11. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2012-11-27
Poslanec: Hlina, Alojz (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

179. Vážená pani predsedajúca, vážení kolegovia, ťažko mi je po záverečnom slove, ale chcel som fakt, naozaj, veľmi krátko a stihnem to, že ja som bol, lebo ja som sa venoval tým tajným voľbám a tomu charakteru, ako tu prebiehajú, dlhšie a chcem byť konzistentný úplne až do konca. Ja som bol na verejnom vypočutí, keď bol, teda sa predstavoval, svoju víziu fungovania, aj pán Mikloško. A to je to, chcel som sa podeliť o tú emóciu, že naozaj som bol na vypočutí, ktoré malo svoju dôstojnosť, svoju hĺbku, a určite bolo namieste aj úradu, do ktorého daný človek kandiduje. A bolo to úplne o niečom inom, ako som bol predtým na vypočutí, kde boli kandidáti vášho kolegu pána Kolesíka, kde to naozaj bolo na takej tenkej hrane k veľkej a naozaj veľkej fraške. Pán Mikloško, to chcem povedať, ako ho vnímam. Aj keď som bol teda na tom vypočutí, nie je len kandidátom tváre a príbehu a v zásade je nepoužiteľný, je aj kandidátom obsahu. On, ja som si pozorne vypočul to, čo predstavoval, že ako si predstavuje fungovanie toho úradu, o ktorom máločo vieme. Ja som sa tiež čudoval, že sídli na ministerstve dopravy, ale hovoril naozaj triezvo a vecne. A sympatické priority boli tri. Kratučko. Má ambíciu zozbierať príbehy sedemdesiatich tisícov ľudí, ktorí boli nejakým spôsobom perzekvovaní v minulom systéme. Teraz to robí údajne sedem ľudí. Tam to pekne pán Mikloško vypočítal, že keby to v takomto tempe šlo, tak to trvá sto rokov. Druhú prioritu hovoril o tom, že nevenujeme sa ľuďom, ktorí boli zavlečení do Ruska. Ja som minule na STV, išiel pekný dokument o jednom človeku, ktorého porodila matka v tom vyhnanstve. Znova predstavil takú triezvu a reálnu, realistickú víziu že spolupráce so študentami na tých inštitútoch historických v Moskve. Znova vec, ktorá je plná obsahu, ale aj významu. A tretie hovoril, že chce byť aktívny v prípade, že sa mu to podarí, v múzeu príbehov v Bruseli. Ja mu prajem, nech sa mu to podarí. Ja už neviem, komu sa to má podariť, byť predsedom tej Správnej rady, ak nie Mikloškovi. My máme taký problém. Naozaj máme problém. Ja to vidím, že my sa tak bojíme tej minulosti, a my sme, ja neviem, možno, asi aj hádam jediná krajina alebo hlavné mesto v bývalom os bloku, kde sme si nepomenovali nič podľa historických súvislostí. Ak viete, mi pomôžte, ale neverím, že je iné hlavné mesto v Európe, ktoré nemá pomenovanú svoju ulicu podľa niektorých udalostí, kde sa menil režim z komunistického na demokratický. Bratislava je. Tých prvenstiev má veľa, záporných, a toto je jej ďalšie. Bratislava nemá Ulicu 17. novembra, Bratislava nemá ulicu ani 68-eho, Bratislava nemá nič. My sa bojíme sami seba. Bojíme sa svojho tieňa. A verím, že keby sa podarilo, že pán Mikloško by sa stal predseda tohto úradu, žeby aj tieto témy otváral. Nie sú samoúčelné. Sú plné významu. A majú určite význam možno aj pre mladých ľudí, aby zistili, že čo a kedy bolo. Na záver len poslednú poznámku. Nič nie je horšieho ako bývalý fajčiar. A poviem aj z osobnej skúsenosti, nič nie je horšie ako bývalý komunista. Lebo ten bývalý komunista sa vám tak bude biť do hrude, aký on už není, viete, že to je až smiešne. A to, čo tu bolo aj spomenuté, že v prípade pána Mikloška, on sa nemusí biť do hrude, že nebol a nemusí byť bojovný. On naozaj nebol. Prežil taký príbeh, ako ho spomínal pán Hrušovský, a má v sebe tú veľkosť. Je vysporiadaný. Dokáže odpustiť. A ja vám na záver poviem, že v mojom prípade hádam možno prvýkrát s kľudom Angličana budem hlasovať za. Ďakujem pekne. (Potlesk.)