AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Драго Кекановић

Драго Кекановић (Братуљевци, 16. август 1947) српски је књижевник. == Биографија == Школовао се у Пожеги и Осијеку, где је завршио средњу техничку школу архитектонско-грађевинског смера, и Загребу, где је дипломирао на Филозофском факултету, групе Југославенски језици и књижевност и Компаративна књижевност. Један је од најистакнутијих српских писаца који већ више од три деценије делује у Хрватској. Приповедач, романописац, драмски писац и неоспорни интелектуалац (тематски опсег његове прозе везан је за простор завичајне Славоније и Загреб, у највећем делу рефлектира судбину српских, али и хрватских протагониста у другој половини 20. века) који је свестан поменутих околности и, рекло би се, те околности уграђује с високом свешћу у своју литературу. Он живи и ради у Загребу, Хрватска. == Награде == Награда "Владимир Назор”, у категорији годишње награде, 1978. Награда "Борислав Пекић”, за синопсис романа Опчињеност, 1999. Награда "Светозар Ћоровић”, за роман Вепрово срце, 2012. Награда "Бранко Ћопић”, за роман Вепрово срце, 2013. Награда "Златни сунцокрет”, за роман Вепрово срце, 2013. Награда "Борисав Станковић”, за роман Вепрово срце, 2013. Награда "Душан Васиљев”, за роман Вепрово срце, 2013. Андрићева награда, за збирку прича Усвојење, 2014. Награда "Григорије Божовић”, за приповетку "Кумић”, 2014. Награда "Данко Поповић”, за збирку прича Усвојење, 2014. Књижевна награда "Београдски победник”, за роман Приврженост, 2022. == Дела == Вечера на веранди, приче, Напријед, Загреб, 1975. Ледена шума и друге кратке приче, ЦДД, Загреб, 1975. Потомак сјена, роман, Напријед, Загреб, 1978. Заглада, приче, на пољском, Краков, 1985. Ивањска ноћ, роман, БИГЗ, Београд, 1985. Панонски диптих, две приповести, Аугуст Цесарец, Загреб, 1989. Амерички сладолед, роман, Српско културно друштво Просвјета, Загреб, 1997. Рибља стаза, роман, Каирос, Сремски Карловци, 1997. На небу и друге приче, Каирос, Сремски Карловци, 2002. (Савршена дадиља, Пупуљци за рајске птице, Свуда даље сам био ја, Ђела, жена са рупом на глави, Пастув на крају приче, На небу, Недодирљивост, Пасторала 2000., За дарове има времена) == Спољашње везе == Драго Кекановић на веб-сајту IMDb (језик: енглески) Верујем у велику и вечну љубав ("Политика”, 25. април 2022) Гледаш пропаст, а причаш о лепоти ("Политика”, 28. фебруар 2023)

Source: original
Гијом де Лопитал

Гијом Франсоа Антоан, Маркиз де Лопитал (фр. Guillaume François Antoine, Marquis de l'Hôpital; Париз, 1661 - Париз, 2. фебруар 1704) је био француски математичар. Изучавао је инфинитезималну анализу и објавио књигу o диференцијалном рачуну. Најпознатији је по Лопиталовом правилу које се примењује у математици. Рођен је у Паризу, Француска. Првобитно је планирао војничку каријеру, али лош вид је проузроковао да пређе на математику. Решио је брахистохронски проблем, независно од осталих савременика математичара, као што је Исак Њутн. Умро је у Паризу. Такође је аутор прве књиге о диференцијалном калкулусу, l'Analyse des Infiniment Petits pour l'Intelligence des Lignes Courbes. Објављен 1696. године, текст је садржао предавања његовог учитеља, Јохана Бернулија, у којима је Бернули дискутовао о неодређеном облику 0/0. Метод који решава такве неодређене облике узастопним диференцијацијама носи Лопиталово име. Године 1694, Лопитал је склопио договор са Јоханом Бернулијем. Договор је био да Лопитал плати Бернулију 300 франака годишње како би му Бернули причао о својим открићима, што је Лопитал описао у својој књизи. Године 1704, након Лопиталове смрти, Бернули је открио договор јавности, тврдећи да су многи резултати у Лопиталовој књизи ту због њега. Године 1922, откривени су текстови који подупиру Бернулијеве тврдње. Раширена прича о томе како је Лопитал покушао да се себи припише откриће Лопиталовог правила није тачна: објавио је своју књигу анонимно, обзнанио Бернулијеву помоћ у уводу и никад није тврдио да је заслужан за то правило.

Source: original
Стјердалхалсен

Стјердалхалсен (норв. Stjørdalshalsen) је град у Норвешкој. Град је у оквиру покрајине Средишње Норвешке, где је други по величини и значају град округа Северни Тренделаг. Стјердалхалсен је седиште општине Стјердал. == Географија == Град Стјердалхалсен се налази у средишњем делу Норвешке. Од главног града Осла град је удаљен 525 km северно о од града. Стјердалхалсен се налази у западном делу Скандинавског полуострва, у области Стјердален. Град се сместио на обали Трондхејмског фјорда, у пространој равници, која је настала при ушћу река Грејелве и Стјердалселве у море. Надморска висина града је од 0 до 50 м. == Историја == Први трагови насељавања на месту данашњег Стјердалхалсена јављају се у доба праисторије. Насеље није имало већи значаја све до средине 20. века, када је почело расти са развојем приградског подручја Трондхејма (удаљеног 20 km). 1997. године Стјердалхалсен је добио градска права. Током петогодишње окупације Норвешке (1940-45) од стране Трећег рајха Стјердалхалсен и његово становништво нису значајније страдали. == Становништво == Данас Стјердалхалсен има око 11 хиљада у градским границама, односно око 22 хиљаде на подручју општине. Последњих година број становника у граду расте по годишњој стопи од 1,5%. == Привреда == Привреда Стјердалхалсена се традиционално заснивала на поморству и пољопривреди. Последњих година значај пословања и индустрије је све већи. == Спољашње везе == www.stjordal.kommune.no Званична страница града Стјердалхалсена

Source: original
Гремлини 2: Ново гнездо

Гремлини 2: Ново гн(иј)ездо (енгл. Gremlins 2: The New Batch), негде и Гремлини 2: Ново легло је амерички комични хорор филм из 1990. године, режисера Џоа Дантеа и извршног продуцента Стивена Спилберга са Заком Галиганом и Фиби Кејтс у главним улогама. Група злонамерних Гремлина преузима високотехнолошки корпоративни небодер који припада медијском барону. Они праве пустош у целој згради док, Могвај Гизмо уз помоћ Билија Пелцера покушава да поврати контролу. == Радња == Шест година након страшних догађаја који су се десили у њиховом родном граду, Били Пелцер (Зек Галиган) и његова вереница Кејт (Фиби Кејтс) преселили су се у Њујорк, где раде у великој компанији Клемп, смештеној у небодеру на Менхетну. Диверзификована фирма коју води Данијел Клемп (Џон Главер) опремљена најновијом технологијом, буквално прати сваки корак својих запослених. У Кинеској четврти, недалеко од небодера, живи стари продавац гдин Винг (Кеј Лук), који му је однео Гизмоа, могваја на крају претходног филма. Након Вингове смрти, Гизмо одлази да лута улицама и залута у лабораторију компаније Клемп, али је одведен у лабораторију компаније, код научника, доктора Катетера (Кристофер Ли), који спроводи експерименте на њему. Сазнавши за ово, Били покушава да спасе свог пријатеља, проваљује у лабораторију и пушта Гизмоа. Међутим, Гизмо се нехотице полива водом, што опет доводи до појаве гремлина. Убрзо се трансформишу и испуњавају цео небодер, па се догађаји развијају тако, да се чопори гремлина поново појављују слободни и сада великом граду Њујорку, прете озбиљне невоље. == Спољашње везе == Гремлини 2: Ново гнездо на веб-сајту IMDb (језик: енглески) Гремлини 2: Ново гнездо на веб-сајту Box Office Mojo (језик: енглески) Гремлини 2: Ново гнездо на веб-сајту Rotten Tomatoes (језик: енглески) Гремлини 2: Ново гнездо на веб-сајту Metacritic (језик: енглески)

Source: original
Јан Бергер

Јан Бергер (чеш. Jan Berger; Праг, 27. новембар 1955) бивши је чешки фудбалер, репрезентативац Чехословачке, освајач златне медаље са Летњих олимпијских игара у Москви 1980. године. Учесник је Европског првенства 1980. у Италији и Светског првенства 1982. у Шпанији. == Каријера == У Чехословачкој је играо за Дуклу из Прага, освојивши титулу првака државе 1979, постигао је укупно шест голова између 1978. и 1980. Прешао је у прашку Спарту 1980. године после олимпијског фудбалског турнира 1980. Проглашен је за најбољег чехословачког фудбалера 1984. године. Док је био играч Спарте, Бергер је освојио још две титуле првака. Потом је каријеру наставио у Швајцарској 1986. године. Одиграо је укупно 30 утакмица за фудбалску репрезентацију Чехословачке. Учесник је Европског првенства 1980. у Италији и Светског првенства 1982. у Шпанији. Са репрезентацијом је освојио златну медаљу на Летњим олимпијским играма у Москви 1980. године. Након завршетка играчке каријере, тренирао је неколико клубова у Чешкој. == Остало == Бергер је стриц познатог чешког фудбалера Патрика Бергера који је играо за репрезентацију Чешке. Његов син Томаш Бергер је такође фудбалер. === Клуб === Прва лига Чехословачке Дукла Праг: 1978/79. Спарта Праг: 1983/84, 1984/85. Куп Чехословачке Дукла Праг: 1979/80. Спарта Праг: 1983/84. === Репрезентација === Чехословачка Олимпијске игре: Златна медаља 1980. Европско првенство: Треће место 1980. == Спољашње везе == Профил на сајту Дукле National Football Teams

Source: original
Јаков (име)

Јаков је српско и хрватско мушко име. Име је настало од хебрејске речи Jaaqov (хебр. יַעֲקֹב‎) што значи пета. Често ће се за особе које носе то име користити надимци Јаки, Јакша и Јакица. Може се односити на: Јаков (епископ), српски средњовековни архиепископ Јаков Брдар, словеначко-босански вајар Јаков Фак, хрватско-словеначки биатлонац Јаков Готовац, хрватски композитор и диригент Јаков Игњатовић, српско-мађарски романсијер и прозни писац Јаков Ненадовић, српски војни командант и политичар Јаков Седлар, хрватски филмски режисер и продуцент Јаков Владовић, хрватски кошаркаш == Види још == Јаковљевић

Source: original
Јеј (Јужни Судан)

Јеј је град у вилајету Централна Екваторија у Јужном Судану. Налази се 30-ак километара од границе са ДР Конгом и 80-ак од границе са Угандом. Према подацима из 2011. године у граду живи 185.000 становника највише захваљујући великом броју избеглица и имиграната у последњих 30 година. Смештен је на истоименој реци. == Одлике == Јеј се налази у истоименом округу, а удаљен је приближно 170 километара југоисточно од главног града Џубе. У граду се налази Универзитет пољопривреде и механике, као и аеродром. Пре 1980-их град је био познат као "Мали Лондон“, јер је имао развијену трговину, туризам, велики број хотела и угоститељских објеката. == Историја == Име града и реке утврдиле су поглавице три највећа племена која су насељавала ову област - Азанде, Поџулу и Гимуну. Када су британски мисионари 1951. године саградили малу болницу на обали реке, то је и званично било оснивање овог града. Током грађанског рата, Јеј је постао гарнизонски град, где је била смештена база НПОС-а. Након рата и потписивања мировног споразума 2005. године, већина избеглица које су привремено уточиште нашле у суседној Уганди и ДР Конгу, населила је Јеј, као први већи град у пограничном појасу. Данас је Јеј један од банкарских центара Јужног Судана (Банка Ајвори, Комерцијална банка Кеније и др), а обнављањем инфраструктуре и оживљавањем туризма и трговине град жели да поврати некадашњи углед "Малог Лондона“. == Види још == Јужни Судан Централна Екваторија == Спољашње везе == Званични сајт Владе Јужног Судана (језик: енглески)

Source: original
Викарни епископ сремски

Викарни епископ сремски је некадашња титула коју је носио викарни архијереј у Српској православној цркви. Била је почасна титула помоћном епископу патријарха српског. == Историја == У периоду од 1690. односно 1695. митрополити карловачки су уједно били "архидијецезани” тадашње Сремске епархије или Сремско-карловачке архидијецезе која је обухватала Осјечко поље и Срем. Прије уједињења Српске православне цркве (1920) односно обнављања Пећке патријаршије, митрополитска катедра у Сремским Карловцима била је упражњена због смрти карловачког митрополита и српског патријарха Лукијана Богдановића (1913). Сремском архидијецезом су тада администрирали епископи Мирон Николић, Михаило Грујић и Георгије Летић. Од 1920. до 1928. титуларни епископ Сремске Митровице био је Максимилијан Хајдин, а 1928. изабран је викарни епископ сремски Иринеј Ђорђевић и на том положају остао је до 1930. Сљедеће године, подручје Сремско-карловачке архидијецезе се спаја са Архиепископијом београдском у једну Архиепископију београдско-карловачку којом управља патријарх српски, а који је имао викарног епископа сремског у двору у Сремским Карловцима. Послије Другог свјетског рата, на првом редовном засједању Светог архијерејског сабора Српске православне цркве (1947) основана је Епархија сремска чиме је дотадашњи викарни епископ сремски постао епархијски архијереј. == Епископи == Викарни епископи сремски: Максимилијан Хајдин (1920-1928), титуларни епископ Сремске Митровице; Иринеј Ђорђевић (1928-1931); Тихон Радовановић (1931-1934); Сава Трлајић (1934-1938); Валеријан Прибићевић (1940-1941). == Види још == Епархија сремска Архиепископија београдско-карловачка Викарни епископ хоповски

Source: original
Дински залив

Дински залив (рус. Динской залив) малени је плитки морски залив уз источну обалу Керчког мореуза Азовског мора у Русији. Налази се у северозападном делу Таманског полуострва и сматра се субакваторијом већег Таманског залива. Од Керчког мореуза је одвојен уском Чушком косом. Целом својом акваторијом налази се у саставу Темрјучког рејона Краснодарске покрајине. Издужен је у смеру запад-исток у дужини од око 8 км, док је максимална ширина око 2 км. Максимална дубина воде у заливу не прелази 4 метра. == Види још == Азовско море Керчки пролаз Краснодарски крај Таманско полуострво Тамански залив == Спољашње везе == Лотышев И. П. География Кубани. Энциклопедический словарь. Майкоп, 2006

Source: original
Колтон Парајко

Колтон Парајко (енгл. Colton Parayko - Алберта, 12. мај 1993) професионални је канадски хокејаш на леду који игра на позицијама одбрамбеног играча. Члан је сениорске репрезентације Канаде за коју је на међународној сцени дебитовао на светском првенству 2017. године када је са Канађанима освојио сребрну медаљу. На том првенству уврштен је у идеалну поставу шампионата. Учествовао је на улазном драфту НХЛ лиге 2012. где га је као 86. пика у трећој рунди одабрала екипа Сент Луис блуза. == Види још == Репрезентација Канаде у хокеју на леду == Спољашње везе == Колтон Парајко на веб-сајту EliteProspects.com (језик: енглески) Колтон Парајко на веб-сајту IHDb (језик: енглески) Колтон Парајко на веб-сајту NHL.com (језик: енглески)

Source: original
Поповићи (Конавле)

Поповићи су насељено место у саставу општине Конавле, Дубровачко-неретванска жупанија, Република Хрватска. == Географски положај == Поповићи су насеље смештено на самом југу Хрватске. Конавоске стијене испод села Поповићи су високе и до 300 метара, у просеку 100 - 200 м. Недалеко од села на мору испод Конавоских стијена направљена је плажа Пасјача која је путем спојена са насељем. == Историја == До територијалне реорганизације у Хрватској налазили су се у саставу старе општине Дубровник. == Становништво == На попису становништва 2011. године, Поповићи су имали 236 становника. Напомена: У 1900, 1910. и 1948. исказано под именом Поповић. === Попис 1991. === На попису становништва 1991. године, насељено место Поповићи је имало 296 становника, следећег националног састава: == Референце == [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. === Мапа === [2] === Фотографије === [3]

Source: original
Културолошка асимилација

Културолошка асимилација или друштвена асимилација (термин асимилација често употребљава и у значењу акултурација) односи се на процесе који су усмерени ка утапању мањинских и других маргинализованих група у преовлађујући културни модел. Асимилација подразумева губљење великог степена аутономије док акултурација већи нагласак даје на прихватање културних вредности и модела понашања већинске групе. Ауторитарна друштва и један и други процес често спроводе насилно условљавајући опстанак мањинских група степеном њихове асимилације односно акултурације. Отпор асимилацији и акултурацији мањинске групе најчешће пружају организовањем карактеристичних национално обојених активности као што су учење школа на матерњем језику, фолклорне активности, верске обреде и слично.

Source: original
Хелебарде, хелебарде, кремењаче, кремењаче

Хелебарде, хелебарде, кремењаче, кремењаче (порт. Alabardas, Alabardas, Espingardas, Espingardas, 2014) последњи и незавршени роман португалског Нобеловца Жозеа Сарамага. == О књизи == Артур Паз Семедо је рачуновођа у чувеној компанији за производњу оружја, заљубљеник у свој посао и ватрени обожавалац тешког наоружања, великих калибара и дугих цеви, амбициозан чиновник који више од свега жели да из тричавог одељења за муницију и лако оружје пређе у артиљеријски сектор. Насупрот Артуру, његова жена с којом се разишао заклети је пацифиста, која је променила име Берта у Фелиција да њено име не би подсећало на прослављену, боље рећи озлоглашену немачку хаубицу из Првог светског рата којој су тепали Дебела Берта. Када у филму Нада, по роману Андреа Малроа, који је гледао у локалном биоскопу, Артур Семедо открије да су током грађанског рата у Шпанији, у једној фабрици у Милану, стрељани радници који су саботирали израду хаубица, он схвата да му се пружа јединствена прилика да напредује, па цео случај износи свом шефу и добија дозволу да у архиву компаније истражи везу ове саботаже са својом вољеном компанијом... Почетак последње Сарамагове узбудљиве алегорије о трговини оружјем садржи још низ рукаваца и заплета замишљених да разобличе ову моћну индустрију која постоји колико и људска врста. Нажалост, када већ почнемо да се забављамо непоновљивим Сарамаговим ликовима и догађајима уплетеним у роман, бићемо сурово прекинути... пишчевом смрћу. Последњи и једини недовршени Сарамагов роман Хелебарде, хелебарде, кремењаче, кремењаче, који је добио наслов по стиху једног старог португалског песника, објављен је у октобру 2014. године уз један осврт и ненадмашне илустрације књижевног нобеловца Гинтера Граса и неколико пропратних текстова Сарамагових млађих савременика и писаца. Они на особен начин и овим несвакидашњим поводом приближавају читаоцима последње дело португалског великана и нуде своје виђење његовог недовршеног рукописа. Предговор овом роману написао је Фернандо Гомес Агилера, шпански песник, професор књижевности и председник Управног одбора Фондације Жозеа Сарамага..

Source: original
Боде

Боде су насељено мјесто у Босни и Херцеговини у општини Бугојно које административно припада Федерацији Босне и Херцеговине. Према попису становништва из 1991. у насељу је живјело 41 становника. Становништво је у време Југословенског грађанског рата расељено (избегло) на територију Србије и Републике Српске (Бања лука, Бијељина). == Историја == Село је добило име јер су сељаци били познати по вештини руковања мачем, ножем, косачом, копљем и другим врстама бодежа. Сматра се да је братство "Бодо” од кад постоји (од XV века) живело на простору Херцеговине а касније средње Босне. По једном усменом предању вуку исте корене као средњовековна династија Косача (из које су Влатко Вуковић, Сандаљ Хранић, херцег Стеван...) == Спољашње везе == Мапе, аеродроми и временска ситуација локација (Fallingrain)

Source: original
IC 3045

IC 3045 је ознака објекта на координатама са ректансцензијом 12h 12m 59,7s и деклинацијом + 12° 46" 46'. Открио га је Арнолд Швасман, 14. септембра 1900. Каснијим посматрањима на том положају није уочен никакав астрономски објекат. == Види још == Индекс каталог Нови општи каталог == Спољашње везе == Интерактивни каталог NGC, IC и Месјеових објеката == Литература == Revised New General Catalogue and Index Catalogue, Wolfgang Steinicke, 2012. Доступно у овом фајлу са објашњењем на овој страници SIMBAD база података, Стразбуршки центар астрономских података (CDS), Стразбур

Source: original
Андује

Андује (фр. Andouillé) насеље је и општина у западној Француској у региону Лоара, у департману Мајен која припада префектури Лавал. По подацима из 2011. године у општини је живело 2221 становника, а густина насељености је износила 60,78 становника/km². Општина се простире на површини од 36,54 km². Налази се на средњој надморској висини од 110 метара (максималној 155 m, а минималној 52 m). == Демографија == График промене броја становника у току последњих година == Види још == Списак општина у департману Мајен == Спољашње везе == База података: Insee (језик: француски) [(језик: француски) (језик: француски)] Ондује на страници Националног географског института Француске (језик: француски) Ондује на страници организације INSEE (језик: француски) Најближа насеља (километража, правац и координате) (језик: француски) План насеља Ондује на мапи (Mapquest)

Source: original
Кокимон

Кокимон (фр. Cocumont) насеље је и општина у југозападној Француској у региону Аквитанија, у департману Лот и Гарона која припада префектури Марманд. По подацима из 2011. године у општини је живело 1009 становника, а густина насељености је износила 39,66 становника/km². Општина се простире на површини од 25,44 km². Налази се на средњој надморској висини од 135 метара (максималној 148 m, а минималној 33 m). == Демографија == График промене броја становника у току последњих година == Види још == Списак општина у департману Лот и Гарона == Спољашње везе == База података: Insee (језик: француски) Cocumont на страници Националног географског института Француске (језик: француски) Cocumont на страници организације INSEE (језик: француски) Најближа насеља (километража, правац и координате) (језик: француски) Положај места Cocumont на мапи Француске (са основним подацима о месту) (језик: француски) План насеља Cocumont на мапи (Mapquest)

Source: original
Међународнe научне олимпијаде

Међународне научне олимпијаде (ISO/International Science Olympiads) су група светских такмичења у различитим областима формалних, природних и друштвених наука, које се одржавају сваке године. Такмичења су осмишљена за 4 до 6 најбољих средњошколаца из сваке земље учеснице одабраних на интерним националним научним олимпијадама, са изузетком ИОЛ-а, који дозвољава два тима по земљи, ИОИ-а, који дозвољава два тима из земље домаћина, и ИЈСО-а, који је предвиђен за ученике млађе од 16 година. У почетку, олимпијаде су биле ограничене на источни блок, али су се касније постепено прошириле на друге земље. == Преглед == Саме олимпијаде су засебна такмичења, свако са својим организационим телом, иако су груписане као "Међународне научне олимпијаде“. Циљеви сваког ИСО-а су промовисање каријере у науци; да изазове најпаметније студенте из целог света; и да упореди различите наставне системе сваке земље. Иако су такмичења намењена средњошколцима, стандарди испита су изузетно високи. == Листа олимпијада == Научне олимпијаде су међународна такмичења ученика. Постоји 12 општепризнатих међународних научних олимпијада:

Source: original
Јункерс J.7

Јункерс J.7 (нем. Junkers J.7) је немачки ловачки авион. Први лет авиона је извршен 1917. године. Иако је авион имао већу брзину у хоризонталном лету од свих немачких ловаца тога времена, није нараучен за немачко РВ. Највећа брзина у хоризонталном лету је износила 205 km/h. Размах крила је био 9,00 метара а дужина 6,70 метара. Маса празног авиона је износила 655 килограма а нормална полетна маса 836 килограма. == Литература == Детаљнији подаци о авиону "Junkers J7” (на језику: немачки). Минхен, Немачка: Званична презентација (Junkers.de). 2003-2010. Архивирано из оригинала 26. 8. 2010. г. Приступљено 21. 9. 2010. "Junkers J 7” (на језику: енглески). The Hugo Junkers Homepage. 23. 12. 2002. Архивирано из оригинала 15. 7. 2011. г. Приступљено 21. 9. 2010.

Source: original