoris i homeostàtics en sang de pacients asmàtics i en pulmó de ratolí. Dins d'aquest fenotip T2 s'inclou l'asma al·lèrgica, en la qual l'aquesta inflamació s'acompanya de la producció de IgE contra un o diversos al·lergògens, que en unir-se al seu receptor de la superfície dels mastòcits provoca alliberament d'histamina i uns símptomes similars. Un concepte nou és el d'al·lèrgia respiratòria local una situació clínica en la qual no és possible detectar biomarcadores d'al·lèrgia a nivell sistèmic sinó únicament a nivell dels òrgans i teixits afectats, la qual cosa ocasiona que alguns pacients siguin erròniament catalogats com 'no al·lèrgics'. L'objectiu d'aquesta tesi va ser ampliar els coneixements sobre la inflamació eosinofílica local en l'asma mitjançant l'ús de les mostres obtingudes després de la inducció d'esput per a descriure la identificació de tipus d'eosinòfils en la via aèria i el mesurament de IgE local. Per a això, es van desenvolupar dos projectes de caràcter observacional prospectiu amb recollida de dades sociodemogràfiques, antropomètrics, clínics, funcionals i inducció d'esput. Sobre la mostra obtinguda es va realitzar determinació dels fenotips d'eosinòfils mitjançant citometria de flux i mesurament de IgE total i específica per a Der p 1. Els resultats obtinguts van ser: • La citometria de flux va permetre definir dues poblacions d'eosinòfils anomenades E1 (CD66bHigh, CD15High) i E2 (CD66bLow, CD15Low). Els pacients amb eosinofília van mostrar un clar predomini d'E1 sobre E2 en esput induït, però en els neutrofílicos i paucigranulocíticos els percentatges d'E1 i E2 van ser similars. E1 es va correlacionar amb els nivells de IL-5 en el sobrenadante, la FeNO i els eosinòfils en sang. • No es van trobar diferències significatives entre pacients amb asma al·lèrgica, no al·lèrgica i controls sans en els nivells de IgE total en esput. No obstant això, els nivells de IgE específica local van ser significativament superiors en els asmàtics al·lèrgics (p=0,000), sense trobar-se diferències entre els controls i els asmàtics no al·lèrgics. Els nivells de IgE en sèrum Les conclusions més rellevants de la present Tesi Doctoral són que és possible tant identificar tipus d'eosinòfils com mesurar la IgE en l'esput induït. Els eosinòfils inflamatoris i homeostàtics es poden discriminar mitjançant citometria de flux, sent els primers els més abundants en pacients amb asma al·lèrgica i eosinofília bronquial. En aquesta mostra també és possible mesurar la IgE total i específica, sent la segona capaç de discernir als pacients amb asma al·lèrgica.

[en] Asthma is a chronic airway disease that encompasses several different inflammatory phenotypes whose clinical manifestations are similar. T2 or eosinophilic phenotype accounts for approximately half of the cases and is mediated by IL-5, IL-4 and IL-13. Its most representative cell is the eosinophil, since, through the release of the contents of its granules, it is responsible for the respiratory symptoms in asthma. However, recent theories argue that eosinophils are not only cytotoxic cells, but that there are also eosinophils with homeostatic functions in different organs, such as the intestine and thymus. In the case of asthma, preliminary studies have described the presence of inflammatory and homeostatic eosinophils in the blood of asthmatic patients and in mouse lung. This T2 phenotype includes allergic asthma, in which this inflammation is accompanied by the production of IgE against one or more allergens, which upon binding to its receptor on the surface of mast cells causes histamine release and similar symptoms. A novel concept is that of local respiratory allergy, a clinical situation in which it is not possible to detect allergy biomarkers at the systemic level but only at the level of the affected organs and tissues, which causes some patients to be erroneously classified as "non-allergic". The aim of this thesis was to extend the knowledge of local eosinophilic inflammation in asthma by using samples obtained after sputum induction to describe the identification of eosinophil types in the airway and the measurement of local IgE. For this purpose, two prospective observational projects were developed with the collection of sociodemographic, anthropometric, clinical, functional and sputum induction data. On the sample obtained, eosinophil phenotypes were determined by flow cytometry and measurement of total and specific IgE for Der p 1. The results obtained were: - Flow cytometry allowed the definition of two eosinophil populations called E1 (CD66bHigh, CD15High) and E2 (CD66bLow, CD15Low). Patients with eosinophilia showed a clear predominance of E1 over E2 in induced sputum, but in neutrophilic and paucigranulocytic patients the percentages of E1 and E2 were similar. E1 correlated with IL-5 levels in the supernatant, FeNO and blood eosinophils. - No significant differences were found between patients with allergic asthma, nonallergic asthma and healthy controls in sputum total IgE levels. However, local specific IgE levels were significantly higher in allergic asthmatics (p=0.000), with no differences found between controls and non-allergic asthmatics. Serum IgE levels The most relevant conclusions of the present doctoral thesis are that it is possible both to identify eosinophil types and to measure IgE in induced sputum. Inflammatory and homeostatic eosinophils can be discriminated by flow cytometry, the former being the most abundant in patients with allergic asthma and bronchial eosinophilia. In this sample it is also possible to measure total and specific IgE, the latter being able to discern patients with allergic asthma.