[ca] Introducció: Les infeccions respiratòries de vies baixes (IRVB) virals estan associades a una elevada morbimortalitat a la població pediàtrica i són la principal causa d'hospitalització, especialment en els menors de 2 anys, a causa de la bronquiolitis pel virus respiratori sincicial (VRS). Factors genètics del virus, factors propis de l'hoste i factors ambientals, poden condicionar la gravetat de la bronquiolitis per VRS, una malaltia per a la qual l'únic tractament recomanat i que ha demostrat eficàcia són les mesures de suport. Objectius i Metodologia: Aquesta tesi doctoral s'ha estructurat a partir de tres estudis observacionals, retrospectius i descriptius en població pediàtrica hospitalitzada a l'Hospital Infantil Vall d'Hebron de Barcelona. En el primer estudi hem pogut analitzar l'estacionalitat, clínica, gravetat i consum de recursos sanitaris hospitalaris de les IRVB virals en nens menors de 16 anys entre 2012 i 2020, a partir de les dades estructurades disponibles a la història clínica electrònica del pacient. Al segon treball, realitzat entre les temporades 2014-2015 i 2017-2018 hem estudiat si el subgrup genètic del VRS és un factor condicionant de la clínica i gravetat de la bronquiolitis en menors de 24 mesos. A l'últim treball, hem avaluat l'adherència dels clínics a les recomanacions de diagnòstic i tractament de la bronquiolitis després de l'actualització del protocol de l'hospital el 2015, basat en les darreres guies de pràctica clínica. Resultats i conclusions: Els virus amb més morbiditat per la seva prevalença o gravetat han estat el VRS, els virus de la grip, el metapneumovirus humà i el rinovirus. El VRS és el que s'ha associat a un increment més gran de la probabilitat de patir una bronquiolitis, el rinovirus de patir sibilàncies/aguditzacions asmàtiques i els virus de la grip de patir pneumònia. El virus de la grip A és el que ha causat les hospitalitzacions més prolongades i el VRS ha estat el principal virus associat als ingressos a la unitat de cures intensives (UCI). Aquestes malalties s'han associat a una elevada ocupació de llits hospitalaris, tant de plantes convencionals com de crítics, i a un alt consum de recursos sanitaris, especialment durant les temporades epidèmiques. Les bronquiolitis per VRS-A han tingut una pitjor evolució durant l'hospitalització en comparació amb el VRS-B, evidenciada per una proporció més gran de pacients amb escales de gravetat moderades-greus a l'ingrés, més proporció de pacients amb estada hospitalària i a la UCI superior a 7 dies, i major proporció de pacients que ingressen a la UCI i que requereixen ventilació mecànica invasiva. Finalment, pel que fa a l'adaptació de la pràctica clínica a les recomanacions del protocol de bronquiolitis, s'ha evidenciat una reducció significativa en l'ús de salbutamol, adrenalina i sèrum salí hipertònic al 3%; la prescripció de corticoides ha disminuït de manera no significativa. Així mateix, ha disminuït de manera significativa la realització de radiografies de tòrax i la prescripció d'antibiòtics. Com preveiem, aquests canvis a la pràctica clínica no han donat lloc a una pitjor evolució dels pacients.

[es] Introducción: Las infecciones respiratorias de vías bajas (IRVB) virales están asociadas a una elevada morbimortalidad en la población pediátrica y son la principal causa de hospitalización, especialmente en los menores de 2 años, debido a la bronquiolitis por el virus respiratorio sincitial (VRS). Factores genéticos del virus, factores propios del huésped y ambientales, pueden condicionar la gravedad de la bronquiolitis por VRS, una enfermedad para la que el único tratamiento recomendado y que ha demostrado eficacia son las medidas de soporte. Objetivos y Metodología: La presente tesis doctoral se ha estructurado a partir de tres estudios observacionales, retrospectivos y descriptivos en población pediátrica hospitalizada en el Hospital Infantil Vall d'Hebron de Barcelona. En el primer estudio hemos podido analizar la estacionalidad, clínica, gravedad y consumo de recursos sanitarios hospitalarios de las IRVB virales en niños menores de 16 años entre 2012 y 2020, a partir de los datos estructurados disponibles en la historia clínica electrónica del paciente. En el segundo trabajo, realizado entre las temporadas 2014-2015 y 2017-2018 hemos estudiado si el subgrupo genético del VRS es un factor condicionante de la clínica y gravedad de la bronquiolitis en menores de 24 meses. En el último trabajo, hemos evaluado la adherencia de los clínicos a las recomendaciones de diagnóstico y tratamiento de la bronquiolitis tras la actualización del protocolo del hospital en 2015, basado en las últimas guías de práctica clínica. Resultados y conclusiones: Los virus con mayor morbilidad por su prevalencia o gravedad han sido el VRS, los virus de la gripe, el metapneumovirus humano y el rinovirus. El VRS ha sido el que se asocia a un mayor incremento de la probabilidad de sufrir una bronquiolitis, el rinovirus de sufrir sibilancias/agudizaciones asmáticas y los virus de la gripe de sufrir neumonía. El virus de la gripe A es el que ha causado las hospitalizaciones más prolongadas y el VRS ha sido el principal virus asociado a los ingresos en la unidad de cuidados intensivos (UCI). Estas enfermedades se han asociado a una elevada ocupación de camas de hospitalización, tanto convencionales como de críticos, y a un alto consumo de recursos sanitarios, especialmente durante las temporadas epidémicas. Las bronquiolitis por VRS-A han tenido una peor evolución durante la hospitalización en comparación con el VRS-B, evidenciada por una mayor proporción de pacientes con escalas de gravedad moderadas-graves al ingreso, mayor proporción de pacientes con estancia hospitalaria y en UCI superior a 7 días, y mayor proporción de pacientes que ingresan en UCI y que requieren ventilación mecánica invasiva. Finalmente, en relación a la adaptación de la práctica clínica a las recomendaciones del protocolo de bronquiolitis, se ha evidenciado una reducción significativa en el uso de salbutamol, adrenalina y suero salino hipertónico al 3%; la prescripción de corticoides ha disminuido de forma no significativa. Así mismo, ha disminuido de forma significativa la realización de radiografías de tórax y la prescripción de antibióticos. Como preveíamos, estos cambios en la práctica clínica no han dado lugar a una peor evolución de los pacientes.