21. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2017-10-10
Poslanec: Budaj, Ján (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

142. Dámy a páni, možno na rozdiel od viacerých ja uvítam, ak vznikne cena Alexandra Dubčeka aj Jozefa Miloslava Hurbana, sú to osobnosti, ktoré, ktoré treba aj takýmto spôsobom na Slovensku sprítomňovať pravidelne, pri udeľovaní ceny by sa to aj dialo. To, k čomu mám výhrady, a to asi zdieľam s mnohými z opozície, je to, že sa to robí systémovým opatrením zmenou vzťahov medzi ústavnými inštitúciami. Ak existuje spor medzi osobami, ktoré predstavujú ústavné inštitúcie, také spory demokracia zvláda a je na ne stavaná. Práve demokracia je tým zriadením, ktoré z toho, prečo kedysi začínali voľne robiť politickú prevádzku, ktorá ak sa odohráva v rámci nejakej normálnej európskej politickej kultúry, nemusí verejnosť vôbec trápiť a generuje nové podnety a z tých konfliktov môžu vzísť aj dobré veci. Ak ale sa vytvára zakódovaný konflikt medzi ústavnými inštitúciami, tak treba na to upozorniť, možno vy si presadíte, čo chcete, nebude to žiadna veľká tragédia, nebesá preto nespadnú, ale pre poctivosť treba pripomenúť, ako sa veci majú a o to sa pokúsim. Ak sa nemajú niekdajší rivali o post hlavy štátu radi, na tom nie je nič ani poburujúce, ani znepokojujúce a vôbec to nemusí trápiť pani demokraciu, ktorá to prežije, tak ako prežila aj oveľa väčší spor prezidenta a premiéra v 90. rokoch. Ale je treba pripomenúť, že nech nevnášajú túto svoju osobnú zášť do zákonov, do legislatívy. Nech sa Národná rada opäť a opäť nemení na inštitúciu, ktorá slúži momentálnym politickým konfliktom, hrám alebo stranám. Toto je inštitúcia, ktorá má slúžiť verejným záujmom. Ku budovaniu štátu patrí poriadok. Poriadok a stabilita vzťahov medzi piliermi štátu. Takými piliermi štátu je inštitút priamo voleného prezidenta a takisto vláda Slovenskej republiky. Nie sú to inštitúty hoci rovnako významné, nie sú to inštitúty s rovnakou legitimitou. Prezident je volený priamo občanmi, ako viete, vláda, vláda je volená nepriamo, legitimita vlády je na celkom inom poschodí než legitimita prezidenta. Na to pamätá aj ústava, ktorá potom presne definuje, ako a do istej miery aj v spolupráci s vládou prezident udeľuje štátne vyznamenania. Tie štátne vyznamenania sú jedným zo znakov štátnosti práve tak, ako je pečať, ako je zástava, ako je hymna. Nie sú možno tak vnímané, ale mali by sme ich tak vnímať. Štátne vyznamenania opisujú tvár nášho príbehu. Opisujú, ako naši ústavní činitelia vnímajú Slovenskú republiku a jej hodnoty. Lebo tie vyznamenania sa udeľujú mnohým osobám a za tých 25 rokov už pomaly, ktoré Slovenská republika existuje, nám hovoria často aj nepríjemné pravdy. Priznám sa vám, že ja ako bývalý politický väzeň som sa, samozrejme, netešil zo zvolenia niektorých prezidentov a ešte menej som sa tešil, keď som videl, keď jeden z nich, tiež bývalý člen Komunistickej strany, udelil najvyššie štátne vyznamenanie dôstojníkovi pohraničnej stráže, ktorý slúžil na úsekoch vtedy a tam, kde prišlo k zabitiu nevinných ľudí. Dokonca osoby, ktorá ani nechcela prejsť hranicu. To je, samozrejme, jeho osobná tragédia, pretože on iste nebol krvilačný vrah, ale jeho životný príbeh s týmto rozporom, že slúžil zločineckému režimu pri zabíjaní nevinných ľudí na železnej opone, nemal vyvrcholiť udelením najvyššej štátnej, štátneho vyznamenania. Predsa sa tak stalo, a napriek tomu som ani ja a ani iní demokrati nevolali po zmene systému udeľovania štátnych cien. Prezident, ktorý cenu udelil, bol u nás dve volebné obdobia. Udeľoval ceny 10 rokov. Možno ich udelil aj najviac zo všetkých prezidentov. Už z logiky tejto dĺžky mandátu to naznačuje, a predsa sa nevytvárala, ani keď sa demokrati dostali k moci, nejaká zmena, ktorá by spochybnila ústavnú legitimitu tohoto piliera, aby udeľoval štátne vyznamenania práve prezident a aby sa nevytváralo zdanie konkurenčnej štátnej ceny alebo konkurenčného štátneho vyznamenania v nejakej inej ústavnej inštitúcii. Ak si ceníme Alexandra Dubčeka, ako tu zaznieva, a ľudí práce, ak si ceníme Jozefa Miloslava Hurbana a ľudí patriotizmu, akože si ich ceníme a takisto aj obe tieto osobnosti, nájdime, pán premiér a páni a dámy z koalície, takú cestu, ktorá nevytvorí vo verejnosti zmätok, že kto tu vlastne je prvým občanom štátu, kto je tu hlavou štátu a kto teda udeľuje tú prvú ligu vyznamenaní. Lebo ak to teraz kvôli tomu malichernému sporu medzi práve existujúcim premiérom a práve existujúcim prezidentom vykonáte, tak neprispejete k jasnosti a zrozumiteľnosti budovania štátu a k legitimite a rešpektu, ktoré by mali udeľovanie týchto cien sprevádzať. Neprispejete. Zahmlíte to, budete sa smiať, že teraz darmo vyhral Kiska, udeľujeme aj my ceny a ešte im dáme aj nejaké groše. Veď to je detinské! To nestojí za to, dámy a páni. Pokojne poďme prediskutovať tie výhrady, ktoré pán prezident napísal, mne sa zdajú byť naozaj vážne a poďme nájsť cestu, že ak chce vláda udeľovať nejakú cenu, aby to nezvádzalo k pocitu, že vyhadzuje alebo znižuje hodnotu štátnych vyznamenaní udeľovaných hlavou štátu a že ako deti na piesku si jeden druhému rúcajú svoje zámočky. Robert Fico a Andrej Kiska sa radi mať nemusia, ako som povedal, nie je to pre pani demokraciu žiaden problém, ale ich inštitúcie sa rady mať musia, musia sa vzájomne rešpektovať podľa toho, ako im to prikazuje ústava a ako to od nich očakávajú občania Slovenskej republiky. V tomto prípade to znamená zo strany vlády uznávať, že priamo volený prezident má v našej ústave jednoznačne zakotvené aj teda nie veľké práva, naozaj nie veľké, o nejakom rozpúšťaní parlamentu, ako môžu iní priamo volení prezidenti, nemôžu naši prezidenti ani snívať, a takisto legislatívnych iniciatív a ďalších a ďalších právach, ktoré by z inštitútom priamo voleného prezidenta mali ísť. Tu sa ale, naopak, ešte odoberajú alebo nejakým spôsobom znižuje hodnota tých, toho torza práv, ktoré priamo volený prezident Slovenskej republiky má. S tým, samozrejme, s takýmto procesom vonkoncom nemá ani osoba, ani momentálne hraná aféra Andreja Kisku. Tu hovoríme o priamej voľbe a o priamo volenom prezidentovi štátu a o pravidlách, ktoré nie sú na týždeň ani na mesiac. Alebo sú? Dáme do zákona, dámy a páni z koalície, že toto platí len dovtedy, dokedy bude sa volať prezident Slovenskej republiky A. K. a bude z Popradu? Dámy a páni, na okraj toho, teda toto je vlastne tá podstata, tento môj apel, vyzývam vás a prosím, nerobte účelový zákon v tomto zmysle, lebo to oslabuje jasnosť a hodnotu štátnych vyznamenaní udeľovaných hlavou štátu, mätie to naše úsilie, aby občania rozumeli svojej republike, aby si vážili jednotlivé inštitúty demokracie, jednotlivé inštitúty ústavnosti, ktoré tu máme, a vytvára to malicherný, teda je zjavne motivované malichernou momentálnou nespokojnosťou a konfliktom, ktorý sa rozhorel, žiaľ, medzi oboma. Nemeňte pravidlá... (Prerušenie vystúpenia časomerom.) Bugár, Béla, podpredseda NR SR 143. Ani vy, pán poslanec, nemeňte pravidlá. Budaj, Ján, poslanec NR SR 144. Koniec? Bugár, Béla, podpredseda NR SR 145. Áno, desať minút ste mali. Budaj, Ján, poslanec NR SR 146. Ale dá sa to zakončiť aj tým, že nemeňte pravidlá tam, kde to netreba.