Зелда Фицџералд

познато. Заправо, изгледа да господин Фицџералд сматра да плагијаризам почиње управо код куће. Овај њен коментар довео је до бројних понуда других часописа. У јуну исте године, Зелдин есеј Похвала флаперки освануо је у магазину Метрополитен. Иако наводно чланак о пропадању начина живота флаперки, Зелдин биограф Ненси Милфорд сматра да је есеј био "одбрана њеног животног кода”. Зелда је флаперку описала на следећи начин: Флаперка се пробудила из мртвила субдебизма, ошишала своју косу, ставила одабрани пар минђуша и руж и отишла у битку. Флертовала је јер је било забавно флертовати и обукла једноделни купаћи јер има добру фигуру...била је свесна да су ствари које је урадила биле ствари које је одувек желела да уради. Мајке су осуђивале своје синове зато што плешу са флаперком, иду на чај са њом, на купање и највише од свега што је воле. Зелда је наставила да пише и објавила је неколико кратких прича и чланака. Помогла је Скоту око његове представе Поврће, али када је она доживела неуспех, пар се нашао у дуговима. Скот је почео да пише велики број кратких прича како би платио дугове, али је постао безвољан и депресиван. Априла 1924. године они су се преселили у Париз. == Протеривање == Након доласка у Париз, они су се убрзо преселили у Антиб на Азурној обали. Док је Скот био обузет писањем Великог Гетсбија, Зелда је постала опседнута младим француским пилотом, Едуардом Жозаном. Она је свако поподне проводила купајући се на плажи, док је током вечери играла у казину са Жозаном. Након шест недеља, Зелда је затражила развод. Скот је у почетку тражио да се суочи са Жозаном, али се носио са Зелдиним захтевом тако што ју је закључао у њиховој кући све док није одустала од развода. Жозан није ни знао да је она тражила развод. Он је идуће године напустио Азурну обалу, а Фицџералдови га више никад нису видели. Жозан је касније Зелдином биографу рекао да је свако неверство било имагинарно: "Обоје су имали потребу за драмом, они су то чинили и можда били жртве своје несређене и мало нездраве маште”. У Фицџералдовом Животу у писмима, он је говорио о афери са Жозаном у августовском писму Лудлову Фовлеру, а говорио је и о изгубљеним илузијама у Великом Гетсбију и изгубљеној сигурности у Зелдину верност и навео да се књига огледа у драматизацији кључних аспеката Зелдине и његове љубави, удварања, паузе, обнове финансијским успехом и издајом са Жозаном: "Осећам се превише старо овог лета ... цео терет овог романа - губитак оних илузија које свету дају такву боју да не мораш да бринеш да ли је све то истина или лаж све док учествују у магичној слави”. Велики Гетсби био је у форми нацрта током афере са Жозаном у јулу 1924. године, а куцана копија била је послата издавачу до краја октобра. Скот је у својим свескама написао: "Тог септембра 1924. године, знао сам да ће се десити нешто што никада неће моћи да се поправи”. Након свађе, пар је наставио да излази са пријатељима правећи се да су срећни. Септембра се Зелда предозирала пилулама за спавање. Фицџералдови никада нису говорили о овом инциденту и одбијали да размишљају да ли је то био покушај самоубиства или не. Скот се вратио писању и довршио Великог Гетсбија у октобру. Покушали су да то прославе путујући у Рим и Капри, али су обоје били незадовољни и болесни. Када је сазнао да ће роман бити објављен, почео је да размишља о наслову: Трималкио у Вест Егу, само Трималкио или Гетсби, Gold-hatted Gatsby, или The High-bouncing Lover. Зелда је била та којој се свидео назив Велики Гетсби. На том путовању је Зелда почела да слика, а Скот је оболео од колитиса. Априла 1925. године, назад у Паризу, Скот је упознао Ернеста Хемингвеја и много тога учинио на промоцији његове каријере. Хемингвеј и Скот постали су веома добри пријатељи, али Ернест и Зелда нису волели једно другог још од првог сусрета, а она га је отворено описала као "вештачког”, као "хомосексуалца са косом на грудима” и "лажног као неважећи чек”. Она је Хемингвејеву надмену мачо персону сматрала само држањем, а Хемингвеј је заузврат рекао Скоту да је Зелда луда. Њена одбојност вероватно није била потпомогнута Скотовим инсистирањем да исприча причу о својој афери са Жозаном Хемингвеју и његовој жени, Хедли. Да би мало улепшали причу, Фицџералдови су рекли да се афера завршила када је Жозан починио самоубиство. Фицџералдови су се преко Хемингвеја упознали са бројним члановима Изгубљене генерације: Гертрудом Стајн, Алис Б. Токлас, Робертом МекАлмоном и другима. Једна од најозбиљнијих свађа догодила се када је Зелда рекла Скоту да је њихов сексуални живот стагнирао јер је он био "хомић” и било је врло вероватно да има хомосексуалну аферу са Хемингвејем. Нема доказа да је био хомосексуалац, али је Скот ипак одлучио да има секс са проститутком како би доказао своју хетеросексуалност. Зелда је пронашла кондоме које је он купио пре него да дође до сусрета са проститутком, па је тада дошло до жучне свађе, која је касније довела до дуготрајне љубоморе. Она се касније бацила са мермерних степеница током журке јер ју је Скот игнорисао док је био удубљен у разговор са Исидором Данкан. Књижевни критичар Едмунд Вилсон, подсећајући се кућне забаве у дому Фицџералдових у Еџмуру, Делавер, фебруара 1928. године, описао је Зелду на следећи начин: Седео сам поред Зелде, која је била у најбољем расположењу. Неки Скотови пријатељи били су иритирани, док су други били очарани њоме. Ја сам био од оних који су били шармирани. Имала је својевољу јужњачке лепотице и недостатак дечје инхибиције. Разговарала је тако спонтано и са смислом за хумор - готово на исти начин на који је писала - тако да сам ја ускоро престао да се прибојавам чињенице да је конверзација била у светлу слободних асоцијација идеја и да је ништа не може прекинути.Скоро да нисам познавао ниједну жену која се изражавала тако дивно и свеже: није имала никакве спремљене фразе, с једне стране, нити се устезала док је говорила, с друге стране. Сећање лако испарава, али сам ипак упамтио једну ствар коју је рекла те ноћи: да је

Source: original