[ca] Des de fa alguns anys regna en l'àmbit escolar un rum-rum desconcertant que alguna cosa està fallant des que els dispositius tecnològics van entrar a les nostres vides per fer-la o més còmoda o més complicada, segons qui repassi la història. Així va ser com se'ns va acudir analitzar tot el que passa a les aules i adonar-nos que passa una cosa semblant a les llars: la manera d'entendre i accedir a la realitat està canviant de manera considerable, potser per sempre. Tot i això, posar-se davant d'aquests fenòmens socials mai no és senzill. La metodologia per apropar-nos a les diferents realitats associades a les perplexitats tecnològiques ha de ser precisa i alhora ha de permetre estudiar els subjectes des de l'aferrament més respectuós possible. El nostre camí per entendre l'itinerari dels anomenats 'natius digitals' (després 'milenials') va començar com un motor de combustió: el desconcert a les aules, a les llars i al carrer havia de ser explicat en capítols sencers tant des del punt de vista del cimbell (elements cridaners quan contactem amb la tecnologia) com des de la perspectiva de l'esquer (aspectes funcionals quan ens en beneficiem). Dit d'una altra manera, aquí volem explicar les coordenades exactes d'aquesta distància digital (la famosa bretxa digital generacional), analitzar-ne la continuïtat en el temps i esbrinar què pensen concretament els implicats. Més enllà de les nostres intencions, a través d'una plataforma teòrica amb què teixir una perspectiva d'anàlisi davant d'aquesta situació de fallida social, enumerem una per una les repercussions dels possibles conflictes existents per l'arribada de la tecnologia, els seus interessos i les seves circumstàncies . Va ser imprescindible donar significat i sentit al fenomen mil·lenial, i algunes dades ja ens van revelar certa asimetria entre un grup jove i nou i un grup veterà i consolidat a l'hora de conèixer el món. Havia començat la gran aventura d'elaborar una mena d'ecografia del moment i del lloc on va començar tot: just quan aquests mil·lenials entraven a les aules de Secundària dels centres educatius espanyols, aquí es va detonar l'espurna dels intercanvis entre els uns i els altres arran del sotmetiment de les TRIC. En aquest sentit, vam anar a buscar unes regles del joc, les tècniques idònies per entendre els implicats en aquesta història i els mètodes per poder escoltar els protagonistes, mesurar-ho i analitzar-ho des de la veritat menys inversemblant i l'objectivitat més plausible. Trenta 'focus-groups' a les cinc ciutats més poblades del territori nacional ens van permetre aconseguir aquesta odissea d'atendre joves alumnes, veterans professors i pares i mares digitalment apartats i explicar després d'uns quants anys d'anàlisi exhaustiva aquest fenomen generacional de l'apropiació tecnològica '. Els resultats, sense caure en generalitzacions odioses, van ser aparentment sorprenents: mentre que els joves aprenen de manera intuïtiva, assaig-error, des del matís més consultiu, lúdic i comunicatiu del digital, els grans tendeixen a mitificar-ho tot; mentre aquells ja no separen el món real del món de la pantalla, aquests s'excusen en la por del que és desconegut i sovint s'autodesvinculen del que és tecnològic. Mitja dotzena de conclusions més soscavades d'aquest estudi ens van acostar decididament a entendre que aquell desconcert iniciàtic ens ha conduït ara a un desenvolupament progressiu dels propis estímuls de compensació de cadascú, necessaris per altra banda: és a dir, que allò digital ja forma part de grans i petits, professors i alumnes, pares, fills i germans. Només així s'entén que algun ens anomenaran 'homo movens': el que es queda quiet simplement retrocedeix.

[es] Desde hace algunos años reina en el ámbito escolar un runrún desconcertante de que algo está fallando desde que los dispositivos tecnológicos entraron en nuestras vidas para hacerla o más cómoda o más complicada, según quién repase la historia. Así fue cómo se nos ocurrió analizar todo lo que ocurre en las aulas y darnos cuenta de que ocurre algo parecido en los hogares: la manera de entender y acceder a la realidad está cambiando de forma considerable, acaso para siempre. Sin embargo, ponerse delante de estos fenómenos sociales nunca es sencillo. La metodología para acercarnos a las distintas realidades asociadas a las perplejidades tecnológicas debe ser precisa y a la vez debe permitir estudiar a los sujetos desde el apego más respetuoso posible. Nuestro camino para entender el itinerario de los llamados 'nativos digitales' (después 'milenials') empezó como un motor de combustión: el desconcierto en las aulas, en los hogares y en la calle debía ser explicado en capítulos enteros tanto desde el punto de vista del señuelo (elementos llamativos cuando contactamos con la tecnología) como desde la perspectiva del cebo (aspectos funcionales cuando nos beneficiamos de ella). Dicho de otra manera, aquí queremos explicar las coordenadas exactas de esa distancia digital (la famosa brecha digital generacional), analizar su continuidad en el tiempo y averiguar qué piensan concretamente los implicados. Más allá de nuestras intenciones, a través de una plataforma teórica con la que tejer una perspectiva de análisis ante esta situación de quiebra social, enumeramos una a una las repercusiones de los posibles conflictos existentes por la llegada de la tecnología, sus intereses y sus circunstancias. Fue imprescindible darle significado y sentido al 'fenómeno milenial', y algunos datos nos revelaron ya cierta asimetría entre un grupo joven y nuevo y un grupo veterano y consolidado a la hora de conocer el mundo. Había empezado la gran aventura de elaborar una especie de ecografía del momento y del lugar donde comenzó todo: justo cuando esos milenials entraban en las aulas de Secundaria de los centros educativos españoles, ahí se detonó la chispa de los intercambios entre unos y otros a raíz del sometimiento de las TRIC. En este sentido, fuimos a por unas unas reglas del juego, las técnicas idóneas para entender a los implicados en esta historia y los métodos para poder escuchar a los protagonistas, medirlo y analizarlo desde la verdad menos inverosímil y la objetividad más plausible. Treinta 'focus-groups' en las cinco ciudades más pobladas del territorio nacional nos permitieron conseguir esa odisea de atender a jóvenes alumnos, veteranos profesores y padres y madres digitalmente apartados y explicar tras varias años de análisis exhaustivo este fenómeno generacional de la 'apropiación tecnológica'. Los resultados, sin caer en generalizaciones odiosas, fueron aparentemente sorprendentes: mientras que los jóvenes aprenden de manera intuitiva, ensayo-error, desde el matiz más consultivo, lúdico y comunicativo de lo digital, los mayores tienden a mitificarlo todo; mientras aquellos ya no separan el mundo real del mundo de la pantalla, estos se excusan en el miedo a lo desconocido y a menudo se autodesvinculan de lo tecnológico. Media docena de conclusiones más socavadas de este estudio nos acercaron decididamente a entender que aquel desconcierto iniciático nos ha conducido ahora a un desarrollo progresivo de los propios estímulos de compensación de cada cual, necesarios por otra parte: es decir, que lo digital ya forma parte de grandes y pequeños, profesores y alumnos, padres, hijos y hermanos. Solo así se entiende que algún nos llamarán 'homo movens': el que se queda quieto simplemente retrocede.