AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Световно първенство по футбол 2026

Световното първенство по футбол през 2026 г. е определено да се проведе в САЩ, Мексико и Канада, след като тяхната съвместна кандидатура побеждава тази на Мароко със 134:65 гласа. На 13 юни 2018 г. на заседание на 68-ия конгрес на ФИФА в Москва, в навечерието на Световното първенство по футбол, е взето решението за мястото на турнира. == Квалификации == Квалификациите започват през март 2023 г. и трябва да определят 45 от всички 48 отбора за финалния турнир, участниците в който са разпределени по конфедерации: УЕФА - 16, КАФ - 9, АФК - 8, КOНМЕБOЛ - 6, КОНКАКАФ - 6, ОФК - 1, баражи - 2. Числата включват страните-домакини, които се класират автоматично. Последните две места от баражи се определят чрез междуконтинентален плейофен турнир с 6 отбора, по един отбор от конфедерация, с изключение на УЕФА, плюс допълнителен отбор от конфедерацията на страната домакин. В случая с 3 страни домакини от КОНКАКАФ участват 2 отбора, а от КАФ, АФК, КOНМЕБOЛ и ОФК - по 1. == Финален турнир == Световното първенство през 2026 г. ще бъде най-голямото в историята - с 48 отбора, играещи 104 мача в продължение на 34 дни. Първоначално 32 отбора е трябвало да участват във финалния етап на шампионата, както обикновено, но на 10 януари 2017 г. президентът на ФИФА Джани Инфантино обявява решението да увеличи броя на участниците до 48. Така това ще бъде първото световно първенство в XXI век, проведено по новия регламент. === Градове, групи и правила === На 17.6.2022 г. ФИФА определя 16 града за провеждане на мачовете: 11 от САЩ: Далас, Ню Йорк (предградие Ийст Ръдърфорд), Канзас Сити, Атланта, Хюстън, Сан Франциско, Лос Анджелис, Бостън, Филаделфия, Сиатъл и Маями. 3 от Мексико: Мексико Сити, Гуадалахара и Монтерей; 2 от Канада: Ванкувър и Торонто. Подреждането на градовете във всяка държава е по големината на стадионите: най-големият е AT&T Стедиум в Далас с 92 967 места, а най-малкият - БМО Фийлд в Торонто с 45 500 места. Във всеки град играе група от три отбора. Така във финалния турнир има 12 групи от по четири отбора. Първите два отбора от всяка група се класират за шестнадесетинафиналите, както и най-добрите трети отбори. Директните елиминации продължават на четвъртфинали, полуфинали и финал. == Телевизионни права == Към ноември 2022 г. 32 телевизионни канала от 18 държави са закупили правата за излъчване на Световното първенство през 2026 г. По 3 от тях са от Канада и Русия, 11 държави са с по два и 4 с по един. в България това са Нова телевизия и БНТ

Source: original
Берта Кентска

Берта Кентска е франкска принцеса и кралица на Кент. == Живот == Родена е около 565 година в семейството на Хариберт I, крал на Париж от династията на Меровингите, и съпругата му Ингоберга. През 580 година е омъжена за бъдещия крал на Кент Етелберт, който е езичник, но с правото да практикува християнската си религия. Положението ѝ в Кент дава възможност за мисията на Августин Кентърбърийски през 597 година, с която започва покръстването на англо-саксонците и създаването на Църквата на Англия. Берта Кентска умира около 612 година в Кентърбъри. Канонизирана е за светица, като църквата отбелязва паметта ѝ на 1 май.

Source: original
Arnoglossus rueppelii

Arnoglossus rueppelii е вид лъчеперка от семейство Bothidae. Видът не е застрашен от изчезване. == Разпространение и местообитание == Разпространен е в Албания, Алжир, Босна и Херцеговина, Гибралтар, Гърция, Западна Сахара, Испания (Канарски острови), Италия, Мароко, Монако, Словения, Сърбия, Тунис, Турция, Франция, Хърватия и Черна гора. Среща се на дълбочина от 220,5 до 330 m, при температура на водата от 13,4 до 15,8 °C и соленост 35,8 - 36,2 ‰. == Описание == На дължина достигат до 15 cm.

Source: original
Дружество за разпространение на полезни знания

Дру̀жество за разпространѐние на полѐзни зна̀ния е обществено-културно сдружение на българите в Букурещ. Създадено е по инициатива на Любен Каравелов в началото на 1872 г. То е отговор на недоволството на т.нар. "млади“ сред българската емиграция във Влашко от дейността на Българското книжовно дружество в Браила. Задачите му са да увеличи знанието на българския народ, да извършва културно-пропагандаторска и просветна дейност, да издава научнопопулярно списание, учебници и учебни помагала. По устав дружеството не се занимава с политическа дейност. Председател на дружеството е Димитър Хадживасилев. В периода 1875 - 1878 г. издава списание "Знание“. През 1875 г. е отпечатан преводът, направен от Христо Ботев на "За славянското произхождение на дунавските българе“ от Д. Иловайски. Дружеството преустановява дейността си след Априлското въстание от 1876 г.

Source: original
Филип дьо Мили

Филип дьо Мили дьо Наблус е рицар-тамплиер, седмият велик магистър от 1169 до 1171 г. == Биография == Роден е в Светите земи - в Неаполис, Сирия. Филип е син на Ги дьо Мили, роден в Нормандия или Пикардия. Като барон на Наблус участва активно в политическия и военния живот на Йерусалимското кралство - бие се при обсадите на Едеса, Дамаск и Аскалон, през 1148 г. участва на Съвета в Акра. Филип постъпва в Ордена на тамплиерите. Считан е за подкрепян от краля Амалрик I и след смъртта на Бертран при Аскалон е избран за велик магистър, което води до синхронизиране на тамплиерската политика с държавната. След дългата си служба като воин и като глава на тамплиерите, той се оттегля от поста си и умира, съпровождайки Амалрик I по време на дипломатическа мисия във Византийската империя.

Source: original
Архонтология

Архонтологията е историческа дисциплина, която изучава историята на длъжностите в държавни, международни, политически, религиозни и други обществени структури. В обсега на изследване са положени последователност на смяна на лицата, заемащи длъжности, техните биографии и други подходящи данни. == Обект на развитие == Историята и политологията биха били безполезни и лишени от смисъл, без споменаване в историята на главните герои. Много от тези хора са наследствени монарси, други идват на власт в републиките чрез избори, революция или преврати. Заемайки висока позиция и най-важни държавни или партийни постове, те често имат абсолютна власт. Тази категория хора, които в ежедневието могат да бъдат наречени "владетели“, в продължение на много векове са предмет на научно изследване. Интересът към изучаването на живота на владетелите на различните страни се появява много преди тази наука да стане част от историята, а историята да стане академична дисциплина.

Source: original
Усадба

Усадбата в Руската империя е обособен недвижим имот с малко селище от селски тип или (по-късно) част от селище. Представлява комплекс от жилищни здания, главното от които е дом на богатото семейство собственик на имота, заедно с прилежащите към него стопански, паркови и други постройки, често с религиозни сгради (параклис, църква и пр.), обикновено и с усадбен парк, съставляващи общо цяло. Такива дворянски жилищни комплекси са изграждани в Русия още от Късното средновековие. Покъсно са строени също и в градове. Някои причисляват извънградските дворци към усадбите. == Превод на термина == На български език няма точен превод. Често се превежда (частично вярно и като цяло неточно) като: имение - в Средновековна Русия тази дума означава феодално владение (което е обширно по обхват); чифлик - самостоятелен комплекс от дом със стопански постройки на заможен земевладелец (чифликчия, чорбаджия) извън населено място в негов земеделски имот, рядко със значителна художествена стойност. == Историческо развитие == Терминът е с руски произход, свързан с историята на Руската империя, и се използва главно за владения с жилища на руски дворяни и заможни представители на други съсловия, отнасящи се към XVII - началото на XX век. Разграничават следните основни категории усадби с особености, влияещи на външния им облик: на боляри (висши аристократи), XVII век, на помешчици (дребни аристократи), XVIII - XIX век, градски (рядко селски), XVIII - XIX век. С течение на времето със замогването си помешчиците започват да следват примера на болярите да изграждат богати самостоятелни домове в селска местност, докато някои от последните, както и други представители на обществения елит, започват да строят и обзавеждат усадби в големите градове: главно в Москва, също в Санкт Петербург и в центровете на губернии. Редица усадби са построени по оригинални творби на известни архитекти, представляващи днес паметници на руската архитектура. В усадбите на колекционери нерядко се събират значителни и ценни колекции от произведения на изобразителното и декоративно-приложното изкуство. Някои усадби, принадлежали на меценати, получават известност като важни центрове на културния живот - например Абрамцево (Московска област). Други се прославят чрез своите знаменити собственици - като Тархани (Пензенска област), дом на поета Михаил Лермонтов. == Днешно състояние == След Октомврийската революция от 1917 г. дворянските усадби са изоставени от собствениците им, огромната част от тях са ограбени и запуснати. В някои от най-известните усадби в СССР са създадени музеи - в Архангелское (Московска област), Кусково и Останкино (Москва), Ясная Поляна (Тулска област) и др. По сведения на Националния фонд "Възраждане на руската усадба“ в Русия към края на 2007 г. се наброяват около 7 хил. усадби, явяващи се паметници на историята и архитектурата, като около 2/3 от тях се намират в разрушено състояние. == Известни усадби == Абрамцево, Московска област Архангелское, Московска област Кусково, Москва Останкино, Москва Тархани, Пензенска област Узкое, Москва Ясная Поляна, Тулска област == Източници == В Общомедия има медийни файлове относно Усадби в Русия

Source: original
Блек Сокс

Black Sox е името, с което се сдобива бейзболният отбор Чикаго Уайт Сокс от 1919 г., след като се установява, че голяма част от играчите на отбора са замесени в скандал. През 1919 г. чикагският отбор White Sox се договаря с букмейкърите да проиграе шампионата на САЩ по бейзбол. След като скандалът се разраства, от отбора се отвръщат дори и най-верните привърженици на бейзбола. 8 играчи, заедно с 5 професионални комарджии, са обвинени през 1920 г. в уговаряне на мачове и разпространяване на влиянието на порочното професионално комарджийство в бейзбола. 8-те играчи са изключени от Американската бейзболна лига до живот. След скандала собствениците на отбора решават да бъде създадена длъжността "бейзболен комисар“. === Замесените играчи === Eddie Cicotte, питчер. Happy Felsch, централен филдер. Chick Gandil, първи бейзмен. Shoeless Joe Jackson -аутфилдер Fred McMullin, инфилдер Swede Risberg, шортстопър Buck Weaver, трети бейзмен Lefty Williams, питчер. == В изкуството == Eight Men Out - американски филм от 1988 г. с участието на Чарли Шийн

Source: original
Дуайт Д. Айзенхауер (CVN-69)

USS "Дуайт Д. Айзенхауер“ (USS Dwight D. Eisenhower, означение CVN-69) е вторият от общо 10-те "суперсамолетоносача“ на Военноморските сили на САЩ от клас "Нимиц“. Самолетоносачът е наречен в чест на 34-тия президент на САЩ - Дуайт Айзенхауер - и споделя и неговия прякор - "Айк“ (Ike). На 29 юни 1970 година, корабостроителната компания Newport News Shipbuilding от Нюпорт Нюз, Вирджиния, печели конкурс за построяване на самолетоносач клас "Нимиц“, с кодово име CVAN-69. Завършен е на 30 юни 1975 година, като кодовото име е променено от CVAN-69 на CVN-69. Строежа е започнат на 15 август 1970 година, като стойността на проекта е $679 млн. долара (осъвременнена стойност - $4.5 млрд. долара през 2007). Спуснат е на вода на 11 октомври 1975 година, като кръщаването на кораба е извършено от вдовицата на Дуайт Айзенхауер - Мейми Айзенхауер. Приет е на въоръжение на 18 октомври 1977 година, като първи командир на кораба е капитан I ранг Уилям Рамзи, който по-късно бива повишен в контраадмирал след командването на "Айк“. От приемането му на служба на кораба се сменят общо 13 командира (не всички от които са със звание "капитан I ранг“). == Вижте също == "Ентърпрайз“ (CVN-65), друг американски ядрен самолетоносач

Source: original
Стоян Гърков

Стоян Георгиев Гърков е български офицер (генерал-майор). == Биография == Роден е в град Лом на 5 юли 1916 г. в семейство на бедни работници. Учи в ломската гимназия, а след изключването му става за една година частен ученик. През 1934 е приет за член на БКМС, по-късно същата година е арестуван и съден по закона за защита на държавата, но е оправдан. През 1940 постъпва в Софийския университет специалност "право“. През 1943 е арестуван в така наречения процес на 100-те и е осъден на 15 години затвор. След 9 септември 1944 г. излиза от затвора и е началник на Държавна сигурност в Лом. После секретар в гр. Кула. През 1950 завършва Партийна школа в гр. Станке Димитров, а по-късно и военно-политическа академия в Ленинград. През 1962 е назначен за военен аташе в Югославия. През 1964 е назначен за заместник-началник на РУМНО. Към 1969 г. е заместник-командир по политическата част, той и началник на политическия отдел на Разузнавателното управление на Генералния щаб. През 1969 г. му е присвоено званието генерал-майор. През 1970 г. е назначен за заместник-началник на Главното политическо управление на Народната армия (ГлПУНА). След 2 години за началник на ГлПУНА е назначен заместник-министърът генерал-полковник Кирил Косев, също бивш офицер от военното разузнаване. След неразбирателство между двамата написва писмо до Политбюро на ЦК на БКП "за антипартийната дейност на началника на ГлПУНА ген.-полк. Кирил Косев“. Политбюро чрез нарочна комисия разследва обвинението и го определя за невярно. През 1975 генерал Гърков е изпратен на длъжност военен аташе в Чехословакия, където остава до 1978. По-късно работи в инспектората към Генералния щаб. Пенсиониран е през 1980. Умира на 16 май 1999 в гр. София. Награждаван е с орден "Народна република България“ - III ст. (1966) и с орден "Народна република България“ - I ст. (1976).

Source: original
Международна олимпиада по география

Международната олимпиада по география е ежегодно състезание за ученици на възраст от 16 до 19 години. Участници са най-добрите ученици по география във всяка държава и са избрани чрез национална олимпиада по география. Международната олимпиада се състои от 3 части: мултимедиен тест, тест с писмени отговори и теренна работа. Преди 2012, олимпиадата се провежда веднъж на 2 години, а от 2012 година насам - ежегодно. Целите на олимпиадата са да: промотира географията; стимулира разбирането между младите хора; стимулира по-качествено обучение по география по целия свят. На олимпиадата в Квебек през 2018 година участващите страни са 43 - Аржентина, Армения, Австралия, Беларус, Белгия, Босна и Херцеговина, Бразилия, България, Канада, Китай, Хонг Конг, Макао, Тайван, Хърватия, Кипър, Чехия, Дания, Естония, Финландия, Германия, Унгария, Индонезия, Япония, Казахстан, Латвия, Литва, Монголия, Нидерландия, Нова Зеландия, Нигерия, Филипини, Полша, Румъния, Русия, Сърбия, Сингапур, Словакия, Словения, Швейцария, Тайланд, Турция, Обединеното кралство и САЩ. Държави, които са били само домакини или са участвали със собствени отбори в предишни издания, са: Азербайджан, Боливия, Франция, Индия, Израел, Мексико, Черна гора, Пакистан, Португалия, Саудитска Арабия, РЮА, Южна Корея и Тунис. == Участие на България в олимпиадата == България участва в олимпиадите, проведени през 2004, 2006, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 и 2021 г. Успехи за страната постигат: Теодор Костов, възпитаник на МГ "Д-р Петър Берон“ във Варна - златен медал от 2021 г. Павел Нанков, възпитаник на 1 АЕГ в София - сребърен медал от 2004 г. Дилян Пенев, възпитаник на МГ "Д-р Петър Берон“ във Варна - сребърен медал от 2019 г. Стефан Иванов, възпитаник на ППМГ "Акад. Никола Обрешков“ в Бургас - сребърен медал от 2019 г. Антонио Георгиев, възпитаник на ПМГ "Акад. С. П. Корольов“ в Благоевград - сребърен медал от 2021 г. Даниел Димитров, възпитаник на МГ "Д-р Петър Берон“ във Варна - сребърен медал от 2021 г. Васил Стоицев, възпитаник на МГ "Гео Милев“ в Плевен - бронзов медал от 2006 г. Недко Недков, възпитаник на НПМГ "Акад. Любомир Чакалов“ в София - бронзов медал от 2013 г. Апостол Савов, възпитаник на СОУ "Пейо Яворов“ в Плевен - бронзов медал от 2016 г. Велизар Бъчваров, възпитаник на ОМГ "Акад. Кирил Попов“ в Пловдив - бронзов медал от 2016 г. Атанас Иванов, възпитаник на НПМГ "Акад. Любомир Чакалов“ в София - бронзов медал от 2021 г. За всички отбори, участвали досега на олимпиадата, можете да прочетете тук. == Външни препратки == Официален сайт на олимпиадата

Source: original
Санитарен кордон

Санита́рен кордо́н (от френски: cordon sanitaire) е система от мерки, предотвратяващи разпространението на идеология, смятана за нежелана или опасна. Първоначално използвано в медицината, понятието "санитарен кордон“ е въведено в политиката през 1919 година, когато френският министър-председател Жорж Клемансо призовава за превръщане на източноевропейските страни в преграда пред разпространението на комунизма от Русия. От края на XX век терминът се използва за изолирането от участие в управляващи коалиции на крайнолеви, или крайнодесни партии в различни европейски страни.

Source: original
Стенвестник

Стенвестник или "стенен вестник" обикновено е печатно издание, оформено така, че да се чете от стена. Тази практика е съществувала още от времето на Римската империя. Първообразът на стенвестника може да се проследи по скалните рисунки, разпръснати по целия свят още в праисторическата епоха. Стенвестниците са дело най-вече на правителствени служители, които ги поставят на места, където производството или разпространението на редовни печатни издания е трудно или скъпо. Обикновено дадена личност се наема с тази дейност. Тя също може да чете съдържанието на глас на хора, които не могат да четат. Това явление съществува и в наши дни в развиващите се страни, както и до неотдавна в по-бедни общества и в социалистическия свят. В България по времето на социализма редакционни колективи издават стенвестници в училища, учреждения и заводи с рисунки или снимки от вестниците и с текстове, обикновено изписвани на ръка. С тях се заклеймяват постъпки на отделни хора, несъвместими с проповядвания комунистически морал, материали, мобилизиращи към труд или към организиране на масова подкрепа на партийната политика и към демонстрация на политическо противопоставяне на действия на "врага“ от капиталистическия лагер. Дадзъбао (средно между стенвестник и дъска за обяви) по време на Културната революция в Китай са били любимо средство за разправа с "врага“. "Дадзъбао“ като термин се употребява и в наши дни, когато се подчертават диктаторските наклонности на една или друга политическа върхушка, опитваща се в условията на демокрация да използва държавната власт и медиите за прокарване на тясно корпоративни интереси в ущърб на обществото. Съвременен вариант на стенвестниците са блоговете в интернет, които предлагат коментари или новини за определена тема, като храна, политика, култура, екология, социални проблеми, икономика, градска и суб-култура, или местни новини; други служат като лични дневници. Както при стенвестниците, така и при блоговете се набляга главно върху текста, но има и такива, които акцентиратат на изображението. За разлика от традиционната журналистика те са насочени към всички обществени слоеве. == Външни източници == Хилядолетният стенвестник или средновековните графити край с. Царевец

Source: original
Йохан VII фон Залм-Райфершайд

Йохан VII фон Залм-Райфершайд (на немски: Johann VII von Salm-Reifferscheid; * ок. 1440; † между 23 юни и 15 ноември/26 декември 1479) е граф на Залм и господар на Райфершайд. == Биография == Той е син на Йохан VI фон Залм-Райфершайд († 1475) и съпругата му Ирмгард фон Вефелингхофен († 1474), наследничка на Алфтер, дъщеря на Вилхелм II фон Вефелингхофен († 1452) и Рихарда фон Алфтер († 1425). Брат му Петер († 1505) е граф на Залм-Райфершайт-Дик. Йохан VII се жени Филипина фон Нойенар (* ок. 1445; † 27 юни 1494, погребана в Райфершайд), господарка на Хакенбройч, дъщеря на граф Гумпрехт II фон Нойенар, Лимбург ан дер Лене, господар на Алпен-Бедбург († 1484), и графиня Маргарета фон Лимбург († 1479). Бракът е бездетен. Гробът на съпрузите се намирал в Св. Мария ад Ортум. == Литература == Anton Fahne: Geschichte der Grafen jetzigen Fürsten zu Salm-Reifferscheid. J. M. Heberle, Köln 1866, Erster Band und Köln 1858, Zweiter Band. Genealogisches Handbuch des Adels, Fürstliche Häuser. 1955 Europaische Stammtafeln, by Wilhelm Karl, Prinz zu Isenburg, Vol. IV, Tafel 108., Vol. VII, Tafel 141. Detlev Schwennicke, Europaische Stammtafeln, New Series, Vol. XXIX, Tafel 102. == Външни препратки == Die Geschichte der Burg Reifferscheid, nordeifel.de Reifferscheid, fmg.ac

Source: original
1001 арабски нощи

"1001 арабски нощи“ (на английски: 1001 Arabian Nights) е американски пълнометражен анимационен филм от 1959 година, свободна адаптация на приказката за Аладин от сборника приказки "Хиляда и една нощ“ с включването в него на анимационния персонаж от други ленти на Юнайтед Продакшънс оф Америка, "Господин Магу“ като чичото на Аладин, Абдул Азис Магу. == Сюжет == Абдул Азис Магу е чичо на Аладин. Двамата се влюбват в една и съща жена - принцеса Ясминда. == В ролите == Персонажите във филма са озвучени с гласовете на: Джим Бакъс като Абдул Азис Магу Катрин Грант като Принцеса Ясминда Дуейн Хикман като Аладин Ханс Конрийд като Злия везир Хершел Бернарди като Духа от лампата Алън Рийд като Султанът Доус Бътлър като Омар, килимаря Сестрите Кларк като Трите малки камериерки от Дамаск == Външни препратки == "1001 арабски нощи“ в Internet Movie Database

Source: original
Форпост

Форпост (на немски: Vorpost) или аванпост (на френски: avant-poste - място отпред, преден пост, преден пункт) е термин от военното дело. Означава изнесена напред стража, преден охранителен пост (патрул) или отред за охрана. Поставя се от войските, намиращи се в състояние на отбрана или в почивка, откъм страната на предполагаемо нападение на противника с цел да се предотврати внезапно нападение върху основните сили. == Източници и литература == Большая советская энциклопедия (БСЭ), Третье издание, "Советская энциклопедия“ 1969-1978 г. в 30-ти томах Советская военная энциклопедия Военный энциклопедический словарь (ВЭС), Москва, ВИ, 1984 г., 863 стр. с иллюстрациями (ил.), 30 листов (ил.) "Военный энциклопедический словарь“ (ВЭС), Москва, ВИ, 2007 г. == Вижте също == Гадес Авангард

Source: original
Единен европейски акт

Единният европейски акт (на английски: Single European Act, SEA) е първата основна ревизия на Договорите от Рим от 1957 г. за създаване на Европейската икономическа общност (ЕИО) и Европейската общност за атомна енергия (известна като ЕВРАТОМ). През 1980-те години между страните-членки на Европейската общност се натрупва голямо недоволство. Лидерите на икономическите и политическите елити в тези страни настояват да се хармонизират законодателствата, за да се избегнат противоречията в общата европейска политика. Учредена е комисия, която да анализира дали е възможен общ пазар в Европа и какви мерки трябва да се вземат, за да бъде постигнат той. Предложенията, с които комисията излиза, поставят основите на Единния европейски акт (ЕЕА). Целта му е да отстрани съществуващите бариери между страните, да подобри хармонизацията и така да повиши конкурентоспособността на европейските страни. ЕЕА прави реформи в оперативните процедури на институциите на ЕО и разпростира гласуването с квалифицирано мнозинство над нови области. Поставена е целта до 1992 г. да започне да функционира единният вътрешен пазар. С акта също официално се лансира концепцията за Европейското политическо сътрудничество, която е предшественик на появилата се впоследствие Обща политика на външните работи и сигурността на Европейския съюз. Актът е подписан в Люксембург на 17 февруари 1986 г. и в Хага на 28 февруари 1986 г. Влиза в сила от 1 юли 1987 г. == Външни препратки == ((en)) The Single European Act, europa.eu

Source: original