[ca] A partir de dos estudis diferents sobre processos migratoris internacionals dins l'Amèrica Llatina (de caràcter sud-sud), que van tenir com a destinació la ciutat de Santiago de Xile, reflexionem entorn de l'experiència d'estranyament respecte d'un mateix i dels altres en aquests desplaçaments migratoris, entesa com una interpel·lació que impulsa processos de subjectivació vinculats a la condició d'estrangeritat, que va emergir com a troballa en ambdues recerques. L'exploració d'aquesta idea es fa a partir de relats de migració construïts mitjançant el treball de camp d'ambdós estudis de caràcter qualitatiu. El primer va recórrer a la construcció de relats de migració de dones dominicanes, mentre que el segon va utilitzar relats de vida de migrants peruans i colombians amb subjectivacions sexogenèriques no heteronormatives. L'objectiu d'aquest escrit és descriure aquestes experiències per delinear aquesta noció d'estranyament en els processos migratoris i posar atenció en els impactes subjectius que aquesta experiència imprimeix en el migrant. El recorregut permet concloure que aquest s'enfronta a l'experiència de descalçament i estranyament de si mateix, que esdevé la imatge d'alteritat que li retorna la societat receptora. Davant d'això, reacciona fent incorporacions, resistències o ajustos a les seves maneres de fer, moltes vegades d'una manera situacional i estratègica per aconseguir els seus fins, amb els quals no necessàriament es troba del tot identificat/ada. Aquestes experiències impulsen processos de reflexió sobre la seva imatge identitària que obren noves posicions enunciatives i transformacions en els processos de subjectivació.

[es] A partir de dos estudios diferentes sobre procesos migratorios internacionales dentro de América Latina (de carácter sur-sur), que tuvieron como destino la ciudad de Santiago (Chile), reflexionamos en torno a la experiencia de extrañamiento respecto a sí mismo y a los otros en estos desplazamientos migratorios, entendida como una interpelación que impulsa procesos de subjetivación vinculados a la condición de extranjeridad, que emergió como hallazgo en ambas investigaciones. La exploración de esta idea se realiza a partir de relatos de migración construidos mediante el trabajo de campo de ambos estudios, de carácter cualitativo. El primero recurrió a la construcción de relatos de migración de mujeres dominicanas, mientras que el segundo utilizó relatos de vida de migrantes peruanos y colombianos con subjetivaciones sexogenéricas no heteronormativas. El objetivo de este escrito es describir esas experiencias para delinear esta noción de extrañamiento en los procesos migratorios y poner atención en los impactos subjetivos que esta experiencia imprime en el migrante. El recorrido permite concluir que este se enfrenta a la experiencia de descalce y extrañamiento de sí, que deviene de la imagen de alteridad que le devuelve la sociedad receptora. Ante esto, reacciona haciendo incorporaciones, resistencias o ajustes a sus maneras de hacer, muchas veces de modo situacional y estratégico para el logro de sus fines, en los que no necesariamente se encuentra del todo identificado/a. Estas experiencias impulsan procesos de reflexión acerca de su imagen identitaria que abren nuevas posiciones enunciativas y transformaciones en los procesos de subjetivación.