[ca] La presència de la Història en la Literatura Infantil i Juvenil portuguesa ha estat diversament consubstanciada al llarg dels temps. Els propòsits de la ficció històrica, així com els seus diferents nivells o filiació en la realitat varien segons el context històric-cultural, testificant l'esperit de la(s) època(s). A Portugal, després de superar l'escriptura marcadament ideologitzada o propagandística de l'Estado Novo (1926-1974), propugnada fins i tot per Instruções sobre Literatura Infantil (1950) i centrada en la conformació d'una identitat nacional "determinada", ostensiblement intencional, en les dècades de 1980 i 1990, els esdeveniments i personatges històrics van adquirir un altre gruix, un rostre més humà, per a, ja en el segle XXI, incloure algunes recreacions emmarcades per la paròdia, per exemple. Autors com Alice Vieira (Lisboa, 1943), sobretot en el camp de la novel·la juvenil, Luísa Ducla Soares (Lisboa, 1939) i José Jorge Letria (Cascais, 1951), en la narrativa en vers o conte, o Inácio Nuno Pignatelli (Porto, 1950), en el text dramàtic, entre altres, formen part del grup d'autors que han seguit la línia que acabem de descriure. En la seva producció literària, els elements/signes de l'Edat mitjana portuguesa (segles XI-XV) guanyen un espai rellevant. En aquest estudi, revisitarem així un conjunt d'obres seleccionades que componen un corpus textual contemporani en el qual és possible trobar diferents representacions de l'època i concloure sobre la rellevància concedida, per exemple, a D. Afonso Henriques i D. Dinis, imatges simbòliques i centrals en la memòria col·lectiva portuguesa.

[pt] A presença da História na Literatura Portuguesa para a Infância e a Juventude tem vindo a consubstanciar-se diversamente ao longo dos tempos. Os propósitos da ficção histórica, bem como os seus diferentes níveis ou filiação no real variam consoante o contexto histórico-cultural, testemunhando o espírito do(s) tempo(s). Em Portugal, depois de superada a escrita marcadamente ideologizante ou propagandística do Estado Novo (1926-1974), espartilhada inclusive por Instruções Sobre Literatura Infantil (1950) e focada na conformação de uma "determinada", ostensivamente intencional, identidade nacional, nos anos 80 e 90 do século XX, os acontecimentos e as figuras históricas ganharam uma outra espessura, um rosto mais humano, para, já no século XXI, incluir algumas recriações emolduradas pela paródia, por exemplo. Autores como Alice Vieira (Lisboa, 1943), em particular, no domínio da novela juvenil, Luísa Ducla Soares (Lisboa, 1939) e José Jorge Letria (Cascais, 1951), na narrativa em verso ou no conto, ou Inácio Nuno Pignatelli (Porto, 1950), no texto dramático, entre outros, integram o grupo de autores que têm seguido a linha que vimos de enunciar. Na sua produção literária, os elementos/signos da Idade Média Portuguesa (séc. XI-XV) ganham um espaço relevante. Neste estudo, revisitaremos, assim, um conjunto de obras seleccionadas que enformam um corpus textual contemporâneo no qual é possível encontrar distintas figurações da referida época e concluir acerca da relevância concedida, por exemplo, a D. Afonso Henriques e a D. Dinis, imagens simbólicas e centrais na memória colectiva portuguesa.