Експеримент Квотермаса

20:55, третього та четвертого з 20:45 до 21:15 і останніх двох з 21:00 до 21:30. Через живу трансляцію епізоди закінчувались пізніше, аніж заплановано, наприклад, четвертий епізод закінчився на 2 хвилини пізніше. Фінальна серія тривала аж на 6 хвилин довше, бо мікрофон вийшов з ладу. Ніл стверджував, що оператори навіть погрожували припинити знімати через такі значні затримки, на що Картієр відповів: «Просто дайте їм ще одну спробу!» У документації BBC вказано, що як мінімум в одному регіоні передавачі обрізали фінальний епізод серіалу. Використання кіноплівки шириною 35 мм, яка давала змогу проводити трансляцію наживо, - одне з нововведень BBC при зйомках цього серіалу. Було затверджено продаж серіалу Корпорації радіомовлення Канади, крім цього Картієр хотів дозволити використання матеріалу для трейлерів та додаткових показів. Під час запису другого епізоду муха сіла на об'єктив камери і її можна було бачити при перегляді упродовж декількох хвилин. Копії перших двох епізодів є одними з найстаріших прикладів британських серіалів. У листопаді 1953 було запропоновано використати існуючі два епізоди для спеціального різдвяного повтору серіалу. Цю ідею також не було втілено у життя, хоча Картієр та актор Рейнальд Тейт прагнули повторного прокручування серіалу по телебаченні. У 1963 році один з епізодів було вибрано для презентації ранньої діяльності британського телебачення на Фестивалі світового телебачення у Національному театрі кіно у Лондоні. == Актори та зйомки == Через успіх «Експерименту Квотермаса» Найджел Ніл став одним з найкращих сюжетних письменників у історії британського телебачення. У додаток до чисельних відгалужень та сиквелів до «Експерименту Квотермаса», він написав відомі сюжети до «Тисяча дев'ятсот вісімдесят четвертий» (1954 року) і до «Кам'яної стрічки» (1972). У 2006 році BBC News Online опублікували статтю Марка Ґетіса, у якій він описував внесок Нігела Ніла у історію британського телебачення. «Він є серед найкращих - я впевнений, що Ніл є не менш важливим за Деніса Поттера, Девіда Мерсера, Алана Блісдейла та Алана Бенетта», - писав він. Ніла у дії можна було побачити на екрані впродовж останнього епізоду «Експерименту Квотермаса» - він керував монстром під час сцени у Вестмінстерському абатстві. Монстр, зроблений Нілом та його дівчиною Джуді Кер (в майбутньому вони побрались), насправді складався з рукавиць, покритих різноманітними рослинами та іншими матеріалами. Пара зберегла рукавиці як спогад і навіть була показана через 50 років у документальному фільмі про кар'єру Ніла. Рудольф Картієр емігрував з Німеччини у 1930-х роках, щоб втекти від нацистського режиму і приєднався до BBC за рік до випуску «Експерименту Квотермаса». Він спільно з Нілом брав працював над кількома роботами і став головною фігурою у британській телевізійній індустрії. Він знімав такі відомі серіали як «Тисяча дев'ятсот вісімдесят четвертий», наступні два серіали Квотермаса та фільми «Залізний Хрест» (1961 року) і «Лі Освальд: Убивця» (1966 року). У його некролозі написаному у Таймс згадувався його внесок у телевізійні серіали 1950-х років: «У час, коли студійна продукція була в більшості одноманітною він широко поважав і впроваджував креативність, що дало британському телебаченню новий поштовх». У статті також вказувалось, що Експеримент Квотермаса був вершиною його кар'єри. Сам Квотермас був зіграний досвідченим актором Рейнальдом Тейтом, який також виконував ролі у багатьох фільмах серед яких «Шлях Вперед» (1944 року). Він помер двома роками пізніше, коли готувався до ролі професора у «Квотермас II». Тейт був другим претендентом на цю роль: Картієр перед цим запропонував її Андре Мореллю, який відхилив його пропозицію. Проте Морель зіграв професора у третій частині серіалу, «Квотермас і котлован». Віктора Каруна зіграв шотландський актор Дункан Ламонт, який пізніше також знімався у фільмі «Заколот на «Баунті» (1962 року). Він настільки захоплювався «Експериментом Квотермаса», що приїхав до Александра паласу під час зйомок останнього епізоду для моральної підтримки акторів. Вілфрид Брамбель, який мав невелику роль п'янички у серіалі, пізніше знімався у ролі бродяги у «Квотермас II». Брамбель також знімався у «Тисяча дев'ятсот вісімдесят четвертий» і відтак став широко відомим через його ролі у комедії «Степто та Син» (1962-1974 років) та у фільмі «Вечір важкого дня» (1964 року). 74 річна акторка Кеті Джонсон грала другорядну роль у серіалі, проте пізніше вона стала широко відомою і отримала Нагороду британського кіно за роль місіс Луіси Вільберфорс у фільмі «Замочити бабцю» (1955 року). == Оцінка та відгуки == «Експеримент Квотермаса» отримав звання найпопулярнішого серіалу 1953 року. Перший його епізод дивилось близько 3.4 мільйона людей, останні два - вже близько 5 мільйонів, що в середньому склало 3.9 мільйона на серію. Таймс зазначали, що рік перед початком трансляції «Експерименту Квотермаса», у жовтні 1952 року, загальна кількість людей, що періодично дивились телевізор складала близько 4 мільйонів людей. У березні цього ж року BBC зазначили, що в середньому 2.25 мільйонів населення дивляться їх передачі щовечора. 1954 року Сісил МакГіверн, виконавчий продюсер BBC, посилався на успіх серіалу у розмові про початок нового комерційного телевізійного каналу, який би поставив крапку монополії BBC. «Якби на телебаченні існувала конкурентоспроможність, то ми б знищували її під час показу «Експерименту Квотермаса» по суботніх вечорах. У нас є потреба у передачах, схожих на «Експеримент Квотермаса». Після смерті Ніла у 2006 році, кіноісторик Роберт Сімпсон сказав, що серіал був «подією на екрані, яка спустошувала вулиці і паби упродовж шести тижнів, протягом яких його показували». Після того як цифровий телеканал BBC Four перезняв серіал у 2005, ревізор каналу Дженіс Хедлоу описала оригінал як обов'язковий для перегляду. Загалом, відгуки глядачів були позитивними. Листи похвали від глядачів приходили до Радіо Таймс - журналу з розкладом телепередач BBC. Згадуючи статтю про «Експеримент Квотермаса» у The Times, журналіст Джефрі Вонсел підмітив закінчення: «Вестмінстерське абатство без сумнівів домінувало на телебаченні упродовж літа 1953, але це не було викликано лише коронацією королеви, що мені зараз згадується. На це також вплинув професор Бернард Квотермас, який боровся з пульсуючою гігантською рослиною, яка загрожувала знищити світ починаючи з абатства... «Експеримент Квотермаса» налякав до смерті чисельних молодих глядачів, які сідаючи за телевізор сподівались побачити коронацію... «Експеримент» був одним з першим британських серіалів, який міг нажахати аж до глибини душіПодальші опитування глядачів показали, що технічні проблеми, які переривали показ останнього епізоду мали негативний вплив на погляди публіки щодо серіалу. За їх словами кінцівку було зіпсуто. Незважаючи на ці проблеми, а також наявність лише перших двох епізодів у архівах, «Експеримент Квотермаса» продовжував отримувати похвалу від критиків упродовж десятиліть після трансляції. Сайт Британського інституту кінематографії «Screenonline» описує серіал як один з

Source: original