AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Том и Джери (Ван Бойрен)

Том и Джери са двама анимационни герои, участвали в серия ранни анимационни филми на "Van Beuren Studios“. Разпространявани от "RKO Pictures“, филми са правени за периода от 1931 до 1933 година. Когато "Official Films“ закупуват филмите, главните герои са преименувани на Дик и Лари, за да бъде предотвратено объркване с "Том и Джери“ на "Метро-Голдуин-Майер“ (МГМ). В наши дни анимационните историци наричат героите "Том и Джери на Ван Бойрен“. Сега всичките епизоди са обществено достояние. Джоузеф Барбера започва кариерата си на аниматор, работейки върху тези филми. През 1940 година Хана и Барбера създават именно за "МГМ“ друго анимационно дуо със същите имена: котка и мишка. == Описание == Героите наподобяват Мът и Джеф, един нисък (Джери) и един висок (Том). Всеки един от анимационните филми показва различно приключение и сюжетът варира от филм на филм. Понякога те са адвокати, ловци, водопроводчици и др. Филмите са много подобни стилово на създаваните от "Fleischer Studios“, които също се намирали в Ню Йорк. Според енциклопедията "Туунопедия“ на Маркщайн, в контекста на многото визуални прилики, служители от "Fleischer“ понякога се запътвали към "Van Beuren“. Студиото се разполагало от другата страна на пътя. Приключенията на Том и Джери като цяло са абсурдистка комедия, за което свидетелстват странните образи, расистките теми и няколко сексуални препратки. Във филм от 1932 година ("Piano Tooners“) ясно се вижда герой от филмите за Бети Буп, което допълнително свидетелства за стиловите отношения между двете студия. Том и Джери обаче не достигат популярността на Мики Маус, Бети Буп и Боско, а последната серия е създадена през 1933 година. == Външни препратки == ((en)) Before the Cat and Mouse: Van Beuren's Tom and Jerry Архив на оригинала от 2005-03-11 в Wayback Machine.

Source: original
Доминик Гори

Доминик Ли Падуил Гори (на английски: Dominic Lee Pudwill Gorie) е американски боен пилот и астронавт на НАСА, участник в четири космически полета. == Образование == Доминик Гори завършва колежа Miami Palmetto High School във Флорида през 1975 г. През 1979 г. завършва Военноморската академия на САЩ в Анаполис, Мериленд с бакалавърска степен по морско инженерство и звание лейтенант. През 1990 г. получава магистърска степен по авиационни системи от Космическия институт в Тенеси. == Военна кариера == Доминик Гори постъпва на служба в USN веднага след дипломирането си през 1979 г. След завършване на школа за пилоти през 1981 г. започва да лети на щурмовак A-7E Corsair II. До 1983 г. е в състава на атакуваща ескадрила 46, базирана на самолетоносача USS America (CV-66). През 1983 г. преминава курс на обучение на новия изтребител F-18 Hornet. До 1986 г. е в състава на бойна ескадрила 132 (VFA-132), базирана на самолетоносача USS Coral Sea (CV-43). През 1987 г. завършва школата за морски тест пилоти в Мериленд. Служи в изпитателния център на USN до 1990 г., след което се завръща в палубната авиация на атомния самолетоносач USS Theodore Roosevelt (CVN-71), където остава до 1992 г. Взема участие в операция Пустинна буря и извършва 38 бойни полета над територията на Ирак. През 1992 г. става командир на бойните ескадрили 106 и 37 базирани в Колорадо Спрингс, Колорадо. По време на службата си Д. Гори има повече от 6700 полетни часа на 35 различни типа самолети и 600 кацания на палубата на самолетоносач. == Служба в НАСА == Доминик Гори е избран за астронавт от НАСА на 12 декември 1994 г., Астронавтска група No15. През май 1996 г. завършва общия курс на подготовка. Той взима участие в четири космически полета. == Награди == Летателен кръст за заслуги (2); Легион за заслуги; Медал за отлична служба; Медал за похвална служба; Въздушен медал (2); Медал за похвала на USN (2); Медал на НАСА за участие в космически полет (3). == Източници == Astronaut's mom, family brace for Endeavour liftoff - Space Programs, Seminole County, NASA - OrlandoSentinel.com == Външни препратки == NASA Biography Spacefacts biography of Dominic L. Pudwill Gorie UTSI astronauts list Архив на оригинала от 2008-05-18 в Wayback Machine.

Source: original
Теодора Пенчева

Теодора Пенчева е българска сноубордистка, както и алпийска скиорка. Родена на 9 юли 1982 година в София. Висока е 170 см и тежи 80 кг. == Кариера == Началото на нейната сноубордистка кариера, с личен треньор Георги Атанасов, е поставено през 1996 г., а преди това се спуска само със ски. Участва в световни шампионати и състезания за Световната купа. След 6-годишно прекъсване поради понесена медицинска операция се завръща и се състезава в дисциплината паралелен гигантски слалом на Зимните олимпийски игри в Корея през 2018 г. == Успехи == Световно първенство 2003, 2005, 2007, 2009, 2011, 2017: 12 старта Световна купа 54 старта Олимпийски игри

Source: original
Молдовска футболна федерация

Молдовската футболна федерация (на румънски: Federația Moldovenească de Fotbal, FMF) управлява футбола в Молдова. Тя организира всички футболни първенства, включително Молдовската национална дивизия (Divizia Națională), и националния отбор по футбол на Молдова. Централата ѝ е в Кишинев. Настоящият президент на федерацията е Павел Чебану. Федарацията е основана на 14 април 1990 година и е призната от УЕФА през 1993 година и от ФИФА през 1994 година. == Статистика == Статистически данни към 17 април 2015 година: == Външни препратки == Официален уебсайт Молдова на уебсайта на УЕФА Молдова на уебсайта на ФИФА

Source: original
Пръстен за крак

Пръстенът за крак е вид пръстен, който се носи на пръстите на краката. Може да се направи от метал или друг материал. Най-често се носи на втория пръст на крака, тъй като той е пропорционално най-дългият и следователно е най-лесно да се сложи и закрепи на него. В западните държави той е относително нов моден аксесоар и обикновено не носи символично значение. Най-често пръстенът за крак се носи със сандали, джапанки или на бос крак. Пръстените за крака, също както тези за ръце, могат да бъдат в различни форми - от прости халки до сложно изобразени цветя с вградени бижута. Много от пръстените за крака са отворени в долната част, така че да се напаснат лесно на пръста. == История == Носенето на пръстени за крака се практикува в Индия още от древността. Пръстен за крак се споменава в Рамаяна от 4 век пр.н.е. В индийската култура, жените носят пръстен на крака, за да покажат, че са омъжени - съпругът слага пръстени на втория пръст на двата крака на жена си по време на сватбената церемония. Пръстените за крака в Индия обикновено се правят от сребро и се носят на втория пръст на двата крака (за разлика от западните култури, където често се носят поединично или на различни пръсти). В тамилската култура пръстени за крака се носят и от мъже с цел да покажат, че са женени. Пръстенът за крак се разпространява на запад от Индия към края на 20 век. В Европа и Северна Америка този пръстен не е натоварен със символизъм, а е просто моден аксесоар.

Source: original
Вадим Милов

Вадим Милов е швейцарско-израелски шахматист от руски произход, гросмайстор от 1994 г. Най-силният швейцарски шахматист. През юли 2008 г. постига най-високото си ЕЛО постижение от 2705, което го поставя на 28-о място в света. == Биография == Милов се ражда и израства в Съветския съюз. След разпадането на СССР, шахматистът се премества да живее в Израел. През 1992 г. представя новата си родина на световното първенство за юноши до 20 години в Буенос Айрес, където заема второ място, зад шампиона и представител на домакините Пабло Зарницки. Благодарение на този си успех, Милов е награден, през 1993 г. от ФИДЕ, със звание международен майстор, а година по-късно получава гросмайсторско звание. През 1996 г. отново сменя родината и се установява в Швейцария, където живее до настоящи дни. == Турнирни победи == Тук са посочени турнирите, в който Милов е завършил на първа позиция или има еднакъв резултат с победителя. 2001 - Брато 2002 - Москва ("Аерофлот Оупън“, еднакъв брой точки с победителя Григори Кайданов) 2002 - Бенаске 2003 - Ашдод 2003 - Лозана 2003 - Генуа 2003 - Санто Доминго 2003 - Мерида (както и през 2005 и 2006 г.) 2004 - Женева 2004 - Севиля 2006 - Сан Марино 2006 - Филаделфия (Световното открито първенство по шахмат) 2007 - Морелия 2007 - Чикаго == Външни препратки == ((en)) Профил във ФИДЕ ((en)) Партии на Милов на chessgames.com ((en)) Интересни ситуации от партии на Милов

Source: original
Народопсихология

Народопсихологията е наука за психическите явления и процеси, характерни за обособените исторически, политически, културно, териториално, езиково и религиозно, самоосъзнати и самоопределящи се народи или нации. Включва в своя научноизследователски комплекс множество принадлежащи към различни науки методи и проблеми на изследване, като исторически, културни, демографски, психологически, социални и редица други процеси. По тази причина до известна степен е спорно положението на народопсихологията като самостоятелна наука или система от методи за проучване на определени проблеми, сред които изпъкват народна/национална душевност и народен/национален характер. == Източници == Народопсихология, Лекция по Психология - Pomagalo.comНародопсихология, лекция == Вижте също == Петър Мутафчиев Иван Хаджийски Марко Семов Портал "Психология“

Source: original
Кралици на франките

Това е списък на кралиците на франките: == Меровинги == Базина, съпруга на Хилдерих I Клотилда, 2. съпруга на Хлодвиг I Еустера, 1. съпруга на Теодорих I, майка на Теодеберт I Суавегота, 2. съпруга на Теодорих I Ултрогота, съпруга на Хилдеберт I Ингунда, 1. съпруга на Хлотар I Гунтека (Гондиока, Гунтеука), съпруга на Хлодомер и 3. съпруга на брат му Хлотар I Арнегунда, 2. съпруга на Хлотар I Радегунда, 4. съпруга на Хлотар I Хунзина (Хунсена, Гунзинда), 5. съпруга на Хлотар I Деотерия (Деутерия), конкубина на Теодеберт I, майка на Теодебалд Визигарда, съпруга на Теудеберт I Валдерада, съпруга на Теодебалд и на Хлотар I Ингоберга (Ингеберга), съпруга на Хариберт I Мерофледа, наложница на Хариберт I Марковефа, наложница на Хариберт I Теодехилда (Теодогилда) Венеранда Маркатруда Аустрегилда Брунхилда, съпруга на Сигиберт I Аудовера, 1. съпруга на Хилперих I Галсвинта, 2. съпруга на Хилперих I Фредегунда, 3. съпруга на Хилперих I Faileude Билихилда, съпруга на Теодеберт II Теудехилда Ерменберга Халдетруда, 1. съпруга на Хлотар II Бертруда, 2. съпруга на Хлотар II, майка на Дагоберт I Сихилда, 3. съпруга на Хлотар II, майка на Хариберт II Фулберта, съпруга на Хариберт II Гоматруда, 1. съпруга на Дагоберт I Нантилда, 2. съпруга на Дагоберт I, майка на Хлодвиг II Рагнетруда, жена на Дагоберт I, майка на Сигиберт III Вулфегонда, 3. съпруга на Дагоберт I Берхилда Химнехилда, съпруга на Сигиберт III, майка на Дагоберт II Света Батилда, 2. съпруга на Хлодвиг II Билхилда, съпруга на Хилдерих II Хродехилда (Клотилда), съпруга на Теодорих III == Каролинги == Бертрада от Лаон, съпруга на Пипин III, майка на Карл Велики Химилтруда, връзка на Карл Велики Дезидерата, 1. съпруга на Карл Велики Хилдегард, 2. съпруга на Карл Велики Фастрада, 3. съпруга на Карл Велики Луитгард, 4. съпруга на Карл Велики Маделгарда, съ-жена на Карл Велики Герсвинда, първата конкубина на Карл Велики Регина, конкубина на Карл Велики Аделинда, конкубина на Карл Велики Герберга, съпруга на Карлман I Теуделинда Сенс Ирмингарда, 1. съпруга на Лудвиг Благочестиви Юдит Баварска, 2. съпруга на Лудвиг Благочестиви, майка на Карл II Плешиви Ирментруда, 1. съпруга на Карл II Плешиви Рихилда, 2. съпруга на Карл II Плешиви Ансгарда, 1. съпруга на Луи II Аделаида, 2. съпруга на Луи II Рихарда, съпруга на Карл III Теодрада, съпруга на Одо Фредеруна, 1. съпруга на Карл III Едгива, 2. съпруга на Карл III Адела (Елис), 1. съпруга на Робер I Беатрис Вермандоа, 2. съпруга на Робер I Емма Френска, съпруга на Раул Герберга Саксонска, съпруга на Луи IV Емма Италианска, съпруга на Лотар == Външни препратки == MEROVINGIANS CAROLINGIANS == Вижте също == Списък на франкските владетели

Source: original
Паго Паго

Паго Паго (на английски: Pago Pago, произнася се ˈpɑŋo ˈpɑŋo) е административен център на Източна Самоа - владение на САЩ, включващо група острови в източната част на Архипелаг Самоа. Намира се в Тихия океан, на остров Татуила. Населението наброява около 11 500 души (2000), предимно коренни жители и европейци. От 1899 г. цялата група острови е владение на САЩ. Височина 3 м над морското равнище. Морско пристанище, износ главно на копра и консерви с риба тон. Рибоконсервни предприятия. Има голяма военноморска база на САЩ. == История == От 1878 до 1951 г. в района се добиват въглища, там се намира и ремонтна база на Военноморските сили на САЩ, известна като Военноморско пристанище Тутуила. През януари 1942 г. пристанището на Паго Паго е бомбардирано от японска подводница, но това остава единственото военно действие на острова по време на Втората световна война. На 29 септември 2009 г. земетресение, случило се в Тихия океан, предизвиква вълни цунами, които се разбиват в Паго Паго и околностите му. Нанесени са щети на сградите, превозните средства и е причинена смъртта на неизвестен брой хора. == География == Селището се намира на остров Тутуила. Паго Паго е едно от множеството селища, образуващи Градска агломерация Паго Паго, като пристанището е разположено в най-източната част на залива. Името Паго Паго се възприема не само като име на града, но и като такова на целия пристанищен район и намиращите се в него селища. Пристанището и парламентът, наречен Фоно, се намират във Фагатого (съседно на Паго Паго селище). Фагатого се разполага по южния бряг на дългото пристанище. Известният хотел Rainmaker (вече закрит) се намира в Утуле'и (на южния бряг), а консервните фабрики за риба тон, осигуряващи работни места за една трета от населението на о. Тутуила- в Ату'у (на северния бряг на пристанището). Препоръчва се да се избягва консумацията на риба и морски дарове, уловени в района на пристанището, тъй като те са замърсени с тежки метали и други замърсители. == Климат == Климатът в Паго Паго е влажен тропичен. От май до септември-октомври е местната зима. Средната годишна температура е +26 °C. "Най-студеният“ месец в годината е юли, когато средната месечна температура е около +25 °C. Средната месечна температура през януари и февруари е +27 °C. Температурата на морската вода рядко пада под +24 °C. Средното количество на валежите е 3000 mm на година, като най-обилни са в периода от декември до април. = Култура = === Библиотеки === В Паго Паго се намира обществената библиотека Feleti Barstow, която е разрушена от тропически циклон през 1991 г. През 2000 г. библиотеката отново отваря врати. === Музеи === Музеят Джин П. Хейдон разкрива факти за историята, културата и природата на Самоа. Сред експонатите са облекло, предмети на изкуството, керамика. Изложени са и артефакти от Втората световна война. Музеят носи името на съпругата на откривателя, събрал и предоставил голяма част от експонатите. == Външни препратки == Пътеводител за Pago Pago от Wikivoyage

Source: original
Паул Кевенхюлер

Паул Кевенхюлер (на немски: Paul Khevenhüller; * ок. 1593, Вернберг, Каринтия; † 9 декември 1655, Стокхолм) е фрайхер от род Кевенхюлер. == Живот == Той е син на фрайхер Зигизмунд V Кевенхюлер цу Вернберг (1558 - 1594) и съпругата му Регина фон Танхаузен (1569 - 1624), дъщеря на Паул фон Танхаузен и Амалия фон Дагсберг. Внук е на фрайхер Георг III Кевенхюлер-Ландскрон (1534 - 1587) и Сибила Вайтмозер (1538 - 1564). Майка му Регина фон Танхаузен се омъжва втори път на 4 февруари 1596 г. в Клагенфурт за имперски граф Бартоломеус Кевенхюлер (1539 - 1613). Полубрат е на Йохан Кевенхюлер (1597 - 1632, убит в битка в Нюрнберг). Дядо му Георг Кевенхюлер построява между 1570 и 1575 г. дворец Вернберг. Паул Кевенхюлер е австрийски протестант. Той продава през 1630 г. двореца и господството Вернберг на граф Вагенсперг и през началото на Тридесетгодишната война (1618 - 1648) заминава с фамилията си в лутеранска Швеция. Шведският крал дава на фамилията сградата на бивш манастир за жилище. Паул Кевенхюлер започва шведска служба и затова императорът конфискува неговите бивши собствености. Паул Кевенхюлер умира на ок. 62 години на 9 декември 1655 г. в Стокхолм. == Фамилия == Паул Кевенхюлер се жени 1619 г. в Клагенфурт за Регина Катарина фон Виндиш-Грец (* 27 септември 1597; † 1644, погребана в Кестеракер до Юлита, Швеция), дъщеря на граф Андреас II фон Виндиш-Грец (1567 - 1600) и фрайин Регина фон Дитрихщайн-Финкенщайн (1567 - 1618). Те имат 13 деца: Анна Регина Кевенхюлер (* ок. 1620, Вилах; † 24 юни 1666, Алвеста), наследничка на Фагелста Георг Кристоф фон Кевенхюлер (* ок. 1621; † 24 Феб 1645, Жанкау в битка) Бернхард Кевенхюлер (* ок. 1623; † 1660, Виена) Андреас Кевенхюлер (* ок. 1625; † 1648, Бремерфьорде в битка) Йохан Зигизмунд Кевенхюлер (* ок. 1626; † 1631, Нюрнберг) Паул Кевенхюлер (* 1 ноември 1627, Клагенфурт; † 25 август 1658, Копенхаген) Елизабет Кевенхюлер (1629 - 1695), омъжена за Фабиан фон Розен (погребан на 21 февруари 1679 в Рига) Августинус Кевенхюлер (* 1630, Нюрнберг; † 3 август 1653, Женева, прободен) Бартхоломеус Кевенхюлер (* 1631; † 23 август 1662, Нюрнберг) Амалия Кевенхюлер (* 19 май 1632; † 26 октомври 1661), омъжена на 26 септември 1659 г. за Георг Августин цу Щубенберг (* 1628; † октомври 1691, Зулцбах) Катарина Кевенхюлер (* ок. 1635), омъжена на 25 януари 1654 г. за Адам фон Вайер († 14 октомври 1676) Йохана Якобина Кевенхюлер (* ок. 1637), омъжена на 31 юли 1653 г. в Стокхолм за барон Ото Менгедес фон Менгден (1600 - 1681) Кристина Кхевенхüллер (* декември 1639; † 19 юли 1658, Юлита) == Литература == Adam Wolf: Khevenhüller, von. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 15, Duncker & Humblot, Leipzig 1882, S. 705 f Europäische Stammtafeln, J.A. Stargardt Verlag, Marburg, Schwennicke, Detlev (Ed.). 5:41. Leo van de Pas: Genealogics.org. Unsere Familiengeschichte, 1959, Windisch-Graetz, Dr. Hugo Vinzenz. tree endpage. == Външни препратки == Wernberg, burgen-austria.com

Source: original
Константин Димчев

Константин Димитров Димчев е български актьор. == Биография == Роден е в град София на 22 април 1933 г. Учи актьорско майсторство във ВИТИЗ "Кръстьо Сарафов" в периода 1952-1956 г. Работи в Драматичен театър "Гео Милев“ Стара Загора (1956-1957), Музикално-драматичен театър "Константин Кисимов“ във Велико Търново (1957-1958), Драматично-куклен театър "Иван Радоев“ в Плевен (1958-1959), театър "Трудов фронт“ в София (1959-1965), Драматичен театър "Йордан Йовков“ в Толбухин (1969-1970) и Драматичен театър "Сава Огнянов“ в Русе (1970-1984). Преподавател във ВИТИЗ "Кръстьо Сарафов“ по актьорско майсторство от 1959 г. Член на САБ (1956). Умира на 2 декември 1984 г. в Русе. == Награди и отличия == Заслужил артист (1981) III награда за мъжка роля на (Павел) от пиесата "Амазонката“ на Богомил Райнов на IV национален преглед на българската драма и театър (Плевен, 1969) III награда за мъжка роля на (Иван Гилин) от "Вечерите на Иван Гилин“ на Николай Парушев на IV национален преглед на българската драма и театър (Плевен, 1969) == Театрални роли == "Танго“ (Георги Караславов) - Атешев "С любовта шега не бива“ (Алфред дьо Мюсе) - метр Блазиус "Венецианският търговец“ (Уилям Шекспир) - Антонио == Телевизионен театър == "Дванадесетият апостол“ (Митьо Радуков) (1978) === Режисьор === "Мефистофел“ (Ариго Бойто) - 1 октомври 1982 година, Софийска опера, режисьор - Константин Димчев, "Слугинята- господарка" / Перголези/ - 1980 , БНТ - диригент Борис Спасов с участието на Виолета Шаханова и Евгени Ганев, награда "Златната антена" + "Симон Боканегра"- опера от Верди, Русе, 1973 "Макбет" - опера от Верди, Русе, 1975 "Байка" - опера от Стравински, Русе, 1982 "Историята на войника", балет от Стравински, Русе 1982 "Дон Жуан умира като всички", трагикомедия от Теодор Мазилу, превод Огнян Стамболиев, БНТ, ТВ театър 1984 == Външни препратки == Константин Димчев в Internet Movie Database Константин Димчев в КиноПоиск

Source: original
Джордж Сийтън

Джордж Сийтън (на английски: George Seaton) е американски режисьор, сценарист и драматург. == Биография == Роден е на 17 април 1911 година в Саут Бенд, щата Индиана, в семейство от шведски произход, но израства в еврейски квартал в Детройт. През 30-те години започва работа като актьор в радиопиеси, след това става сценарист в Холивуд, където от 1945 година режисира и собствени филми. Сред тях са "Чудо на 34-та улица“ ("Miracle on 34th Street“, 1947), за който получава "Оскар“ за адаптиран сценарий, "Apartment for Peggy“ (1948), "Провинциалистката“ ("The Country Girl“), за който получава втори "Оскар“ за адаптиран сценарий, "Летище“ ("Airport“, 1970). Джордж Сийтън умира от рак на 28 юли 1979 година в Лос Анджелис. == Външни препратки == Джордж Сийтън в Internet Movie Database Джордж Сийтън в

Source: original
Синойкизъм

Синойкизъм (на старогръцки: συνοικισμός, Synoikismos, Synoikismus) е запланувано / или наредено сливане на множество села в един град. Синойкизмът е тясно свързан с формирането на древногръцките полиси. Понятието трябва да се разбира както в чисто физическата концентрация на населението само в едно селище, така и чисто политическото обединение на жители, които продължават да обитават разпръснати селища. Тукидид прави тази разлика, като привежда като пример Атина и Спарта. Първата е политически обединена, но не и физически до 431 г. пр.н.е., когато Перикъл прибира селското население зад крепостните стени. Спарта е полис, който никога не е напълно физически обединен и представлява според Тукидид сбор от селища, "населявани по стария гръцки начин“, което е признак на съзнателно предизвикателство - начин да се заяви, че жителите са неуязвими за атака и нямат нужда от крепостни стени, които за Тукидид са признак и гаранция за цивилизован полисен живот. == Примери == Чрез синойкизъм са образувани градовете: Древна Атина - стои още под въпрос Древна Спарта Мегалополис Касопе Никополис - 31 пр.н.е. от Октавиан Олинт - 432 пр.н.е. Тесалоники - 315 пр.н.е. от Касандър от 26 селища Рим == Външни препратки == Peter J. Rhodes, Synoikismos. In: Der Neue Pauly (DNP). Band 11, Metzler, Stuttgart 2001, ISBN 3-476-01481-9, Sp. 1161 - 1162. Mogens Herman Hansen, Thomas Heine Nielsen, An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, Oxford 2004. ISBN 0-19-814099-1. Abbott, Frank Frost; Johnson, Allan Chester (1926). Municipal Administration in the Roman Empire. Princeton: Princeton University Press.

Source: original
Александър Герст

Александър Герст е германски астронавт на Европейската космическа агенция и геофизик. == Биография == Роден е в Кюнцелзау, Баден-Вюртемберг, Германия на 3 май 1976 г. От 2001 г. до 2003 г. Герст учи за магистърска степен по науки за земята в университета Виктория в Уелингтън в Нова Зеландия. Прекарва 165 дни в космоса по време на 40-а и 41-вата експедиции до Международната космическа станция от май до ноември 2014 г. Герст се завръща в космоса през юни 2018 г. по време на експедициите 56/57. Командир на 57-а космическа мисия - първият германец на тази позиция. = Бележки =

Source: original
Нормална наука

Нормална наука е понятие на Томас Кун, въведено в книгата му "Структурата на научните революции“. Терминът се отнася до рутинната работа на учените в рамките на една парадигма. Нормалната наука представлява бавно акумулиране на детайли в съответствие с някаква установена основополагаща теория, но без да се отправят предизвикателства към нея или да се подлагат на проверка залегналите в основата ѝ допускания. Кун нарича тази форма на научната работа "решаване на главоблъсканици“ (англ puzzle solving). Според Кун в нормалната наука има вграден механизъм, който осигурява разхлабване на рестрикциите, ограничаващи изследването. Самият ход на нормалната наука води до завладяване на нови територии, а това означава, че става все по-вероятно да се появят задачи, които не се поддават на решение с класическите методи на парадигмата. Това води до търсене на все по-нетрадиционни решения и така се ражда новата парадигма - ново образцово решение на проблем, което задава новата ортодоксия, новата нормална наука. На понятието за нормална наука противостои това за екстраординарна или революционна наука - периоди, когато липсва господстваща парадигма. Силвио Фунтовиц и Жером Рейвец предлагат концепцията за пост-нормална наука. == Вижте също == Смяна на парадигмата Структурата на научните революции

Source: original