[ca] Antecedents: La majoria dels models farmacodinàmics d'opioides han estat dissenyats a partir dels valors del SEF de l'electroencefalograma (EEG) (un paràmetre utilitzat per a la hipnosi) encara que, a dosis baixes, no sol presentar variacions significatives. El sistema TCI del remifentanil incorpora el model farmacocinètic/farmacodinàmic (FC/FD) de Minto, on la farmacodinàmia es va obtenir mitjançant les determinacions electroencefalogràfiques esmentades i l'administració ràpida d'altes concentracions del fàrmac durant la inducció anestèsica, amb l'objectiu, de provocar canvis substancials a l'EEG en poc temps. En aquesta tesi s'ha valorat la percepció del dolor amb un mètode diferent de l'EEG com és l'algometria, on el pacient avalua el seu propi dolor. Hipòtesi: Com que el marc matemàtic FC/FD consisteix essencialment en equacions diferencials lineals s'espera que qualsevol model tingui la mateixa capacitat de predir amb igual precisió, l'efecte induït pel fàrmac a diferents concentracions farmacològiques. Objectiu: Analitzar la concordança temporal entre el model basat en l'efecte EEG de Minto i els mesuraments de l'algometria durant la sedació conscient. Metodologia: Estudi multicèntric, prospectiu observacional, no invasiu, amb assignació de grups de forma seqüencial i d'acord amb les condicions normals de la pràctica clínica. ClinicalTrials.gov: NCT05115578. Inclou a 100 pacients dones, programades per a cirurgia ginecològica benigna. Un grup de 35 pacients va rebre una infusió constant de remifentanil a concentració efecte d'1,5 ng / ml durant 25 minuts. El segon grup de 35 voluntàries va seguir el mateix protocol afegint l'administració d'1 mg de midazolam intravenós abans de la infusió de remifentanil per avaluar els potencials efectes de l'ansiolisis en els valors de l'algometria. La resta de les participants varen configurar el grup control, a qui se li va infondre únicament solució salina mitjançant sistemes TCI. Es va utilitzar l'algometria per quantificar els llindars de dolor a la pressió respecte als registres basals i en els temps d' 1,5 - 5 - 10 - 15 - 18 - 20 i 25 minuts després d'iniciar el sistema TCI de remifentanil. Tanmateix, es va mesurar la pressió arterial no invasiva, la freqüència cardíaca, l'escala de Ramsay, la pulsioximetria (SatO2%), el valor BIS i qualsevol esdeveniment advers. Resultats: En el moment de la inducció, el model de TCI de Minto va predir una estabilització tant en la concentració plasmàtica (Cp) com a la d'efecte (Ce) abans dels 5 minuts després d'iniciar la inducció. Mentre que les mínimes variacions hemodinàmiques es van equilibrar abans dels primers 5 min i van mostrar una concordança amb la part farmacocinètica del model de Minto, per contra, es va produir un augment significatiu dels llindars de pressió del dolor (PPT) fins als 10- 15 minuts en ambdós grups de remifentanil, sense diferències significatives en el curs temporal de l'algòmetre respecte a l'edat o a la presència de midazolam. Segons les prediccions plasmàtiques dels paràmetres farmacocinètics de Minto, la modelització K-PD suggereix que les grans discrepàncies observades en relació amb els resultats de l'algometria, dependrien fonamentalment del retard farmacodinàmic de la constant Ke0. Mentre Minto va predir un retard dosi-efecte (EEG) de t1/2 Ke0= 1,3 min, l'estimació obtinguda per algometria indica un retard-efecte de t1/2 Ke0=5,7 min. Conclusions: Per tècniques de sedació en ventilació espontània, el model farmacocinètic-farmacodinàmic de Minto basat en l'EEG, no prediu l'efecte clínic analgèsic esperat durant l'administració de remifentanil a baixes concentracions. Resulta lent i insuficient per modelitzar el component analgèsic. Caldria considerar temps més llargs que les estimacions tradicionals del model de Minto. L'algometria mostra les limitacions significatives dels actuals models farmacodinàmics del remifentanil fonamentats únicament amb l'EEG durant la sedació. Donats els resultats, l'algometria s'hauria d'incloure com a referència per validar futures actualitzacions dels models farmacodinàmics dels opioides.

[es] Antecedentes: La mayoría de los modelos farmacodinámicos de opioides han sido diseñados a partir de los valores del SEF del electroencefalograma (EEG) (un parámetro utilizado para la hipnosis) que a dosis bajas, no suele presentar variaciones significativas. El sistema TCI del remifentanilo incorpora el modelo farmacocinético/farmacodinámico (FC/FD) de Minto, en el que la farmacodinamia se obtuvo mediante las determinaciones electroencefalográficas mencionadas y la administración rápida de altas concentraciones del fármaco durante la inducción anestésica, con el objetivo de provocar cambios sustanciales en el EEG en poco tiempo. En esta tesis se ha propuesto la algometría, como método alternativo al EEG para evaluar la percepción del dolor por el propio paciente. Hipótesis: Dado que el marco matemático FC/FD consiste esencialmente en ecuaciones diferenciales lineales se espera que cualquier modelo tenga la misma capacidad de predecir con igual precisión, el efecto inducido por el fármaco a diferentes concentraciones farmacológicas. Objetivo: Analizar la concordancia temporal entre el modelo basado en el efecto EEG de Minto y las mediciones de la algometría durante la sedación consciente. Metodología: Estudio multicéntrico, prospectivo observacional, no invasivo, con asignación secuencial según las condiciones normales de la práctica clínica. ClinicalTrials.gov: NCT05115578. Se incluyeron a 100 pacientes mujeres programadas para cirugía ginecológica benigna. Un grupo de 35 pacientes recibió una infusión de remifentanilo a concentración efecto de 1,5 ng/ml durante 25 minutos. El segundo grupo de 35 voluntarias siguió el mismo protocolo añadiendo previamente, la administración de 1 mg de midazolam intravenoso, para evaluar los potenciales efectos de la ansiolisis en los valores de la algometría. El resto de las participantes configuró el grupo control al que se le infundió únicamente solución salina mediante sistemas TCI. Se utilizó la algometría para cuantificar los umbrales de dolor a la presión con respecto a las mediciones basales y a los 1,5 – 5 – 10 – 15 – 18 - 20 y 25 minutos después de iniciar el sistema TCI de remifentanilo. Se registró la presión arterial no invasiva, la frecuencia cardiaca, la escala de Ramsay, la pulsioximetría (SatO2%), el valor BIS y cualquier evento adverso. Resultados: En el momento de la inducción, el modelo de TCI de Minto predijo una estabilización tanto en la concentración plasmática (Cp) como en la de efecto (Ce) antes de los 5 minutos después de iniciarse la infusión. Mientras que las mínimas variaciones hemodinámicas se equilibraron antes de los primeros 5 min y mostraron una concordancia con la parte farmacocinética del modelo de Minto, por el contrario, se produjo un aumento significativo de los umbrales de presión del dolor (PPT) hasta los 10-15 minutos en ambos grupos de remifentanilo, sin diferencias significativas en el curso temporal del algómetro respecto a la edad o a la presencia de midazolam. Según las predicciones plasmáticas de los parámetros farmacocinéticos de Minto, la modelización K-PD sugiere que las discrepancias observadas con los resultados de la algometría dependerían fundamentalmente del retraso farmacodinámico de la constante Ke0. Mientras Minto predijo un retraso dosis-efecto (EEG) de t1/2 Ke0= 1,3 min, la estimación obtenida por algometría indica un retraso-efecto de t1/2 Ke0=5,7 min. Conclusiones: Para las técnicas de sedación en ventilación espontánea, el modelo farmacocinético-farmacodinámico de Minto basado en el EEG, no predice el efecto clínico analgésico esperado durante la administración de remifentanilo a bajas concentraciones. Resulta lento e insuficiente para modelizar el componente analgésico. La algometría muestra las significativas limitaciones de los actuales modelos farmacodinámicos del remifentanilo fundamentados únicamente en el EEG durante la sedación. Cabe considerar tiempos más largos que las estimaciones del modelo de Minto. Dados los resultados, la algometría debería incluirse como referencia para validar futuras actualizaciones de los modelos farmacodinámicos de los opioides.