7. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2020-05-13
Poslanec: Marcinková, Vladimíra (ZA ĽUDÍ)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

10. Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Ďakujem pekne ešte raz pani verejnej ochrankyni práv za prednesenú správu a aj za jej činnosť v minulom roku, ktorú považujem za veľmi významnú pre fungovanie našej republiky, ale čo považujem za veľmi kľúčové, je jedna oblasť, ktorá je v tejto správe spomenutá. Možno nie detailne, ale viem, že sa jej v rámci úradu venujú, a považujem za dôležité doplniť informácie v rámci tejto témy a taktiež poukázať na dôležitosť riešenia tohto problému. A tým je najmä právo na bývanie, jeho dodržiavanie a takisto právo na pitnú vodu, ktorá je momentálne stále v Slovenskej republike vec a otvorená téma. Považujem za vážny nedostatok našej ústavnoprávnej legislatívy, že naša ústava výslovne neupravuje právo na bývanie ani právo na pitnú vodu. Napĺňanie uvedených práv však v Slovenskej republike vyplýva z viacerých medzinárodných dohovorov, ako vo svojej predloženej správe uvádza aj pani verejná ochrankyňa práv. Napriek tomu, že sa štát už v roku 2010 zaviazal, že vytvorí podmienky pre všetky osoby na Slovensku, aby mali prístup k pitnej vode a aby bol tento prístup aj cenovo dostupný, je rok 2020 a my tento problém stále riešime. A tento záväzok štátu si po nedostatočnom konaní minulých vlád nesie so sebou aj táto vláda, ktorá bude stáť pred riešením naozaj veľmi rozsiahleho nedostatku, ktorému stále naše územie čelí. Táto akútna povinnosť sa týka vyše 11 % vylúčených rómskych komunít, ktoré na Slovensku máme a ktoré dnes fungujú bez takéhoto prístupu k pitnej vode. Ukazuje sa, že tento nedostatok naozaj hygienický, ľudskoprávny a sociálny je kľúčový aj v tomto pandemickom období, kedy práve tieto vylúčené rómske komunity majú najťažší prístup k dodržiavaniu hygienických štandardov, ktoré sú potrebné nielen pre ochranu ich samých, ale aj pre ochranu všeobecného a celkového obyvateľstva, ale taktiež v súvislosti s ďalšími okolnosťami, ktoré v nedostatku hygienických návykov, v nedostatku prístupu k hygiene, k pitnej vode vyplývajú z tohto stavu. Okrem zdravotných rizík, ktoré som spomenula, je naozaj obmedzený prístup k vode aj vážnou spoločenskou a sociálnou prekážkou pre integráciu, o ktorú sa snažíme. Bez možnosti umyť sa, udržiavať hygienické návyky si len veľmi ťažko nájdete prácu, len veľmi ťažko vás niekto zamestná, keď nemáte možnosť ráno sa umyť a prísť dôstojne vystrojený do práce, a v škole si deti, ktoré nemajú prístup k pitnej vode, a k žiadnej vode, povedzme si úprimne, len veľmi ťažko nájdu cestu priamo do kolektívu a k začleneniu. Napriek tomu, že sme posledných desať rokov vnímali nejaké náznaky riešenia tejto krízy, či už od splnomocnencov pre rómske komunity, alebo jednotlivých členov vlády, ku komplexnému riešeniu nedošlo. Je to naozaj veľmi dlhé obdobie na to, aby sme tu stále tento problém mali citeľný a aby sa dotýkal takého veľkého počtu osídlení na Slovensku. Ako poslankyňa, ako podpredsedníčka výboru pre ľudské práva budem túto tému opakovane a naozaj neúnavne otvárať, pretože ju považujem za kľúčovú nielen pri takýchto situáciách, v akej sme teraz, akým je pandémia a do akej sa, verím, že už nedostaneme veľmi dlhú dobu, ale aj kvôli tomu, že začlenenie týchto ľudí do našej spoločnosti bude nielen spoločenskou výhrou pre nás všetkých, posunutím Slovenska k naozaj modernému obrazu krajiny, ale aj dôležitým ekonomickým progresom, keďže nadobudnutie naozaj stáleho pracovného vzťahu alebo zlepšenie podmienok v škole je nevyhnutým predpokladom na to, aby mohli všetci na Slovensku viesť dôstojný život. Okrem práva a prístupu k pitnej vode som spomenula aj právo na bývanie. Všímam si, že kolegov z Ľudovej strany to veľmi nezaujíma (zaznenie gongu), ale je to veľmi dôležité, takže poprosím vás o pozornosť. Právo na bývanie a zabezpečenie bývania pre jednotlivcov a pre rodiny a prevencia straty dôstojného bývania u celých rodín, ktoré zápasia s chudobou, je obrovskou výzvou, s ktorou sa náš sociálny systém brodí a bude musieť popasovať aj v najbližšom období. Ceny bytov rastú, len za posledný rok stúpli o viac ako 7 %. Verejné nájomné bývanie tvorí na Slovensku iba 6 % bytového fondu a v krajinách Európskej únie pre porovnanie je to niekde medzi 19 a 62 %. Súčasný stav vytvára veľmi nízku a v niektorých územiach až nemožnú možnosť nájsť si bývanie pre rodiny, ktoré majú nízke príjmy, alebo pre rodiny, ktoré sa ocitli naozaj v ťažkej bytovej núdzi. Riešením je, samozrejme, posilnenie a podpora nájomného bývania, o ktorom sme hovorili nielen my, strana ZA ĽUDÍ, ale aj naši koaliční kolegovia, ale nemôžeme sa obmedziť len na sľuby a na veľké plány. Musíme naozaj konať zo dňa na deň, a to systematicky a plánovite už dnes odstraňovať tie prekážky, ktoré bránia rozvoju nájomného bývania. Vieme o nich, komunikujú ich aj úradníci a takisto sa v minulých správach verejných ochrancov práv niekoľkokrát objavili, či už išlo o prieťahy v konaní Slovenského pozemkového fondu, ktoré sa týkajú takisto miest, obcí a organizácií, ktoré chcú naozaj stavať sociálne nájomné byty a iné nájomné bývanie, alebo rozdrobenosť slovenskej pôdy, čiže nekonečný proces sceľovania pozemkov, k čomu sme aj v programovom vyhlásení vlády naozaj dôsledne viedli diskusiu a je to, je to veľkou ambíciou tejto vlády, aby sme sa pohli v týchto témach a naozaj boli schopní zabezpečiť účinne dostupné nájomné bývanie. Ale potrebujeme začať čo najskôr, keďže za posledných niekoľko rokov to boli stovky, v lepších prípadoch a pri lepších rokoch tisícka, možno 1 500 bytov, ktoré sa nám podarilo v rámci toho bytového fondu buď obnoviť, alebo doplniť. Ale nešlo o nejaké masívne zmeny, ktoré by sme dokázali obyvateľstvu priniesť. Pomoc s bývaním sa neukazuje len ako prejav solidarity ľuďom v núdzi alebo v ťažkej životnej situácii, ale aj ako nástroj výrazného šetrenia verejných prostriedkov vynakladaného na sociálnu a naozaj aj zdravotnú intervenciu. Ak sa na ulicu dostane rodina, ktorá má päť detí, ústavná starostlivosť pre každé jedno dieťa, následná sociálna intervencia v rámci rodičov, zhoršujúci sa zdravotný stav rodičov a jednotlivcov bez strechy nad hlavou, všetky tieto náklady výrazne prevyšujú náklady, ktoré by sme vynaložili na vybudovanie čo i len jednej bunky na sociálne a dostupné bývanie. Keď som si porovnala prax, naozaj veľmi schopných a dôležitých neziskových organizácií v tomto sektore, tak boli schopní vybudovať jednu bytovú jednotku za 50-60-tisíc eur vo veľkých mestách, trebárs v Košiciach. Kdežto keď som si zrátala náklady štátu v minulosti na sociálnu intervenciu pri takejto jednej rodine, päťčlennej, čiže sedemčlennej s rodičmi, tieto náklady len za jeden rok v tejto krízovej situácii výrazne prevyšovali túto jednorazovú investíciu do dostupného nájomného bývania, ktoré by bolo dlhodobým riešením. Len päť detí, naozaj päť detí za jeden rok v ústavnej starostlivosti v detskom domove, keď každé jedno dieťa má nejakú, naozaj stojí ten rozpočet nejakých 16-tisíc eur ročne, je väčšou investíciou a naozaj obrovskou ľudskou tragédiou, ak to uprednostníme pred dodržaním naozaj ľudského princípu zachovania rodiny a zachovania tej rodiny pokope pod jednou strechou. Riešením problému bývania a intervenciou do dostupného nájomného bývania by sme naozaj dokázali týmto nešťastiam, sociálnym a ľudským, predísť. Aj preto vzhľadom na aktuálnu sociálnu a ekonomickú situáciu v dôsledku pandémie na tento problém upozorňujem aj tu v pléne Národnej rady, pretože skupina týchto ľudí, ktorí pomoc s dostupným bývaním potrebujú, sa nám zväčšuje. Je kľúčové venovať jej pozornosť, lebo v dnešných dňoch a v uplynulých mesiacoch prišlo množstvo ľudí o prácu, prišlo množstvo ľudí o svoje príjmy, a tak aj množstvu ľudí hrozí strata bývania. Navrhla som preto členom vlády, aby prijali moratórium na vysťahovanie pri strate platobnej schopnosti v nájomných vzťahoch počas týchto troch naozaj kritických mesiacov núdzového stavu. Vyhoveli, čomu sa veľmi teším. Pardon. (Rečníčka si odkašľala.) Nejde v žiadnom prípade o odpustenie nájmu, nájomcovia sú stále povinní svoju nájomnú povinnosť plniť, ale získali sme pre nich čas. Čas vyrovnať svoje nedoplatky do konca roka a prežiť naozaj tieto tri kritické mesiace so strechou nad hlavou. V rámci tejto úpravy sa však pozabudlo na ubytovne a na ubytovacie vzťahy. (Rečníčka si znova odkašľala.) Pardon. Len v Bratislave sa pod strechou ubytovní skrýva viac ako 1 600 ľudí, ktorí dnes nemajú naozaj z čoho platiť tieto ubytovacie poplatky. Preto som oslovila vládu a členov vlády, aby toto moratórium rozšírili aj na túto skupinu obyvateľstva. Následné získanie prostriedkov cez humanitárnu pomoc, ktorú včas ministerstvo práce a sociálnych vecí a rodiny poskytlo, by umožnilo týmto naozaj ťažkým prípadom, aby svoje nedoplatky na bývaní včas doplatili. Preto opätovne aj z tohto miesta chcem pripomenúť vláde túto zložitú situáciu, v ktorej sa ľudia s týmito ubytovacími vzťahmi vyskytli a ktorí - ďakujem veľmi pekne (povedané poslancovi, ktorý rečníčke položil na rečnícky pult fľašu minerálnej vody) - a na ktorých sa pri moratóriu o nájomných vzťahoch pozabudlo. Okrem riešenia problému s bývaním, ktorý sa na Slovensku zväčšuje aj v súvislosti s COVID-om-19, ktorému čelíme, nedostatku prístupu k pitnej vode, na ktorý upozorňuje rok čo rok neúnavne či už táto pani ombudsmanka, alebo jej predchodkyňa. Sú to taktiež ďalšie témy, ktoré pani ombudsmanka otvorila a ktoré považujem za naozaj vyčerpané v jej správe, a preto ich nebudem bližšie otvárať, ale chcem, aby zazneli a aby zaznela aj pozornosť, ktorú týmto problémom venujeme v rámci výboru pre ľudské práva, ale aj v strane ZA ĽUDÍ, a to sú, a to je tak ochrana práv žien v rôznych smeroch, či už hovoríme o ochrane ich pôrodných práv, reprodukčných práv, alebo keď hovoríme o deťoch, kde sme veľmi významne aj v našom programe počas volebnej kampane otvorili tému adopčného procesu a naozaj veľkej pozornosti deťom, ktoré sa ocitli na čakačke za šťastím, za lepšou rodinou, ale, bohužiaľ, kvôli naozaj byrokratickým prieťahom a niekedy nefunkčnému systému toto, toto konanie a tento proces trvá až príliš dlho. Riešime obrovský problém násilia na ženách, násilia na deťoch, ktorý sa nám až o 30 % zväčšil práve v súvislosti s pandémiou a s tým, že mnoho rodín je naozaj vo vypätej situácii a mnoho žien a mnoho detí len veľmi ťažko nachádza pomoc v zariadeniach, ktoré sú v týchto chvíľach preplnené. A takisto veľmi oceňujem, že pani verejná ochrankyňa práv znova pripomenula kompetentným, že nám chýba zariadenie pre deti so psychickými poruchami, ktoré sa dostali do ústavnej starostlivosti. Veľmi často navštevujem zariadenia, kde sa ocitli deti, ktoré sú naozaj z ťažkých životných pomerov, a nenašla som jedno zariadenie, ktoré by nemalo viac ako tretinu detí naozaj s ťažkými psychickými, ak nie už fatálnymi dôsledkami toho, čím si prešli. Takéto zariadenie nám na Slovensku chýba a títo pracovníci to často nezvládajú. Nezvládajú to ani sociálni pracovníci, pretože je to úplne iná situácia, ktorá si vyžaduje úplne iný prístup. Pomôžme im, myslime na túto tému, je to stále sa zväčšujúci problém a, tak ako spomenula pani ombudsmanka vo svojej správe, nemal by skončiť bodkou v jej správe, ale mal by naozaj skončiť až vyriešením tejto situácie a prinavrátením dôstojnej starostlivosti týmto možno veľmi tichým, ale o to smutnejším prípadom. Ďakujem vám, pani ombudsmanka, za vašu prácu, pretože nielen v rámci svojej činnosti vybavovania podnetov od ľudí, ale aj v rámci svojej iniciatívy ste pomohli aj nám v rámci ľudskoprávneho výboru, ale aj nám v rámci parlamentu odhaliť porušovanie práv, a to konkrétne nedávno pri pani Pötheovej, ktorá naozaj svojou činnosťou a činnosťou jej úradu prekročila právomoc ochrany práva na slobodu slova, na slobodu tlače, na ochranu a utajovanie zdrojov a v dôsledku toho bola týmto parlamentom odvolaná. Naozaj, nebyť aj vašej právnej analýzy a právneho prístupu k tomuto problému, nepohli by sme sa a nedokázali by sme takto efektívne čistiť Slovenskú republiku na miestach, kde chceme efektívnejšie, spravodlivejšie a lepšie poskytovať služby a ochranu práv občanov. Ďakujem vám a teším sa na ďalšiu spoluprácu. (Potlesk.)