11. schôdza NR SR - 14.deň - B. popoludní
Dátum: 2012-12-18
Poslanec: Jurinová, Erika (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

92. Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia, vždy vystupujem až vtedy, keď už je naozaj povedané strašne veľa toho, ale nevadí. Opakovanie je matka múdrosti, ako sa hovorí. Aj môj príspevok je zameraný asi tak inak ako všetky, ktoré sme doteraz počuli. Netýka sa len samotného súdnictva, ale možnože takého apelu na celý rezort spravodlivosti. Aj možno i s pár otázkami potom v závere na pána ministra. Obľúbenou frázou sa v ostatných rokoch stala veta, že demokracia nie je ideálny systém, ale naozaj lepší zatiaľ nepoznáme. Odhliadnuc od toho, že sa môže niekedy tento výrok brať ako výhovorka, namieste je uvažovať aj o tom, či sa naša západná civilizácia pomaly nedostáva do závozu. Či sa už sama sebou nepresýtila, a najmä, či ešte dokáže demokraticky zvládnuť vlastný systém a mechanizmy. Máme na mysli to, že vlastné procedúry a pravidlá, teda zákony spotrebujú toľko energie a tvorivých síl, že už akoby nezostávalo na to, čo má byť zmyslom samotných zákonov, a to je vytváranie a spravovanie tých najlepších alebo najoptimálnejších podmienok pre kvalitu života jednotlivcov a fungovania spoločnosti. Ukazuje sa to naozaj aj v diskusiách o stave slovenského súdnictva. Nemôžeme si zatvárať oči a uši pred tým, o čom sa v spoločnosti veľmi často hovorí. Nemôžeme sa tváriť, že rozhodnutia súdov rôznych úrovní sú v poriadku, aj keď sedliacky rozum nad nimi zostáva stáť a bežní občania situáciu v súdnictve vidia a hodnotia ako neúnosnú alebo nespravodlivú. To, že poslanci vládnej strany neumožnili diskusiu v slovenskom parlamente o tejto závažnej téme prvýkrát, nie je ničím iným ako zatváraním si očí a výsmechom občanom a prejavom toho, kto je tu pánom. Ochrana občanov, spravodlivosť a vymáhateľnosť práva patrí k základným povinnostiam štátu. Je hradená z daní občanov, a preto je namieste, ak sa súdy, sudcovia a súdnictvo prezentujú ako niečo, čo stojí nad občanom. Niečo, čomu obyčajní ľudia nerozumejú, a preto sa ich požiadavky nemôžu ani považovať za kompetentné. To tu by som narazila práve na pána poslanca Madeja, ktorý tu teraz práve vchádza, ktorý nás, ktorý nás vyzýval k tomu, že prečo sa vyjadrujeme k niečomu, čomu nerozumieme. No preto sa k tomu vyjadrujeme, lebo sa nás to týka. Bohužiaľ, aj my neprávnici sme občania tejto krajiny a naozaj je aj na nás, aké pocity máme a nielen pocity, ale aké skúsenosti máme so stavom našej krajiny. Vôbec si nerobím nejaký nárok na komplexnosť tohto príspevku, to ma vôbec netrápi, ale vybrala som si také tri okruhy, ktorými by som sa zaoberala. Prvý je, že urážkou daňových poplatníkov a obyčajných občanov sú takzvané diskriminačné žaloby sudcov. V čase, keď denne počúvame argumenty o tom, ako sú súdy zavalené kauzami a ako nie sú peniaze na náhradu škody, ľudí poškodených pri násilných trestných činoch a pri veľkých nešťastiach - či už priemyselných, alebo prírodných -, majú súdy dosť času a štát dosť peňazí na to, aby odškodnil vysokými sumami sudcov, ktorí sú údajne diskriminovaní v porovnaní so svojimi kolegami z iných súdov. Pre údajnú diskrimináciu si podali žaloby stovky sudcov. Jedenásti sudcovia Najvyššieho súdu svoj spor na Okresnom súde Bratislava I aj vyhrali. Vo svojej žalobe argumentovali tým, že nižšie platy ich vraj diskriminovali, čím im bola značným spôsobom znížená dôstojnosť a spoločenská vážnosť a že verejnosť o rozdiele v platoch sudcov vedela a vysvetľovala si ich tak, že práca žalobcov v porovnaní s prácou špeciálnych sudcov Najvyššieho súdu bola výhradne podradného charakteru. Argumentácia verejnosťou je vraj arogantná a drzá. Ale verejnosť sú aj tie stovky obetí trestných činov, ktoré trestní sudcovia spokojne odkazujú s nárokom na náhradu škody na občiansko, občianskoprávne konanie. Hoci o tom môžu alebo mohli by rozhodnúť už aj v trestnom konaní. Pritom však na rozdiel od sudcov väčšina obetí násilných trestných činov je v takej kritickej životnej situácii, nielen psychicky, ale aj finančne, keď nie je schopná dožadovať sa svojich práv v občianskoprávnom konaní. K ich poškodeniu pritom došlo aj preto, že štát nesplnil svoju úlohu ochrániť ich bezpečnosť a je preto jeho povinnosťou vynahradiť im na nich spáchanú škodu. Pre štát sú však tieto cieľové skupiny evidentne nezaujímavé a nedôležité. Ak by neboli, museli by dostať svojej nielen morálnej povinnosti a postarať sa o to, aby postaveniu a právam obetí bola venovaná taká pozornosť, ako vyžadujú aj medzinárodné dohovory a teraz aj nové smernice v Európskej únii. Druhý bod, ktorému by som sa chcela venovať, je prejavom toho, ako Slovenská republika ignoruje skutočnosť existencie veľkej skupiny ľudí, ktorí sa stávajú denne obeťami trestnej činnosti. A je aj fakt, že slovenská legislatíva v podstate pojem obeť nepozná, nemá ho zakomponovaný vo svojom právnom systéme. Stále sa rozprávame iba o poškodených, je to širší pojem, ale to, že človek má dušu a telo, sa do toho nejako nezmestí. To znamená, že nereflektuje individuálnu a ľudskú podstatu obetí. Aj toto dávam do pozornosti pánovi ministrovi, áno, pán minister, a jeho rezortu, hoci objektívne treba povedať, že ani predchádzajúce vedenia tohto rezortu sa tejto téme veľmi nevenovali a od polovice minulého desaťročia, to znamená od prijatia noviel o domácom násilí a nových trestných kódexoch, sme nezaznamenali v tejto oblasti nijaký posun. Tretia oblasť. Ak hovoríme o obetiach, je ešte jedna oblasť, kde vidím výraznú absenciu ad zainteresovanosti štátu. Ide o nešťastia, katastrofy a havárie, pri ktorých ľudia prichádzajú o životy, zdravie a majetky, naposledy napríklad pád mosta pri Kurimanoch. Nemôžem sa však zbaviť dojmu, že pri týchto udalostiach nastáva akási štátna panika, ministri cestujú na miesta činu, médiá sa predháňajú v podávaní senzačných správ a iba akoby mimochodom sa hľadajú možnosti, ako pomôcť obetiam a odškodniť pozostalých. Pre takéto prípady by sme mali mať pripravený systém, ktorý začne fungovať hneď od začiatku a podľa ktorého sú jasné zásady nielen bezprostredných zásahov, ale aj následnej pomoci, ochrany obetí a odškodňovania podľa dopredu stanovených, a najmä spravodlivých princípov. Toto je tiež pole pre rezort spravodlivosti, ktorý sa niekedy akoby pretláčal s rezortom vnútra. Čo ak to má v kompetencii? Chyba je aj v tom, že v našej krajine sme už takí rozdelení na rezorty, že v prípadoch, kedy sa problematika nedá vtesnať do jedného rezortu, občan, človek, prepadne cez celý systém do akéhosi vzduchoprázdna a žiadna sieť, záchranná sieť, ho nezachytí. Takéto riešenia sme dopustili v rámci problematiky ľudských prav i pri nedávnych úpravách kompetenčného zákona. Vtedy sme upozorňovali na nejasnosť zámeru umiestniť problematiku ľudských práv do rezortu zahraničných vecí a zdôvodňovali sme, že ak už táto dôležitá téma nemá mať vlastný rezort, prečo by nemala byť v kompetencii ministra spravodlivosti. Bolo to dobré riešenie. Pán minister však aj napriek osloveniam a výzvam k tomuto nijaké stanovisko nezaujal, čo považujem za chybu a tiež za určitý prejav arogancie. Kto vie, že či sa vôbec dočkám nejakých odpovedí a transparentnejších zámerov. Ešte z tohto miesta by som sa rada spýtala, že či sa hovorí vo vláde o tom, že kto bude mať v gescii napríklad smernicu, ktorá sa týka obetí trestných činov. Spomenula som to vlastne vo všetkých troch svojich oblastiach, ktorým som sa venovala, takže len taký apel na vás, pán minister, že či naozaj sa už o tomto na vláde hovorí. Pán kolega, ja sa teraz obraciam vyslovene k pánovi ministrovi. A bola by som veľmi rada, keby ste mi povedali, že či už vláda má pripravené riešenie, kto bude zastrešovať túto problematiku, lebo je to viacrezortná problematika a nenašli sme nikoho, kto by sa tomu chcel venovať. Dnes sme mali tlačovú konferenciu spolu so zastúpením Európskej komisie, na ktorú boli pozvané všetky ministerstvá. A všetky okrem jedného, okrem ministerstva práce, sociálnych vecí ju odignorovali. Nepozývali sme my, nepozývala som to ja... Vy áno, ale vaši zamestnanci tam mohli ísť. Tí, ktorí sa tejto oblasti pravdepodobne mohli venovať. Takže by som vás poprosila, aj keď viem, že je reč hlavne o stave súdnictva, nasmerovala som to naozaj na váš rezort a prosím vás o tieto odpovede. Ďakujem.