[ca] Aquest article explora l'evolució urbana de les destinacions turístiques litorals. Es basa en l'anàlisi de la planificació urbanística de tres municipis de la Costa Daurada central a Catalunya. S'organitza en forma de cas d'estudi, de manera que s'avalua com, tant la pràctica urbanística com els propis plans que han regulat el seu desenvolupament i, en particular, el planejament parcial dels municipis de Salou, Vila-seca i Cambrils, han evolucionat des de plantejaments turístics fins a estratègies de consolidació urbana. D'aquesta manera, l'article permet avaluar com en el cas de les destinacions analitzades es produeix una dinàmica evolutiva a escala local, en la que el concepte tradicional de destinació de sol i platja deixa pas, des d'una perspectiva urbanística i en una etapa de maduresa de la destinació, a la configuració d'espais urbans homologables als propis de ciutats mitges de la seva mateixa dimensió (entre els 20.000 i 35.000 habitants). La hipòtesi fonamental de l'enfoc desenvolupat es pot definir de la següent manera: el resultat de la dinàmica d'urbanització turística a mig termini en països mediterranis desenvolupats amb entorns urbans complexes, com és el cas de Catalunya, pot ser un factor fonamental de creació de noves estructures urbanes tant des de la perspectiva funcional com estructural. En això juga un paper fonamental la transformació dels espais residencials de caràcter vocacional ocupats per segones residències, en espais hàbils per la residència permanent. Tal i com es demostra empíricament en aquest article, els canvis en els criteris de planificació de tals espais, especialment en la darrera dècada, ha estat crucial pel cas dels tres municipis analitzats en la Costa Daurada central catalana i expliquen la seva transformació des de simples destinacions turístiques a uns espais que, a més d'allotjament per a visitants, incorporen dinàmiques estructuralment pròpies de les ciutats convencionals.

[en] This article explores the urban evolution of coastal tourist destinations. It is based on the analysis of the urban planning of three municipal districts in central Costa Daurada, Catalonia. It is devised as a case study and evaluates how both the practice of urban planning and the actual plans that have regulated their development and, in particular, the partial planning of the municipalities of Salou, Vila-seca and Cambrils, have evolved from holiday resort approaches to urban consolidation strategies. Thus, the article allows evaluating how in the case of the destinations analysed evolutional dynamics take place on a local scale, in which the traditional concept of sea, sun and sand destination gives way, from the point of view of urban planning and in a stage of the destination's maturity, to the shaping of urban spaces that are comparable with medium-sized towns of similar dimensions (between 20,000 and 35,000 inhabitants). The fundamental hypothesis of the approach pursued could be defined as follows: the result of the dynamics of tourist urban development in the medium term in developed Mediterranean countries with complex urban environments, as is the case of Catalonia, may be a fundamental factor for the creation of new urban structures both from the functional and the structural perspectives. A major role is played in this by the transformation of areas of residential second homes used for holidaying into spaces suitable for permanent residence. As shown empirically in this article, changes in the planning criteria for such spaces, especially in the last decade, have been crucial for the case of the three municipalities analysed in Catalonia's central Costa Daurada and explain their transformation from mere holiday destinations to spaces that, in addition to visitor accommodation, incorporate the typical structural dynamics of conventional towns.