23. schôdza NR SR - 8.deň - B. popoludní
Dátum: 2024-12-05
Poslanec: Szalay, Tomáš (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

145. Vážený pán predsedajúci, ďakujem za slovo. Dámy, páni, pán minister, tretí z trojice zákonov, na ktorom celý rok pracovala Zuzana Dolinková, je zákon o národnom zdravotníckom informačnom systéme, a teda v zásade dá sa povedať zákon o NCZI. Nevyužijem celých 30 minút, lebo nie je tu veľmi čo komentovať. Rok prípravy tohto zákona viedol k tomu, že po pripomienkovom konaní, schválení vládou a posunutí do prvého čítania sme ho aj tu v snemovni aj opoziční poslanci podporili a potom prišlo čítanie druhé a na výbor prišiel pozmeňovací návrh, poslanecký pozmeňovací návrh, ale všetci vieme, že teda ministerský pozmeňovací návrh, ktorým ministerstvo opravuje nedostatky v predloženej legislatíve, zapracoval pripomienky parlamentnej legislatívy. Nič menej prišiel pozmeňovák a ten pozmeňovák bol zhruba tak veľký ako pôvodný originálny návrh zákona. Keď som počítal počet slov, počet znakov, počet strán, zhruba je to to isté, 31-tisíc znakov v originálnom návrhu zákona, 28-tisíc znakov v pozmeňovacom návrhu. V zásade sa vymenil ten kus za kus, úplne iný typ zákona bol predložený na zdravotnícky výbor, o ktorom sme, kde sme o ňom rokovali, o úplne inom type zákona diskutoval ústavnoprávny výbor. Oni vôbec netušili, že čo vlastne na konci dňa budeme tu v tejto snemovni schvaľovať, pretože dostali len ten pôvodný návrh z toho NCZI. A tak tu stojíme, diskutujeme o zákone, ktorý je úplne iný, ktorý v danej chvíli sme si nemali šancu nikto naštudovať. Kto si vie naštudovať 70 strán textu, ktoré prídu zo dňa na deň? A ja sa pýtam, ako sa dá takýmto spôsobom pripravovať legislatíva. Čo sa ten rok robilo na tom ministerstve alebo na tom NCZI? Prečo sme sa dostali do toho, že v druhom čítaní schvaľujeme pozmeňovák, ktorý je tak dlhý ako originálny zákon? Čo to je za prípravu legislatívy? Potom sa čudujeme, že to furt musíme opravovať, že sú frustrovaní odborári, pacienti, daňoví poplatníci, lebo máme bordel a anarchiu v legislatíve. Takto sa to, prosím vás pekne, nerobí. Čiže ak by ste mohli, pán minister, prosím vás pekne (rečník sa obrátil k navrhovateľovi), tlmočiť kolegom v NCZI, je to vaša podriadená organizácia, vy ste zriaďovateľ, vy máte na nich dosah, že takto sa to, prosím, nerobí. Ja mám pocit, že v digitalizácii a vôbec v celej tej elektronizácii zdravotníctva nemáme jasnú cestu. Vy ju možno máte, možno tam niekde na nejakých podujatiach diskutujete, ale nemám pocit, že máme ucelenú politiku, ktorým, ktorou, ktorou chceme kráčať, a bijú sa tu medzi ministerstvo s NCZI, a že kto bude mať v ruke ten volant, ktorým smerom to zdravotníctvo a tú elektronizáciu povedieme. Uvádzajú sa tu nejaké veci, ktoré, zase citujem ten One-Pager, ktorý ma v tomto prípade asi dve strany, kde je stručne zosumarizované, o čom ten návrh zákona je. A sú to také technikálie, opäť je to mierny pokrok v medziach zákona, rozširuje sa údajová základňa o údaje súvisiace s úmrtiami, ktoré sa budú riešiť aj elektronicky, je tam rušenie nejakých registrov, založenie nejakých registrov, také praktické veci, že elektronicky sa bude uzatvárať kapitačná dohoda so všeobecným lekárom alebo s primárnym gynekológom. Azda najprevratnejšia alebo najzásadnejšia zmena je eLab, teda elektronizácia laboratórnych vyšetrení. Dúfam, že ju teda NCZI zvládne lepšie, ako zvládalo zavádzanie e-preskripcie, lebo to trvalo veľa rokov, stálo to veľa desiatok miliónov eur a na konci dňa to aj tak nefungovalo a použilo sa riešenie, ktoré vyvinuli súkromné zdravotné poisťovne. Téma, o ktorej chcem hovoriť v tomto svojom vystúpení, lebo toto som už povedal vlastne v prvom čítaní, je pozmeňovací návrh, ktorý zaznie, predpokladám, onedlho v pléne. Je to opäť niečo, k čomu sme sa nemali možnosť vyjadriť, dneska som si to zase našiel na internete, že to zaznie, a je to pozmeňovák, aby sa k údajom, ktoré zbiera Národné centrum zdravotníckych informácií, mohlo dostať ministerstvo zdravotníctva pri tvorbe zdravotnej politiky. Je 5. decembra roku 2024. Národné centrum zdravotníckych informácií pod týmto názvom funguje koľko? Dvadsať rokov? A my tu riešime otázku, či sa zriaďovateľ NCZI, teda ministerstvo zdravotníctva môže dostať k údajom, ktoré NCZI má na tvorbu, zdravotnej politiky. Akože haló, ako hádam by malo mať ministerstvo zdravotníctva cez svoju podriadenú organizáciu prístup k tým dátam. Prečo sa do toho musíme vlúpavať cez zákon, cez pozmeňovací návrh v druhom čítaní v pléne? Ako sme sa dostali do tejto situácie, že toto neprešlo normálnym pripomienkovým konaním, a prečo to riešime v roku 2024 v decembri? Toto mala byť absolútne prirodzená súčasť fungovania tohto štátu, ak chceme prijímať rozhodnutia na základe dát evidence-based policymaking a chceme riadiť to, čo meriame, tak považujem za absolútnu nevyhnutnosť, že ministerstvo zdravotníctva má prístup k dátam o zdravotníctve. A to, že ten prístup nemá, vnímam, akože je niečo choré v tomto štáte. Je nejaký rozpor medzi ministerstvom zdravotníctva a NCZI v tom, ako si vykladáte prístup k tým dátam? Ako je možné, že sa musíte dobýjať cez legislatívu k týmto dátam? To znamená, NCZI nie je súčinné s ministerstvom zdravotníctva? Kam sme sa to dostali, že podriadené organizácie budú skákať regulátorovi po hlave? Treba to naozaj upratať a v tomto prípade, na rozdiel od mnohých tých iných v pléne navrhovaných pozmeňovacích návrhov, tento pozmeňujúci návrh podporím. Ale opakujem, frustrovane ho podporím, lebo toto už malo dávno platiť a malo to prejsť normálnym legislatívnym procesom, možno, a to je tá opatrná hypotéza, možno ste to takto navrhli práve preto, aby NCZI nedokázalo zabrániť prijatiu takéhoto pozmeňovacieho zákona tým, že by lobovalo medzi poslancami, lebo ja mám pocit, a veľmi rád si ho nechám vyvrátiť, ja mám pocit, že Národné centrum zdravotníckych informácií je žaba, ktorá sedí na prameni zdravotníckych dát a za toho boha ho nechce pustiť. Včera a predvčerom som mal tú možnosť byť účastníkom veľkej zdravotníckej konferencie Healthcare summit, kde teda bola reč aj o dátach, a boli tam aj kolegovia z Českej republiky, ktorí hovorili o tej dátovej politike. A také registre, registre, do ktorých zdravotníci, odborníci posielajú dáta na sledovanie niektorých typov ochorení, mnohé z nich vedie práve NCZI a často sa od týchto lekárov, odborných kapacít, mienkotvorcov dopočujem, že to je vlastne, keď tam reportujeme, to ako keby sme hádzali kamene do studne. Hodíte kameň do studne a je taká hlboká, že ani to čľup, keď dopadne ten kameň, nepočujete. A potom keď chcú títo odborníci s tými dátami niečo robiť, ktoré reportujú z celého Slovenska, tak zistia, že sa k dátam nevedia dostať, lebo GDPR, lebo ochrana osobných údajov, lebo ja neviem čo, lebo je to strašne hlboká studňa, a NCZI ako keby vyhovovalo, že je to hlboká studňa. My potrebujeme mať dostupné dáta, my potrebujeme mať open data, možno nie surové dáta, ale možno, ako sme sa včera na tej konferencii aj zhodli, možno otvorené informácie o slovenskom zdravotníctve. To znamená, spracované surové dáta do podoby informácií, ku ktorým by mal mať prístup každý, pseudonymizované, anonymizované, každý, nielen ministerstvo zdravotníctva, aj nejaké INEKO, INESS, HPI, každý, kto to bude chcieť analyzovať, médiá, takí novinári, onakí novinári, Lekárske odborové združenie, každý, kto má záujem sa pozrieť a rýpať a počítať si v tých dátach, čo chce, a robiť si svoje kondingenčné tabuľky, by mal mať k tomu prístup. Zatiaľ NCZI túto funkcionalitu verejnosti neposkytuje a zatiaľ ani neviem, či má toto v úmysle. Bol by som veľmi rád, teda keby ste sa rozhodli tú policy, tú politiku digitalizácie dátovej výmeny a tak ďalej, keby ste na toto mysleli, lebo, a toto vám poviem ako, akože silný zážitok a silný príklad, ktorý zaznel aj, vravím, včera na tej konferencii, zverejňovanie dát samé osebe je riešením, je skutočným riešením problémov zdravotníctva. Medzi zverejnením dát a zmenou správania subjektov na trhu, či už poskytovateľov, poisťovní, pacientov, kohokoľvek iného, medzi tým je nejaká čierna skrinka. A mne je jedno, čo sa deje v tej čiernej skrinke. V okamihu, keď zverejníte dáta, niečo sa v ľuďoch stane a zmenia svoje správanie. Vy ich k tomu nemusíte nútiť, vy im k tomu nemusíte dávať motiváciu alebo sankciu za to, keď niečo robia. Stačí, že tie dáta zverejníte. Skúsenosť z Českej republiky. Majú tam register pre mŕtvice a začali medzi iktovými centrami robiť benchmarking, teda porovnávanie výkonnosti, a koľko trvá, kým príde pacient, koľko trvá, kým ju dajú trombolýzu, s akými výsledkami sa stretávajú. A už len skutočnosť, že tieto veci merajú a dajú tým subjektom spätnú väzbu, že tu sa nachádzate v tom grafe, toto je váš stĺpček, vedie k tomu, že sa zlepšujú tie medicínske kvalitatívne parametre, lebo tie pracoviská chcú medzi sebou súťažiť, chcú sa porovnávať, nechcú byť na konci toho rebríčka, chcú robiť niečo iné, a keď dostanú k tomu kvalifikované dáta, oni zmenia svoje správanie. Toto si myslím inak, mimochodom, pán minister, aj o DRG. Keby ten Excel, na ktorom robí CKS, bol verejný a nemuseli sme ho si tak šolichať a posielať akože potajomky medzi sebou, a keby verejnosť mala možnosť vidieť, nie každý tomu bude rozumieť, ale príde nejaký, nejaký novinár, ktorý sa do toho pozrie, príde nejaký analytik, ktorý sa do toho pozrie a verejnosť by vedela, aké hospitalizácie prebiehajú na akých oddeleniach, aký keysmix je na ktorom oddelení, ako náročné prípady tam riešia. A keby ešte aj vedeli, koľko ľudí na tom oddelení pracuje, tak by sme videli, aké priepastné rozdiely sú medzi slovenskými nemocnicami, medzi slovenskými oddeleniami a vznikol by prirodzený tlak, ktorý by sme nemuseli drajvovať ani vy, ani riaditelia tých nemocníc. Lebo drajvovala by to verejná mienka, drajvoval by to tretí sektor, zdravotné poisťovne a tak ďalej. Už len zverejnenie tých dát je zmena k lepšiemu, pretože to vedie k zmene politík. Poviem ešte jeden taký príklad z vlastnej skúsenosti. Keď sme v roku 2011 v Health Policy Institute začali merať čakacie doby na plánované operácie teda očí a veľkých kĺbov, tak sme urobili mystery shopping. Obvolali sme všetky pracoviská, kde sa tieto operácie vykonávajú, hrali sme sa na pacienta alebo jeho príbuzného v telefóne a pýtali sme sa, ako dlho trvá, kým dostaneme termín na danú operáciu. Záviselo od toho, z ktorej sme poisťovne, áno, v niektorých poisťovniach to bolo rýchlejšie, v niektorých to bolo pomalšie. A, samozrejme, záviselo od toho, do ktorej nemocnice voláme. V tom čase, napríklad, v prešovskej nemocnici endoprotéza kolenného kĺbu trvala tri roky. V neďaleko vzdialených Košiciach, ani je pol hodina jazdy autom, bola tá čakacia doba necelých šesť mesiacov na ten istý výkon. Akurát o tom pacienti nevedeli a tíško trpeli tri roky v Prešove, hoci mohli, možno za pol hodinu sa odviesť do Košíc a skrátiť svoju čakaciu dobu o dva a pol roka. Každopádne zmerali sme to po celom Slovensku, zmerali sme to po všetkých pracoviskách medzi poisťovňami. Urobili sme tlačovú besedu, kde sme zverejnili tabuľku, ako dlho sa čaká na tieto výkony na Slovensku. Po prvýkrát sa ukázala takáto tabuľka na verejnosti. Na druhé deň, samozrejme, najhoršie skončila Všeobecná zdravotná poisťovňa mala najviac čakajúcich, najdlhšie čakacie doby. Na druhú deň, riaditeľ Všeobecnej zdravotnej poisťovne zvolal svoju tlačovku, povedal, že s tým chcú niečo robiť, lebo je hanba byť posledný v tom rebríčku. Ja som bol think tank, ja som nebol človek, ktorý ich vedel donútiť s pištoľou pri hlave, ale oni to urobili, lebo je to blbá reputácia, ak si chcete získavať pacientov v prestupnej sezóne, nemôžete byť najhoršia poisťovňa. Urobili tlačovku a povedali, idú s tým niečo robiť. A viete, čo urobili? Rozhodli sa, že za každú operatívnu hospitalizáciu, teda hospitalizáciu v nemocnici, ktorá končí operáciou na chirurgii, alebo na chirurgických odboroch, zaplatia dodatočných 100 a neskôr to zvýšili na 200 euro za každú takú hospitalizáciu. A tlačili na primárov, aby tam neboli konzervatívne hospitalizácie, ale aby tam boli operatívne, aby sa skracovali tie čakačky na tie operácie, aby primári povyťahovali šuplíky so svojimi zošitkami, kde sú popísané nejaké mená, a bohvieakým spôsobom sa to tam potom ešte mimo oficiálnych kanálov riešilo. Každopádne výsledok bol, že keď sme robili tento istý experiment o rok neskôr a zisťovali sme dĺžku čakania o rok neskôr, čakacie doby vo Všeobecnej zdravotnej poisťovni, vo všetkých zdravotných poisťovniach klesli a najviac, samozrejme, v tej Všeobecke, kde bol najväčší tlak, lebo vznikla motivácia to meniť, lebo Všeobecka dala peniaze na to, aby sa skrátili čakačky a dala ich preto, lebo boli zverejnené dáta. To zverejnenie dát má obrovský výchovný účinok, čiže moja, vrátim sa k téme, moja obrovská prosba je urobme čo najviac open informácií z tých dát, ktoré máje v e-Healthe. To samotné bude robiť tie politiky. Nebudete vy musieť rozmýšľať, že čo treba robiť, lebo tie odborné spoločnosti sa na to pozrú a povedia si, okej, niektorých to nebude baviť, ale niektorých to baviť bude. To je významný prvok. A takmer nič to nestojí chcem povedať, že vy si nemusíte páliť s tým prsty. Je to, je to reforma sama osebe – zverejňovanie dát. Vrátim sa ešte k tým registrom jedným slovkom. Tým, že je to studňa, do ktorej sa hádžu kamene, a nepočujete ani čľup, tak mnohé z tých mienkotvorných organizácií a mienkotvorných kapacít a podporných spoločností sa rozhodli, že nechcú mať s NCZI nich spoločné. A registre si zakladajú paralelne mimo NCZI, lebo majú väčšiu kontrolu nad tým, čo sa tam zapisuje, ako sa tam zapisuje, majú väčší prístup a lepší prístup k tým dátam, štát má menšiu kontrolu nad tým, čo sa s tým deje. Ale tí zdravotníci sú spokojnejší, pretože NCZI neposkytuje ten typ supportu, ten typ podpory, ten typ služieb a servisu, ktorý by chceli na prevádzkovanie registrov. Čiže opäť je tu niečo divné, niečo choré. Ak chceme mať nejaký centrálny hub, prečo nie je ten centrálny hub vľúdnejší a priateľskejší k sektoru? Určite máme strašne veľa duplicitných, triplicitných a kvadruplycitných vykazovaných na najrôznejšie typy organizácií. Vypočul som si od Martina Smatanu, že v zdravotníctve sa zbiera 10 333 rôznych typov údajov, ktoré sa nejakým spôsobom nahlasujú. Mnohé sú duplicitné, mnohé sú, sa vyzbiera ten istý údaj, ale inou metodikou, takže dospievate k iným číslam. Takto to zdravotníctvo fungovať nemôže. Ja sa nečudujem lekárom, že sú frustrovaní, ak majú vypĺňať údaje o 10 333 informáciách v zdravotníctve. To treba upratať. Treba tie duplicitné a triplicitné vykazovania zrušiť, zredukovať, lebo nie, takto si ten socializmus v zdravotníctve nevybudujeme. Národné centrum zdravotníckych informácií, opakovane hovorím, že by malo byť spálené plameňometom do tla a postavené nanovo na zelenej lúke. Ja to budem opakovať stále, pretože si to stále myslím. To je ako starý rímsky senátor hovoril, že Kartágo musí byť zničené , tak hovorím, že NCZI treba spáliť . Máte šancu, pán minister, snáď toto nie je posledná novela tohto zákona, že ukázať životaschopnosť NCZI. Uvidíme to pomerne rýchlo, vzhľadom na to, že v NCZI došlo k zásadnej výmene dodávateľa IT riešenia. A elektronické zdravie, eZdravie, ktoré sme tu budovali od Rašiho čias, koľko, 15 rokov, ideme budovať nanovo, ide sa to prekódovať, ide sa urobiť nové eZdravie, ktoré bude už modernejšie a bude schopné komunikovať s okolitým svetom. Už nebude treba prepisovať z jedného počítača do druhého počítača údaje, lebo to som zistil, že to sa dnes reálne deje, myslím, že aj Peťo Stachura na to upozornil, že máme dva systémy a tam sa to že ručne prepisuje. Počúvajte, to je jak čínska manufaktúra, zneužívanie detskej práce a neviem. Mi to príde ako nonsens v inštitúcii, ktorá pracuje s desiatkami miliónov eur. Sľubujú, že bude teda nový, nové eZdravie, a to nové eZdravie by malo začať fungovať v septembri budúceho roku. Okej, bude to mať nejaké nábehové problémy, detské chorôbky, odlaďovania, ale do konca budúceho roku, najneskôr do prvého kvartálu roku 2026 si viem predstaviť, že by, ak teda hovoria, že to naozaj bude, že to naozaj budeme vidieť, že si to ohmatáme. A keď si to neohmatáme, keď to nebude fungovať, keď to skončí fiaskom, ako skončila hromada iných projektov pod vedením NCZI, tak dúfam, ak tu ešte budete, pán minister, s nami, teda aspoň v tejto pozícii, tak že by sme sa k tomu NCZI mohli postaviť a k tomu zberu dát nejakým razantnejším a radikálnejším spôsobom, lebo inak nás salámovou metódou budú stále obchádzať a snažiť sa dostať bez rebríka na povalu. Zdravotnícke dáta sú dôležité. Dobré dáta sú dôležité pre správne rozhodovanie, a preto je dôležité aby NCZI fungovalo dobre, aby ten centrálny hub, kde sú dáta, fungoval dobre. Zatiaľ ten pocit nemám a nemám ani pocit, že NCZI rozumie tomu, čo robí. Má možno dobrých ítečkárov, ale nemyslím si, že má dobrých zdravotníckych analytikov. (Rečník sa obrátil k navrhovateľovi.) Zdravotníckych analytikov máte na ministerstve vy, pán minister. Máte Inštitút zdravotníckych analýz, akurát ten nemá prístup k tým dátam, preto tu máte pozmeňovák. Bolo by dobré, keby sme, keby ste s touto inštitúciou vychádzali dobre a na prospech všetkých v tom systéme. To je všetko, čo som chcel k danému zákonu povedať. Ďakujem vám veľmi pekne za pozornosť.