AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Cerrone

Марк Серроне (французька вимова: [maʁk sɛʁɔn], італійська: [tʃerˈroːne]; нар. 24 травня 1952) - французький диско-барабанщик, композитор, продюсер і автор концертів. Серроне є продюсером диско-пісень 1970-х і 1980-х років. Він продав понад 30 мільйонів альбомів по всьому світу, включаючи понад чотири мільйони копій у Франції і вісім мільйонів копій Supernature. Сингл «Love in C Minor» (1976) посів 3 місце і був у чартах два місяці, розійшовшись у три мільйони копій. У «Supernature» (1977) Серроне поєднав симфонічну оркестровку з синтезаторами. На диско-форумі Billboard Disco Forum 1978 року Серроне отримав шість нагород, включно з титулом «Диско артист року ». Крім Love in C Minor, Cerrone's Paradise і Supernature, Марк Серроне мав успіх у Європі з такими альбомами, як Cerrone IV: The Golden Touch (1978), Where Are You Now (1983), The Collector (1985), Human Nature (1994) і нещодавно з танцювальними альбомами Hysteria (2002) і Celebrate (2007). Cerrone також відомий живими виступами. У 1991 році він грав у шоу Harmony, щоб відзначити запуск першого в Японії телевізійного супутника високої чіткості. Рок-оперу показали понад 800 000 глядачів у токійській гавані. Серроне адаптував «Гармонію» для театру. У 1992 році мюзикл Dreamtime, заснований на оригінальній історії Серроне, показав 140 показів на Бродвеї в нью-йоркському театрі Еда Саллівана. Серроне записував і виступав з Найлом Роджерсом, Тото, Лаурою Браніган, Джоселін Браун, Ла Тойя Джексон і Аксель Ред. Його музику семплували такі артисти, як Avalanches, Bob Sinclar, Beastie Boys і Run-DMC. == Посилання == Cerrone - official site (in English and French) Cerrone на сайті Discogs (англ.) Cerrone на сайті IMDb (англ.) Marc Cerrone biography - Yahoo Shopping Supernature - lyrics

Source: original
Історизм

Історизм - підхід до філософських проблем, який надає особливого значення специфічному контексту: епосі, географічному розташуванню, місцевій культурі, а також історії становлення того чи іншого питання. Означає доктринальну віру в законний розвиток історії. Витоки історизму - у вченнях Геракліта, Платона, Арістотеля; дотично до суспільства його розробляли Дж. Віко, Вольтер, Г. Ф. В. Геґель, К. Маркс; у природознавстві - Чарльз Лаєлл і Чарлз Дарвін. З кін. XIX ст. історизм (його називають також історицизмом) зазнавав критики Вільгельма Дільтея, Б. Кроче, Г. Ріккерта, Карла Ясперса, Карла Поппера та інших, які ставили під сумнів можливість встановлення законів розвитку суспільства і пророкування його майбутнього. У сучасній філософії і науці продовжується гостра полеміка з проблем історизму. == Джерела == С. П. Стельмах. Історизм [Архівовано 15 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2005. - Т. 3 : Е - Й. - С. 548. - ISBN 966-00-0610-1. С. П. Стельмах. Історизм [Архівовано 12 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. - К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­-2025. - ISBN 966-02-2074-X. «Філософський словник» / За ред. В. І. Шинкарука. - 2.вид., перероб. і доп. - К.: Голов. Ред. УРЕ, 1986. Ф. Канак. Історизм // Філософський енциклопедичний словник / В. І. Шинкарук (гол. редкол.) та ін ; Інститут філософії імені Григорія Сковороди НАН України. - Київ : Абрис, 2002. - 742 с. - 1000 екз. - ББК 87я2. - ISBN 966-531-128-X.

Source: original
Юссак

Юсса́к (фр. Ussac) - муніципалітет у Франції, у регіоні Нова Аквітанія, департамент Коррез. Населення - 4253 особи (01.01.2021). Муніципалітет розташований на відстані близько 420 км на південь від Парижа, 80 км на південь від Ліможа, 22 км на захід від Тюля. == Демографія == Динаміка населення ( ): Розподіл населення за віком та статтю (2006): == Економіка == 2010 року серед 2595 осіб працездатного віку (15-64 років) 1951 була активною, 644 - неактивними (показник активності 75,2%, у 1999 році було 71,7%). З 1951 активної мешканців працювало 1849 осіб (940 чоловіків та 909 жінок), безробітними було 102 (41 чоловік та 61 жінка). Серед 644 неактивних 200 осіб було учнями чи студентами, 320 - пенсіонерами, 124 були неактивними з інших причин. У 2010 році в муніципалітеті числилось 1651 оподатковане домогосподарство, у яких проживали 4194,0 особи, медіана доходів виносила 21 757 євро на одного особоспоживача == Див. також == Список муніципалітетів департаменту Коррез

Source: original
Вступ до культурології античності

«Вступ до культурології античності» - навчальний посібник старшого викладача кафедри культурології Національного університету «Києво-Могилянська академія» Бориса Чумаченка, фахівця з античної культурології, зокрема Стародавньої Греції. Навчальний посібник адресовано студентам бакалаврату, які обирають студії античності та курси історико-культурного циклу, а саме студенти НаУКМА, ЛНУ ім. І. Франка, Чернігівського колегіуму та Прикарпатського національного університету ім. В Стефаника == Огляд == У посібнику студент гуманітарного факультету може знайти весь необхідний матеріал про класичну культуру греко-римського світу як системи, її топіку та морфологію. Автор підручника розглядає основні риси античного типу культури, про спосіб життя греків та римлян, їхню ментальність, а також детально описує явище античної громадянської спільноти (поліс, агон, порівняння грецького розвитку з римським та інші). Навчальний посібник дає змогу студентам познайомитися з лексикою античної культури, сучасним категоріальним апаратом антикознавства та змінами культурних моделей Греції та Риму останнього часу. == Зміст == Посібник ділиться на 2 частини, перша - про Стародавню Грецію, друга - про Стародавній Рим. Перша частина частина містить 6 розділів: Розділ I. Давньогрецька культура як полісна. Соціокультурний феномен поліса. Полісна ментальність античної людини. Розділ II. Греки і варвари. Етнокультурна свідомість греків. Розділ III. Грек як bomo ludens. Культурний феномен еллінської агоністики. Розділ IV. Грецький світ як чоловіча культура. Розділ V. Homo aesteticus. Естетичні принципи грецького світогляду і мистецтва. Розділ VI. Політеїстична ментальність: грецька релігійна культура. Друга частина містить 3 розділи: Розділ I. Культурний образ Риму в європейській історичній уяві та філософсько-історичній рефлексії. Розділ II. Десталінізація антикознавства в пізньорадянський період (1953-1991 рр.) і перехід від історії Риму до історії давньоримської культури. Створення культурологічного дискурсу сучасної романістики. Розділ III. Головні періоди культурної історії Риму, їх зміст, характер і значення. Окрім двох зазначених вище частин, посібник містить додаток та літературу до курсу, що необхідні для навчального процесу. == Джерела == Покликання на офіційне видавництво НаУКМА і (дата звернення 26.03.2025) Чумаченко Б. М. Вступ до культурології античності. Київ : КМ Академія, 2009. 173 с.

Source: original
Семюел Ріардон

Семюел Ріардон (англ. Samuel Reardon, нар. 30 жовтня 2003(20031030)) - британський легкоатлет, який спеціалізується у бігу на короткі та середні дистанції. == Спортивні досягнення == Бронзовий олімпійський призер зі змішаного естафетного бігу 4×400 метрів та з аналогічної дисципліни серед чоловіків (2024). Фіналіст (6-е місце) чемпіонату світу в приміщенні з естафетного бігу 4×400 метрів серед чоловіків (2022). Фіналіст чемпіонату світу серед юніорів (2022) з естафетного бігу 4×400 метрів серед чоловіків (4-е місце) та бігу на 800 метрів (5-е місце). Фіналіст (5-е місце) чемпіонату Європи в приміщенні з естафетного бігу 4×400 метрів серед чоловіків (2023). Бронзовий призер чемпіонату Європи серед молоді з естафетного бігу 4×400 метрів серед чоловіків (2023). Чемпіон Європи серед юніорів з естафетного бігу 4×400 метрів серед чоловіків (2021). Чемпіон Великої Британії в приміщенні з бігу на 400 метрів (2023). == Відео == Фінальний забіг зі змішаного естафетного бігу 4×400 метрів на Олімпіаді-2024 на YouTube == Джерела == Семюел Ріардон - профіль на сайті Світової легкої атлетики (англ.) Семюел Ріардон - профіль на вебсайті Міжнародного олімпійського комітету (англ.)

Source: original
Akademy

Akademy (до 2009 року мав назву aKademy) - щорічна конференція користувачів та учасників спільноти KDE. В той час, як Akademy проводиться в кінці літа або на початку осені в різних куточках Європи, Табір KDE, ще одна конференція спільноти, проходить на американському континенті. == Формат проведення == Наведені нижче дані взяті для прикладу з проведення конференції aKademy у 2008 році. Дводенна конференція KDE: 350 осіб. Одноденна зустріч KDE e.V: 100 осіб. П'ятиденне програмування та розробка KDE: 350 осіб на початку, 250 осіб в кінці. Соціальна програма: зустріч, відпочинок, розваги та, по можливості, екскурсія. == Див. також == GUADEC

Source: original
Носиловський Антон Броніславович

Антон Броніславович Носиловський (1917(1917) - 2005, місто Мінськ, Білорусь) - радянський діяч, 1-й секретар Мінського промислового обласного комітету КП Білорусії, 1-й секретар Мінського міського комітету КП Білорусії. Депутат Верховної Ради СРСР 6-го скликання. == Життєпис == Народився в родині наймита. З 1932 року працював робітником. У 1941 році закінчив Мінський політехнічний інститут. У 1941-1953 роках - молодший технолог, технолог, старший технолог, начальник цеху, головний інженер заводу. Член ВКП(б) з 1949 року. У 1953-1954 роках - секретар Центрального районного комітету КП Білорусії міста Гомель. У 1954-1956 роках - секретар Гомельського міського комітету КП Білорусії. У 1956-1958 роках - слухач Вищої партійної школи при ЦК КПРС. У 1958-1960 роках - заступник завідувача промислово-транспортного відділу ЦК КП Білорусії. У 1960 - січні 1963 року - 1-й секретар Мінського міського комітету КП Білорусії. У січні 1963 - грудні 1964 року - 1-й секретар Мінського промислового обласного комітету КП Білорусії. У грудні 1964 - 1969 року - секретар Мінського обласного комітету КП Білорусії. У 1969 - жовтні 1972 року - 2-й секретар Мінського обласного комітету КП Білорусії. Подальша доля невідома. Помер у Мінську в 2005 році. == Нагороди == орден Жовтневої Революції (25.08.1971) орден Трудового Червоного Прапора (1964) медалі == Джерела == Носиловский Антон Брониславович (рос.)

Source: original
Аманда Сандборг-Вестерберг

Аманда Тереза Сандборг-Вестерберг (швед. Amanda Theresa Sandborg-Waesterberg; 16 грудня 1842, Стокгольм, Швеція - 3 січня 1918, Бергвік, Швеція) - шведська композиторка, авторка кількох сотень пісень релігійного характеру. == Біографія == Аманда Сандборг народилася у 1842 році в Стокгольмі. Її батьками були Карл Сандборг і його друга дружина Фредеріка Сесілія Хагберг. Батько Аманди був церковним кантором, а також співав у хорі Королівської опери в Стокгольмі. Хрещеним батьком дівчинки був диригент Якоб Ніклас Альстрем. === Освіта === Перші уроки музики Аманда отримала від батька. Пізніше, в 1862 році, вона розпочала навчання на хоровому відділенні коледжу при Королівській музичної академії (нині - Королівська вища музична школа в Стокгольмі). Крім музичної освіти, Аманда здобула спеціальність вчительки і телеграфістки (телеграфісткою була також її сестра), а також працювала деякий час гувернанткою. === Публікації === У 1875 році вона почала публікувати власні музичні твори під псевдонімом «A S-g». Вийшло друком декілька збірників її пісень; крім того, з 1882 по 1920 рік пісні Аманди Сандборг, призначені для виконання в церкві (в цілому 120 найменувань), періодично публікувалися у християнській щотижневій газеті Sanningsvittnet. Окремі пісенні твори було включено також до складу різних збірок церковних гімнів. === Родина === У 1876 році Аманда Сандборг вийшла заміж за Ларса Магнуса Вестерберга. Очевидно, доходів чоловіка родині на прожиття не вистачало, тому Аманда давала приватні уроки гри на фортепіано і, можливо, викладала в школі шведського піаніста, композитора та педагога Ріхарда Андерссона. У 1901 році Ларс Вестерберг помер, після чого Аманда проживала разом з одним з їхніх дітей. Померла Аманда Сандборг 3 січня 1918 року в Бергвіку (провінціяГельсінгланд, Швеція). == Творчий спадок == Спадщина Аманди Сандборг-Вестерберг як композиторки складається переважно з пісень, в тому числі близько двохсот з них - на релігійну тематику. У плані композиції вони варіюються від невигадливих мелодій з простою ритмічною схемою та гармонією до більш складних і масштабних творів, розрахованих як на сольне, так і на хорове виконання. До деяких з них авторка написала також фортепіанну партію. == Посилання == Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Аманда Сандборг-Вестерберг Hans Bernskiöld. Amanda Sandborg-Waesterberg. Swedish Musical Heritage (англ.). The Royal Swedish Academy of Music. Архів оригіналу за 18 жовтня 2020. Процитовано 21 березня 2021.

Source: original
Превентивна війна

Превентивна війна або Превентивний удар (від англ. Prevent - «Запобігати») - початок військових дій, мета яких завдавання удару на випередження для перешкоджання очікуваної агресії з боку імовірного противника. Ініціатор превентивної війни фактично так само є агресором. Превентивну війну починають, коли військовий конфлікт вважається неминучим і напад противника відбудеться найближчим часом. Найбільшими превентивними війнами в історії людства, за версією їх ініціаторів, є Перша та Друга світові війни. Найгостріші суперечки термін «Превентивна війна» викликає по відношенню до передумов для вторгнення Німеччини до Радянського Союзу. Також точиться багато дискусій стосовно передумов початку арабо-ізраїльського конфлікту та війни в Іраку. == Див. також == Бомбардування Копенгагена План «Барбаросса» Німецько-радянська війна Напад на Перл-Гарбор Оголошення війни Превентивна дипломатія Холодна війна == Джерела з інтернету та література == StattiOnline [Архівовано 2 січня 2017 у Wayback Machine.] «Словопедія» [Архівовано 6 квітня 2017 у Wayback Machine.] «Словник української мови» [Архівовано 6 квітня 2017 у Wayback Machine.] Володимир Невежін. Стратегічні задуми Сталіна напередодні 22 червня 1941 року. [Архівовано 13 березня 2013 у Wayback Machine.] (За підсумками «незапланованої дискусії» російських істориків) Лист Гітлера до Муссоліні [Архівовано 21 травня 2013 у Wayback Machine.] ЗНОВУ ДО ПИТАННЯ ПРО ПОЧАТОК ВІЙНИ [Архівовано 13 березня 2016 у Wayback Machine.]

Source: original
Користувач:Vikayarmoliuk/Чернетка

Культурний центр «Печерськ Палац» - спадкоємець найстарішого закладу України клубного типу Будинку культури заводу «Арсенал», також спадкоємець ЦХТТ «Печерськ» (нещодавня назва). «Печерськ палац» - унікальний творчий заклад в центрі столиці. Головна мета сьогодні, під час війни і остаточного усвідомлення нашого суспільства самим собою - створити культурний осередок для всієї сім’ї. Зберегти, а подекуди відновити народні колективи, і запустить їх роботу з новим осмисленням. Здійснювати просвітницьку, соціальну, освітню, розважальну, мистецьку та реабілітаційну місію для киян і гостей столиці всіх вікових категорій. Основні напрямки діяльності Центру - Концерт-хол, Арт-клуб, Творчий простір. Дата заснування - 1920 р. Материнська організація - завод «Арсенал» Попередні назви - Будинок культури «Арсенал», ЦХТТ «Печерськ» Керівник: Данилейко Данило Володимирович Адреса: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 3

Source: original
Сонджо (ван Чосону)

Сонджо (кор. 선조, 宣祖, Seonjo, Sŏn-jo); ім'я при народженні Лі Йон (кор. 이연, 李昖, I Yeon, Yi Yŏn; 26 листопада 1552 - 16 березня 1608) - корейський правитель, чотирнадцятий володар держави Чосон. == Правління == Був сином і спадкоємцем вана Мьонджона. Зійшов на трон після смерті батька 1567 року. За його правління становище в країні було нестабільним, також державі загрожувала й військова загроза ззовні. Сонджо продовжував підтримувати дипломатичні зв'язки з Мін та Японією, а також із князівством Цусіма. До столиці імперії Мін щороку прибувало корейське посольство, а до Японії - раз на декаду. Під час однієї з зустрічей з корейськими посланцями японський військовий лідер Тойотомі Хідейосі попрохав дозволу на прохід японської армії через землі Чосону під час кампанії проти Китаю. Сонджо відмовив, що стало приводом для вторгнення японських військ до меж Чосону. 1592 року почалась війна. Ван Сонджо та його двір були змушені тікати на північ і шукати союзу з Мін. Однак імператор Чжу Їцзюнь відмовився надавати допомогу корейцям у боротьбі проти Японії. Сонджо разом з мінськими дипломатами намагались залагодити конфлікт та укласти мирну угоду. 1596 року до Японії вирушило чергове посольство, якому було відмовлено в прийомі. Тойотомі Хідейосі зажадав, щоб на перемовини прибув спадковий принц. Тривала війна завершилась після смерті Тойотомі Хідейосі. Завершення конфлікту також було зумовлено внутрішньою боротьбою за владу в Японії. 1599 року новий правитель, Токуґава Ієясу, бажав відновити відносини між державами, тому доручив правителю Цусіми Со Йосітосі вести перемовини з ваном Сонджо про мир. Перемовини завершились 1607 року, після чого до Японії було відряджено корейське посольство на чолі з Йо Укілем. 1608 року Сонджо помер, після чого трон зайняв його син Кванхегун. == Література == Концевич Л. Р. Хронологія країн Східної та Центральної Азії = Хронология стран Восточной и Центральной Азии. - Москва : Восточная литература РАН, 2010. - 806 с. - ISBN 978-5-02-036350-2. (рос.) == Посилання == 선조 (кор.) . Doopedia. Архів оригіналу за 26 квітня 2020. Процитовано 21 червня 2020.

Source: original
Грінок Мортон

«Грінок Мортон» (шотл. Greenock Morton) - професійний шотландський футбольний клуб з міста Грінок. Виступає у шотландській Першій лізі. Домашні матчі проводить на стадіоні «Кеп'єлоу Парк», який вміщує 11 589 глядачів. == Історія == «Грінок Мортон» було засновано в 1874 році як футбольний клуб «Мортон», що робить його одним з найстаріших клубів Шотландії. Сучасну назву клуб отримав в 1994 році, щоб наголосити на своєму походженні з міста Грінок. В 1922 році «Мортон» здобув Кубок Шотландії, а ще раніше в сезоні 1916-17 став срібним призером чемпіонату, пропустивши вперед «Селтік». Команда «Грінок Мортон» тримає рекорд Шотландії з найбільшої кількості підвищень та понижень у класі між першим та другим дивізіонами чемпіонату Шотландії (10 підвищень та 10 понижень у класі). Тим не менш клуб поки що жодного разу не виступав в Прем'єршипі, потрапивши останній раз до вищого дивізіону в 1988 році. == Досягнення == Чемпіонат Шотландії: Срібний призер (1): 1916-17 Бронзовий призер (3): 1915-16, 1917-18, 1918-19 Кубок Шотландії: Володар (1): 1921-22 Фіналіст (1): 1947-48 Кубок Шотландської ліги: Фіналіст (1): 1963-64 == Посилання == Офіційний сайт

Source: original
Даррен Дутчишин

Даррен Дутчишин (англ. Darren Dutchyshen; 19 грудня 1966, Реджайна, Саскачеван Канада - 15 травня 2024) - канадський спортивний коментатор українського походження. Ведучий передачі SportsCentre на каналі TSN. == Біографія == Народився 1966 року у м. Реджайна, Саскачеван та виріс у містечку Порк'юпайн-Плейн. Закінчив Коледж коментаторства Західної академії в Саскатуні. Після навчання працював на каналах STV та Global Edmonton. З 1995 року працює на TSN. В рамках передчі SportsCentre веде репортажі про Канадську футбольну лігу під час футбольного сезону, коментує хокейні матчі НХЛ. 2010 року працював кореспондентом TSN на Зимових Олімпійських іграх 2010, а 2012 року - на олімпійських іграх у Лондоні.

Source: original
Ель-Вуста

Ель-Ву́ста (Центральна; араб. المنطقة الوسطى) - мухафаза (після 2011 року) в Султанаті Оман. Адміністративний центр - місто Хайма. Площа - 79700 км², населення - 42111 осіб (2010 рік). == Географія == Розташований в середній пустельній частині країни. У Ель-Вусті домінує плоска пустельна рівнина. На північному заході межує з регіоном Ель-Батіна, на півночі з регіоном Ед-Дахілія, на північному сході з регіоном Еш-Шаркійя, на південному -Захід з мухафазах Дофар, на заході з Саудівською Аравією. На сході омивається Аравійським морем. == Адміністративний поділ == Регіон утворений в 1991 році, до цього часу міста і села регіону розподілялися між регіонами Ед-Дахілія і Еш-Шаркія, а також мухафазах Дофар. Значна частина населення регіону - бедуїни. Регіон Ель-Вуста ділиться на 4 вілайєти з центрами в містах: Хайма Дукм Махут Ель-Джазір == Посилання == Регіон Ель-Вуста (араб.)

Source: original
Кульбіда Микола Іванович

Микола Іванович Кульбіда (нар. 22 травня 1955, с. Северинівка, Україна) - український географ-метеоролог. Кандидат географічних наук. Директор (вересня 2011 - серпень 2024) Українського гідрометеорологічного центру. == Життєпис == Микола Кульбіда народився 22 травня 1955 року в селі Северинівці Таращанського району Київської области України. Закінчив Київський національний університет імені Тараса Шевченка (1977, спеціальність - метеорологія). Працював інженер-синоптиком Київського відділу метеорологічних прогнозів Українського бюро погоди (1977-1983), старшим інженером Київського відділу метеорологічних прогнозів Українського гідрометеорологічного центру (1983-1988), головним синоптиком Українського гідрометеорологічного центру (1988-1992), начальником (1992-2011) та директором (з вересня 2011 - серпня 2024) Українського гідрометеорологічного центру. == Відзнаки == Бронзова медаль ВДНГ СРСР, медаль «За трудовое отличие», орден «За заслуги» ІІІ ступеня (1 грудня 2011) звання «Почесний працівник гідрометслужби України» Відзнака «Почесний працівник Держводгоспу України», Почесна грамота Кабінету Міністрів України (15 жовтня 2003) == Джерела == Кульбіда Микола Іванович [Архівовано 20 січня 2021 у Wayback Machine.] // Український гідрометеорологічний центр

Source: original
X округ Парижа

Десятий округ Парижа, (фр. Arrondissement de l'Entrepôt) - один із 20 муніципальних округів Парижа. Площа округу становить 289 га. == Географічне положення == 10-й округ розташований на правому березі Сени. На сході він межує з 11-м, на заході з 9-м, на півночі з 18-м і на півдні з 3-м округом. == Квартали == Квартали No 37-40: Сен-Венсан-де-Поль (Quartier Saint-Vincent-de-Paul) Порт-Сен-Дені (Quartier de la Porte-Saint-Denis) Порт-Сен-Мартен (Quartier de la Porte-Saint-Martin) Лікарня Сен-Луї (Quartier de l' Hôpital-Saint-Louis) == Населення == За даними перепису населення 2005 року в 10-му окрузі проживають 89 600 осіб при щільності населення 31 004 чол/км ². Це становить 4,2 % паризького населення. == Органи правління == З 2001 року мером округу був член Соціалістичної партії Франції Тоні Дрейфус. У березні 2008 року на наступні 7 років обрано його товариша по партії Ремі Феро (Rémi Féraud) Адреса мерії: 72, Rue du Faubourg Saint-Martin 75475 Paris Cedex 10 == Визначні місця == Канал Сен-Мартен Церква Святого Вікентія де Поля === Вулиці, площі === Вулиця Фобур Сен-Дені Площа Республіки Бульвар Ла Шапель == Транспорт == В 10-му окрузі знаходяться два залізничні вокзали - північний та Східний. Метро: лінії 4, 5, 7 RER: лінія Е, B, D, станція Gare du Nord == Посилання == Офіційний сайт мерії [Архівовано 13 травня 2022 у Wayback Machine.] Вікісховище має мультимедійні дані за темою: X округ Парижа

Source: original
Левенвіль

Левенві́ль (фр. Levainville) - муніципалітет у Франції, у регіоні Центр - Долина Луари, департамент Ер і Луар. Населення - 377 осіб (01.01.2021). Муніципалітет розташований на відстані близько 65 км на південний захід від Парижа, 70 км на північ від Орлеана, 20 км на схід від Шартра. == Демографія == Динаміка населення (INSEE ): Розподіл населення за віком та статтю (2006): == Економіка == 2010 року серед 273 осіб працездатного віку (15-64 років) 217 були активними, 56 - неактивними (показник активності 79,5%, у 1999 році було 82,1%). З 217 активних мешканців працювали 202 особи (109 чоловіків та 93 жінки), безробітними було 15 (7 чоловіків та 8 жінок). Серед 56 неактивних 21 особа була учнем чи студентом, 17 - пенсіонерами, 18 були неактивними з інших причин. У 2010 році в муніципалітеті числилось 141 оподатковане домогосподарство, у яких проживали 413,0 особи, медіана доходів виносила 23 376 євро на одного особоспоживача == Посилання == Левенвіль на сайті французького Національного інституту географії == Див. також == Список муніципалітетів департаменту Ер і Луар

Source: original