AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Сальхов (стрибок)

Са́льхо́в (англ. salchow) - один із трьох ребрових стрибків у фігурному катанні. Стрибок названо на честь шведського фігуриста Ульріха Сальхова, який виконав його вперше у 1909 році. Захі́д на стрибок робиться з дуги назад-всередину, водночас вільна нога робить мах навколо тіла, приземлення виконується на зовнішнє ребро ковзана на хід назад на махову ногу. В залежності від кількості обертань у повітрі вирізняють одинарний, подвійний, потрійний або четверний сальхов. == Перші виконання стрибка == На VII Олімпійських іграх (Антверпен, 1920 рік) американка Тереза Вельд стала першою в історії жінкою, якій підкорився сальхов, однак тодішнім суддям це не сподобалось, на їх погляд за їх же висловом «цей стрибок не пасує леді, адже при його виконанні спідниця здіймається вище колін». Чоловіки почали виконувати подвійний сальхов уже в 1920-і роки. Вперше його виконав Гілліс Графстрем. В 1936 році, виступаючи на Чемпіонаті Європи з фігурного катання, 15-річна британка Сесілія Колледж стала першою в історії жінкою, що зуміла виконати сальхов у два оберти. Перший потрійний сальхов було виконано на Чемпіонаті світу з фігурного катання 1955 року Ронні Робертсоном. Серед жінок його першою виконала чехо-словацька фігуристка Яна Мразкова в 1959 році (за іншими даними, зокрема, так вказується у північно-американських ЗМІ - канадійка Петра Бурка на Чемпіонаті Канади 1962 року). У 1998 році американець Тімоті Гейбл став першим в історії фігуристом, який підкорив четверний сальхов. У фіналі Гран-Прі серед юніорів сезону 2001/2002 японка Мікі Андо першою з жінок-одиночниць виконала сальхов у чотири оберти. == Посилання == Майстер-клас із виконання сальхову від американської фігуристки Ненсі Керіґан відео на YouTube

Source: original
Володимирівка (Володимирівська сільська громада)

Володи́мирівка - село в Україні, у Баштанському районі Миколаївської області. Центральна садиба Володимирівської сільської територіальної громади. Населення становить 2793 особи. == Географія == Село розташоване на обох берегах річки Висуні, за 40 км від Казанки. До найближчої залізничної станції Новополтавка на лінії Харків-Миколаїв - 35 км. На схід від села розташований лісовий заказник «Володимирівська Дача», а також ботанічні пам'ятки природи: «Степок» (загальнодержавного значення) та «Ювілейне». == Історія == Перші 383 переселенці з'явилися тут 1810 року. Більшість з них були вихідцями з Владимирської губернії. У січні 1822 року Володимирівка отримала статус військового поселення. Тут базувався 5-й ескадрон Бузького уланського полку. Перебуваючи на службі, поселенці попутно займалися хліборобством і тваринництвом. Станом на 1886 рік в селі, центрі Володимирівської волості Херсонського повіту Херсонської губернії, мешкало 1656 осіб, налічувалося 275 дворів, існували православна церква, школа, лавки, 4 ярмарки на рік, базар по неділях. В 2½ верстах - камера мирового судді. В 9 верстах - римо-католицький молитовний будинок. === Мова === Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: == Відомі люди == Ігнатов Олександр Миколайович (1993-2015) - солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Жмакін Дмитро Георгійович (1904-1974) - радянський військовик, контр-адмірал ВМФ СРСР. У 1948-1952 роках начальник Ленінградського вищого військово-морського інженерного училища імені В. І. Леніна. Надіїн Дмитро Пименович (1907 - 1942) - український поет. Олексій або Олександр Дми́трович Алма́зів (рідше Алма́зов) (6 січня 1885 - 13 грудня 1936, Луцьк, Волинське воєводство, Польща) - український військовий і громадський діяч, генерал-хорунжий Армії УНР. == Джерела == Володимирівка на сайті Історії міст та сел України (рос.) Погода в селі Володимирівка [Архівовано 18 червня 2020 у Wayback Machine.]

Source: original
Чернігово-Токмачанськ

Черні́гово-Токмача́нськ - село в Україні, у Чернігівській селищній громаді Бердянського району Запорізької області. Населення становить 104 осіб (1 січня 2015). До 2016 орган місцевого самоврядування - Чернігівська селищна рада. Село тимчасово окуповане російськими військами 24 лютого 2022 року. == Географія == Село Чернігово-Токмачанськ знаходиться біля витоків річки Бегим-Чокрак, нижче за течією на відстані 9 км розташоване село Степове. Річка в цьому місці пересихає, на ній зроблена загата. == Історія == 1825 - дата заснування. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України No 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», село увійшло до складу Чернігівської селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Чернігівського району, село увійшло до складу Бердянського району. == Джерела == Єременко, М. Край шляху Муравського: Нариси з історії Чернігівського району. - Запоріжжя : Лана-друк, 2006. - 436 с. Банк даних Державної служби статистики України [Архівовано 31 липня 2014 у Wayback Machine.](укр.) Результати перепису населення 2001. Запорізька область [Архівовано 21 квітня 2017 у Wayback Machine.] == Посилання == Погода в селі Чернігово-Токмачанськ [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]

Source: original
Млини сухого самоподрібнення

Млини сухого самоподрібнення типу «Аерофол» (МСС) застосовуються у схемах переробки залізних, золотовмісних, уранових, поліметалічних та інших руд, а також для виробництва цементу. За конструкцією млин сухого самоподрібнення (рис.) аналогічний млину типу ММС. Млин сухого самоподрібнення являє собою короткий барабан 1 великого діаметра (5,5-11 м). На внутрішній поверхні вздовж твірної барабана на деякій відстані один від одного закріплені балки-ребра 2, які при обертанні барабана піднімають грудки матеріалу. Після підйому на деяку висоту грудки матеріалу падають і розбиваються при ударі об ребра, одночасно вони подрібнюють матеріал, що знаходиться унизу. На торцевих кришках 3 барабана закріплені кільця 4 трикутного перетину. Призначення кілець - направляти грудки матеріалу всередину барабана для запобігання сегрегації матеріалу в робочому просторі млина. Кільця також сприяють подрібненню матеріалу внаслідок тертя й підвищенню продуктивності млина. Млин сухого самоподрібнення типу «Аерофол» працює у замкненому циклі з класифікаційними апаратами. Повітряний потік, що створюється вентилятором, проходить через млин і класифікаційні апарати (сепаратор і циклони). Подрібнений матеріал виноситься повітряним потоком з барабана через розвантажувальну цапфу. Крупність продукту подрібнення регулюється зміною швидкості повітряного потоку, що проходить через млин. Дрібні частинки матеріалу визначеної крупності виносяться повітряним потоком з робочого простору млина у класифікатор, де більш крупні зерна потрапляють у збірник. Більш дрібні частинки повітряний потік транспортує у циклони, де й відбувається їхнє осадження. Потім повітряний потік, що містить найтонші зерна матеріалу, засмоктується вентилятором і одна частина його нагнітається у млини, а друга після очищення у фільтрах викидається в атмосферу. Осаджені у класифікаторі та циклонах продукти класифікуються у відцентровому сепараторі. Дрібний (готовий) продукт надходить з сепаратора на збагачення, а крупний (циркулюючий) повертається у млин на додаткове подрібнення. == Див. також == Млини самоподрібнення == Література == Смирнов В. О., Білецький В. С. Підготовчі процеси збагачення корисних копалин. [навчальний посібник] - Донецьк: Східний видавничий дім, Донецьке відділення НТШ, 2012. - 286 с. Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. - Д. : Донбас, 2007. - Т. 2 : Л - Р. - 670 с. - ISBN 57740-0828-2. Дезінтеграція мінеральних ресурсів: монографія / Сокур М. І., Кіяновський М. В., Воробйов О. М., Сокур Л. М., Сокур І. М. - Кременчук: видавництво ПП Щербатих О. В., 2014-304 с.

Source: original
Лази (міфологія)

Лази - група етруських божеств, як небесних, і підземних. Вони допомагали людям, наприклад, жінкам при народженні дитини. Лаза Вегойя була помічницею Тінії при відновленні на землі порушеної справедливості та пророчицею, яка вважалася одним із авторів книг, що склали так звану «етруську дисципліну». Інший божественний автор цих книг Тагет, можливо, теж є лазом або близьким до них богом нижчого порядку. Кулсу - одна з лаз - стежила за людьми і заносила в особливий список діяння кожної людини, а коли той потрапляв у потойбіччя, зачитувала цей список, так що боги могли віддати кожному у його справах. До таких богів, можливо, належить і Ферсу, який керував деякими етруськими релігійними іграми. Мати лаз була молода і прекрасна богиня Лаза. Питання існування лаз та його матері богині Лази складний і заплутаний. Одні дослідники вважають, що богині Лази не існувало, а лази представляли сукупність другорядних божеств. На думку інших, навпаки, існувала лише богиня Лаза, «обов'язком» якої було служити іншим богам. Треті, і ця думка видається більш виправданою, поєднують обидві гіпотези. == Література == Ю. Циркін, «Міфи Стародавнього Риму», 2004

Source: original
Аччаюолі (значення)

Франческо II Аччаюолі (італ. Francesco II Acciaiuoli; 1430-1460) - останній герцог Афінський в 1454-1456 роках. Аччаюолі, Аччайолі, або Аччайуолі (Аччаюолі), Аччайуолі (Аччаюолі), та Акциайолі (Акциаюолі, Акциайуолі) (італ. Acciaioli, Acciaiuoli, Acciajuoli) - старовинний флорентійський рід, який за переказами, походив із Брешії. Неріо I Аччаюолі, повне ім'я Райнеріо I Аччаюолі (? - 25 вересня 1394) - герцог Афінський, італійський аристократ зі старовинного флорентійського роду. Антоніо I Аччаюолі (італ. Antonio I Acciaiuoli; бл. 1370-1435) - герцог Афінський в 1402-1435 роках. Антоніо II Аччаюолі (італ. Antonio II Acciaiuoli; д/н - 1441) - герцог Афінський в 1439-1441 роках. Неріо II Аччаюолі (італ. Neri II Acciaiuoli; 1416-1451) - герцог Афінський в 1435-1439 і 1441-1451 роках. Франческо I Аччаюолі - герцог Афінський в 1451-1454 роках.

Source: original
Землетрус у Сичуані (2014)

Землетрус у Сичуані 23 листопада 2014 року мав магнітуду 6,5 за шкалою Ріхтера. Локалізація - на південному заході Китаю у провінції Сичуань. Загинули 5 людей, майже півсотні травмовані. Найбільше травмованих - серед дітей. Під час землетрусу вони були в школі, і коли вчителі наказали негайно залишити приміщення - зчинилася штовханина. У регіоні землетрусу вже зима, уночі морози сягають −10 °C. == Джерела == Число жертв землетрясения в Китае возросло до пяти [Архівовано 29 листопада 2014 у Wayback Machine.] Потужний землетрус у Китаї - постраждало багато дітей

Source: original
Список птахів Данії

а 7 видів не трапляються на території Данії з 1950 року. Теги, що використовуються для виділення охоронного статусу кожного виду за оцінками МСОП: === Ряд Гагароподібні (Gaviiformes) === Ряд Пірникозоподібні (Podicipediformes) === Ряд Буревісникоподібні (Procellariiformes) === Ряд Пеліканоподібні (Pelecaniformes) === Ряд Лелекоподібні (Ciconiiformes) === Ряд Гусеподібні (Anseriformes) === Ряд Соколоподібні (Falconiformes) === Ряд Куроподібні (Galliformes) === Ряд Журавлеподібні (Gruiformes) === Ряд Сивкоподібні (Charadriiformes) === Ряд Голубоподібні (Columbiformes) === Ряд Рябкоподібні (Pterocliformes) === Ряд Зозулеподібні (Cuculiformes) === Ряд Совоподібні (Strigiformes) === Ряд Дрімлюгоподібні (Caprimulgiformes) === Ряд Сиворакшоподібні (Coraciiformes) === Ряд Серпокрильцеподібні (Apodiformes) === Ряд Дятлоподібні (Piciformes) === Ряд Горобцеподібні (Passeriformes) == Посилання == Bird list of Denmark [Архівовано

Source: original
Пляківка

Пляківка - село в Україні,у Черкаському районі Черкаської області, підпорядковане Михайлівській сільській громаді. Розташоване на північний захід від міста Кам'янки. Населення 830 чоловік (на 2001 рік). У 2006 році село газифіковане. В селі є закинутий кам'яний кар'єр, знаходиться коло річки Кам'януватка. == Відомі люди == В селі народився Олексенко Степан Антонович (* 10 (22 грудня 1904 - † 25 вересня 1976) - український компартійний діяч, один з організаторів партизанського руху. == Див. також == Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932-1933 (Черкаська область)

Source: original
Колективна оборона

Колективна оборона (самооборона) (лат. casus foederis або casus fœderis) - надання допомоги союзнику під час військового нападу третьої сторони. У загальному сенсі, колективна оборона - це виконання союзницьких зобов'язань держави за початком військових дій при настанні умов, що відповідають договору про військовий союз у разі агресії проти однієї з сторін оборонного військового союзу. Стаття 51 Статуту ООН прямо називає право на колективну оборону «невід'ємним» для членів організації, які зазнали збройного нападу. Також принцип колективної оборони є основою договору про утворення НАТО. Стаття 5 Північноатлантичного договору передбачає, що у разі, якщо союзник по НАТО зазнає збройного нападу, кожен член Альянсу вважатиме цей акт насильства збройним нападом на усіх членів і вживатиме дій, які вважатиме за необхідне, аби допомогти тому союзнику, який зазнав нападу. Уперше в історії НАТО застосування положення статті 5 Вашингтонського договору вимагали після терористичних нападів на США 11 вересня 2001 року. == Історичні приклади == Принципи колективної оборони закладені ще до утворення ООН чи НАТО, ґрунтуючись на основах європейської традиції. Яскравий приклад - дії союзників на початку Першої світової війни. Після оголошення Австро-Угорщиною війни Сербії, Росія оголошує війну ій, виконуючи союзницькі зобов'язання перед Сербією. Далі союзниця Австро-Угорщини, Німеччина, оголошує війну Франції як союзниці Російській імперії та нападає через територію Бельгії. Союзниця Бельгії, Велика Британія, оголошує війну Німеччині. На початку Другої світової війни союзники Польщі, Франція і Велика Британія, оголошують війну Німеччині після нападу останньої на Польщу. == Див. також == Список латинських висловів Casus belli == Література == С. В. Гринько. Колективна оборона // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. - К: Знання України, 2004 - Т.1 - 760с. ISBN 966-316-039-X == Посилання == Казус федеріс [Архівовано 21 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. - К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2001. - Т. 3 : К - М. - 792 с. - ISBN 966-7492-03-6.

Source: original
Дерсбері

Дерсбері (англ. Daresbury) - село на південному сході графства Чешир з будинками, церквами, пабами, телефонними будками - батьківщина англійського письменника Льюїса Керрола. Населення за переписом 2001 року становить 216 осіб. У центрі села знаходиться Церква Всіх Святих (All Saints Church), східне вікно якої прикрашено зображеннями героїв «Аліси в країні чудес» (Джеффрі Вебб, 1935). Вперше церква була побудована ченцями Нортона в 1100 році. Церковна вежа - єдине, що збереглося як оригінальна споруда 1550 року. Діючий пам'ятник історії був спроєктований Пейлі і Остіном; побудований в 1870 році він придбав ряд змін в облицюванні та плануванні.

Source: original
Роберт Гаренчар

Роберт Гаренчар (чеськ. Róbert Harenčár; 10 лютого 1931 - 14 липня 2010) - чеський і словацький дипломат. Надзвичайний і Повноважний Посол Чехії в Києві. == Біографія == Народився 10 лютого 1931 року. У 1955 році закінчив Московський економічний інститут, політична економія. З 1955 по 1962 - викладач Вищої економічної школи в Братиславі. З 1962 по 1963 - викладач Вищої економічної школи у Празі. З 1966 по 1969 - голова ЦК Спілки молоді Словаччини. У 1970 - виявив незгоду з окупацією Чехословаччини військами країн-учасниць Варшавського договору, після чого був звільнений із роботи. З 1970 по 1971 - працював асистентом з питань науково-технічного співробітництва з країнами РЕВ у канцелярії уряду Чехословаччини. З 1971 по 1989 - працював економістом на підприємствах Чехословаччини. У 1989 - кооптований у депутати Федеральних зборів Чехословаччини. З 1990 по 1992 - заступник міністра закордонних справ Чехословацької Федеративної Республіки З 1992 по 1993 - тимчасово повірений у справах Чехословаччини в Україні. З 1993 по 1995 - Надзвичайний і Повноважний Посол Словаччини в Києві (Україна). Він також був членом правління Словацького союзу прав людини та миру та віце-президентом Товариства Олександра Дубчека, серед багатьох інших ролей. Він брав участь у американській конференції лідерства у Вашингтоні. Посол Гаренчар представляв Словаччину на багатьох міжнародних конференціях і заходах, а також був членом Глобальної ради миру Федерації універсального миру. У жовтні 2009 року він разом із дружиною Галиною взяв участь у Всесвітній церемонії благословення миру в Кореї. == Див. також == Посольство Словаччини в Україні Посольство Чехії в Україні == Посилання == Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. - К.:Знання України, 2004 - Т.1 - 760с. ISBN 966-316-039-X

Source: original
Фітнес-трекер

Фітнес-трекер (трекер активності, фітнес-браслет) - пристрій або мобільний застосунок, призначений для моніторингу показників пов'язаних з фітнесом: пройдена відстань, споживання калорій, показники серцевого ритму та якості сну.[джерело?] Є одним з видів носимого комп'ютера. Термін найчастіше вживається щодо розумних годинників, які синхронізуються зі смартфоном або комп'ютером для відстеження даних, і виконують роль трекера активності. Також існують мобільні додатки для відстеження фітнес активності. == Історія == Перший датчик серцевого ритму, що став прообразом фітнес-трекера, був виготовлений у 1981 компанією Polar Electro для професійних атлетів. Далі активно розвивалась сфера велосипедних комп'ютерів і наручних годинників, які фіксували відстань і швидкість. Надійні ж пристрої для відстеження фізичного стану, в тому числі безпровідні, стали доступні для широкого вжитку на початку 2000-х. З часом датчики активності доповнились акселерометром і висотоміром. А також прорахунком калорій і моніторингом фаз сну. У 2014 році були представлені трекери активності для тварин. Привабливість трекерів активності полягає в тому, що вони гейміфікують процес збільшення фізичної активності. Люди можуть обмінюватися результатами тренувань, відстежувати показники друзів і змагатися у соціальних мережах. == Використання == Трекери із різними комплектами датчиків широко використовуються в медицині, спорті та сфері безпеки. Через них можна сигналізувати про небезпечні ситуації, контролювати фізіологічні параметри і симптоми, збирати дані для покращення лікування. Ця технологія змінила підхід до охорони здоров'я, оскільки уможливила безперервний моніторинг за пацієнтом без його госпіталізації. Через трекер активності мед. працівникам доступна інформація про температуру тіла пацієнта, частоту серцевих скорочень, активність мозку, рухи м'язів і інші дані. Також виріс попит на трекери в сфері спорту.[джерело?] Наприклад, кілька років тому,[коли?] пітливість можна було виміряти тільки в лабораторних умовах. А зараз це можливо за допомогою просунутих трекерів активності.[джерело?] == Див. також == Xiaomi Mi Band Apple Watch Розумний годинник Велокомп'ютер КПК Спортивна медицина Моніторинг (медицина) == Посилання == Фітнес-трекер: чи здатний модний аксесуар спростити життя? 15 жовтня 2019

Source: original
Джек Раян (персонаж)

Джек Раян (англ. Jack Ryan) - вигаданий персонаж, який з'являється в романі Тома Кленсі «Полювання за Червоним Жовтнем» 1984 року і стає постійним героєм пригодницьких і шпигунських романів Тома Кленсі впродовж майже 30 років. Після смерті Тома Кленсі 2013 року група авторів (Марк Грені, Грант Блеквуд, Майк Мейдн і Марк Кемерон) продовжує за згодою нащадків Кленсі використання персонажа у нових романах. == Вигадана біографія == Джек Раян, син детектива і медсестри, уродженець Балтимору, був молодшим лейтенантом, морпіхом США. Під час військових навчань отримав травму спини і залишив службу, ставши брокером балтиморського відділення інвестиційної компанії. Успішна робота Раяна привертає увагу одного зі старших віцепрезидентів інвесткомпанії Джо Мюллера, під час зустрічі з яким Джек Раян знайомиться з його дочкою Керолайн «Кеті» Мюллер, майбутньою дружиною Джека. Через чотири роки Раян вступає до Джорджтаунського університету, де отримує науковий ступінь доктора історії. Він починає працювати професором Військово-морської Академії США. Через деякий час Джека залучають до роботи в ЦРУ. Його використовують як аналітика, потім польового агента і, врешті, заступника директора ЦРУ. Після завершення роботи в ЦРУ Джек Раян працював радником з питань національної безпеки і віцепрезидентом США, а потім два терміни Президентом США. == Серія романів == Персонаж Джека Раяна діє в наступних романах (відсортовано згідно з хронологією сюжетної лінії): «Ігри патріотів» (Patriot Games) (1987) «Червоний кролик» (Red Rabbit) (2002) «Полювання за Червоним Жовтнем» (The Hunt for Red October) (1984) «Кремлівський кардинал» (The Cardinal of the Kremlin) (1988) «Пряма та очевидна загроза» (Clear and Present Danger) (1989) «Сума всіх страхів» (The Sum of All Fears) (1991) «Борг честі» (Debt of Honor) (1994) «Виконавчі накази» (Executive Orders) (1996) «Ведмідь і Дракон» (The Bear and the Dragon) (2000) «Живим чи мертвим» (Dead or Alive) (2010) - у співавторстві із Грантом Блеквудом «В одній зв'язці» (Locked On) (2011) «Вектор загрози» (Threat Vector) (2012) «Право остаточного рішення» (Command Authority) (2013) - у співавторстві із Марком Грені Після смерті Тома Кленсі серію романів з Джеком Раяном продовжили інші письменники. == Кіноадаптації == Станом на 2024 знято п'ять фільмів на основі романів Тома Кленсі про Джека Раяна. «Полювання за «Червоним Жовтнем»» (1990) роль Джека Раяна виконав Алек Болдвін «Ігри патріотів» (1992) «Пряма та очевидна загроза» (1994) роль Джека Раяна в обох фільмах виконав Гаррісон Форд «Ціна страху» (2002) роль Джека Раяна виконав Бен Аффлек «Джек Раян: Теорія хаосу» (2014) роль Джека Раяна виконав Кріс Пайн == Телебачення == 2018 року відбулася прем'єра телесеріалу «Джек Раян», який наприкінці 2022 року продовжений на четвертий сезон. Роль Джека Раяна виконує Джон Кразінські. == Посилання == Tom Clancy’s Jack Ryan / «Джек Райан»

Source: original