BSC-LT/ACAData huggingface dataset:
[ca] En aquest treball mirem d'establir la relació entre el manuscrit més antic de la branca EV de la traducció catalana de la Legenda aurea de Jacobus de Voragine, E (N-III-5 de la Biblioteca d'El Escorial, Madrid), amb els incunables de la traducció, en concret amb l'incunable de 1494 o Flos sanctorum romançat. En la composició de l'incunable es té en compte la versió transmesa per E, com ho evidencien no només els errors conjuntius sinó també el fet que se'n reprodueix la redacció en molts fragments. També hi ha coincidències significatives en alguns dels capítols afegits a la nòmina de Voragine. A més, en l'incunable es detecta la consulta d'un model llatí diferent de l'usat en la traducció.

[en] In this work we try to establish the relationship between manuscript E (N-III-5 of the El Escorial Library) of the Catalan translation of the Legenda aurea by Jacobus de Voragine, with the incunabula of 1494 or Flos sanctorum romançat. In the composition of the incunabula, the version transmitted by E is taken into account, as evidenced not only by the conjunctive errors but also by the fact that the wording is reproduced in many fragments. Additionally, there are significant overlaps in some of the chapters added to the Voragine collection. Moreover, in the incunabula we detect the consultation of a Latin model different from the one used in the translation.
[ca] L'article se centra en el desenvolupament a Oriola d'un moviment polític promogut pels realistes extrems amb el propòsit de substituir el rei Ferran VII pel seu germà Carles, connectat amb l'acció empresa per Béssieres a l'agost de 1825. Per tal de comprendre el fenomen s'analitza la situació social i econòmica existent després de la restauració absolutista, la resistència dels liberals derrotats i la violenta repressió que van patir, així com els intents de reimplantar la Inquisició per part dels ultra-realistes, sorgits del camp realista després de la divisió suscitada per la diferent visió que van mantindre sobre tots dos temes, la repressió dels liberals i el retorn del Sant Ofici. Un moviment que va ser precursor del carlisme, que dirimiria la seua legitimitat en tres guerres civils al llarg del segle XIX.

[en] The article focuses on the development in Orihuela of a political movement promoted by radical royalists to replace the king Ferdinand VII with his brother Charles after the absolutist restoration of 1823, in connection with the actions launched by Béssieres in august 1825. To understand the phenomenon, it analyses the social and economic situation after the absolutist restoration, the resistance of the defeated liberals and the violent repression suffered by them, as well as the attempts to restore the Inquisition by a faction of the ultraroyalists, appeared from the royalist field after the division caused by the different views held over both subjects, repression of liberals and the return of the Holy Office. A movement that was the precursor of Carlism, that would address its legitimacy with three civil wars during the nineteenth century.
[ca] Segons la majoria d'autors, els parantrops són un grup d'hominins complex compost per diferents espècies del gènere Paranthropus (Paranthropus aethiopicus y Paranthropus boisei, a l'est africà, i Paranthropus robustus, al sud), que va viure en el Plistocè inferior, amb una cronologia que aniria des 2,8 a 1,4 Ma. Aquest grup es caracteritzaria per la presència d'una sèrie de trets que conformen una morfologia facial típica: un complex masticatori especialitzat, amb una marcada megadontia postcanina, mandíbules robustes, cara plana i massiva i cresta sagital (en els mascles). La interpretació d'aquest grup com monofilètic vindria determinada per la inclusió de tots aquests hominins en un mateix gènere i la compartició de tots ells d'un avantpassat comú. No obstant això, la inclusió en aquest grup d'altres formes homininas podria donar prevalença a una interpretació polifilética de la seva evolució.

[en] According to most authors, the paranthropes are a complex hominin group composed of different species of the genus Paranthropus (Paranthropus aethiopicus and Paranthropus boisei, in the East African, and Paranthropus robustus, in the south), which lived in the lower Pleistocene, with a chronology ranging from 2.8 to 1.4 Ma. This group would be characterized by the presence of a series of features that conform a typical facial morphology: a specialized masticatory complex, with a marked megadontic poscanine teeth, robust jaws, flat and massive face and sagittal crest (in males). The interpretation of this group as monophyletic would be determined by the inclusion of all these hominins in the same genus and the sharing of all of them from a common ancestor. However, inclusion in this group of other hominin forms could give rise to a polyphyletic interpretation of its evolution.
[ca] A partir de l'acusat desequilibri espacial de recursos hídrics existent a la Comunitat Valenciana, intensificat per la demanda, analitzem les competències entorn de l'aigua que es plantegen entre els regadius i els proveïments urbanoturístics. Un factor determinant és la deficient qualitat dels escassos recursos hídrics disponibles, cosa que atorga un alt valor estratègic al transvasament Tajo-Segura i als rius al·lòctons (Xúquer, Túria, Segura), l'aprofitament dels quals suscita les anomenades "guerres de l'aigua" amb regions veïnes, sobretot amb Castella-la Manxa. Després d'una avaluació detallada dels diferents tipus de competència, valorem la possibilitat d'establir acords entre regants i proveïments, per a l'intercanvi de drets d'ús. Concloem amb un apartat dedicat a l'ordenació del territori, que inclou propostes per a la limitació i el control de les demandes urbanoturístiques.

[en] From a pronounced spatial inbalance of water resources in the Valencia Region, intensified by demand, the paper analyses competition for water between irrigated lands and urban-tourist areas. A determining factor is the deficient quality of available water resources. This gives a high strategic value to Tajo-Segura transfer and to the rivers originating in other regions such as Júcar, Turia and Segura, whose use has generated the so-called "water wars" with adjoining regions, especially with Castilla-La Mancha. After a detailed report of the different kinds of competition, the possibilities of establishing (economic) agreements between water for irrigation and water for urban areas is assessed. This study concludes with a section on Land Use Planning that contains proposals to reduce and to monitor urban-tourist supplies.
[ca] Els jocs tradicionals infantils són el màxim exponent dins de la cultura lúdica d'un poble i, de vegades, deriven de cerimònies pròpies d'adults; tot i que pertanyen en la seva essència al món dels infants. La majoria dels autors assumeixen que els jocs depenen de les influències biològiques, culturals i psicològiques. S'entén que és un fenomen antropològic típic en els éssers humans que es transforma sempre culturalment. En els països mediterranis, el clima afavoria el joc a l'aire lliure, la qual cosa comportava poder prescindir de joguines per divertir-se. La imaginació es desenvolupava amb elements naturals de l'entorn: l'aigua, els animals, les flors, les conquilles, etcètera. Joc, infància i educació física han estat units al llarg de la història, i Grècia n'és un exemple. Els autors clàssics han documentat a bastament les pràctiques desenvolupades pels més menuts. Gràcies a ells hem pogut entreveure analogies en les activitats lúdiques a través dels segles. L'agon, entès com a joc (Huizinga, 1938), apareix en l'instant de vida i es transmet de generació en generació.

[en] Children's traditional games are the most significant exponent within the play culture of a people and, on occasions, these games derive from ceremonies particular to adults, but they spiritually belong to the world of children. Most authors assume that games are dependent on biological, cultural and psychological influences. Play is understood to be an anthropological phenomenon, typical of human beings, that is always culturally transformed. In Mediterranean countries, the weather favoured play in the open air and this implied that toys were not essential to have fun. Imagination developed with natural elements in the environment such as water, animals, flowers, shells, etc. Play, childhood, and physical education have closely been linked together throughout history, and Greece can be a good example of this. Classical authors widely informed us on activities developed by young children. Thanks to this, we have been able to see playful and human analogies throughout the centuries. Agon, understood as a game (Huizinga, 1938), emerges at the first moment of life and lives on generation after generation.
[ca] En un context d'efervescència política després del colp d'Estat de Primo de Rivera, l'Ajuntament de Guardamar convocà un concurs per a cobrir la plaça de metge titular. Els partidaris i detractors de la familia Hernández, que havia ostentat el poder local al llarg de dècades, prengueren partit pels seus respectius candidats, Sebastián Lorenzo Penalva i José Giménez Giménez. Des d'aquell moment, els clients d'ambdós metges, coneguts popularment com a pandorgos i descamisats, reforçaren els seus vincles amb cada facultatiu, dintre d'una rivalitat creixent en la qual es mesclaren qüestions professionals i polítiques, i que tingué efectes profunds sobre la vida quotidiana del veïnat. Al seu torn, cada metge es convertí en el principal blanc sobre el qual els detractors llançaven les seues crítiques. Aquest escenari arribà a l'extrem amb les dues detencions de Penalva, durant la Guerra Civil i amb el consell de guerra i els expedients de depuració als que fou sotmés Giménez en els primers anys del franquisme.

[en] In a context of political turmoil following the coup d'état of Primo de Rivera, the City council of Guardamar held a competition to fill the position of local doctor. Those in favor and the detractors of the family Hernandez, who had who had held local power during decades, took party by their respective candidates, Sebastián Lorenzo Penalva and José Giménez Giménez. Thereafter, the clienteles of both doctors, popularly known as pandorgos and shirtless, strengthened their ties with each physician, amid a growing rivalry in which professional and political issues were mixed, and had profound effects on daily life neighborhood. In turn, each doctor became the main target for his detractors who cast their criticism. In turn, each doctor became the main target for his detractors who cast their criticism. This scenario came to end with the two arrests of Penalva during the Civil War and the court martial and debug file that underwent Giménez in the early years of the Franco regime.
[ca] Des de fa poc més d'una dècada, autors, teòrics i periodistes parlen de la novel·la gràfica com a àmbit en el qual el còmic, per fi, ha aconseguit un nivell de qualitat literari que obri, així, les portes de la legitimació cultural. En aquest article ens allunyarem de les perspectives d'estudi més comunes i qüestionarem la relació entre còmic, novel·la gràfica i literatura. Des de l'anàlisi de la indústria del còmic espanyola, parant especial atenció a la distribució i als canals de venda, buscarem indicis de si, tot i no ser literatura, la novel·la gràfica està propiciant una normalització de la indústria del còmic espanyola com a subsector de la indústria editorial.

[en] Only since just over a decade ago, authors, scholars and journalists have been talking about the graphic novel as a field in which the comic medium has finally achieved literature's standard quality, opening the doors of cultural legitimization. In this article we will look at the relationship between comics, graphic novels and literature from a very different perspective. By the analysis of the Spanish comics industry, and paying particular attention to the distribution channels, we will look for indications of whether, despite not being considered literature as such, the graphic novel is leading to a normalization of the comic industry in Spain as a subsector of the book industry.
[ca] Aquestes fotografies de Suïssa, Liechtenstein, Àustria y Txecoslovàquia, en blanc i negre i en color, es van fer a l'agost del 1975 amb una cambra rèflex Asahi Pentax Spotmatic II amb objectiu de 50 mm, tot fent servir negatius i diapositives Kodak (Tri-X-Pan-Film & Ektachrome-Transparency), Orwo (Orwochrom UT 18) i Agfa. El Museu de la Universitat d'Alacant en conserva una col·lecció completa; 147 còpies fotogràfiques de 32 x 24 cm amb tintes Ultrachrome sobre paper Ilford Gold Fibre Silk de 310 gr/m2 realitzades a Estudio Paco Mora de València l'any 2016, amb digitalització prèvia a partir dels negatius i de les diapositives originals mitjançant un escàner Haselblad Flextight X 1 a una resolució de 3.200 punts per polzada. L'item inclou també el poema de l'autor "Elegia de Praga" ("Cambra de Mapes" Barcelona, Llibres del Mall, 1982) en versio catalana, castellana, anglesa, francesa i italiana. I encara un fragment del llibre "Praga" de Teresa Pàmies que en fa referència en versio castellana i anglesa.

[en] These photographs of Switzerland, Liechtenstein, Austria and Czechoslovakia, were taken in black and white and fullcolour in August 1975. The equipment used was an Asahi Pentax Spotmatic II reflex camera with a 50 mm lens, and the films and slides used were Kodak, (Tri-X-Pan-Film & Ektachrome-Transparency), Orwo (Orwochrom UT 18) and Agfa. The Alicante University Museum keeps a full collection: 147 photographic copies of 32 x 24 cm in Ultrachrome ink on Ilford Gold Fibre Silk paper of 310 gr/m2 made at Estudio Paco Mora in Valencia in 2016, by means of digitalization of the original films and slides using a Haselblad Flextight X 1 scanner at a resolution of 3,200 points per inch.
[ca] L'obra en prosa de Joan Roís de Corella es caracteritza per incorporar-hi poesies. En aquest sentit, aquest treball té un doble objectiu, que es marca des del seu títol: d'una banda, delimita el corpus, que arriba a catalogar vint-i-un poemes, d'una extensió molt diversa, des d'un sol vers fins a vint-i-vuit; d'una altra banda, estudia la transmissió textual d'aquests poemes, amb especial atenció als trets que caracteritzen els diferents testimonis i a les particularitats de transmissió dels poemes.

[en] The work in prose by Joan Roís de Corella is characterized by the incorporation of poetry. In this sense, this work has a double objective, which is marked by its title. On the one hand, it delimits the corpus, which is able to catalog twenty-one poems, from a very diverse extent, from one vers up to twenty-eight. On the other hand, it studies the textual transmission of these poems, paying special attention to the features that characterize the different testimonies and to the particularities of transmission of poems.
[ca] La traducció al francès atribuïda a Chrétien de Troyes de la narració ovidiana Filomena ha estat editada i traduïda a l'espanyol —amb anotacions incloses— per part de José Ramón Trujillo y Elisa Borsari. El volum, publicat per Iberoamericana/Vervuert, també compta amb una acurada introducció sobre el context de producció i l'ambient cortesà del segle XII, a més de qüestions relacionades amb la redacció, l'estil i la composició de l'obra, entre altres. El relat de Chrétien presenta la mateixa estructura i característiques narratives que el text original però es distancia d'aquest per algunes diferències interpretatives. La versió francesa de Filomena, que té com a eix central la reflexió sobre el comportament humà i la violència contra el gènere femení, temes d'especial interès a hores d'ara, fou cabdal entre els escrits clàssics i la seua posterior difusió moralitzadora a l'edat mitjana i el Renaixement.

[en] The French translation attributed to Chrétien de Troyes of Ovid's narrative Filomena has been edited and translated into Spanish, annotations included, by José Ramón Trujillo and Elisa Borsari. The volume, published by Iberoamericana/Vervuert, also has a careful introduction on the context of production, the courtly atmosphere of the 12th century, and issues related to the writing, style and composition of the work, among others. Chrétien's story has the same structure and narrative characteristics as the original text but is distanced from it by some interpretative differences. The French version of Filomena, whose main thematic focus is a reflection on human behavior and violence against women, themes of special interest at this time, was crucial among classical texts and their subsequent moralizing dissemination in the Middle Ages and Renaissance.
[ca] El jutge de Messina Guido delle Colonne divulgà per tot Europa la matèria troiana amb la seua Historia destructionis Troiae, que assolí una ràpida difusió en forma de còpies manuscrites (més de 200), traduccions a les diverses llengües europees i edicions en els primers anys de la impremta. L'única edició moderna d'aquesta obra és la que publicà Griffi n el 1936, limitada per la selecció dels manuscrits que hi va tenir en compte. L'acarament de la traducció catalana d'aquesta obra amb el text editat per Griffi n, amb altres traduccions (en italià, francès, aragonès o castellà), amb altres manuscrits llatins no considerats pel nordamericà i amb algunes de les edicions incunables demostra que cal revisar determinats passatges del text llatí, bé perquè van ser omesos en l'edició de 1936, bé perquè caldria editar-los segons la variant escaient. Tot plegat posa en relleu que, metodològicament, les traduccions d'una obra medieval són una eina fonamental per a la collatio textus a l'hora de fixar el text del qual parteixen, sobretot quan es tracta d'una obra conservada en centenars de manuscrits i amb una difusió ben complexa arreu d'Europa.

[en] Messina's judge Guido delle Colonne spread all over Europe the Matter of Troy in his own Historia destructionis Troiae, which achieved a rapid dissemination in the form of handwritten copies (over 200), translations into the different European languages and printed editions published in the early years of the printing press. The only modern edition of this work is the one published by Griffin in 1936, limited because of the selection of manuscripts considered by him. Comparing the Catalan translation of this work with the text edited by Griffin, with other translations (Italian, French, Aragonese or Spanish) and with other Latin manuscripts not taken into account by the American scholar and with some of the incunabula, shows that certain passages of the Latin text should be reviewed, whether because they were omitted in the 1936 edition or because they should be edited according to the right variant. All this shows that, methodologically, translations of a medieval work are a fundamental instrument for the collatio textus when ascertaining the original text, especially being a work that can be found in hundreds of manuscripts and with such a complex dissemination across Europe.
[ca] Aquest article és una descripció dels verbs regulars catalans sense la limitació clàssica al català central. L'objectiu del treball és la proposta de noves formes verbals per a l'estàndard català; aquestes formes procedeixen dels dialectes balear i valencià. Hi ha també un apèndix amb la conjugació dels cinc models verbals que són, normalment, considerats com a regulars.

[en] This paper is a description of the Catalan regular verbs without the classical limitation to the central Catalan. The aim of the work is the proposal of new verbal forms for the standard Catalan; these forms come from the Balearic and Valencian dialects. There is, also, an appendix with the conjugation of the five verbal patterns that are, usually, treated as regular ones.
[ca] Aquest estudi s'insereix dins una recerca que analitza la influència de la norma lingüística en l'evolució del català contemporani. La recerca abasta els diversos components de la llengua (la pronúncia i l'ortografia, la morfologia, la sintaxi, el lèxic i la fraseologia). Ací estudiem la influència de la norma en l'evolució del lèxic: parem atenció sobre assabentar. Aquest verb va dins un grup important de paraules que, recuperades dels textos medievals, han assolit una freqüència d'ús important el català, particularment escrit i en registres orals de formalitat mitjana i alta. Mostrarem que assabentar havia caigut en desús a la darreria del segle XV, reapareix a començament del segle XX i ho fa amb accepcions i amb variants construccionals noves. El lector trobarà ací a) l'anàlisi de l'evolució de assabentar des de les primeres atestacions; b) la descripció de l'ús d'aquest mateix tipus lèxic en llengües veïnes (francès antic i encara ara en occità: assavanter i assabentar, respectivament); i c) l'enlairament de assabentar, l'arrelament del verb en els textos contemporanis, el desenvolupament de sentits nous i els canvis construccionals que ha experimentat, i, finalment, la reculada paral·lela de enterar.

[en] This study is part of a research project that analyzes the influence of the linguistic norm on the evolution of contemporary Catalan. The research covers the different components of the language (pronunciation and spelling, morphology, syntax, lexicon and phraseology). Here we study the influence of the norm on the evolution of the lexicon: we focus on assabentar. This verb belongs to an important group of words that, recovered from medieval texts, have reached a significant frequency of use in Catalan, especially in writing and in oral registers of medium and high formality. We will show that assabentar had fallen into disuse at the end of the 15th century but reappeared at the beginning of the 20th century with new meanings and constructive variants. The reader will find here a) the analysis of the evolution of assabentar since the first attestations; b) the description of the use of this same lexical type in neighboring languages (Old French and still today in Occitan: assavanter and assabentar, respectively); and c) the take-off of assabentar, the rooting of the verb in contemporary texts, the development of new senses and the constructive changes it has undergone and, finally, the parallel regression of enterar.
[ca] Des de la transició a la democràcia formal, la llengua ha sigut element de conflicte ideològic al País Valencià, fins al punt de convertir-se en un dels assumptes que va condicionar el procés polític d'aquest territori. Amb el pas del temps, les posicions inicials sobre la llengua en els diferents partits i els models lingüístics han anat matisant-se, cercant potser una adaptació a la realitat lingüística valenciana. Aquest treball exposa els resultats d'una investigació empírica (qualitativa) en la qual s'ha treballat amb els militants de base dels partits polítics (Bloc, EUPV i PSPV-PSOE) per a determinar quin és el seu discurs sobre la llengua pròpia dels valencians i contrastar-lo amb les directrius oficials dels partits. En general, es pot concloure que el discurs sobre la llengua acceptat en els setanta sobre la base del pensament de Fuster no ha experimentat gaire modificacions tot i les revisions identitàries iniciades en els vuitanta i traslladades als partits en les dècades següents.

[en] Since the time of transition to formal democracy in Spain, language has been an element of ideological conflict in Valencia, to the point of becoming one of the issues that has influenced the political process in this territory. Over time, the initial positions on language in the various left-wing and centre-left-wing political parties and the linguistic models have been nuanced, perhaps with the aim to adapt them to Valencia's linguistic reality. This paper presents the results of an empirical qualitative research study based on grassroots members of political parties (Bloc, EUPV and PSPV-PSOE) to determine their discourse with respect to Valencia's own specific language and to compare such discourse with the parties' official guidelines. Generally speaking, it may be concluded that the discourse on Valencia's specific language which was accepted in the 1970s, based on the thinking of Joan Fuster, has undergone very little change despite the identitary revisions that were initiated in the 1980s and transferred to the parties in the subsequent decades.