[ca] Els assaigs d'aquesta tesi doctoral troben la seva inspiració al Teorema de la Impossibilitat d'Arrow. La seva intenció no és verificar-ho; doncs no ho necessita, però tampoc no és la de qüestionar-ho, perquè se n'accepta la validesa. Tanmateix, aquests tres assaigs sí que parteixen de la idea que potser és possible establir formes d'elecció social, que puguin rodejar el Teorema de la Impossibilitat d'Arrow tal que sigui possible dotar el planador social, d'eines que ajudin a fer-ho. menys difícil la tasca de resoldre problemes d'assignacions socials. El primer assaig replanteja els models de béns públics que s'enfoquen per aconseguir un únic equilibri eficient que satisfaci la condició d'optimalitat de Samuelson (1954). En aquest assaig es proposa que les preferències individuals per un bé públic estan assenyalades per la pertinença de les persones a diferents grups de pressió. Mitjançant un problema d'agència comú, utilitzant un joc de subhasta de menú de dues etapes, es mostra com els grups de pressió poden ajudar a decidir la provisió de béns públics. Depenent de les disparitats a la magnitud de les influències dels grups de pressió, són possibles diferents resultats. Es mostra que la regla de Samuelson (1954) pot ser el resultat de les accions dels grups de pressió sota certes condicions. El segon assaig, a més de les preferències pel bé públic, també incorpora "preferències per la societat", a partir de consideracions d'identitat. Es mostra que, des de les normes i les estructures socials que defineixen la identitat, és possible determinar les condicions particulars sota les quals poden coincidir dues postures aparentment contradictòries, com la de "voler participar" de Schelling (1973) i la de regla de Samuelson (1954). Pel que fa al primer, aquí s'estableix, mitjançant la identitat, una eina analítica per a la seva proposta conceptual i, a més, introduïm límits analítics a la comprensió del paper del polissó (free-rider), en la decisió d'un individu de "participar a la coalició" que proveeix un bé públic. Pel que fa al segon, aquí es mostra que, en afegir "preferències per la societat" a les preferències racionals d'un individu, pecuniàriament egoista, és possible obtenir, sota una certa especificació de la seva identitat, que contribucions privades aconsegueixin una provisió de bé públic que satisfà la condició d'optimalitat de Samuelson (1954). El tercer assaig intenta abordar el problema de llarga durada de la informalitat a Colòmbia. Per això, s'utilitza l'efecte de la identitat en la utilitat material dels individus a partir del model d'identitats de Grossman i Helpman (2021), però en lloc d'un model de determinació de polítiques públiques (aranzels mitjançant votació), com ho és fan ells, aquí es fa servir la figura d'un planador social que anticipa el comportament dels individus a partir de l'impacte de la identitat a les preferències per informalitat. Aquí se suggereix que quan diferents tipus d'individus presenten identificació amb un grup que recull el sentiment d'identitat nacional, i al qual concedeixen un estatus alt, aquests individus estan disposats a permetre nivells d'informalitat o formalitat diferents dels que podrien acceptar dins d'un model estàndard de preferències per informalitat.

[en] The essays of this doctoral thesis find their inspiration in Arrow's Impossibility Theorem. His intention is not to verify it; because don't need it, or question it either, because its validity is accepted. However, these three essays do start from the idea that perhaps it is possible to establish forms of social choice that can "surround" Arrow's Impossibility Theorem in such a way that it is possible to provide the social planner with tools that help her do less difficult her task of solving problems of social assignments. The first essay rethinks public goods models that focus on achieving a single efficient equilibrium that satisfies Samuelson's (1954) optimality condition. In this essay it is proposed that individual preferences for a public good are marked by people's belonging to different pressure groups. Through a common agency problem, using a two-stage menu auction game, it is shown how pressure groups can help decide the provision of public goods. Depending on disparities in the magnitude of lobbying influences, different outcomes are possible. It is shown that Samuelson's (1954) rule can be the result of the actions of pressure groups under certain conditions. The second essay, in addition to preferences for the public good, also incorporates "preferences for society", based on identity considerations. It is shown that, from the social norms and structures that define identity, it is possible to determine the conditions under which two apparently contradictory positions can coincide, such as Schelling's (1973) "wanting to participate" and Samuelson's rule. (1954). With respect to the first, here an analytical tool for its conceptual proposal is established through identity and, in addition, we introduce analytical limits to its understanding of the role of the free rider in an individual's decision to "participate in the coalition" that provides a public good. Regarding the second, it is shown here that, by adding "preferences for society" to the rational preferences of an individual, pecuniarily selfish, it is possible to obtain, under a certain specification of his identity, that private contributions reach a provision of public good that satisfies the optimality condition of Samuelson (1954). The third essay attempts to address the longstanding problem of informality in Colombia. To do this, the effect of identity on the material utility of individuals is used based on the identity model of Grossman and Helpman (2021), but instead of a model for determining public policies (tariffs through voting), as they do, here the figure of a social planner is used that anticipates the behavior of individuals based on the impact of identity on preferences for informality. Here it is suggested that when different types of individuals present identification with a group that collects the feeling of national identity, and to which they grant a high status, these individuals are willing to allow levels of informality or formality different from those they could accept within a standard model of preferences for informality.