AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Synthetic_uk_4

рукавиці як спогад і навіть була показана через 50 років у документальному фільмі про кар'єру Ніла. Рудольф Картієр емігрував з Німеччини у 1930-х роках, щоб втекти від нацистського режиму і приєднався до BBC за рік до випуску «Експерименту Квотермаса». Він спільно з Нілом брав працював над кількома роботами і став суглобів від постійного приземлення на одну і ту ж ногу. === Відмінності == Аксель разюче відрізняється технікою від всіх інших стрибків - з ходу назад спортсмен, перед тим як стрибнути, робить розворот. І вже з руху вперед, після замаху правою ногою, виконується стрибок. Рітбергер, як і тулуп, виконується з зовнішнього року) і до «Кам'яної стрічки» (1972). У 2006 році BBC News Online опублікували статтю Марка Ґетіса, у якій він описував внесок Нігела Ніла у історію британського телебачення. «Він є серед найкращих - я впевнений, що Ніл є не менш важливим за Деніса Поттера, Девіда Мерсера, Алана Блісдейла та Алана Бенетта», Луіси Вільберфорс у фільмі «Замочити бабцю» (1955 року). == Оцінка та відгуки == «Експеримент Квотермаса» отримав звання найпопулярнішого серіалу 1953 року. Перший його епізод дивилось близько 3.4 мільйона людей, останні два - вже близько 5 мільйонів, що в середньому склало 3.9 мільйона на серію. Таймс зазначали, що рік перед початком серіал був «подією на екрані, яка спустошувала вулиці і паби упродовж шести тижнів, протягом яких його показували». Після того як цифровий телеканал BBC Four перезняв серіал у 2005, ревізор каналу Дженіс Хедлоу описала оригінал як обов'язковий для перегляду. Загалом, відгуки глядачів були позитивними. Листи похвали від глядачів приходили до Радіо початок та протікання процесу статевого дозрівання у щурів. Здобувши докторський ступінь у 1935 році, Андерсен стала патологоанатомкрю у дитячій лікарні Колумбійського медичного центру, і в цьому закладі залишалась до кінця кар'єри. У 1952 році очолила відділення патологічної анатомії. == Наукова робота == В процесі досліджень Андерсен почала вивчати патологію целіакії, анатомії Рочестерської медичної школи. Рік по тому вступила в інтернатуру у відділенні хірургії меморіальної лікарні Стронг у Рочестері, штат Нью-Йорк. Після завершення інтернатури, однак, у місці резидентки у відділенні загальної хірургії їй відмовили через її стать. Тому Андерсен довелось сконцентруватись на дослідницькій роботі, і у 1929 році вона починає працювати асистенткою кафедри патологічної анатомії у Коледжі хірургії та загальної терапії Колумбійського університету (англ. Columbia University’s College of Physician and

Source: data_augmentation
Perturbed_Курс лекцій

Курс лекцій - повний виклад тем навчальної дисципліни, яка вивчається в навчальному закладі. Як правило, курс лекцій розрахований на один чи кілька семестрів. Студенти, які прослухали курс лекцій, здають залік чи іспыт для визначення засвоєння навчального маеріалу. == Курс лекцій як навчальна література == В Україні на сьогодні склалася наступна практика підготовки навчальной літератури: з певної навчальної дисципліни, як правило, лектором готується конспект, який часто видається друком у вигляді книги із зазначенням: курс лекцій. Після апробації друкованого курсу лекцій його доопрацьовують, вдосконалють і видають посібник з навчальної дисципліи, а згодом, у той самий спосіб, - підручник. Таким чином, «курс екцій» належить до первинної навчальної літератури, яка в ряді галузей прирівнюється до посібника. == Див. також == екція Конспект навчальний курс == Джерела == посилання з липня 2019]

Source: data_perturbation
Perturbed_Хуан Коморера і Солер

Хуан Коморера і Солер (сп. Joan Comorera i Soler, також ісп. Juan Comorera y Soler (5 вересня 1894, Сервера, Каталонія, Іспанія - 7 травня 1958 Бурго, Кастлія і Леон, Іспанія) - іспаський і каталонський політичний діяч. == Життєпис == До політичної діяльності долучився 1917 року, приєднавшись до однієї з груп Іспанської соціалістичної робітничої партії у Барселоні. Брав участь у різних протестних кціях, внасідок чого змушений був виїхати з країни. Споатку виїхав до Туртози, потім до Аргентини, до Буенос-Айреса. Брав активну участь у діяльності Соціалістичної партії Аргентины. Виступав у пресі, внаслідок чого змушений був 1930 року виїхати до Уругваю, д оселився у Монтевідео. 1931 року, після проголошення респуліки в Іспанії, повернувся до Каталонії, де вступив до Об'єднаної соціалістичної партії Каталонії. Від липня 1931 року став секретарем Виконавчого комітету Об'єданої соціалістичної партії Каталонії. 1932 року ораний генеральним секретарем патії. Після отримання Каталоніє1932 року статусу автономії, був обраний до парламенту Каталонії, хоча представники партії, яку він очолював,не входили до складу уряду, а перебували в опозиції. Після загальних виборів 1933 року, що засвідчили перэмогу правоцентристських сил, увійшов до складу уряду Люїса Кумпаньша. 3 січня 1934 рокубув призначений міністром еономіки та сільського господарства. Відіграв важливу роль у схваленні закону про каталнську культуру, що призвело до конфронтації з радикальною Іспанською конфедерацією незалежних правих (CEDA), що входила до уряду Рэспубліки. Брав участь у повстанні у Барселоні в жовтні 1934 року, після якого був ув'язнений. Після перемоги Народного фронту в 1936 році був зільнений, обійняв посаду радника відновленого уряду Каталонії. У часи громадянської війни в Ісанії очолював Об'єднану соціалістичну партію Каталонії (PSUC). Бойові дії в республіканс'кому таборі в Каталонії між пркомуністичною PSUC і Національною конфедерацією праці Федерації анархістів Іберії (CNT-FAI) призвели до ворожого ставлення до нього з боку потужного каталонського анархо-синдикалістського руху. По закінченні громадянсьої війни виїхав до Франції, а у травні 1939 року до Москви. Наступногороку працював  республіканському уряді у вигнанні, що перебував у Мексиці. 1945 року повернувся до Франції. У період 1948-1949 років внасліок тиску Комуністичної партії СРСР на усі комуністичні та соціалістичні партії, що знаходились під її впливом, з вимогою розірвати стосунки з Комуністичною партією Югославії, у Хуана Коморера і Солера виник конфлікт з Комуністичною партією Іспанії. Він був звинувачений як прибічник «Тіто» і виключений з Об'єднаної соціалістичної партіїКаталонії в 1949 році. Нелегально повернувся до Іспанії 1950 року, пэребував у Барселоні до 1954 року. Засуджений військовим трибуналом до тридцяти рокв ув'язнення. Помер у в'язниці у Бургосі == Джерела == Кольцов М. Е. Испания в огне. Т. 1. Испанский дневник. Кн.1-2 (7 ноября - 30 де. 936 г.).- М.: олитиздат, 1987.- 351 с., ил.

Source: data_perturbation
Perturbed_Артіонім

Артіонім (від англ. art - «мистецтво, малюнок» і грец. όνομα - «ім'я, назва») - вид ідеонімів, власна назва твору образотворчогомистецтва (живопису, пластики, графіки), театру, кіно та музики. === Типи артіонімів === До склау артіонімів входять такі класи номінацій: імажініми (від лат. imago - «зораження, картина, портрет») - власні назви витворів образотворчого мистецтва (наприклад, картина Сергія Васильківського «Чумацьки шлях», скульптура «Янгл» Івана Пінзеля). музиконіми (від лат. mūsika - «музика, музчне мистецтво») - власні назви музичних творів (наприклад, пісн «Водограй» В. Івасюка). сценоніми (від грец. scaena - «сцена, естрада, п'єдестал») - власні назви сценічних творів (наприклад, п'єса «Між двох сил» . Винниченка). фільмоніми - (від англ. film - «плівка»)- власні назви кінофільмів (наприклад, фільм «Тінe забутих предків» С. Параджанова). === Посилання === Власн назви Ономастика === Література === Торчинський М.Структура онімного простору української мови: монографeя / М. Торчинський. - Хмельницький: Авіст, 2008. - 548 с.

Source: data_perturbation
Perturbed_Віодос-Абанс-де-Ба

Віодо́с-Аба́нс-де-Ба (фр. Viodos-Abense-de-Bas) - муніципалітет у Франції, у регіоні Нова Аквтанія, департамент Атлантичні Піенеї. Населення - 748 осіб (01.01.2021). Муніципалітет розташований на відстані близько 680 к на південь вд Парижа, 180 км на південь від Бордо, 45 км на захeд від По. == Демографія == Динаміка населення (INSEE ): Розподіл населення за віком т статтю (2006): == Економіка == 2010 року серед 464 осіб працездатного віку (15-64 років) 332 були активними, 132 - неактивними (показник активності 71,6%, у 1999 році було 71,5%). З 32 активних мешканців працювало 311 осіб (164 чоловіки та 147 жінок), безробітними було 21 (10 чоловіків та 11 жінок). Серед 12 неактивних 31 особа була учнем чи студентом, 72 - пенсіонерами, 29 були неактивними з іншых прчин. У 2010 роціу муніципалітеті числилось 328 оподаткованих домогосподарств, у яких проживали 797,0 осби, мдіана доходів виноила 17 808 євро на оного особоспоживача. == Див. також == Список муніципалітетів департаменту Атлантичні Піренеї

Source: data_perturbation
Гомельска область

Го́мельска о́бласть (біл. Гомельская вобласць) (рус. Гомельская область) (укр. Гомельська область) - область на юго-выходови Білоруси. Адміністративный центр - Гомель. 52°20′0″N 29°40′0″E == Історія == Область сотворена 15 януара 1938 року. == Обывательство == У области на 2009 рӯк живе 1 440 718 людий, из них: Білорусы - 1 271 019 Русы - 111 085 Украйинці - 30 920 Цигани - 2 501 Жиды - 2 341 Полякы - 1 958 Армяне - 915 Татары - 776 == СМИ == Новинках «Гомельская праўда» русс. бiлор. Телевізія «СМИ Гомельской области» русс. Радія «СМИ Гомельской области» русс. Журналы, періодичны вызданя «СМИ Гомельской области» русс. == Позерайте и из Історії == Гомельскый округ Гомельска ґубернія Гомельскый уїзд Гомельскоє староство Гомельскый район == Удкликованя == Тоты даны суть часточно або цалком основаны на перекладі статі Гомельська область на Украйиньскӯв Вікіпедії (чісло ревізії не было становлене).

Source: original
Плач

Плач є спроваджаючій яв дакотрых емоцій, передовшыткым смутку. Плакати годен але і про боль або почутя стеку, безнадїї, а і силной радости. Про плач є тіпічна характерістічна міміка і течіня слыз. Слызы обсягують ендорфін утишуючій боль і стресовы гормоны, змыслом плачу є упокоїня чоловіка. Плач выкликує в околицї сочутя і жаль, значіть же мать ай сіґналну функцію. Не кажде слызїня є плач - як прийде к зранїню або пошопаню ока, пак то не є плач. Вшыткы ссавцї мають слызы про звогчованя поверьхнї ока і выплавлёваня брудноты, але очівісно лем чоловік є способный плакати. Нахылность про плач у каждого чолоціка залежыть од културы, віку і поглавя: дїти плаюуть частїше, жены середнї плачуть веце як хлопі, тыж старшы люде мають міру про плач низше. Тыж сполоченьска толеранція плачу ся в різных обладтях різнить - в Европі ся наприклад хлопі намагають утисковати і плачуть лем при дуже жалостных подїях. За дакотрых душевных порухах приходить плач без прічіны. У істерії може плач тырвати і дакілько годин. == Повязаны статї == Слёзы Істерія Смуток Сміх Боль == Література == Тоты даны суть часточно або цалком основаны на перекладї статї Pláč на чеській Вікіпедії.

Source: original
Гнуштя

Гнуштя, словац. Hnúšťa, мад. Nyustya, нѣм. Nusten - варош в Словакии в окресѣ Римавска Собота. == История == Перва документована споминка датована роком 1438 под латинсков назвов Hirmistia. Во феодалной добѣ первы властникы Гнуштѣ были з мадярского немешского рода Feledy, послѣдны - з рода Fáy. Варошскый статус зысканый в року 1960 злучѣньом з сосѣдным селом Ликер, а тогды дочасна назва была Гнуштя-Ликер. == Зложѣня обывательства == Етничне Словаци - 93,12 % Ромы - 3,36 % Мадяре - 1,07 % Чехы - 0,40 % Нѣмцѣ - 0,04 % ай иншы Набоженске римокатолици - 36,10 % атеисты - 35,44 % протестанты - 21,62 % грекокатолици - 0,37 % ай иншы == Вызнамны родаци == Ян Францисци Римавскый (1822-1905), поет, народный будитель Словакох == Жерела и одказы == Mesto Hnúšťa //E-obce.sk Oficiálna stránka mesta архивна копия 2022-08-24 Počet obyvateľov podľa pohlavia - obce (ročne). Bratislava: Štatistický úrad SR, rev. 2022-03-31 == Референции == Тоты даны суть часточно або цалком основаны на перекладї статї Hnúšťa на словеньскій Вікіпедії.

Source: original
Гюстав Флобер

Гюста́в Флобе́р, фр. Gustave Flaubert; *12. децембер 1821, Руан - †8. май 1880, Круассе - французскый прозаик-реалист, поважованый за основателя реалистичной школы во французской литературѣ. Найлѣпше познатый як автор романа Мадам Бовари (1856), в котром реалистично змальовав буржоазный живот. Походив з родины дохтора. Учив ся в Кральовском коледжу в Руанѣ, де указав ся его интерес ку истории и литературѣ. В року 1840 одышов до Парижу штудовати право. По трьох роках вызнали у него нервну хвороту, и быв му предписаный помалый способ живота. Флобер лишив штудии и вернув ся в родинный маеток Круассе под Руаном, де занимав ся переважно литературов. Быв маетный чоловѣк, што збавило го од потребы заробляти на живот пером або иншакым способом. Флобер не быв женатый и не мав дѣти. Зато годен быв покласти многы рокы на написаня едного-единого романа. Он вылѣпшовав свой штил з найвекшов усиловностьов. Его амбициев было добити ся, жебы штил быв «ритмичный, як стих, и точный, як язык наукы» (писмо з 24. апрѣля 1852 до Луизы Коле). По его думцѣ, «чим скорше слово прилипне ку речѣню, тым красшый ефект». Он часто повторяв, же синонимох не е, а же писатель мусить найти le seul mot juste, «тото едино валушне слово», обы точно передав свою мысель. Але въедно з тым все хотѣв ритмичность и гармонию звучаня складох во своей прозѣ, жебы она оддѣяла не лем на розум читателя, но ай на его подсвѣдомость так, як музика, и так мала ещи май проникливый ефект, неж просте чутя слов подля их номиналной вартости. Сочасна Флоберу «добронамѣрена» буржоазна критика одзывала ся о его творбѣ ненавистно. Писателя обвинили з потуплѣня моралных идеалох, вулгарности, цинизму и т. п. Такой по выходѣ в свѣт романа Мадам Бовари Флобер быв прикликаный на суд, котрый, хоть оправдав писателя, но при том официално засудив реализм як «одмѣтаня красоты и добра». Серед иншых его романох - екзотичный Саламбо (Salammbô, 1862), дѣя котрого ся точить в стародавной Картагенѣ; Сентименталне школованя (L'éducation sentimentale, 1869), класичный роман о росчарованю во добѣ социалных и политичных перемѣн; и Соблазн святого Антония (Tentation de saint Antoine, 1874), филозофичне зображѣня духовных мук; Три повѣсти (Trois Contes, 1877), што обсягуе три истории, котры ся одбывають в античной, середновѣкой и нынѣшной добѣ. Флобер, славный своим выграненым штилом, ся поважуе за вызнамного представителя французского реализма. == Жерела и одказы == Dumesnil, René and Barzun, Jacques (8 Dec. 2021). Gustave Flaubert. Encyclopedia Britannica. [перевірено 2021-12-17]. англ. В. Е. Шор (1975). ФЛОБЕ́Р. in Гл. ред. А. А. Сурков. Краткая литературная энциклопедия. Т. 8: Флобер - Яшпал. М.: Сов. энцикл.. Стб. 17-23. русс.

Source: original
Болгарія

Болга́рія або Булга́рія (булг. България), офіціално Болга́рьска републі́ка (булг. Република България) - штат в Европі. Болгарія є членом Европской унії од року 2007. Головне місто Болгарії є Софія. Подля списованя 2016 в Болгарії жыють 7 101 859 обывателе. Густота залюднїня - 65/км². == Історія == В минулості Болгарія была царьство (Перше царьство (681 - 1018), Друге царьство (1185 - 1396), Третє царьство (1908 - 1946)). == Адміністратівне дїлїня == Болгарія ся дїлить на 28 области, котры выникли на закладі презідентского декрету No 1 з 5 януаря 1999 р. Области в Болгарії ся далей дїлять на 265 общын. Области в Болгарії: Благоевградска область Бургаска область Варненьска область Великотырновска область Відіньска область Врачаньска область Ґабровска область Добрічска область Кырджалійска область Кюстенділска область Ловечска область Монтаньска область Пазарджіцька область Перницька область Плевеньска область Пловдівска область Разґрадска область Русеньска область Сілістерска область Слівеньска область Смоляньска область Софійска область Софія - область Старозаґорьска область Тырґовіштска область Хасковска область Шуменьска область Ямболска область

Source: original
Микола Сегеди

Микола Сегеди, *3. юл 1927, Дюрдьов, Войводина, Кральовство Сербох, Хорватох и Словенцьох - †8. фебруар 1988, учитель, новинарь, писатель-гумориста меджи Русинами Сербии. == Штудии и педагогична робота == Основну школу закончив в Дюрдьовѣ. До низшой гимназии пошов в Бечею, а закончив ю в Новом Садѣ. Дале ходив до пѣвцоучительской школы в Ужгородѣ, одкы ся вернув дому при зачатку Другой свѣтовой войны и продовжив учительскы штудии в Срѣмскых Карловцях. В року 1944 яко 17-рочный пошов до народноослободительной войны, быв раненый. По войнѣ закончив школованя и зостав учительом в Руском Керестурѣ, еден куртый час быв ту ай директором основной школы. Наступно учительовав в Коцурѣ, Дюрдьовѣ, Новом Ораховѣ, а закончив педагогичну роботу в Мошоринѣ, де быв директором школы. == Новинарство и писательство == Од року 1969 навсе оселять ся в родном Дюрдьовѣ и працуе аж до пензии яко новинарь в Новом Садѣ, во выдавательствѣ Руске слово, в тогдышном дѣтском часописѣ Пионирска заградка. Окремы властны выданя не мав, векшину ним написаного подала Заградка. Были там драматичны сценкы зоз котрых една з найпознатшых «Мижо путує на Мешац», тоту инсценизовала дѣтска драматична група Културно-умѣлецкого дружства Тарас Шевченко зоз Дюрдьова. Заградка му тыж регуларно за даскельо рокы объявльовала и дѣтскы повѣданя о руснацкой прошлости под назвов «Моя улїца дакеди». Инша преферована тема Миколы Сегедия были обычайны люде, их живот, клопоты и радости. Свои скушености и пригоды на школованю, в роботѣ по многых мѣстох, зоз вшелиякыма людми - тото вшитко на свой способ перетопив до гумористичного сериала «Кооперант Федор». Гуморескы о Федорови мож было чути кажду другу недѣлю на габох Радио Нового Саду и то за цѣлы 14 рокы. Микола Сегеди робив и переклады драматичных текстох. == Жерела и одказы == Александра Лендєр. Литературно - историйни дискурс драмского додатку часописа “Шветлосц” у периодзе од 1952. року по 2010. рок. Нови Сад: Завод за културу войводянских Руснацох, 2017. c. 15. ISBN 978-86-89945-15-7. [перевірено 2022-06-28]. Зденка Сегеди. Микола Сегеди - 80 роки од народзеня. //STUDIA RUTHENICA 12 (25). Нови Сад: Дружтво за руски язик, литературу и културу, 2007. cc. 134-135. [перевірено 2022-06-28].

Source: original
Бурятьскый язык

Буря́тьскый язы́к (по-бурятьскы. буряад хэлэн) (рус. Бурятский язык) - язык монґольской языковой ґрупы. Основны носители суть Буряты. Офіціалный язык у: Бурятії, Усть-Ордыньскӯм Бурятьскӯм округови и Аґіньскӯм Бурятьскӯм округови. == Класіфікація == Удносить ся ид централнӯв ґрупі монґольскых языкӯв. Нынішньый літературный штандарт основує ся на Хориньскому діалектови. У штандартови ISO 639 класіфікує ся ге макроязык и мать языковый код bua; про реґіоналны варіанты языка уділені уддільні коды. • bxr - бурятьскый (Росія) • bxu - бурятьскый (Китай) • bxm - бурятьскый (Монґолія) == Шыреня == У Росії Бурятьскый язык шыреный у основі у Забайкальскому краёви и Републіці Бурятія. У Монґолії шыреный у тайзі вздовж гатара из Росіёв у аймаках: Дорнод, Хентій, Сленґе и Хувсґел. У Китаёви шыреный у Уднушню̄в Монґолії и говорять на унікалному діалектови «Барґутьскый діалект». Усёго число говорящых по Бурятьскы колыше ся уд 318 000 до 369 000 людий. Из них тотална векшына Буряты. == Бурятьска Вікіпедія == На Вікіпедії екзістує языковый розділ на Бурятьскӯм языкови «Бурятьска Вікіпедія», перва правка учинена у 2010 році. На 20:56 (UTC) 19 фебруара 2025 року розділ мать 2850 статий, 11 232 сторінкы, 16 415 участникӯв, 2 адміністраторы, 17 участникӯв совершенили якісь дійства за послідні 30 дню̄в; общоє число правок сягать 73 302. == Удкликованя == Тоты даны суть часточно або цалком точны на перекладі статі Бурятский язык на Російськӯв Вікіпедії (чісло ревізії не было становлене).

Source: original
Осиф Кудзей

Осиф Кудзей (*24. фебруар 1952) - русинскый писатель, поет, перекладатель и културный дѣятель з Няґова, окрес Меджилаборцѣ. Лавреат Духновичовой (США) и Павловичовой (Словацкого литературного фонду) литературных наград (обѣдвѣ в року 2010). == Животна дорога == Выростав в набоженскы ориентованой русинской родинѣ. Через цѣлы 15 рокы быв активным участником аматерского театру свого села, переважно в фиглярных ролях, одповѣдных его натурѣ. Театер выступовав лем по русинскы диалектом свого села, хоть мав успѣх далеко за его границями, што не все любило ся тогочасным организаторам фестивальох. Закончив строярско-ставбарску промысловку в Брезнѣ (1969), де зыскав фах токаря. Працовав на фабрицѣ в Меджилаборцях (до 2012). Од року 1994 выступовав в русинскых и грекокатолицкых выданях з куртыма автобиографичныма повѣданями. Од року 2005 сполуредагуе духовны алма­нахы Gregokatolîćkyj rusîň­skyj kalendaŕ и Artos. Пише лемковсков бесѣдов. В року 2010 за три найновшы зберкы поезий: Мудрость жывота (2008), Байкы-забавляйкы (2008), Байкарёвы думы (2009) - зыскав Духновичову литературну награду. == Творба == Творчость Осифа Кудзея мать два выразны полы. Первый - то духовна литература властна и переклады до русинской бесѣды старославянскых церковных текстох. Другым полом е свѣтска поезия, з котрой найвыпуклѣйшы суть байкы. Осиф Кудзей автор вельох публикаций: Акафіст священомученикови П. П. Ґойдічові (2006) Пацеркы (2008) Байкы-забавляйкы (2008) Мудрость жывота (2008) Байкарёвы думы (2009) Духовны піснї (2009) Кадило (2011) (Ча)байка (2012) Байкал (2013) Сміх через слызы (2013) Bajky, dumky i vydumky (2013) Bajkomat (2014) Šoky (2015) Smichoty i chmury rusiňskoj natury (2016) Zamiška (2017) Цукерь, мед і феферонкы (2018) Хрумкы (2019) == Жерела и одказы == Michal Pavlič (2019). Кудзей Осиф: Публікації (по русинскы). //Сполок русиньскых писателїв Словеньска. [перевірено 2020-03-23]. Кветослава Копорова (2019). Осиф Кудзей і ёго писательска дорога (по русинскы). //Сполок русиньскых писателїв Словеньска. [перевірено 2022-02-23]. Осиф Кудзей (2015). Осиф Кудзей, выбор з творбы (по русинскы). //Русинська Веб-книга. [перевірено 2020-03-23]. Марія Мальцовска (2010). Кудзей Осиф: жывотопис (по русинскы). //Сполок русиньскых писателїв Словеньска. [перевірено 2020-03-23]. М. І. Мушинка (2014). Кудзей Осиф (по украинскы). //Енциклопедія Сучасної України. [перевірено 2020-03-23].

Source: original
Біляковка

Біляко́вка (рус. Беляковка) (укр. Біляківка) (до 2016 року - Краснознамянка; рус. Краснознаменка, укр. Краснознам'янка) - село у Синельниковському районови, Дніпропетровськой области, Украйины. == Історія == 12 юна 2020 року, согласно до розпоряджіня Кабінета Міністрӯв Украйины No 709-р уд «За узначіня адміністративных центрӯв тай затверджіня територій територіалных громад Дніпропетровськой области», войшло у состав Межовськой селищной громады. 19 юла 2020 року, у резултатови адміністративно-територіалной реформы и ліквідації Межовського района, село войшло у состав новоутвореного Синельниковського района. == Ґеоґрафія == Село Біляковка є на правому берегови рікы Солена, вышше за током у 5 км є село Новосергіёвка (Покровськый район), ниже за током у 1 км є село Марївка, на другому берегови - село Муравка. == Обывтельство == У селі на 2001 рӯк живе 16 людий, из них подля языка: Украйиньскый - 100% == Удкликованя == Погода в селі Архівовано }.

Source: original