AlmaznayaGroza/cyrillic-language-classification huggingface dataset:
Уряди двірські

Уряди двірські (пол. Urzędy dworskie) - у Речі Посполитій загальна назва посадових осіб і їх відомств, які відповідали за справне функціонування двору монарха. Уряди двірські поділялися на такі групи: Уряди надвірні - були пов'язані безпосередньо із обслугою монарха. У свою чергу оділялися на: Уряди королівського столу, в склад яких входили: Кухмістр великий коронний кухмістр великий литовський стольник великий коронний стольник великий литовський підчаший великий коронний підчаший великий литовський крайчий великий коронний крайчий великий литовський підстолій великий коронний підстолій великий литовський чашник великий коронний чашник великий литовський Уряди, які представляли велич монарха, в склад яких входили: хорунжий великий коронний хорунжий великий литовський хорунжий надвірний коронний хорунжий надвірний литовський мечник великий коронний мечник великий литовський Конюший великий коронний конюший великий литовський ловчий великий коронний ловчий великий литовський ловчий надвірний коронний ловчий надвірний литовський Уряди двору - це: маршалок двірський маршалок господарський підкоморій надвірний коронний підкоморій великий литовський ложничий шамбелян (камергер) приватний секретар короля секретар королівський капелан надвірний шафар спижарний пивничий візничий полковник двірських рот капітан королівської гвардії охмістр охмістрини == Джерела та література == Старченко Н. Кухмістр, уряд при дворі монарха [Архівовано 20 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2009. - Т. 5 : Кон - Кю. - С. 541. - ISBN 978-966-00-0855-4.

Source: original
Спортивна індустрія

Спортивна індустрія - це галузь, у якій люди, види діяльності, підприємства та організації беруть участь у створенні, сприянні, просуванні чи організації будь-якої діяльності, досвіду чи бізнес-підприємства, зосередженого на спорті; галузь, яка створює додану вартість за допомогою пов'язаних із спортом товарів і послуг. Це ринок, на якому компанії та продукти, пропонуються покупцям, пов'язані зі спортом і можуть бути товарами, послугами, людьми, місцями чи ідеями. Спортивна індустрія є частиною світової або національної економіки, пов'язаної з виробництвом, просуванням і збутом спортивних товарів, послуг, організацією та проведенням спортивних подій, а також зі спонсорством у спорті. Спортивна індустрія відіграє важливу роль у розвитку фізкультури та масового спорту, забезпечуючи населення сучасними та доступними спорудами, обладнанням, товарами та послугами.

Source: original
ZFP57

ZFP57 (англ. ZFP57 zinc finger protein) - білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 6-ї хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 452 амінокислот, а молекулярна маса - 51 919. Кодований геном білок за функціями належить до репресорів, білків розвитку. Задіяний у таких біологічних процесах, як транскрипція, регуляція транскрипції, альтернативний сплайсинг. Білок має сайт для зв'язування з іонами металів, іоном цинку, ДНК. Локалізований у ядрі. == Див. також == Хромосома 6

Source: original
Виборчий бюлетень

Ви́борчий бюлете́нь - офіційний документ для голосування на виборах, в якому виборець зазначає своє волевиявлення на підтримку окремих кандидатів та виборчих списків кандидатів, висунутих політичними партіями. == Призначення == Виборчий бюлетень має низку функцій, зокрема: інформує виборця про вибори, кандидатури та порядок голосування; забезпечує таємне голосування; документує волевиявлення виборця для подальшого встановлення результатів виборів. == В Україні == Форма і зміст виборчого бюлетеня та порядок встановлення результатів виборів визначаються законодавством (Закони України «Про місцеві вибори», «Про вибори народних депутатів України», «Про вибори Президента України») та рішеннями виборчих комісій, прийнятими у межах їх законних повноважень. В Україні у виборчому бюлетені наводиться список варіантів голосування, один з яких виборець особисто відмічає позначкою та опускає бюлетень у виборчу скриньку. Для встановлення результатів виборів бюлетені виймаються зі скриньки і виборча комісія підраховує кількість голосів, відданих за кожну кандидатуру та партійний список, відповідно до позначок виборців у бюлетенях. Якщо у бюлетені відсутня позначка або таких позначок кілька, а також в інших передбачених законом випадках бюлетень визнається недійсним. Виборчий бюлетень не є агітаційним матеріалом, однак його форма і зміст може вплинути на волевиявлення виборця. Оскільки перші позиції у списку виборці зазвичай прочитують, це може створити перевагу відповідним кандидатурам, тому для справедливості номери варіантів голосування у бюлетені розподіляються між кандидатурами шляхом жеребкування. Також, наприклад, замість популярних кандидатів та партій виборець може помилково проголосувати за технічних кандидатів, «двійників» зі схожими іменами та назвами, які висунуті виборчими штабами, що використовують брудні політичні технології. == В Італії == В Італії знищення чужого виборчого бюлетеня карається тюремним строком від одного до шести років. == Див. також == Вибори Виборчі технології Фальсифікація виборів == Література == Л. Кочубей. Бюлетень виборчий // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. - К.: Парламентське видавництво, 2011. - 808 с. ISBN 978-966-611-818-2. == Посилання == Виборчий бюлетень [Архівовано 30 липня 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. - К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1998-2004. - ISBN 966-749-200-1. Підписний лист [Архівовано 11 квітня 2017 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. - К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2002. - Т. 4 : Н - П. - 720 с. - ISBN 966-7492-04-4.

Source: original
Слабинська сотня

Слабинська сотня - адміністративно-територіальна і військова одиниця Чернігівського полку Гетьманщини. Одна з 367-ми сотень України. Створена 1651. Центр - село Слабин (нині - село Чернігівського району Чернігівської області). == Історія == Вперше згадується у присяжних списках 1654 у складі Чернігівського полку, проте є дані, що сотня оформилася відразу після Білоцерківської мирової угоди 1651. Після анексії Гетьманщини Російською імперією 1782, її територія включена до Чернігівського намісництва. До 1648 сотенний осередок був центром Слабинської волості Чернігівського повіту Чернігівського воєводства. Сотенна старшина Слабинської сотні була впливою на загальнодержавному рівні. Серед них сотники Тризни, Домонтовичі, Михайловичі та Левандовські (останні з Корибутівської сотні Прилуцького полку, яка була поглинена Голінською. Перший сотник Самійло Левандовський був одружений із представницею сотенного роду Домонтовичів). 1732 у сотні проживало 328 осіб козацького стану. Збереглися зразки печаток Слабинської сотні - восьмикутна та овальна, що належала сотнику Самійлу Левандовському (іноді писали Ливандовський). Символом Слабинської сотні були так звані «грабельки» - орнамент українських писанок, що символізували воду та сонце. Автивний розвиток Слабинської сотні припадає на час урядування Самійла Левандовського, який збудував заново сотенне правління з канцелярією, архів, згодом з'явилася караульна (холодна). Вони були розташовані на сучасному кутку Цвинтар у селі Слабин. == Сотники == Домонтович Іван Михайлович(*) (1659). Іванович Огій (1669). Утвенко Іван Пархомович (1672-1677). Іванович Огій (1677). Тризна Іван Хомич (1687-1701). Гуневич Михайло (1710-1711). Філоненко Семен Михайлович (1713, н.; 1723-1733). Тризна Микола Іванович (1725, н.). Михайлович Стефан (помер 1743). Левандовський Микола (1744). Левандовський Самійло Михайлович (1751-1760). Будлянський Трохим та Тризна Петро (1771-1779). == Населені пункти == Андріївка, село; Гнилуші, село; Друцьке, село; Жеведь, село; Зайці, село; Золотинка, село; Ільчівка, село; Киїнка, село; Козарки, село; Козероги, село; Ладинка, село; Льгівка, село; Максими, село; Слабин, село; Смолин, село; Шестовиця, село; Янівка, село. 1769 у складі сотні значилися села Пересажівка і Семаки. == Джерела == Ігор Ситий. З історії Слабинської сотні. - Журнал «Сіверянський літопис». - Ч. 1-3. - 2014 - С.23-35 Заруба В. М. Адміністративно-територіальний устрій та адміністрація Війська Запорозького у 1648-1782 рр. - Дніпропетровськ, 2007. - С. 203. Кривошея В. Українська козацька старшина. Ч 1. Реєстр урядників гетьманської адміністрації. - Вид. 2-ге, доповнене, уточнене і виправлене. - К.: Стилос, 2005. - С. 70-71. Лазаревский А. СПИСОК ВОДЯНЫХ МЕЛЬНИЦ ЧЕРНИГОВСКОГО ПОЛКА (в 1742 году). Записки Черниговского губернского статистического комитета. - Книга 2. - Выпуск 5-6. - Чернигов. - 1872. - С. 99-135 Модзалевский В. Л. ОПИСЬ ЛЕСОВ И ПУЩ, НАХОДИВШИХСЯ В ЧЕРНИГОВСКОМ ПОЛКУ В 1752 ГОДУ. ЧИОНЛ. - Кн. 19. - Вып. 4, отдел ІІІ. - Киев, 1907. - С. 105-124. СЛАБИНСЬКА СОТНЯ (1651-1782 pp.)

Source: original
Божок Алла Петрівна

Божок Алла Петрівна (*11 січня 1934 року) - український географ-картограф, кандидат географічних наук, доцент Київського національного університету імені Тараса Шевченка. == Біографія == Народилася 11 січня 1934 року в Харкові. Закінчила 1957 року кафедру геодезії та картографії Київського університету, у 1970 році аспірантуру. У 1958-1967 роках працювала в науково-дослідній лабораторії університету над розробкою карт для Національного атласу України. У 1978 році був виданий 1-й том «Природные условия и естественные ресурсы Украинской ССР». У Київському університеті працює з 1970 року молодшим науковим співробітником, асистентом, старшим викладачем, з 1983 року доцентом. Кандидатська дисертація «Комплексное картографирование технической оснащенности сельского хозяйства Украинской ССР» захищена у 1978 році. Викладає курси: «Картографія», «Картознавство», «Космічна картографія», «Топографія з основами геодезії». Нині працює на громадських засадах. Сфера наукових досліджень: комплексне картографування, розробка системи показників картографування сільськогосподарської техніки на базі графічної моделі «технічні засоби сільського господарства - природне середовище» та оцінювальних критеріїв природних умов, що впливають на ефективність використання технічного знаряддя. Член товариства «Знання», член правління українського відділу Всесоюзного астрономо-геодезичного товариства, вчений секретар Науково-методичної комісії з геодезії при Міністерстві вищої освіти УРСР. == Нагороди і відзнаки == Нагороджена медалями: «В пам'ять 1500-річчя Києва» у 1982 році, «Ветеран праці» у 1984 році, «З нагоди 160-річчя Київського університету імені Тараса Шевченка», знаком «Відмінник народної освіти» у 1984 році. == Наукові праці == Автор 50 наукових і науково-методичних праць. Основні праці: Топографія з основами геодезії. - К., 1986, 1995, 2009 (у співавторстві); Картографія. - К., 1999, 2000, 2008 (у співавторстві); Картографія з основами картографічного креслення. - К., 1990, 1996. == Література == Географи Київського Університету: Довідник / Олійник Я. Б., Бортник С. Ю., Гродзинський М. Д., Гуцал В. О. та ін. - К., 2003. Персоналії // Картографія та вища школа: Збірник наукових праць. - К., 2004. Випуск 9. Географічний факультет у персоналіях / Олійник Я. Б., Бортник С. Ю., Гродзинський М. Д., Дмитрук О. Ю. та інші. - К., 2008.

Source: original
Горло Барлога

Горло Барлога - печера в Урупському районі Карачаево-Черкеської Республіки. Найглибша печера на території Російської Федерації. Глибина - близько 900 м. Довжина - близько 3000 м. (Печера до кінця не досліджена, тому дані показники можуть змінюватися). Вхід в печеру розташований у верхів'ях річки Ацгара, що є першою правою притокою річки Уруп, - отвір в полиці зруйнованого скельного виступу вапняку. Абсолютна висотна відмітка входу 2825 м над рівнем моря. Відкрита і вперше обстежена в серпні 1994 року групою спелеологів з Ростова-на-Дону, Черкеська і Донецька.

Source: original
Фіона Оукс

Фіона Оукс (англ. Fiona Oakes) - британська легкоатлетка, двадцятиразова переможниця марафонів серед них чотири світові рекорди. У шестилітньому віці стала веганкою. Бігає попри втрату внаслідок хвороби колінної чашечки у віці 17 літ. У 2013 році взяла участь в антарктичному льодовому марафоні в марафоні на Північному полюсі. Оукс керує притулком для тварин Tower Hill Stables Animal Sanctuary є послом The Vegan Society, а також патронує Captive Animals Protection Society == Світові рекорди == у 2013 році вона стала найшвидшою жінкою у загальному часі, що завершила марафон на всіх континентах (23 год:27 хв:40 с) найшвидшою жінкою, за сумарним часом, що завершила марафон на всіх континентах і Північному полюсі (2 год:20 хв:50 с) і найшвидшою жінкою за фактичним часом котра пробігла марафон на всіх континентах включно з Північним Полюсом (225 днів і 18 годин). 2018 року Оукс побила свій 4-й рекорд. ставши найшвидшою жінкою, котра пробігла півмарафон у костюмі тварини (корови) у Тромсо, Норвегія з результатом (1 год:32 хв:24 с) == Інші досягнення == У вересні 2018 року виграла забіг у своїй віковій категорії під час Atacama Crossing race.

Source: original
Адаєв Дмитро Ількович

Ада́єв Дмитро Ількович (20.10.1882, с. Учейкино Волзького р-ну Республіки Марій Ел - 14.06.1938, Москва) - марійський політичний діяч. Закінчив Казанську вчительську семінарію (1901), Казанську духовну семінарію (1906), юридичний факультет Казанського університету (1917), юридичний факультет Московського державного університету (1925). З 1906 р. член партії есерів. За революційну діяльність неодноразово зазнавав арештів та висилок. У 1917 р. учасник з'їзду Союзу малих народів Поволжя та І Всеросійського з'їзду марі. У 1917-1918 рр. - редактор газети «Ужара». Під псевдонімом Метрі публікував у часописі найважливіші політичні видання. Переконаний прихильник Тимчасового уряду, не сприйняв та засудив Жовтневий переворот. Після 1917 р. став на бік Білого руху та пішов на службу до армії Колчака. На початку 1920-х років переселився до Москви. Працював юрисконсультом у різних організаціях. У лютому 1938 р. заарештований та розстріляний. Реабілітований у 1959 р. == Література == Марийская биографическая энциклопедия / Авт.-сост. В. А. Мочаев. - Йошкар-Ола: Марийский биографический центр, 2007. - С. 15. - 2032 экз. - ISBN 5-87898-357-0.

Source: original
Крим-Рокс

Крим-Рокс (англ. Crim Rock) - невеличкі скелясті острови в архіпелазі островів Сіллі, Велика Британія, омивається Кельтським морем. Скелі Крим є найзахіднішими із Західних скель архіпелагу, що робить їх найзахіднішою точкою Англії. Вони знаходяться приблизно за 1,5 милі (2,4 км) на північ від Скелі Бішопа і приблизно за 0,25 милі (0,40 км) на південний захід від Скелі Зантмана. Назва може бути споріднена з середньо-валлійським «crimp», що означає «гомілка, хребет або виступ». Найпомітніша зі скель Крим - це Пікова скеля. Відомо, що щонайменше тридцять кораблів зазнали аварії на Кримських скелях. == Джерела == Paddy Dillon: «Walking in the Isles of Scilly»: Cumbria: «Cicerone Press», 2015, Weight 110g, Pages 96, ISBN 9781852848064

Source: original
Дудник Олександр Микитович

Олекса́ндр Мики́тович Ду́дник (18.08.1918 - 9.05.2001) - український вчений-геолог, доцент та декан природничого факультету Черкаського педагогічного інституту. == Біографія == Народився 18 серпня 1918 року в с. Мошни (нині - Черкаський район Черкаської області) у сім'ї селянина-бідняка. Протягом 1927-1937 рр. навчався в мошенській школі, по завершенню якої отримав атестат з відзнакою. Протягом 1937-1941 рр. здобував вищу освіту на природничому факультеті Черкаського педагогічного інституту та отримав диплом за кваліфікацією вчителя природознавства і хімії. Відразу після закінчення інституту, у червні 1941 року, пішов добровольцем у десантно-парашутний загін. Але невдовзі пройшовши шестимісячне навчання у Костромі у Військово-хімічній академії, став служити у військовій частині як фахівець хімічної служби. З січня 1942 року по серпень 1945 року перебував у лавах Радянської армії на різних посадах - від начальника хімічної служби полку, згодом - дивізії і до помічника начальника хімічного відділу Білорусько-Литовського військового округу. Закінчив війну у званні капітана. З жовтні 1945 р. О. М. Дудника прийнято на роботу викладачем геології Черкаського педагогічного інституту. У серпні 1947 його призначають деканом природничого факультету. У вересні 1955 року отримує вчене звання доцента кафедри зоології. Працює на посаді декана природничого факультету до вересня 1987 року, тобто протягом 41 року. Протягом роботи в інституті викладав навчальний курс «Геологія», а згодом також «Дарвінізм». У 1998/1999 н.р. закінчив свою трудову діяльність в Черкаському державному університеті. Відійшов у вічність у День Перемоги, 9 травня 2001 року. Похований у місті Черкаси. Разом дружиною виховали трьох дітей - Валентину (н. 1942), Миколу (н. 1946) та Наталію (н. 1953). == Наукова діяльність == 8 грудня 1953 року захистив дисертацію в Київському державному університеті ім. Т. Г. Шевченка на здобуття наукового ступеня кандидата географічних наук за темою «Геоморфологія Правобережжя Дніпра від Ржищева до Кременчука». Автор понад 50 наукових та методичних публікацій, більшість яких присвячені геоморфології, ерозії та охороні ґрунтів, екологічному вихованню. == Нагороди та відзнаки == Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.» Медаль «За доблесну працю. В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна» Значок «Відмінник народної освіти» Значок «Переможець соціалістичного змагання» Медаль «Ветеран праці» == Джерела == Гаврилюк М. Н., Дерій С. І. До 100-річчя від дня народження Олександра Микитовича Дудника // Вісник Черкаського університету. Серія «Біологічні науки». - 2018. - No. 2. - С. 103-105.

Source: original
Користувач:ScriberUA/Чернетка

Кириченко (Слюсаренко) Тетяна Михайлівна - державний нотаріус, Решетилівської Державної Нотаріальної контори. Дата народження: 16 березня 1964 року. Місце народження: Мартинівка, Миргородський район, Полтавська область. == Біографія == Кириченко Тетяна Михайлівна (16 березня 1964, с. Мартинівка, Гадяцький район, Полтавська область, Україна - 28 грудня 2024, Решетилівка, Полтавська область, Україна) - український нотаріус, перший і єдиний державний нотаріус у Решетилівській громаді із дня заснування Решетилівської державної нотаріальної контори у 1993 році до своєї смерті у 2024 році. === Освіта та кар'єра === Після закінчення школи вступила до Чернігівського юридичного технікуму. У 1986 році почала працювати в управлінні соціального захисту в Решетилівці, одночасно здобуваючи вищу освіту в юридичній академії ім. Ярослава Мудрого. У 1993 році, після створення Решетилівської державної нотаріальної контори, була призначена державним нотаріусом, залишаючись єдиним державним нотаріусом у місті та часто обслуговуючи також мешканців сусідніх районів Полтавської області. Протягом своєї кар'єри провела стажування для кількох державних нотаріусів та помічників нотаріуса. === Внесок у професію === Щоденно приймала десятки громадян, виконуючи нотаріальні дії, необхідні для реалізації громадянами своїх прав на розпорядження майном. Особливу увагу приділяла правовій обізнаності громадян, ретельно пояснюючи юридичні наслідки, особливо літнім людям. Жила роботою, навіть в останні роки життя, багато зусиль приділяла професійній діяльності. == Джерела == [Посилання на офіційні документи, новини, інтерв'ю, некрологи] == Див. також == Нотаріат в Україні

Source: original
Мураково

Мураково (рос. Мураково) - присілок у Гороховецькому районі Владимирської області Російської Федерації. Входить до складу муніципального утворення Денисовське сільське поселення. Населення становить 5 осіб (2010). == Історія == Присілок розташований на землях фіно-угорського народу мещери. Від 10 квітня 1929 року належить до Гороховецького району. Спочатку у складі Івановської промислової області, а від 1944 року - Владимирської області. Згідно із законом від 13 травня 2005 року входить до складу муніципального утворення Денисовське сільське поселення.

Source: original
Молодіжна збірна Греції з футболу

Молодіжна збірна Греції з футболу - національна футбольна збірна Греції гравців віком до 21 року (U-21), яка підпорядкована Федерації футболу Греції. У збірну приймаються лише громадяни Греції або грецької національності або ж молодь з грецьким корінням. Лише чотири рази збірна брала участь у фінальних змаганнях чемпіонатів Європи, але двічі - 1988 та 1998 виходила у фінал, проте програвала там. Не зважаючи на невихід до чемпіонату Європи 2004, збірна потрапила до фінального етапу олімпійського турніру 2004 року на правах господаря, де не вийшла з групи. Незважаючи на слабкі результати, збірна розкрила таланти Лукаса Вінтри, Дімітріса Салпінгідіса (найкращий гравець Греції 2008, автор першого голу греків на чемпіонатах світу (2010), Дімітріоса Пападопулоса (чемпіон Європи 2004) та Вангеліса Мораса (зірки італійського клубу «Болонья»). == Посилання == Hellenic Football Federation [Архівовано 7 вересня 2020 у Wayback Machine.] (гр.) (англ.) Greece under-21 on UEFA.com [Архівовано 13 березня 2010 у Wayback Machine.]

Source: original
Аргудяєв Сергій Миколайович

Сергій Миколайович Аргудяєв (рос. Сергей Николаевич Аргудяев; 11 лютого 1963, Кімри, Калінінська область, РРФСР - 1 червня 2003) - радянський та український футболіст російського походження, нападник. == Життєпис == Перший професіональний клуб у кар'єрі - московський «Спартак», вихованцем якого він і був. У 17 років дебютував у Вищій лізі. Грав рідко, тому довелося змінити команду для отримання ігрової практики. Цією командою став орджонікідзенський «Спартак», який виступав на той час у Першій лізі. Забивши 13 м'ячів за неповний сезон, знову отримав можливість грати у Вищій лізі - його запросили в московське «Динамо». Проте, в основі не закріпився й через декілька сезонів, знову грав в Орджонікідзе. Надалі виступав за хмельницьке «Поділля», владивостоцький «Промінь», шепетівський «Темп». Після розпаду СРСР грав в українських клубах «Поділля» (Хмельницький), «Космос» (Павлоград) та «Кристал» (Чортків), де й завершив кар'єру. У Вищій лізі СРСР провів 28 ігор, забив 3 м'ячі. У Кубку УЄФА провів 8 ігор, забив 1 м'яч. == Досягнення == Вища ліга СРСР Срібний призер (1): 1981, 1983 Бронзовий призер (1): 1982 Кубок СРСР Володар (1): 1984 Фіналіст (1): 1982 == Посилання == Статистика виступів на офіційному сайті ФФУ Візитна картка футболіста на офіційному сайті УПЛ Аргудяєв Сергій Миколайович на сайті transfermarkt.com (англ.) Профіль футболіста на сайті FootballFacts.ru (рос.) Профіль гравця на сайті worldfootball.net Профіль гравця на сайті «УКРАЇНСЬКИЙ ФУТБОЛ (історія та статистика)» Профіль гравця на сайті footbook.ru Профіль гравця [Архівовано 23 серпня 2017 у Wayback Machine.] на сайті fratria.ru Профіль гравця [Архівовано 3 лютого 2018 у Wayback Machine.] на сайті fanat1k.ru Профіль гравця [Архівовано 14 травня 2013 у Wayback Machine.] на сайті spartakmoskva.ru Профіль гравця на сайті sportbox.ru Профіль гравця [Архівовано 31 січня 2018 у Wayback Machine.] на сайті klisf.net Профіль гравця на сайті historyfootball.ru

Source: original