[ca] Aquesta tesi discuteix les estratègies de comunicació del govern en la implementació dels models de desenvolupament de Moçambic, com els llogarets de desenvolupament del mil·lenni implementats pel govern de Moçambic des de 2006, prenent com a exemple els llogarets comunals creats en el període de la lluita armada per l'alliberament nacional., el 1964. L'argument central esbossat és que la base per al desenvolupament de les comunitats rurals, assumides com a tradicionals i l'estructura de les quals està guiada per les autoritats locals, és prendre com a base les seves identitats socioculturals i lingüístiques, així com respectar els líders tradicionals capaços d'influir en la Demanda judicial. La investigació es va guiar per l'anàlisi d'entrevistes als llogarets de desenvolupament del mil·lenni de Chitima (creada el 2011), Chibuto (creada el 2006) i Itoculo (creada el 2009), buscant moments històrics que van caracteritzar la conjuntura socioeconòmica i política de la país que parteix des del 1964 fins al 2020. Per això, va ser possible creuar les diverses idees que van ajudar en l'anàlisi de les comunicacions realitzades a través de converses amb especialistes de C4D que ens van ajudar a fer una avaluació dels processos de comunicació a tots els nivells capaços dinfluir en el desenvolupament. D'altra banda, historiadors, expobladors de pobles comunals, comunicadors de ràdios comunitàries, professionals del CITT, ICS i FORCOM ens van ajudar a donar-nos l'statu quo. Buscant els contextos dels districtes, fem conversatoris com una manera d'avaluar què condiciona el desenvolupament de manera sostenible. Ens adonem que la manca d'informació en aquests llocs, de coneixements tècnics i científics, deixa les comunitats sense condicions capaces de, associar-se i/oa través del coneixement local, incidir en la sustentabilitat, ja que els nivells de producció són molt incipients, cosa que aguditza cada vegada més la gana. en aquests llocs. Als punts d'estudi esmentats, el projecte Vilas, implementat pel govern i els socis, havent arribat al final, no va deixar condicions per a la sostenibilitat. En alguns llocs com Chitima, el llogaret del desenvolupament del mil·lenni no va iniciar activitats i la finançadora, Hidroelèctrica Cahora Bassa, la va abandonar sense crear condicions perquè la comunitat gaudeixi de capacitats de subsistència. A Chibuto i Itoculo, les activitats del llogaret són discontínues, insostenibles i les inversions condicionades a l'inici del projecte ja no existeixen. El fet és que la inversió no va deixar cap requisit a través del qual la comunitat pugui dialogar cap al desenvolupament. Un altre fet, però, és que els mecanismes de comunicació, influïts per la ideologia marxista del partit en el poder des de la independència nacional, van estar sempre tancats, cosa que va dictar el fracàs dels pobles comunals, ara dinamitzats per una comunicació unidireccional que no crea pactes socials per no ser humanistes. A més, la implementació dels llogarets no va tenir com a objectiu arribar a les comunitats perquè no es va implementar sobre la base del diàleg i la comunitat no va ser part de les decisions sobre la seva implementació com una forma de definir criteris sobre el que s'ha de fer per aconseguir-ho . processos més dinàmics d'acord amb els interessos i les necessitats locals.

[es] Esta tesis discute las estrategias de comunicación del gobierno en la implementación de los modelos de desarrollo de Mozambique, como las aldeas de desarrollo del milenio implementadas por el gobierno de Mozambique desde 2006, tomando como ejemplo las aldeas comunales creadas en el período de la lucha armada por la liberación nacional., en 1964. El argumento central esbozado es que la base para el desarrollo de las comunidades rurales, asumidas como tradicionales y cuya estructura está guiada por las autoridades locales, es tomar como base sus identidades socioculturales y lingüísticas, así como respetar a los líderes tradicionales capaces de influir en la Demanda judicial. La investigación se guió por el análisis de entrevistas en las aldeas de desarrollo del milenio de Chitima (creada en 2011), Chibuto (creada en 2006) e Itoculo (creada en 2009), buscando momentos históricos que caracterizaron la coyuntura socioeconómica y política de la país que parte desde 1964 hasta 2020. Para ello, fue posible cruzar las diversas ideas que ayudaron en el análisis de las comunicaciones realizadas a través de conversaciones con especialistas de C4D que nos ayudaron a hacer una evaluación de los procesos de comunicación en todos los niveles capaces de influir en el desarrollo. Por otro lado, historiadores, ex pobladores de pueblos comunales, comunicadores de radios comunitarias, profesionales del CITT, ICS y FORCOM nos ayudaron a darnos el statu quo. Buscando los contextos de los distritos, realizamos conversatorios como una forma de evaluar qué condiciona el desarrollo de manera sostenible. Nos damos cuenta que la falta de información en estos lugares, de conocimientos técnicos y científicos, deja a las comunidades sin condiciones capaces de, asociarse y/o a través del conocimiento local, incidir en la sustentabilidad, pues los niveles de producción son muy incipientes, lo que agudiza cada vez más el hambre. en estos lugares. En los puntos de estudio mencionados, el proyecto Vilas, implementado por el gobierno y los socios, habiendo llegado a su fin, no dejó condiciones para la sostenibilidad. En algunos lugares como Chitima, la aldea del desarrollo del milenio no inició actividades y la financiadora, Hidroeléctrica Cahora Bassa, la abandonó sin crear condiciones para que la comunidad goce de capacidades de subsistencia. En Chibuto e Itoculo, las actividades de la aldea son discontinuas, insostenibles y las inversiones condicionadas al inicio del proyecto ya no existen. El hecho es que la inversión no dejó ningún requisito a través del cual la comunidad pueda dialogar hacia el desarrollo. Otro hecho, sin embargo, es que los mecanismos de comunicación, influidos por la ideología marxista del partido en el poder desde la independencia nacional, estuvieron siempre cerrados, lo que dictó el fracaso de los pueblos comunales, ahora dinamizados por una comunicación unidireccional que no crea pactos sociales por no ser humanistas. Además, la implementación de las aldeas no tuvo como objetivo llegar a las comunidades porque no se implementó sobre la base del diálogo y la comunidad no fue parte de las decisiones sobre su implementación como una forma de definir criterios sobre lo que se debe hacer para lograrlo. procesos más dinámicos de acuerdo a los intereses y necesidades locales.