[ca] La manera com les persones es relacionen amb el seu entorn, ja sigui físic o digital, és cada cop més complexa i fugaç, fent que la relació de l'usuari amb els seus objectes i eines digitals, de vegades, sigui extrema i de curta durada. Tanmateix, la propietat d'objectes i objectes tecnològics interactius no és buida de significat, són mostres de reflexió i representació per als altres i del seu paper a la societat. La clau per mantenir una relació i el significat amb aquests objectes rau en el disseny i la intenció de l'experiència interactiva creada. Inspirats en les disciplines de la psicologia, el procés de disseny, la interacció humà-ordinador i els models de negoci, aquesta tesi explora, analitza, crea i prova els fonaments teòrics sobre l'empatia i el concepte d'entaular una relació de llarga durada entre les persones i les tecnologies interactives. Amb aquesta finalitat, aquesta tesi es divideix en 4 fases: (1) l'estudi en profunditat de les referències bibliogràfiques dins del sector HCI, amb especial atenció al rol del disseny i la psicologia amb la intenció de respondre preguntes com: "Com podem construir relacions de llarga durada entre persones i objectes intel·ligents?" (2) Recopilar i adoptar definicions, eines i terminologia de treballs relacionats que aportin a la construcció de la contribució principal d'aquesta tesi, (3) Crear i presentar un model d'interacció entre persones i tecnologia que aporti a una interacció de llarga durada, i (4) presentar un cas d'estudi on s'implementi el model proposat. Després del treball bibliogràfic, al sector de l'HCI, s'ha identificat un buit, fruit de les principals preocupacions expressades: la manca de connexió entre la teoria i la pràctica del disseny, així com una mancança en l'àmbit de l'Empatia. El resultat fa que molts dels models d'interacció amb intenció empàtica i afectiva no se sustentin entre si. Això ens ha portat a la segona fase de la tesi on aprofitem les referències de múltiples disciplines per estudiar què és l'empatia, com s'implementa, com es percep i com evoluciona cap a l'objectiu d'una relació a llarg termini, com a punt focal cap a les principals contribucions de la tesi. . Després de reunir i analitzar exhaustivament les referències al voltant de l'empatia, entrem a la tercera fase on presentem el model teòric d'interacció amb el potencial d'establir una interacció a llarg termini i l'anomenat Procés de realització de l'empatia (RE). Més que intentar definir què és l'empatia, aquesta proposta intenta oferir una perspectiva diferent de l'empatia i visualitza el seu abast com un procés influenciat per models de diàleg i col·laboració amb el propòsit de crear comprensió mútua i donar significat a aquest intercanvi. Amb un model clar i una sòlida base teòrica, la fase final de la tesi cerca provar el model proposat amb l'objectiu d'observar si es poden detectar indicadors d'afecció afectiva i confiança entre una persona i el seu objecte tecnològic. En aquest cas, vam tenir l'oportunitat de treballar amb robots socials com el nostre "altre actor" per dissenyar les proves del model. Aquestes proves pretenien capturar els indicadors d'empatia entre un humà i un robot que abraça: l'aferrament afectiu, la confiança, la regulació de les expectatives i la reflexió sobre la perspectiva de l'altre dins un conjunt d'estratègies de col·laboració. Plantegem la hipòtesi que una estratègia de col·laboració activa condueix a un compromís més significatiu de generar empatia entre un humà i un robot en comparació amb una estratègia passiva. Els resultats són encoratjadors i clarament estableixen un camí per a futures investigacions sobre el disseny d'aquest model.

[en] How people engage with their surroundings, whether physical or digital, becomes increasingly complex and rapid, making the user's relationship with their objects and digital tools, at times, extreme and short-lived. Yet, there is still meaning in ownership of objects and interactive technological objects, they are tokens of reflection and representation to others and their role in society. The key to sustaining a relationship and sense of meaning with these objects lies in the design and intention of the interactive experience created. Inspired by disciplines of psychology, design, Human-computer interaction, and business modeling, this thesis explored, analyzed, created, and tested theoretical foundations on Empathy and the concept of initiating a long-term relationship between people and their interactive technologies. To that end, the thesis book was managed in 4 main stages: (1) presenting a deeper dive into bibliographic references within HCI and the role of both design and psychology in the attempt to tackle questions like: "How can we build long-term relationships between people and their smart objects?" (2) Collect and adopt from related works that helped build the main contributions of the thesis book, (3) Create an interaction model between humans and their technology that lent itself for potential long-term engagement, and (4) a case study that implemented and instantiated the model designed. After mapping the HCI bibliographical works in the first phase, a gap was revealed indicative of the main concerns expressed: a lack of connection between theory and design practice as well as a lack in the topic of Empathy. The result makes many of the models of interaction with empathetic and affective intention unsupported between each other. This has led us to the second phase of the thesis where we leveraged references across multiple disciplines to survey what empathy is, how it is implemented, perceived and evolved toward the goal of long-term relationship, as a focal point toward the main thesis contributions. After an exhaustive gathering and analysis of the work around Empathy, we entered the third phase where we present the proposed theoretical model of interaction with the potential for long-term engagement named the Process of Realizing Empathy (RE). Rather than attempting to further define empathy, this proposal is about offering a different perspective to empathy that visualizes its scope as a process influenced by dialogue and collaborative models with the goal to reach meaning between the actors involved. With a clear model in place and a strong theoretical foundation, the final phase of the thesis looked to test the proposed model with the goal of observing if the model can provoke its indicators of Affective Attachment and Trust between a person and their technological object. In the case of this thesis work, we had the opportunity to work with social robots as our "other actor" to design the tests for the model. This testbed meant to capture the indicators of early empathy realization between a human and a robot encompassing affective attachment, trust, expectation regulation, and reflecting on the other's perspective within a set of collaborative strategies. We hypothesized that an active collaboration strategy is conducive to a more meaningful and purposeful engagement of realizing empathy between a human and a robot compared to a passive one. The results are encouraging and clearly establish a path for further research on this model's design.