16. schôdza NR SR - 7.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2013-03-22
Poslanec: Mičovský, Ján (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

93. Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republiky, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán minister, možno je dobre v tejto chvíli, ak môžem veľmi operatívne zareagovať na fakt, ktorý práve pred chvíľočkou zaznieval ohľadom dôležitej veci, ktorú oznámil pán minister, že je teda ústretový zmenám v dôležitej oblasti, kde teda pán poslanec Simon namietal ten rozpor medzi polovičným a dvojtretinovým podielom pozemkov. Netreba nič, pán minister, predkladať, netreba nič, rýchlo aktivovať poslancov. Súčasťou pozmeňovacieho návrhu, ktorý v závere svojej reči poviem, je aj táto zmena, kde sa teda upravuje povinnosť používať verejnú súťaž už od nadpolovičnej väčšiny štátnych pozemkov v danom revíri, nemusíme ani čakať. Mysleli sme na to. A chcem oceniť atmosféru, ktorá dnes je nejaká tvorivá a prajná, keď vidím, že niektoré veci začínajú sa podobať tomu, čomu sa má diskusia v parlamente podobať, vecným, konštruktívnym pripomienkam. Nech zaiskrí, nech niekedy aj je trochu humoru, ale nech sledujeme to hlavné, na čo sme tu. A to je prijímať funkčné zákony. A oceňujem, že práve teraz aspoň v oblasti tohto jedného konkrétneho paragrafu 13a v zákone o poľovníctve, alebo teda k jeho novele, práve k takémuto cieľu smerujeme. Dovolím si povedať, že parlamentní humoristi niekedy zvyknú povedať, že zákon o poľovníctve je kmeňový zákon krajiny. Je to taký podľa mňa gogoľovský smiech cez slzy, lebo na jednej strane tu skutočne máme takmer 60-tisíc poľovníkov, ktorí majú krásnu záľubu, ktorú vykonávajú so srdcom, s láskou a ktorej rozumejú. No a potom tu máme takú maličkú, ale pomerne vplyvnú skupinu snobov, ktorí si myslia, že z titulu ich funkcie patrí sa vykonávať právo poľovníctva a že jednoducho to majú a musia, aj keď sa v tomto ohľade, podľa mňa, veľmi často mýlia. Ale táto tradícia je s poľovníctvom spojená nielen v tejto dobe, voľáko vždycky to tak bolo. Keď som urobil zmienku o kmeňovom zákone štátu, dovolím si tu urobiť jednu veľmi krátku odbočku o zákone ako takom. Zákon o poľovníctve, samozrejme, nie je dominantným zákonom tohto volebného obdobia ani súčasnej 16. schôdze. Sú zákony oveľa dôležitejšie, možno práve tie sociálne, ktoré tu zaznievali. Treba ich vidieť ozaj ako zákony, ktoré majú väčší záber na väčšie množstvo občanov, ktorých tu zastupujeme. Napriek tomu ešte aj nad takými sociálnymi zákonmi sa nachádzajú zákony, ktoré považujem za ešte dôležitejšie. Sú to zákony svedomia. Zákony, ktoré ozaj musia byť nad všetkými hrátkami a prekáračkami pri hľadaní dobrých riešení. Sú to zákony, ktoré nám velia postaviť sa na správnu stranu a ktoré ozaj nesmú poznať žiadne politické spektrum. A tu sa chcem vrátiť k sobote minulého týždňa, keď mnohí z vás alebo viacerí z vás, a to chcem tu verejne oceniť v sieni zákonnosti, či to boli zo SMER-u, či to boli nezávislí, či pán Blaha, pán Hlina, či to bol primátor Ftáčnik, veľmi jasne povýšili zákon svedomia nad všetky zákony, ktoré bežne sa tu posudzujú, a vo chvíli, keď treba jasne zaujať stanovisko, či sa postavíme na stranu tých, ktorí vidia vo fašistickej minulosti tejto krajiny inšpiráciu, alebo tých, ktorí vidia v tom veľké nebezpečenstvo, sa títo ľudia postavili jednoznačne na stranu tú, ktorá má byť vo svedomí úplne jasne vyriešená. Prepáčte, bola to nenáležitá odbočka, ale považoval som to za veľmi dôležité tu povedať a oceňujem všetkých, ktorí tam boli alebo ktorí to tak cítia. No a teraz naspäť k poľovníctvu. Ďalší humoristi hovoria, to už sú takí znalci ale väčší, že celá táto novela bola vymyslená kvôli jednému jedinému paragrafu. Tak trošinka budem vylamovať otvorené dvere, lebo už to tu zaznelo, že vládny SMER si osvojil nový pohľad a už to zrejme nebude také akútne. Ale predsa len, ten paragraf 13a je paragraf, ktorý predsa predstavuje veľmi dôležitý prielom do poľovníckeho života. A ja si tu nemôžem odpustiť poznámku, že chcem poďakovať osobitne pánovi ministrovi za to, že mi dal veľmi zaujímavé školenie tak pri prvom čítaní, ako aj pri prerokovaní tejto novely zákona vo výbore, keď, a to oceňujem úprimne bez nejakej irónie, keď využil situáciu a veľmi jasne sa pasoval do role zástancu ľudového poľovníctva a vyjadril prekvapenie, že nejaký Mičovský z OĽaNO bude tu zastávať boháčov, ktorých teda zastávať netreba. Keď som si to analyzoval, tak som si povedal: Je to dobré školenie, naozaj. Neviem, či to pán minister v tej chvíli tak proste šikovne mu to jeho mnohoročné skúsenosti našepkali, že to využije, alebo to proste bola možno nejaká rada esemeskou, to nie je dôležité. Podstatné je to, že to bolo šikovné, a podstatnejšie je to, že to bolo nepravdivé. Skutočne § 13a neobhajuje ľudové poľovníctvo, ale obhajuje bohatých ľudí tejto krajiny, ktorí si zvykli poľovať za lacno, za bagateľ a ktorí by chceli v tomto pokračovať. Dovoľte krátku exkurziu do stavu početnosti poľovných revírov. Už to tu zaznelo. Máme ich asi okolo 1 800 a štátny podnik Lesy Slovenskej republiky prišiel, mal teda nejakých 160 v časoch, keď začalo mečiarovské drancovanie krajiny. Z tých stošesťdesiatich o nejakú stovku prišiel, prišiel nedôstojným spôsobom, ktorý nemal nič spoločné s efektívnym využívaním štátneho majetku, v tomto prípade na poli poľovníctva, a tie revíry sa dostali do rúk ozaj, nuž hádajte koho? Bohatých, najbohatších ľudí tejto krajiny. Neboli to žiadni ľudoví predstavitelia poľovníctva. Boli to tí, čo mali správne styky na správnom mieste a ktorí si myslia, že poľovanie je akási súčasť ich funkcie. Nuž odišli revíry, tie, ktoré mali ostať alebo ktoré mali byť za veľmi dobrých podmienok vysúťažené, spôsobom, ktorý jednoducho nemožno nazvať inakšie ako rozpredaním, rozkradnutím, rozflákaním štátneho majetku. Možno sú to tvrdé slová, možno by sa dalo o tom hľadať nejaké tie maličké otázničky, že ktoré to slovíčko je správne. Ale verte tomu a myslím, že tomu veríte, že ten spôsob nakladania s tými revírmi v rokoch, keď o tom rozhodoval zať pána Mečiara ako poradca na Lesoch Slovenskej republiky, že to tento dôsledok malo. A ja teraz sa dostávam k tomu paragrafu 13a, ktorý treba pomenovať presnejšie, ktorý určuje spôsob, akým sa má štátny podnik zúčastňovať prenechania svojich štátnych pozemkov, za ktoré zodpovedá, záujemcom o poľovné revíry v prípade teda, že sa tak rozhodne. Nikto ho nenúti, to treba zdôrazniť, ale ak chce sa takto rozhodnúť, tak táto 13-áčka mu ukladá presný postup, ako to má urobiť. A ukladá mu to spôsobom, ktorý je netypický, až netradične veľmi presne špecifikovaný, že má urobiť výberové konanie, v ktorom cena nie je dôležitá, je druhotná a v ktorom prvotné sú také veci ako výhľadový plán, poľovnícke hospodárenia alebo referencie. Nuž, môžeme si tak trošinka zatipovať, že keď dôjde k tým rozhodovacím procesom, že či zvíťazí cena. Asi nie, keď je až druhotná. A koho plán výhľadový poľovného hospodárenia bude vyhodnotený ako ten najlepší? Je to rýdzo subjektívny charakter a priamo to nahráva tomu, aby bolo možné pri výberovom konaní postupovať tak, že dáme prednosť komusi, kto predloží krásny plán a zároveň mizernú cenu. Je to, je to veľmi nepríjemne vymyslené a ja by som o tom rozprával dlhšie, ale nepatrí sa, lebo oceňujem to, že toto, vzhľadom na to, že predstaviteľ vládneho SMER-u pán poslanec Lebocký to už tu oznámil. Pravdepodobne, teda s vysokou pravdepodobnosťou blížiacou sa k istote, táto časť nebude zahrnutá a ja teda už len tak s úsmevom zaspomínam, že to politické školenie, ktoré mi pán minister dal, že teda patrí to k tomu. On sa proste zrealizoval ako zástanca ľudu a ja ako obhajca bohatých. Ale čert potom. Teší ma, že tento zákon 13a, jednoducho ten paragraf 13a odchádza preč - a to je to najpodstatnejšie. Pretože vlastne, pán minister, týmto pomáhate skutočne podniku, najvýznamnejšiemu štátnemu podniku, ktorý v tejto republike máme, k tomu, aby odolal budúcim, lebo to už vždycky za každej garnitúry tak je, to sa nedá s tým nič urobiť, aby odolal záujmom lobistických skupín a tlakom, ktoré by priamo, ak by tento paragraf 13a ostal, nútili vedenie podniku povedať si: No nedá sa nič robiť, krásny plán, slabá cena, ale vieme, no sú tu záujmy. Proste ten paragraf priamo určoval, ako vyhovieť tým, ktorým vyhovieť jednoducho voľáko treba, lebo sú to ľudia vplyvní. Možno treba zdôrazniť ešte ten fakt, že tých sto revírov, ktoré sú v hre, že sú to veľmi dôležité revíry, veľmi cenné z hľadiska poľovného hospodárenia a ktoré majú len tú maličkú chybu, v úvodzovkách, že práve im končia tie desaťročné zmluvy postupne. Tak práve tí ľudia, o tých práve ide. Možno nejde o stovky revírov, ako to tu zaznelo, ale o tú jednu stovku. Práve tá stovka revírov potrebuje sa dostať do situácie, aby ľudia, ktorí majú záujem v nich pokračovať, aby zaplatili opäť nedôstojne nízku cenu, tak ako to dostali na začiatku. Práve preto bolo treba vymyslieť 13-áčku a práve preto je dobré, že 13-áčka tu nebude, lebo bude môcť štátny podnik Lesy Slovenskej republiky hospodáriť tak, ako mu to ukladá zdravý rozum a zákon. S citom hospodára, najlepšie, ako sa dá. A tu treba vidieť fakt, že ono to v tom septembri roku 2009, keď začal platiť nový zákon, ktorý už vtedy povedal: Hop, všetky revíry sa budú, všetky pozemky prenajímať formou verejnej súťaže. Viete, čo sa stalo? Záujem tých bohatých, vplyvných skupín klesol skoro na nulu a jednoducho neboli tam skoro žiadne ďalšie už dopyty a keď boli, pán minister, doplním aj váš úsmev, boli nejaké, presne tak, nebolo ich vôbec veľa. Už nešlo o stovky, už išlo len o pár a viete, čo sa stalo? Napríklad revír neďaleko tuná, pri Kamenici alebo pri Brezne, nebudem ich menovať, ale dalo by sa, ale nie je dôvod tých ľudí, lebo ja ich oceňujem. Už neplatili 2 - 3 tisícky eur za ročný prenájom tohto revíru, ale viete, koľko zaplatili? 20-tisíc, 40-tisíc za jeden revír a jeden rok, za štátne pozemky. Koľko sme povedali, že ich je, sto? Ideme počítať? Počítajte, za 10 rokov platnosti zmluvy sa dostaneme k miliarde korún. Pán minister, k miliarde korún, ktorá znie lepšie, ako keď budem hovoriť iba o eurách, ale to voľajako tak aj využívam. A to sú peniaze, a tu sa chcem naviazať na vašu ľudovosť, to sú peniaze, ktoré zoberieme skutočne bohatým ľuďom, ktorí si chcú zapoľovať, poľovačka nie je životná nevyhnutnosť, a ktoré dáme prostredníctvom podniku, ktorý nepriamo riadite, od ktorého chcete, a aj ste to dosiahli, 20 miliónov eur odvodov, od ktorého chcete, aby splnil aj sociálne funkcie. Lebo preto ste aj zastavili reformu, ste mi to sám povedali na výbore, že teda je potrebné pozerať na sociálne funkcie, a preto ten podnik nemôžete pustiť do nejakých oprávnených ekonomických reforiem, ktoré by si vyžadoval. A my chceme tomuto podniku zobrať miliardu korún za 10 rokov. Nuž tak, to je tá ľudovosť, to sú peniaze, ktoré potrebujeme cez tento podnik na jeho fungovanie, na sociálne funkcie, keď už nejaké má, ktoré potrebujeme nepriamo cez ten odvod pre pána ministra financií, na zdravotníctvo, na dôchodcov, na učiteľov, takže v tom vidím tú nepravdivosť toho vášho vystúpenia ohľadom zástancu ľudového poľovníctva, že ja sa tu zastávam ľudí, ktorí síce možno nepoľujú, ale ktorí potrebujú práve, aby štátny podnik hospodáril najlepšie, ako sa dá. A viete, čo vám pripomeniem, len slová vášho šéfa, podpredsedu vlády pána Roberta Kaliňáka z 31. januára. Sedel v tejto snemovni, keď povedal, že je doba krízy, neostáva nič iné, len aby štát využíval zdroje a prostriedky, ktoré má k dispozícii z vlastných zdrojov, čo najlepšie. Plne súhlasím s pánom podpredsedom a verím, že aj vy ako jeho minister nemáte s týmto problém. Takže vlastne veci hrajú, pasujú, nemáme čo ani sa veľmi o tom sporiť. Ozaj nechcem vyrážať otvorené dvere v podobe 13-áčky, len zdôrazňujem fakt, ktorý jednoducho tu zdôrazniť bolo treba, že to, s čím ste ma školili, bolo politicky šikovné, len tomu chýbala tá úprimná poctivá koncovka. Ale koniec dobrý, všetko dobré, veď vy mi to zrátate, ale ja sa na to teším, určite si nájdete na to spôsob, ako mi pripomenúť, že nemám celkom pravdu. Ale mňa teší ten záver a záver bude slúžiť ľudu tejto krajiny a dobrej správe jeho majetku. Ale predsa len tu potrebujem zdôrazniť to, čo povedal môj predrečník pán poslanec Zsolt Simon, a som rád teda, že bola tu prejavená verejná ochota a vlastne rozhodnutie pána ministra, že nemá s tým problém, že teda ten rozdiel medzi polovičnou a dvojtretinovou, dvojtretinovým vlastníctvom štátnych pozemkov je možné vyriešiť, keď predložíme pozmeňovací návrh. Ja ho predložím a veľmi to oceňujem, lebo skutočne ďalšiu škáru, ktorá umožňovala lobistickým skupinám žiadať, že teda tam je iba 55 % štátneho, takže na to sa nevzťahuje žiadna rozhodovacia matica ani verejná súťaž, že ste prejavili túto ochotu. Lebo keď som rozprával s pánom spravodajcom, oceňujem, veď rozprávame, žijeme tu, povedal mi, že toto už by možno bolo trocha priveľa, takže aj slovo ministra oceňujem ako slovo chlapa, že to nie je priveľa a že to považujete za správne. A ja fakt chcem v tejto chvíli poďakovať vládnemu SMER-u, že nechce svoj štátny podnik vohnať do biedy a že sa rozhodol ustúpiť. A všetky tie milé reči na moje konto obhajoby bohatých rád pripúšťam, opakujem sa, teší ma to, lebo zaujíma ma tu cieľ a nie prekáračky. Takže toľko možno by som povedal k tej 13-áčke, s tým poďakovaním môžem aj skončiť. A ideme na ďalšie veci, ktoré vás zaujímajú v tomto zákone, ktoré už nepovažujem za také kardinálne, ale ktoré sú súčasťou pozmeňovacieho návrhu, ktorý predkladám s pánom poslancom Feckom a ktoré teda chcem najprv popísať spôsobom, ktorý by relatívne stručne ozrejmil naše myšlienkové pochody. V tejto novele zákona sa hovorí o zverniciach. Vyrušuje nás a vadí nám, že sa tu hovorí o tom, že zvernice je možné budovať aj v chránených územiach, to znamená v národných parkoch alebo dokonca v národných prírodných rezerváciách, a že sa na to vyžaduje súhlas orgánov životného prostredia. Myslíme si, že a priori je takýto prístup nesprávny a že keďže pribúda bohatých ľudí, opäť sme u tých bohatých, ale tá poľovačka - to je magnet pre bohatých, ktorí chcú mať svoje zvernice, a tých zverníc pribúda a sú to zvernice, ktoré ozaj napriek všetkým ušľachtilým cieľom treba považovať za vážne technické zasiahnutie do prirodzenosti prírody. Nuž prosím pekne, keď už teda ich pribúda, keď ich chceme aj tým bohatým odsúhlasiť, tak im ich, preboha, len neodsúhlasujme v národných parkoch a v chránených územiach, lebo to je absurdum, ktoré zase, myslím, nepotrebujeme tu podrobnejšie analyzovať, neobstojí. Národné parky sú na to, aby sme tam chodili my. Nesúhlasím s pohľadom ochranárov, ktorí hovoria, že v národných ja nemôžem v noci prespať. Ja musím, ja ako človek sa tam viem správať slušne, po mne stopu nenájdete, ale prosím pekne, ploty mnohohektárové - a pribúdajú. Tak vari, vari toto nie! Prosím, aby teda táto časť pozmeňovacieho návrhu, to je jedna z tých, ktoré neprešli, oceňujem, že viaceré prešli, ktoré budem spomínať a pôjdem celkom rýchlo cez ne, aby sme túto záležitosť vyriešili a spravili, že tie zvernice by boli zásahom, ktorý v národnom parku nemá čo robiť. Poďme sa pozrieť na vec, ktorú oceňujem, opäť môžem oceniť, že po vystúpení vo výboroch bolo to prijaté a to ma teší. Urobíme teraz maličkú odbočku a zaspomíname si na nedávnu dobu, keď sme sa tu bavili v lesoch o jazdcoch na koni a o bicykloch. Pamätáte si, sme povedali, že no tak to by bolo vážne rušenie, pretože jazdci na koníkoch a bicyklisti sú niečím, čo teda veľmi ruší a bolo tam za tým trocha cítiť také záujmy nejakých lobistov. A teraz už naspäť k poľovníckemu zákonu. Tu sa hovorí v návrhu pôvodnom o tom, že je možné, aby na návrh užívateľa poľovného revíru, štvorkolky, trojkolky, terénne autá, snežné skútre šantili po našich lesoch tak, ako si zachcú. No všetci vieme, koľko je tých nepríjemných štvorkolkárov, trojkolkárov a snežných skútristov, ktorí nám ničia bežecké stopy, a všetko to zavíja a smrdí a som veľmi rád, že táto vec, môžeme ju prejsť pomerne rýchlo, je vyriešená a že nebude možné dať návrh ani len teoreticky lesnému úradu na to, aby niektoré ďalšie strany, neužívatelia poľovných a lesných pozemkov takéto stroje využívali. Oceňujem tiež to, že tam bolo doplnené aj v časti, ktorá hovorí o užívaní, o užívateľoch poľovných revírov, že tí môžu používať tieto prostriedky, ale len v nevyhnutnom rozsahu, ktorý je spojený s prácou v revíri alebo v lese. To znamená, že ak niekto si myslí, že má terénne autisko a má tam revír a bude robiť kolečká od rána do večera, budete odskakovať z lesných ciest, tak už nie, ani on už nemôže. On môže odviesť jeleňa, môže ísť na chatu, ale nemôže tam šantiť ako na ródeu. Takže oceňujem, že táto vec bola tiež prijatá, pretože v kontexte s týmito koníkmi a bicyklistami sa mi to zdalo smiešne, že vôbec sa do návrhu takéto niečo mohlo dostať. Poľovný hospodár. Hovorí sa v novele zákona, že poľovný hospodár musí byť odvolaný na návrh užívateľa poľovného revíru. Nesúhlasíme. Ja poľovného hospodára chápem ako človeka, ktorý zastupuje v revíri zákonnosť a ktorý je ten najmúdrejší z poľovníkov, ktorý upozorní svojich aj keď preškolených, ale laických poľovníkov, že povie im: Pozor, toto nemôžeme urobiť, to je mimo pravidiel, mimo zákona. Zdá sa mi nedôstojné aj vo vzťahu k lesnému úradu, aby mu zákon povedal, že musí. Nuž tak potom, milý lesný úrad, ani vlastne ani ty nemusíš, keď musíš, lebo načo teda lesný úrad, ktorému zákon nedáva právomoc posúdiť veci. Možno ten poľný hospodár je skutočne rigorózny, striktný, poriadkumilovný a lezie na nervy svojim spolupoľovníkom, tak preto si myslím, že ponechajme lesnému úradu možnosť, aby zvážil okolnosti, určite môže také nájsť, aby rozhodol suverénne, tak, ako sa na orgán štátnej správy na úseku poľovníctva patrí, a aby ho zákon nenútil, že odvolávať musí. Takže tiež bude to súčasťou návrhu, ktorý v závere budem musieť predniesť. Teda nebudem musieť, ja ho prednesiem, ale musím ho potom čítať. Škody vlkom. Hovorí sa tu o škodách vlkom, za ktoré má zodpovedať užívateľ poľovného revíru, ktorý nedokázal urobiť opatrenia primerané tomu, aby týmto škodám zabránil. Nuž aj keď vlk má krátke obdobie lovu, ale zo spôsobu jeho života, zo spôsobu jeho odvahy a niekedy až drzosti v dobe hladu vyplýva, každý to vie z praktických poľovníkov, ja nie som až taký praktický poľovník, aj ked poľovník som, že je veľmi ťažké robiť takéto opatrenia. A preto navrhujeme, aby teda škody vlkom, tak ako to je pri medveďovi, ktorý je, samozrejme, celoročne chránený, boli takéto škody sanované štátom. Nie sú nejaké dramatické, ale myslím si, že by to bol celkom správny postup, aj keď v tomto nevidím až také, takú dominanciu. Dôležitejší bod bude teraz Slovenská poľovnícka komora. Je to možno bod, ktorý vzbudzuje najväčšie diskusie, nechcem povedať vášne, a je to záležitosť, ktorú uznávam, že patrí do suverénnej rozhodovacej právomoci poľovníkov, legitímne komora vznikla, legitímne funguje. Bavenie sa o tom, koľko hlasov tomu pomohlo, alebo ako to prešlo, nemá význam. Bolo to demokratické a prešlo to. Ja len chcem poukázať na to, že sa ako poslanec, a viem, že to nie je len môj prípad, stretávam s množstvom výhrad voči nútenému členstvu v Slovenskej poľovníckej komore, čo zodpovedá, lepšie povedané, no čo zodpovedá záujmom, čo nezodpovedá Ústave Slovenskej republiky, pretože spolčovať sa môžeme, ale nie musíme. Vzniká tu istá nerovnováha na poli tej verejnej diskusie, lebo tak ako možno aj mnohí z vás aj ja som dostal veľa správ z okresných poľovníckych zväzov, z okresného politického zväzu alebo z regionálnych komôr, kde sa funkcionári jasne a jednoznačne vyjadrujú, že komora má svoje opodstatnenie, že je potrebná a že teda všetky tie reči niektorých iných spolkov považujú za reči, ktoré sú škodlivé. A ja nechcem sa stavať na stranu rozhodcu, že kto tu má pravdu alebo kto nemá. Pretože demokracia je taká, že tak to ľudia môžu pociťovať, väčšina si to takto vybrala a ja to uznávam. Len chcem upozorniť, že možnože by sme mali byť citliví a že tie listy mnohé, ktoré sú tak trocha ako cez kopirák, možno mi na nich chýba mnohokrát podpis. Keď je tam iba napísaná komora, no teda, alebo meno okresu, ale to je taký technický detail. Sem-tam sa usmejem aj nad tým, že čaru nechceného, nebudem menovať toho odosielateľa, ale napísal, že oprávnené pripomienky v členskej základni spôsobujú potom problémy. Takže, keď sú oprávnené, nuž tak potom nespôsobujú problémy, ale spôsobujú návrhy na riešenie daného stavu a v tomto prípade teda by som rád neriešil vnútorné veci komory. Navrhujem len, aby sa zvážil fakt a taký ho dávame aj do samotného znenia pozmeňujúceho návrhu, aby toto členstvo nebolo povinné a aby sme sa tým dostali teda do situácie, že tí, ktorí to uznávajú a uplatňujú túto potrebu, aby jednoducho tak aj činili, majú na to plné právo. Ale tí, čo si myslia, že to nie je správny prístup, aby neboli diskriminovaní tým, že v takomto prípade nedostaneš poľovnícky lístok alebo nebudeš mať nárok na revír. Otázky tých finančných tokov, ktoré mi pán spravodajca minule taktiež zrátal pri prvom čítaní, že ako som si vôbec dovolil poukázať na hospodárenie ako také. No ja som určite nepovedal, že hospodárenie považujem a priori za nejaké čierne, nesprávne. Ja som len poprosil, aby bolo transparentné. Tak ako sme si tu už pomaličky zvykli na to, že štátne organizácie nemôžu robiť objednávku, faktúru, dohodu, zmluvu bez toho, aby to bolo na internete. No prečo by sme v takomto prípade možno aj nad rámec zákona nemohli si povedať, nech sa páči, vážení poľovníci, vážená verejnosť, vy búšite do komory? Vy sa zamýšľate nad tými peniazmi, ktoré my používame v prospech slovenského poľovníctva, ozaj s nadšením, s láskou a so srdcom? Nech sa páči, pozrite sa. Takže navrhujem, tak to naši právnici potom posúdili, keď som chcel, aby to bolo takto transparentne, aby minimálne to bolo podriadené 211-tke zákonu o slobodnom prístupe k informáciám, že každý, teda kto bude chcieť vedieť podrobnosti, ako sa financie, v ktorom prípade kde využili, aby mal možnosť tak urobiť. Nevidím v tom nikdy a myslím, že to nie je otázka len Slovenskej poľovníckej komory, to je otázka všetkých verejných zdrojov, všetkých spolkových zdrojov, všetkých štátnych zdrojov, že minimálne ľudia, ktorí vytvárajú, majú právo vedieť do puntíka o spôsobe ich využitia a je to vec, ktorú neverím, že by niekto našiel proti tomu argument. Možno na technické riešenia, ale brániť ľuďom, aby sa dozvedeli, ako sa peniaze používajú v klube filatelistov alebo ja neviem v telovýchovnej jednote, no však by to bolo voči, voči dobe. To už takéto časy máme za sebou. Nestaraj sa, báť a my to urobíme a dozorná rada raz do roka prečíta cyklostylovaný papier, že ako sme preverili, všetko je v poriadku. Veď si to pamätáme z dôb, aspoň my starší, ako dozorné rady z rôznych organizácií za starých čias všetko hodnotili. Takže prosím len o to, že aby poľovná komora bola hodnotená ako dobrovoľný spolok a aby jej financie podliehali transparentnej kontrole každého, koho to zaujíma. Ďalší moment. Trvalé odobratie poľovného lístka. Existuje taký trest, zrejme je to trest, ktorý bol daný poľovníckymi orgánmi v dobrom vedomí, že je to trest veľmi vážny a že je zrejme adekvátny prečinu mnohokrát so zdravotnými alebo aj smrteľnými následkami. Zdá sa mi zase neodôvodnené, spolu s kolegom Feckom, keď sme sa nad tým zamýšľali, že by sme takýmto postupom umožnili, aby po desiatich rokoch bolo možné vykonať poľovnícke skúšky opäť. Poľovačka nie je nárokovateľná, nie je to životná nevyhnutnosť, keď si raz urobil taký veľký prúser, že to tak vyhodnotili tvoje orgány v tvojom zväze, tak potom ja by som v tomto ohľade prosil, aj pre poučenie všetkých, lebo zbraň je nebezpečná záležitosť, aby sa to tak už nikdy nemohlo stať. Lebo poznám prípady, stávajú sa aj v mojom regióne. Chlap, samozrejme, je potrestaný na svojom svedomí do smrti, zastrelí svojho kolegu poľovníka, ale po pár rokoch ho vidíte spolu s puškou zase. Na jednej strane sa spytujem, ako mu to svedomie dalo. Nuž, asi mu dalo. Ale musím sa spýtať, ako mu to vôbec mohli dať orgány, ktoré o tom rozhodli, a dokonca ako to môžu navrhovať v takomto prípade. Tak mu potom nedajme trest doživotný, dajme mu desať rokov a po desiatich rokoch nech urobí skúšky a nech poľuje. Veľmi prosím, viete dobre, že škody, teda škody, smrteľné nehody sa stávajú v poľovníctve napriek všetkej opatrnosti, a preto je obozretnosť v takomto prípade namieste. No poďme k inej veci, možnože trocha úsmevnejšej, ale u mňa až taký úsmev nevyvoláva, a to je lov vysokej netrofejovej zveri alebo teda vysokej, myslím, že srnčej a jelenej, aby som to správne povedal, a teda netrofejovej zveri na spoločných poľovačkách. Viete, ja som sa spoločných poľovačiek zúčastňoval rád z titulu svojej funkcie. Ja sa môžem priznať aj k tomu, že som ozaj, urobím maličkú odbočku ešte raz, veľmi rád robil poľovačky tak, keď som voľakedy pred 25 rokmi bol riaditeľom závodu, ako sa má. A boli to pre mňa veľké ocenenia, keď takí ozaj zdatní poľovníci potom pri večernom nejakom rozhovore alebo pri ceste domov mi povedali: Viete, pán riaditeľ, vám sa mnohí smejú za chrbtom, že to tieto vaše ohníky, lesnice, nástupy, poriadky, zver samčia, tak samičia, tak ako to všetko musí, že to máte všetko vyčítané len z knižiek. Ale ja vám musím povedať jednu vec, ja som tak parádne zorganizovanú poľovačku, a už som napoľoval sa kade-kde, ešte nevidel. Takže to chcem len zdôrazniť, že, že mám rád tradície, cením si nesmierne múzeum vo Svätom Antone, ktoré udržiava poľovnícke tradície, a som nesmierne hrdý na to, že, že vlani z vlastnej iniciatívy vstúpilo do siete významných lesníckych miest, ktorú mám česť, ktorú som mal česť založiť na Slovensku a na ktorú som hrdý a som rád, že sa rozrastá. Takže aj tým iba chcem dokumentovať, že ak teraz budem rozprávať o love na netrofejovú zver pri spoločných poľovačkách, tak budem rozprávať o niečom, čo považujem za neetické, nevhodné a svojím spôsobom aj nebezpečné. No ak strieľame na diviaky, na čiernu zver, ktorá, ako to hovoria poľovníci, je mäkká na ranu a veľmi rýchlo padá, alebo ak niekto v tom behu trafí tú líšku, tak je to otázka istej šikovnosti, patrí to k tradíciám. Len prečo tie jelenice, ktoré vybehnú ako prvé a stoja alebo utekajú, mám po nich strieľať na spoločných poľovačkách, lebo tak sa rozhodol hospodár, lebo neplnia plán lovu? Ja viem, môže to byť tak ako posúdené, že praktici povedia, no a čo. Ja hovorím, ale veď práve tie tradície, na ktoré som upozorňoval. Aj keď kedysi dávno, už ma na to na výbore upozornil jeden kolega poslanec, že voľakedy sa lovilo aj na vysokú, voľakedy sa kadečo aj do želiez chytalo, aj tak mne to jednoducho pripadá ako istá neúcta k tradíciám, aby sme na vysokú zver netrofejovú poľovali na spoločných poľovačkách. A tento návrh považujem za nepoľovnícky, neetický a ak ho niekto považuje za praktický, tak potom dovolím si povedať, že možno sme tu aj na to, aby sme strážili práve aj tie tradície a etiku a tú praktickú stránku veci. No tak, tak nesplníme plán lovu. Áno, nech ho, nepovažujme to za vec, na ktorej to všetko padá. Ďalšia poznámka smeruje k usmrteniu zranenej zveri. Môj priateľ poľovník Karol, ten veľký odborník na zver, na hodnotenie zveri, sám hovoril, neraz on ma na to upozornil, nájdem zver, ktorá zjavne trpí. Poranená v oku, aj to sa stalo, alebo proste jednoducho postrieľaná a v tejto chvíli mi vlastne platná legislatíva neumožňuje konať tak, ako by som konať chcel - skončiť trápenie tejto zveri a uloviť ju. Takže dávam tu taký návrh, je to súčasťou pozmeňováku, ktorý budem čítať, že takýto prípad treba riešiť tým, že ten poľovník má právo, keď vyhodnotí tak, že tú zver nemôžu už vyliečiť ani zachrániť, ju usmrtiť a má, samozrejme, povinnosť potom podľa jednotlivých prípadov to oznámiť poľovnému hospodárovi alebo aj orgánom Policajného zboru. Posledná z pripomienok, ktoré takto letom-svetom hovorím k poľovníctvu, je otázka škôd. Veľmi veľa škôd vzniká vplyvom prezverenia, vplyvom nedobrých vzťahov niekedy medzi vlastníkmi pozemkov a užívateľmi poľovných revírov. V našom návrhu s pánom poslancom Feckom sa snažíme, aby tieto problémy boli trošinka urýchľované ich riešenie a aby bolo možné do 30 dní, akonáhle sú škody nahlásené, tieto reálne aj zaplatiť a aby bolo možné prípadne, že sa nevedia dohodnúť, dať do rúk lesnému úradu ako kompetentnému orgánu štátnej správy rozhodnúť, na čej strane je pravda, aby to proste neodchádzalo dostratena. Lebo viete, jeden z dôsledkov toho, že, ešte raz spomeniem tých bohatých, nech mi je odpustené, že máme pomerne pribúdajúcej škody zverov na lesných kultúrach, je práve to, že oni sa dostanú k revíru, oni, samozrejme, nemajú problém zakrmovať, oni nemajú problém stiahnuť zver zďaleka a dostanú sa teda k tomu, že majú nádherne zazverený až prezverený revír. Tešia sa z toho, možno ani toľko nechcú strieľať a tešia sa však iba zo zveri, ale ich vôbec nezaujíma, že táto zver vo svojej početnosti spôsobuje veľké škody. A toto je fakt, ktorý si opäť nevymýšľam, ale ktorý potvrdzujú skúsenosti lesnej prevádzky. Takže, nechcem to zase zovšeobecňovať, že všade je to tak, ale škody zverov nám pribúdajú, a preto by nám mala pribúdať aj snaha operatívne sa postaviť k ich riešeniu. Možno sú tam ešte nejaké drobné poznámky, ale čas je vzácny. A ja teraz som povinný prečítať pozmeňujúci a doplňujúci návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Jána Mičovského a Martina Fecka k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 274/2009 Z. z. o poľovníctve a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 72/2012 Z. z. a o zmene a doplnení zákona č. 326/2005 Z. z. o lesoch v znení neskorších predpisov. Jedná sa o tlač 328. Budem čítať, ako mi ukladá rokovací poriadok všetky zmeny, odôvodnenia už čítať nebudem, ak, tak len slovíčko-dve. V čl. I sa za bod 11 vkladá nový bod, ktorý znie: "X. V § 6 ods. 4 sa na konci pripája táto veta: "Obvodný lesný úrad nesmie uznať zvernicu podľa ods. 2 ani schváliť zvernicu podľa ods. 3, ak sa pozemky, z ktorých má byť zriadená, alebo ich časť nachádzajú v treťom až piatom stupni ochrany podľa osobitného predpisu, 7a." Poznámka pod čiarou k odkazu 7a znie: "7a) § 14 až 16 zákona č. 543/2002 Z. z. v znení neskorších prepisov."." Doterajšie body sa následne prečíslujú. Odôvodnenie som povedal vo voľnej rozprave. Druhá zmena. V čl. I sa vypúšťa bod 12. Doterajšie body sa následne prečíslujú. Legislatívno-technická úprava, netreba ju ďalej rozvádzať. A ideme k tej 13-áčke, kde teda som, ešte raz to využijem, budem veľmi vďačný pánovi ministrovi k jeho verejnému prístupu, že, prísľubu, že to vie takto zúradovať operatívne. V čl. I v bode 22 v § 13a sa v nadpise slovo "dvojtretinovou" nahrádza slovom "nadpolovičnou". Aj tá podstata. V čl. I v bode 22 v § 13a prvej vete sa slovo "dvojtretinová" nahrádza slovom "nadpolovičná". V čl. I v bode 22 v § 13a písm. a) sa slovo "40 %" nahrádza slovom "90 %". V čl. I v bode 22 v § 13a sa vypúšťa písmeno b). Doterajšie písmeno c) sa označuje ako písmeno b). V čl. I v bode 22 v § 13a písm. c) sa slovo "30 %" nahrádza slovom "10 %". K tomu už len toľko, že tieto návrhy v tejto fáze alebo v tejto časti sú bezpredmetné, lebo vlastne návrh pána poslanca Lebockého išiel nad rámec v tomto ohľade, oni vôbec zaviedli absolútnu povinnosť použiť verejnú súťaž pri ponúknutí revírov, pozemkov do revírov, takže ja som sa tam hral s pánom poslancom Feckom s tým, že sme teda dali váhu na cenu a znížili sme váhu tých faktorov, ktoré sú nie kvantifikovateľné. Ale uznávam, že toto tu v tejto časti je vlastne už prekonané práve ich návrhom, ktorý oceňujem. Takže k tomu odôvodneniu len toľko. Ôsma zmena hovorí: V čl. I za bod 25 sa vkladá nový bod, ktorý znie: "X. V § 17 ods. 1 sa vypúšťa písmeno g). Doterajšie písmeno h) sa označuje ako písmeno g)." Doterajšie body sa následne prečíslujú. Tu ale odôvodnenie prečítam: Zmluva o užívaní poľovného revíru nebude môcť byť zrušená z dôvodu ukončenia členstva užívateľa poľovného revíru v Slovenskej poľovníckej komore. Navrhovaná zmena a úprava súvisí tiež s bodmi 13 a 14 tohto pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu. Ďalšia zmena pod deviatkou: Za bod 28 sa vkladá nový bod, ktorý znie: "V § 19 odsek 6 znie: "(6) Obvodný lesný úrad môže odvolať poľovníckeho hospodára z funkcie, ak o odvolanie požiada užívateľ poľovného revíru."." Doterajšie body sa následne prečíslujú. V čl. I bod 29 v § 19 ods. 7 sa vypúšťa písmeno d). Takže tu len tá zmena, že nie, že musí, ale môže, vo svojej reči som túto vec, myslím, dostatočne objasnil. Poďme ďalej. V čl. I sa za bod 41 vkladá nový bod, ktorý znie: "V § 26 sa odsek 1 dopĺňa písmenom q), ktoré znie: "q) uhradiť poškodenému škody spôsobené poľovníctvom, zverou a na zveri v zmysle § 69, a to postupom podľa § 70."." Doterajšie body sa následne prečíslujú. Sú to zmen