22. schôdza NR SR - 11.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2024-11-07
Poslanec: Záborská, Anna (SLOVENSKO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie

56. Ďakujem pekne, pán predseda. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, keď si zoberiete medzinárodné dokumenty, európske dokumenty, obyčajne v prvých paragrafoch, v prvých odstavcoch je spomínaná ľudská dôstojnosť. A každá civilizovaná spoločnosť sa na rešpektovanie ľudskej dôstojnosti odvoláva, pretože na úcte k človeku, na úcte k ľudskej dôstojnosti je vlastne založený celý kultúrny prístup k existencii človeka. A tento etický prístup nie je obmedzený tým, že si my ako ľudia stanovíme určité kritériá, kedy tú ľudskú dôstojnosť máme rešpektovať a kedy ju nemáme rešpektovať. Či sa to týka len rešpektovania ľudskej dôstojnosti počas života, alebo sa to týka aj rešpektovanie ľudskej dôstojnosti po smrti. Vo faktickej som spomínala nedávnu minulosť. My sme neboli svedkami, ale možno starší si pamätáme, že keď sa začala posudzovať hodnota človeka na základe rôznych ľuďmi stanovených kritérií, tak sa stávali strašné veci, na ktorých nám doteraz rozum stojí. A preto na každého človeka sa musíme pozerať s neodňateľnou dôstojnosťou, lebo inak sa vydávame na cestu, ktorá končí rozkladom spoločnosti. Úctu k ľudskej bytosti prejavujeme aj tým, že po smrti s náležitou pietou uložíme ľudské pozostatky na vyhradené miesto. Nikto z nás by asi nesúhlasil s tým, aby sme ľudské pozostatky človeka vyhodili na smetisko. Avšak náš prístup, aj prístup v tomto štáte k zaobchádzaniu s ľudskými pozostatkami, ktoré sú dôsledkom potratu, je pre, tak ako hovorila kolegyňa Andrea, či už umelého, alebo spontánneho, alebo z nejakých iných dôvodov, je presne takýto. Spaľujeme ich ako odpad a vyhadzujeme na smetisko. Možno budete považovať tie moje slová za tvrdé, ale som lekárka a videla som to na vlastné oči. Bola som mladá a som sa čudovala, že ako je to možné, že v tejto spoločnosti dokážeme byť takí bezcitní. Zatiaľ ak rodič nepožiada o vydanie týchto ľudských pozostatkov za účelom pochovania, skončia v spaľovni. Ak však ako spoločnosť vnímame ľudské pozostatky po potrate hodné piety, v prípade záujmu rodičov o ich pochovanie, nemôžeme ich považovať za odpad len preto, že rodičia neprejavili záujem o ich pochovanie. Pieta k ľudským pozostatkom je spoločnosťou totiž vnímaná ako univerzálna hodnota. Spomínala som, že v iných štátoch a v štátoch, ktoré sú sekulárne, ktoré väčšinovo ľudia sa nehlásia ku žiadnej viere, tak takýto systém pochovávania ľudských pozostatkov existuje. Každý zákon ovplyvňuje aj myslenie ľudí. A stáva sa, myslím si, že nedávno sme mali možnosť prečítať si takýto príbeh, takýto prípad, kedy sa na gynekologickom oddelení mame, ktorá potratila svoje dieťa, čudovali, že je smutná, že ju to psychicky položilo, že však to bol len fetus alebo to bol len plod. Ja si myslím, že ak bude prijatý takýto zákon, tak aj to myslenie tých ľudí, aj tých, ktorí sa denne stretávajú s takýmito situáciami, sa môže zmeniť. Ešte by som chcela povedať jednu vec, zároveň naším návrhom naprávame stav, kedy v našej legislatíve absentuje štandard na určovanie mŕtvonarodeného dieťaťa. V súlade s právom Európskej únie a odporúčaním Svetovej zdravotníckej organizácie zavádzame definíciu, ktorá kladie hranicu medzi potratom a pôrodom do skoršieho štádia tehotenstva. Svetová zdravotnícka organizácia uvádza túto hranicu definovaním hmotnosti ľudského plodu 500 gramov, respektíve gestačný vek 22 týždňov tehotenstva. Rovnako každé dieťa, ktoré sa narodí, živé sa bude považovať za pôrod, nakoľko sa narodenie dieťaťa viaže na vznik určitých povinností štátu. Súčasťou návrhu je aj vyplatenie príspevku na pohreb rodičovi, ktorý požiadal o vydanie pozostatkov potrateného dieťaťa. Keď hovoríme, že treba sa takto správať ku každému živonarodenému dieťaťu, v období totalitného režimu na Slovensku, v Československu sa znižovala za každú cenu peritanálna úmrtnosť. To znamená, deti ktoré umreli, ktoré proste skončili svoj život počas pôrodu alebo tesne po pôrode a tieto deti sa nechávali zomrieť, na tieto deti sa dívali, kým nedodýchali. Čiže to nebol nejaký, nejaký troj- alebo štvorcentimetrový zárodok, ale bolo to, bolo to skutočne dieťa, na ktoré, ktoré videli a ktoré mohli pozorovať. A ja by som nechcela a myslím, že nikto z vás by nechcel, aby takéto veci boli v našom štáte umožnené. V kontexte zabezpečenia piety, teda spôsobu dôstojného zaobchádzania chceme týmto zákonom napraviť ten poľutovaniahodný stav, a preto vás chcem poprosiť, ak je pre vás ľudská dôstojnosť a zachovanie piety hodnotou, aby ste tento zákon podporili a ja vám za to ďakujem. (Potlesk.)