24. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní (pokračovanie)
Dátum: 2011-10-13
Poslanec: Osuský, Peter (MOST-HÍD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

74. Vážený pán predsedajúci, vážená snemovňa, nie je iste radostné hovoriť o predmete, ktorý viedol k pádu vlády, ktorá mala a mohla byť reformnou vládou. Je zrejmé, že budú mnohí tí, ktorí sa budú i o mne domnievať, že som jeden z tých, ktorý ten pád spôsobil. (Ruch v sále.) Napriek tomu chcem povedať, že... (Potlesk a smiech v rokovacej sále.) ... že hlasovať v súlade s ústavou o predmete, je výsadným právom slobodne zvoleného poslanca. Proti všetkým ďalším námietkam zdôrazňujem, že som bol zvolený v súlade s volebným zákonom a že sa domnievam, že tým čo som v parlamente robil, som zastupoval svojich voličov. Pokiaľ ide o meritum, o zákon o eurovale, respektíve o prijatie medzinárodnej zmluvy na túto tému, musím povedať, že dnes budem hlasovať sprostený od zlého pocitu vydierania, slobodne proti. Ak hovorím oprostený od zlého pocitu vydierania, hovorím o tom preto, lebo človek je navyknutý na to, že jeho politický oponent, a v niektorom prípade priam nepriateľ, sa k nemu chová, používajúc akékoľvek prostriedky. Napriek tomu, že som už nejaké skúsenosti v politike mal, stále a znova mi nerobí radosť a nezanecháva dobrý pocit, ak som vydieraný tými, ktorých považujem minimálne za spojencov, ak nie za priateľov. Keď som sa lúčil s pani premiérkou, čo niektorí považovali za takmer judášsky bozk, ktorý som jej dal, tak som jej povedal, že je čestná ženská. A na tom trvám. Musím povedať, že ma veľmi mrzelo, že som bol nútený nehlasovaním prispieť k jej pádu. To nehlasovanie bolo moje osobné odmietnutie vydierania. Teraz už hlasovať budem. A chcem povedať na túto tému jedno, mnohí z nás, ktorí sme vlani hlasovali proti pôžičke Grécku, sme mali oprávnený pocit hrdosti na to, že sme sa dokázali postaviť. Ja mám pocit, že November '89 bol o tom, že sme sa postavili... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.) Hrušovský, Pavol, podpredseda NR SR Páni poslanci, prosím o kľud v rokovacej sále. Osuský, Peter, poslanec NR SR ... že sme sa akýmsi spôsobom vztýčili a prestali sa hrbiť. Ale dnes, keď človek otvorí i relevantnú tlač, tak z nej zaznieva ako také zlé echo, že sme malí, že sa nemáme priečiť, že tí veľkí... ale my máme držať hubu a krok. Európska ústava, ktorej som oponoval, zakazovala bailout, ale naopak, umožňovala parlamentom o tom či onom hlasovať. Jedna z veci, o ktorej parlament mohol a mal hlasovať, bola takáto zmluva. Využitie možnosti povedania názoru má ako echo, ozvenu: vyženú nás z klubu! Nebudeme v elitnom klube. Budeme mimo. Budeme páriami Európy. Je teda taká situácia, že ak niekto využije právo vyjadriť sa podľa vedomia a svedomia, má to mať za následok stať sa páriom Európy? Nezdá sa mi, že toto je zdravý trend. A nezdá sa mi echo, ktoré počujem ďalej, že sa zrejme možnosti malých alebo kohokoľvek urobí prietrž tým, že sa ďalší a ďalší bod rozhodovania stane objektom väčšinového hlasovania. Pred pár rokmi bola na Univerzite Komenského v rámci udeľovania Ceny sv. Adalberta, teda Vojtecha, kolokviálna sesia na tému prvej písanej ústavy nášho kontinentu, poľskej ústavy. Jej súčasťou bolo niečo, čo je známe v dejinách pod pojmom liberum veto. Liberum veto mohol využiť každý šľachtic, člen zboru - byť proti a zvetovať. História ukázala, že liberum veto jedného človeka Poľsku neprospievalo. Ak ale má byť Európa zoskupením rovnocenných demokratických krajín, tak to nie je liberum veto, to nie je svojhlavosť. To je proste využitie demokratického práva mať názor. My sme ten názor ukázali vlani pri pôžičke Grécku. Počúval som to isté. Budeme proskribovaní, budeme páriami, budeme vyhnanci. Neboli sme a mám pocit, že naša pani premiérka, to zdôrazňujem, a ktorú si za mnohé veci vážim, možno zožala ešte istý obdiv. Áno, teraz by bolo ťažké prísť na vrcholové fórum a povedať, môj parlament povedal nie, ale musím zároveň povedať, že demokracia má počítať s tým, že sa napĺňajú jej pravidlá. A keď hovoríme o budúcnosti, samozrejme, navýšenie prvého eurovalu je len jeden schodík, ale po ňom so železnou logikou prídu ďalšie. Zatiaľ, verím, že aj v tomto parlamente, je ešte atmosféra proti zosúladeniu základu dane. Nie je tu atmosféra pre hospodársku vládu Európy. Nie je tu atmosféra pre prijatie rovnakého zdanenia a odbúranie našej jedinej konkurenčnej výhody, tú, ktorú máme v daňovom systéme. Budem hrozne nerád, ak sa naplní to, čo tu teraz na rozlúčku hovorím, ale mám pocit, že to budú ďalšie schody. To budú ďalšie schody. A podotýkam ako ekonomický laik, som bol presvedčený, že konkurenčná výhoda Slovenska bola to jediné, čo nám v skutočnosti pomohlo preklenúť most cez čiernu dieru, ktorou sme boli po štyridsiatich rokoch komunizmu. To bola naša možnosť, pretože sme mali šikovných a pracovitých ľudí, ktorí pracovali dobre a za nižšie platy ako vo Volkswagene vo Wolfsburgu alebo v Kasseli. A tým sme postupne, trvalo by to ešte možno dvadsať rokov, vypĺňali tú čiernu dieru. Ak dôjde k tomu, čo pred rokmi povedal vtedajší spolkový minister financií Eichel, že by bolo načase, aby títo, myslel tým nás, zrušili svoju dampingovú výhodu rovnej dane, tak to bolo vzdialené zahrmenie. Budem nerád, ak sa to, čo tu hovorím, naplní a prídeme o tieto výhody. A prichádzať o ne budeme vtedy, ak budeme akceptovať to, že sa o veciach bude hlasovať väčšinovo, že bude chýbať liberum veto, že bude chýbať možnosť jednej krajiny postaviť sa proti niečomu, o čom si nemyslí, že je dobré. Pričom sa proti tomu postaví nie jeden človek, ako ten poľský šľachtic, ale akási časť volených zástupcov ľudu. Nemyslím si, že má napríklad ktokoľvek, i ja, stopercentnú pravdu. Ale myslím si, že právo na názor je existenčná záležitosť. A ak sa budeme v existenčnej oblasti ako je ekonomika postupne, a teraz použijem slovo nebohého Dušana Slobodníka, eticky samoregulovať, a teraz použijem iné slovo klasika Augustína Mariána Húsku, keď sa zazubadlíme, keď si povieme, že sme malí a že máme cúvnuť - tak to je cesta do pekiel! Ďakujem pekne. (Potlesk.)