40. schôdza NR SR - 3.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2019-01-31
Poslanec: Osuský, Peter (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

58. Vyzerá to trošku ako na perzskom trhu, ale dobre. Vážená snemovňa, Renáta Kaščáková veľmi pokojne a vyargumentovane zhrnula výhrady, ktoré Sloboda a Solidarita a uvažujúci ľudia môžu mať proti novej verzii zmŕtvychvstaného náhubkového zákona. Je celkom príznačné, že predkladateľ poslanec Jarjabek stihol počas svojho vstupu k jej vystúpeniu trikrát zdôrazniť politickú tuposť a za dve minúty nestihol však celkom tupo politicky povedať jediný argument, v čom to bolo tupé a v čom to bolo politické. Pokiaľ ide o prácu novinárov, špeciálne v našich podmienkach sa ukazuje, že je zvlášť dôležitá a vklad novinárov do nápravy vecí verejných je na Slovensku dlhodobo veľký. Samozrejme, nie sme v Turecku. Novinárov masovo nezatvárame a zatiaľ nezakazujeme ani vydávanie kritických novín. Ale tento návrh zákona je vo svojej podstate neuveriteľne trápny, ak ho domyslíme do dôsledkov. Zoberme mediálne známy prípad prezentovaný i v printových médiách, i v rámci videí, v nich starostky Fekišoviec. Starostka Fekišoviec získala nehynúcu slávu, ale nepochybne pripustíte, iste, že jej imidžu tento typ slávy veľmi neprospel. A tak sa pýtam s predkladateľmi práva na opravu a práva na odpoveď, čo má teraz imidžovo poškodená starostka napísať do práva na opravu? Že to nebola ona? Že ten hlas nebol jej hlasom? To má u nás tradíciu. Že to celé bol zostrihaný podvrh. Pretože čo iného by v oprave mohla napísať? A tak isto je zaujímavé, čo by napísala do odpovede, na ktorú by získala právo. Má napísať, že Ďoďu už vie písať? Alebo čo by mala urobiť so svojimi právami? Samozrejme, poškodenie imidžu dovedené do dôsledkov by napríklad mohlo viesť k tomu, že právo na opravu a odpoveď bude žiadať občan Marián Kočner, sused predsedu SMER-u v budove Bonapartu, ktorý má nepochybne mierne poškodený imidž. To pripusťme. Neviem, čo z toho bude chcieť opraviť, ale dovedené do dôsledkov je poškodenie imidžu i to, keď tlač prinesie správu o tom, ako väzeň Polgári podrezával strážcov a väzenských dozorcov v Leopoldove. Nepochybne mu to poškodilo imidž. A ak by pani poslankyňa Rošková, dlhoročná opora SMER-u, nebola odišla z politiky, mohla by ako politička žiadať opravu, že to parkovisko bolo trávnaté, alebo že vôbec tam žiadne parkovisko nie je napriek tomu, že naň dostala peniaze. Takže samozrejme, že je celkom pochopiteľné, že má existovať právo na opravu, ak bola uvedená nepravdivá skutočnosť, a samozrejme, že občas iste vnímame, že či na počiatku spravodajstva televízneho alebo v tlači je oprava nepravdivého faktu zväčša i s omluvou redakcie uvedená. Chcem teda len povedať, že tento pomerne úbohý pokus by samozrejme mohol i neprospieť tým, ktorých úmysel je zazubadliť, aby som použil klasický výrok Augustína Mariána Húsku, zazubadliť médiá. Pretože vo veľkej väčšine prípadov ak by som bol ako šéfredaktor prinútený uverejniť opravu i odpoveď, tak by som nad ňou uverejnil to tvrdenie, aby bolo zrejmé, k čomu sa vzťahuje oprava a odpoveď. A nemyslím si, že by v drvivej väčšine prípadov z tohto mal opravár a odpovediak priveľkú radosť. Takže nepochybne je tento úmysel v krízovom období, aby som to tak povedal, pre vládnucu koalíciu politicky úplne jasný. Pripusťme, že dokonca ani nie je tupý, ale tupé sú jeho dôsledky. A platí, že topiaci sa aj britvy a i náhubkového zákona chytá. Ale pripusťme, že straníci človeka, ktorý hovorí o novinároch ako o prostitútkach, a ktorí v každých novinách vidia zaplatených redaktorov, ktorí za mrzký peniaz oligarchov útočia na naše predsedníctvo a všetky ostatné triumfy, majú jeden problém. Ten problém je v tom, že v bežnej konkurenčnej praxi, pokiaľ vnímame ešte stále médiá ako strániace nejakej strane alebo niekomu, je bežné, že pravica má svoje noviny, ľavica by mohla mať svoje noviny, liberálne noviny by mohli existovať. Už Vladimír Mečiar sa snažil čeliť svojim kritikom tým, že pomerne štandardne obsadzoval posty riaditeľov televízie, takže sme zažili darmovíziu, stadtruckerovíziu i kubišvíziu, jedna lepšia ako druhá. A pokiaľ ma pamäť neklame, tak sa pokúšal i o printové médiá. Slávna bola La Republika, ale tiež Nový deň. Pravda je, že zdochli na neprosperitu. Problémom elektorátu, ktorému boli určené, bolo to, že noviny nečíta a nekupuje. A tak sa divím, pretože nedá sa povedať, že by okrem tých zlých oligarchov, ktorí stoja za denníkmi SME či Denníkom N, nie sú nejakí dobrí oligarchovia, ktorí by sa postavili za médium, v ktorom by nebolo treba žiadať právo na odpoveď, lebo tam by pani poslankyňa Rošková mohla uverejniť nie ako odpoveď, ale ako súbor faktov, ako je nevinne obviňovaná. Ctený kolega, profesor Plavčan by tam mohol nepochybne napísať, ako výborne sa rozdelili tie peniaze a všetko ďalšie by v nich mohlo byť pre nadšené publikum vysvetlené. Očividne sa oplatí oligarchom z koaličného brehu investovať do lukratívnejších vecí než do politického školenia mužstva. A tak je jediným riešením, ako sa vraví, ultimum refugium, že si osvojíme plochu novín, ktoré vďaka práci novinárov, ako bol Kuciak, ale ako je Vagovič a iní, dokážu ukázať to, čo sa veľmi ťažko odškriepi, čo sa veľmi ťažko dá zaprieť, pretože ak sedí slečna Trošková na stretnutí s Merkelovou, tak sa zamyslime všetci, kolektívny mozog, čo by ste si predstavili ako opravu, ak médium vytlačí stanovisko skúseného diplomata a protokolistu o tejto veci. O tomto je tento zákon.