[ca] El control de convencionalitat és una doctrina creada per la Cort IDH en 2006. Des de llavors, s'ha anat desenvolupant fins arribar a una noció que es pot resumir d'aquesta manera: La Cort IDH i tota autoritat estatal (operadors) tenen el deure ex officio de realitzar un control entre, per una banda, els tractats regionals de drets humans i les exegesis interamericanas (canon), i, d'altra banda, tot l'ordenament intern sense excepció, això és, també la Constitució i les normes ratificades per la ciutadania (objecte), de tal forma que, d'haver-hi incompatibilitat, prevalgui l'estàndard interamericà i, amb això, s'eviti la declaració de responsabilitat internacional. La reacció ha sigut diversa tant en la acadèmia com en els alts tribunals nacionals de la regió. La present investigació té quatre propòsits. El primer consisteix en provar quin és el status quo conceptual de la doctrina del control de convencionalitat segons els propis pronunciaments de la Cort IDH (Capítol 1). El segon apunta a analitzar críticament si aquesta figura té una fonamentació jurídica sòlida y suficient, des de les fonts del Dret Internacional Públic (Capítol 2). El tercer s'aproxima a les respostes donades per deu estats, aprofitant per això la seva experiència normativa i judicial (Capítol 3). Finalment, el quart radica en valorar críticament les implicacions que suposa aquesta figura, a partir de les categories de comprensió de l'Estat Constitucional de Dret (Capítol 4). En definitiva, aquest esforç pretén demostrar per què la doctrina del control de convencionalitat, tal i com és entesa per la Cort IDH, ha de ser rebutjada o, al menys modulada, en la mesura en que no té una fonamentació jurídica consistent ni suficient en el Dret Internacional i posa en risc els principis en els que es basa l'Estat Constitucional de Dret. En última instància, per què la seva modulació o incorporació plena, requereixen d'una prèvia acceptació estatal, quan no d'un nou pacte regional.

[en] Conventionality control is a doctrine created by the IACtHR in 2006. Since then, it has been developed until reaching a notion that could be summarized as follows: The IACtHR and all state authorities (operators) have the duty ex officio to carry out a control between, on the one hand, regional human rights treaties and inter-American exegesis (canon), and, on the other hand, the entire domestic legal system without exception, that is, also the Constitution and the norms endorsed by the citizenry (object), so that, if there is inconsistency, the inter-American standard prevails and, thus, the declaration of international responsibility is avoided. The reaction has been diverse both among scholars and in the high national courts of the region. The present research has four purposes. The first is to test the conceptual status quo of the doctrine of conventionality control according to the IACtHR's pronouncements (Chapter 1). The second aims to critically analyze whether this figure enjoys a solid and sufficient legal basis from the sources of Public International Law (Chapter 2). The third is to examine the responses given by ten States, taking advantage of their normative and judicial experience (Chapter 3). Finally, the fourth lies in critically assess the implications of this figure, based on the categories of understanding of the Constitutional Rule of Law (Chapter 4). In short, this effort seeks to demonstrate why the doctrine of conventionality control, as understood by the IACtHR, should be rejected or at least modified, since it does not have a sufficient and consistent legal basis in international law and jeopardizes the principles on which the Constitutional Rule of Law is based. Ultimately, why its modulation or full incorporation requires prior state acceptance, if not a new regional pact.