33. schôdza NR SR - 10.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2014-04-02
Poslanec: Novotný, Viliam (SDKÚ – DS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

6. Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady, vážený pán spravodajca, dámy a páni, dovoľte mi, aby som k predmetnému návrhu zákona, poslaneckému, ktorý predkladáme s kolegom Ľudom Kaníkom, povedal svoj postoj a možno aj tie jednotlivé opatrenia, ktoré pán spolunavrhovateľ Kaník na úvod pri predkladaní tohto návrhu zákona povedal, tak dokreslil, alebo viac vysvetlil, priblížil, ako by to v praxi malo fungovať. Hneď na úvod by som rád povedal, že tento návrh zákona prináša aj niektoré nové prvky, ale prináša aj riešenia, ktoré opakovane v tomto funkčnom období predkladáme spolu s kolegom Kaníkom v pléne Národnej rady. Viem, že správna otázka by možno bola, že prečo to robíme, keď to raz niektoré opatrenie Národná rada odmietla, tak prečo prichádzame znovu s tým istým istým opatrením v nejakej inej novele zákona? Tá odpoveď je veľmi jednoduchá. Ak by Národná rada medzitým prijala nejaké iné dobré opatrenie, ktoré by riešilo tento problém, tak by sme s kolegom Kaníkom usúdili, že teda je zbytočné prichádzať s týmito opatreniami. Faktom ale je, že v marci bol polčas vládnutia vlády Roberta Fica. Pomaly sa blíži aj polčas splnomocnenca vlády pre rómsku problematiku a musím povedať, že trošku mi chýbajú riešenia. Nechcem byť kritický. Ja teraz nechcem vyvaliť problémy na niekoho druhého. To nie je fér. Trošku mi chýbajú tie riešenia. Zákon o hmotnej núdzi, ktorý tu bo schválený z dielne ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, zatiaľ v praxi nefunguje. Veľmi dobre to viete. Starostovia to vedia najlepšie. Možno v tých veľkých aglomeráciách, veľkých dedinách, kde je povedzme nad dve tisíc obyvateľov, prípadne v malých mestách, kde nie je až taká ale početná rómska komunita, kde je ten problém najvypuklejší, ako tak ešte funguje pravidlo, že teda na plnú výšku dávky v hmotnej núdzi je potrebné odpracovať nejaký objem verejnoprospešných, aktivačných, malých obecných prác, malých obecných služieb. Faktom ale je, že úrady práce, sociálnych vecí a rodiny len teraz koordinujú s jednotlivými starostami po mikroregiónoch, ako by to nejak malo začať pomaly v tom lete fungovať. A nastáva obrovské množstvo aplikačných problémov. Teraz keby som chcel byť prorokom, tak poviem, že veď ja som vám to hovoril. Ale vôbec ma to neteší. To nás nemá čo na tom potešiť, pretože ten problém, ktorý tu existuje, valíme pred sebou. Čiže do tejto novely zákona sme spolu s kolegom navrhovateľom dali tie riešenia, ktoré poznáte, možno trošku upravené v niektorých momentoch, ktoré skomentujem, preto, lebo si myslíme a sme o tom presvedčení, že tieto riešenia, ak by boli schválené Národnou radou a ak by prišli do aplikačnej praxe, vedeli by výrazne napomôcť problému, ktorý voláme problém marginalizovaných skupín, ktorý ja zjednodušujem, že je to problém rómskych osád. Je to problém rómskych osád. Pomenujme problém tak, ako je. Je to problém predovšetkým týchto komunít, ktoré žijú na nejakej kope, kde vzniká veľmi zaujímavá sociálna mikroklíma, kde vzniká nielen segregácia a stigmatizácia týchto ľudí, ale aj určitá getoizácia týchto ľudí, kde sa oni začnú správať určitým špecifickým spôsobom. A našou povinnosťou je podľa mňa nastaviť legislatívu tak, aby sme týchto ľudí z tej pasce chudoby, ale aj z pasce tohto geta, tejto osady ťahali vonku. Ako? Môžme o tom veľa rečniť a organizovať konferencie, ale myslím si, že to, čo je dôležité je, aby sme zaviedli nejaké základné pravidlá. Tie tri pravidlá, o ktorých hovoríme opakovane v pléne Národnej rady, zopakujem. To prvé pravidlo je, že musíme nastaviť celý systém sociálnych dávok tak, aby sa pracovať oplatilo. Pracovať sa musí oplatiť viac, ako poberať sociálne dávky, ako špekulovať so sociálnymi dávkami. Teda počítať, že koľko ešte vieme získať z ktorej sociálnej dávky pre mnohopočetnú rodinu tak, že vlastne sa pracovať ani neoplatí. Bohužiaľ, náš systém je stále nastavený tak, že pracovať sa hlavne týmto nízkopríjmovým, nízko kvalifikovaným skupinám jednoducho neoplatí, keď majú veľa detí. Neoplatí sa im pracovať, pretože rozdiel v príjme je dokonca negatívny v prípade, ak idú do práce. To druhé pravidlo, ktoré razíme a myslím si, že v právnom štáte vlastne to ani nie je nič mimoriadne, to je napísané priamo v ústave, zákony platia pre všetkých rovnako. Zákon platí pre všetkých rovnako. Tu nemôžu existovať výnimky a chudoba, alebo znevýhodnené prostredie nemôže byť ospravedlnením na porušovanie zákona. Zákon nesmie byť prísny. Zákon musí byť výchovný a niečo také aj navrhujeme v tejto našej novele. Aj tento rozmer zákona chceme podčiarknuť. Ale na druhej strane nemôžme tolerovať situáciu, dámy a páni, aby zákony neplatili pre všetkých rovnako, aby tu existovala nejaká skupina ľudí, ktorá má nejakú výnimku. A to tretie pravidlo, ktoré nie je obsiahnuté ale v tejto novele, čestne to priznávam, nie je obsiahnuté, ale o ktorom radi hovoríme, je, že musí byť práca pre tieto nízkopríjmové skupiny. Pretože my jedinú možnosť práce, ktorú dnes vieme ponúknuť pre tieto nízkopríjmové skupiny, sú aktivačné práce, malé obecné služby. To je vlastne jediné, čo dnes k dispozícii máme, hlavne v tých ťažkých regiónoch Prešovského, Košického a Banskobystrického kraja, kde je najväčšia koncentrácia týchto rómskych osád. Budem to hovoriť veľmi jednoducho. Kde proste aj kolegovia mnohí popisujete tento problém, ktorý tam existuje. Problém je ten, že viete, ako ľahko mi tu spoza tejto tribúny v Národnej rade povedať, že teda treba vytvárať pracovné príležitosti. Tam nemajú pracovné príležitosti ani príslušníci majoritného obyvateľstva. Dnes sme svedkami v Prešovskom a Košickom kraji veľkého vysťahovalectva za prácou. Odchádzajú predovšetkým mladí ľudia. Vytvárajú komunity východniarov. Nedávno som bol vo Veľkej Británii. Tak tam máte akože pocit, že ste na Zemplíne v niektorých mestách. Toľko tam je východniarov, mladých ľudí vo veku od 20 do 35 rokov, ktorí jednoducho sa nevedia uchytiť v okrese Michalovce, v okrese Sobrance, v okrese Trebišov. A skúste sa pozrieť, ja som tak uviedol tri s takou veľmi vypuklou problematikou a skúste sa tak pozrieť, aká bola napríklad volebná účasť práve v Prešovskom a Košickom kraji. Nehovorím o výsledkoch, o volebnej účasti. Najnižšia. Ľudí to nebaví. Tí neveria, že im vieme nejak pomôcť. Čiže tento problém je veľký. Na druhej strane musím v tejto chvíli povedať, že opoziční poslanci nemáme žiadne prostriedky a nástroje na vytváranie pracovných príležitostí. To, čo vieme urobiť a čo robíme, je, že navrhujeme znižovanie daní, že navrhujeme znižovanie odvodov, že chceme pomáhať, že prichádzame s týmito návrhmi, ale páky na to, aby sa vytvárali pracovné príležitosti, aby prišli investície na východ Slovenska, aby sa dobudovala infraštruktúra, v rozhodujúcej miere má v rukách vláda Slovenskej republiky. Vždy mala a vždy bude. Vláda je tá, ktorá má byť motorom ekonomiky, ktorá má kormidlovať ekonomiku tak, aby sa pracovné príležitosti vytvárali. Prejdem veľmi rýchlo jednotlivé opatrenia aj s takým možno konkrétnejším dôvetkom k tomu, čo povedal môj spolunavrhovateľ. K článku 1 by som rád povedal, že vychádza z tohto postulátu číslo jedna riešenia rómskej problematiky alebo problematiky rómskych osád, ktorú som už povedal. Pracovať sa jednoducho musí oplatiť viac, ako špekulovať so sociálnymi dávkami. V prvej časti v bode jedna riešime problém, ktorý je vypuklý. Tak si predstavte, budem veľmi konkrétny, rodinu, otec s mamou, štyri deti. Otec dostane pracovnú príležitosť na východe Slovenska bežne niečo nad minimálnu mzdu. Tam nie sú lepšie pracovné príležitosti pre nízko kvalifikovaných ľudí, alebo ľudí, ktorí sú dlhodobo nezamestnaní. Ale on mal šťastie. On si naozaj našiel prácu, kde bude zarábať trošku viac ako minimálna mzda. Začnú doma počítať a zistia, že prídu o celú pomoc dávok v hmotnej núdzi, o celú sociálnu zábezpeku. Získajú jednu minimálnu mzdu, ale prídu o všetky sociálne dávky a výhody, na ktoré majú nárok. Vďaka tomu, že sú obaja dlhodobo nezamestnaní a vedia tým pádom dostávať tieto sociálne dávky, aj dávku v hmotnej núdzi. Výsledkom je, že takýto človek do práce nenastúpi. Hovoril som vám už ten prípad a zopakujem ho znovu. Kežmarská nemocnica, pán riaditeľ mi ho rozprával. Dve veľmi sympatické ženy zo znevýhodneného rómskeho prostredia, ktoré nastúpili v rámci aktivačných prác k nemu. Robili upratovačky. Veľká spokojnosť bola s ich prácou, tak sa rozhodol riaditeľ, že im teda ponúkne pracovné zmluvy na minimálnu mzdu. A obe tieto dámy povedali. Jedna, že potrebuje mať plat 560 a druhá že nejakých 680 euro. A na logickú otázku pána riaditeľa, že no, nevtipkujte, to sú platy sestier s vysokou školou v tomto zdravotníckom zariadení, oni povedali, že oni majú tak veľa detí a budú musieť dochádzať do práce, že im sa za menej peňazí neoplatí, lebo vlastne prerobia na tom v celkovom príjme svojej rodiny. Tento návrh, ktorý dávame, je veľmi jednoduchý. Hovorí o tom, že dávka v hmotnej núdzi by nemala slúžiť len pre tých, ktorí nevykonávajú žiadnu aktivitu a nepracujú, ale dávka v hmotnej núdzi by mala byť práve pomocou pre takú rodinu, ktorá je aktívna, chce pracovať. Dokonca si jeden z jej členov aj nájde nejakú pracovnú príležitosť a v tej chvíli by sociálny systém sa k tomu nemal postaviť tak, že prídu o dávky v hmotnej núdzi. Práve naopak. Tá dávka v hmotnej núdzi by mala v takomto prípade na hranici byť stimulujúcou a stabilizujúcou v zmysle, aby tá rodina po tom, čo si jeden jej člen nájde prácu, mala lepší príjem, ako predtým, keď bola na sociálnych dávkach. Trošku to možno aj mení tú filozofiu, ale významnou mierou nie je, pretože celá zmena je len v tom, že dnes pri posudzovaní nároku na dávku v hmotnej núdzi sa nezapočítava 25 % príjmu zo závislej činnosti, respektíve materského. Návrh je, aby sa nezapočítavalo 40 %. To znamená logicky, ľudia v tejto hraničnej situácii zarábajúci minimálnu mzdu, jeden z rodičov v mnohopočetnej rodine s mnohými deťmi, by tým pádom mohli ešte mať nárok na túto dávku v hmotnej núdzi. Niečo podobné je aj v zákone o hmotnej núdzi. Ten motivujúci prvok vo výške 60 euro, keď si nájde prácu dlhodobo nezamestnaný, čiže nie je to nič mimoriadne. Nie je to žiadne nové opatrenie. Je to len zvýšenie tej časti príjmu zo závislej činnosti, ktorá sa nebude započítavať pri nároku na dávku v hmotnej núdzi. Myslím si, že veľmi jednoduché, elegantné opatrenie, ktoré som ilustroval na konkrétnom prípade. To, že pracovať sa oplatí, musí platiť pre príslušníkov rómskej komunity, ale aj príslušníkov marginalizovaných skupín. Už od detstva k tomu treba ľudí vychovávať. Škola je tá inštitúcia, kde ľudia získajú významnú časť svojej výchovy a príbeh učiteliek z Dobšinej, ktorých list rezonoval na Slovensku pred minulými prázdninami školskými, je príbehom toho, kde učiteľky napriek tomu, že v škole v Dobšinej robia, čo vedia a robia veľmi dobrú robotu, napriek tomu majú obrovský problém s tým, aby vedeli niečo vôbec rómske deti naučiť. Tie deti prichádzajú neuveriteľne zanedbané z neuveriteľne sociálne zanedbaného prostredia. Sme mali s Ľudom Kaníkom možnosť prejsť sa po tej ulici, odkiaľ tie deti prichádzajú priamo do školy. Je to ulica, ktorá vedie k školskej bráne, stojí to za to, naozaj to stojí za to, to vidieť. Ale nemyslím to akože spôsobom Safari, ako to robia niektorí naši kolegovia, že teda sa tam odfotografovať a dať si to na Facebook, ale skúsiť to zvážiť, že ak z takéhoto, ako to nazvať, domu, brlohu, prichádza ráno dieťa hladné, špinavé, neučesané, zanedbané do školy, že aký asi môže podať výkon, keď v škole nikto nepožaduje od tohto dieťaťa výkon a nikto nepožaduje od rodičov tohto dieťaťa to, aby to dieťa bolo upravené, učesané, aby malo nejaké školské pomôcky. Ten problém nastal v tom, že keď druhá Dzurindova vláda nastavovala nejaké parametre a nastavila veľa sociálnych parametrov, napríklad príspevok za školskú dochádzku alebo známe korunové obedy, vždy tam bol motivačný prvok. Vždy tam bol motivačný prvok aj pre rodičov, aby mali záujem posielať svoje dieťa do školy, ale aj pre tie deti, aby mali záujem dosahovať nejaký výkon. Tá motivácia je jednoduchá. Príspevok za školskú dochádzku dostane ten, kto chodí do školy a kto má nejaký prospech. Žiaľ, prvá vláda Roberta Fica určite v dobrej sociálnej pohnútke tento motivačný prvok z tohto zákona vypustila. Výsledok toho celého je, že v princípe tomu dieťaťu stačí občas prísť do školy, naozaj občas. Dokonca to pani učiteľky popisovali spôsobom, že on prichádza vlastne už len hodinu pred obedom, aby ten obed dostal a jeho príchod do školy je skôr rušivý, pretože príde v tak zanedbanom stave, bez školských pomôcok, tak rozjarený, že vyrušuje vyučovací proces, teda vyrušuje aj tie deti, ktoré sa aj niečo chcú v tej škole naučiť. Navrhujeme veľmi jednoduchý model, jednoducho žiadne neospravedlnené vyučovacie hodiny. Základ, aby sa niečo dieťa naučilo, je, aby v tej škole vôbec bolo. Keď už sa aj neučí, aspoň aby prišlo do tej školy a ten druhý prvok je možno trošku prísny, o tom môžme diskutovať, ale, ale to už je len čísielko, ktoré môžme nastaviť, mal by byť prospech do dva a pol. Prospech do dva a pol na plnú výšku tohto príspevku za školskú dochádzku je dostatočne motivujúcim, aby aj ten rodič dohliadol na to, že ak chce tieto finančné prostriedky získať k svojim dávkam sociálnym, ktoré poberá, tak to dieťa musí chodiť do tej školy a musí sem-tam sa aj teda nejak aktívne v tej škole prejaviť a učiť sa. Myslím si, že je to záujmom nás všetkých, pretože inač môžme krasorečniť v tejto smenovni, koľko len chceme o tom, aký dôraz chceme klásť na vzdelávanie, ako je dôležité vzdelávanie, lebo jedine vzdelávanie dokáže zvýšiť sociálnu úroveň tejto rómskej komunity, ktorá žije v osadách. No, ale ako ich chcete prinútiť sa učiť, aby som to povedal. Čím to chcete urobiť? Dobrým slovom? Motiváciou? Áno, má to veľkú, veľkú úlohu a veľký význam, ale myslím si, že tá motivácia prostredníctvom sociálnej dávky, kde bude požadovaný určitý výsledok, je dôležitá. Tam dokonca narážame aj na ten problém, ktorý pomenoval pán spolunavrhovateľ, viete, lebo ak je príspevok za školskú dochádzku vyplácaný len za to, že občas dieťa príde do školy, pričom povinná školská dochádzka vyplýva z Ústavy Slovenskej republiky, no tak dajte príspevok za školskú dochádzku aj mojim trom deťom, však aj oni chodia do školy, sú učesaní, najedení, nemajú vymeškané hodiny a celkom sa aj učia. A ja prečo nedostanem? Lebo ja to nepotrebujem? No počkajte, to, ale to nie je sociálna dávka, že ja nie som v hmotnej núdzi. To nie je dávka v hmotnej núdzi, to je dávka za školskú dochádzku. No tak potom motivujme všetkých, aby svoje deti posielali do školy a plnili ústavný zákon. Pretože dávka za, alebo príspevok na školskú dochádzku bol vymyslený preto, aby tieto deti zo znevýhodneného prostredia mohli chodiť do školy, boli učesané, najedené, umyté a mali školské pomôcky. Nie sú učesané, nie sú umyté, nie sú najedené a nemajú školské pomôcky. Čiže to nefunguje, tak musíme nájsť nejaký model, ako zmeníme túto dávku, aby splnila svoj účel, to je celé riešenie, ktoré predkladáme. Potom prichádzajú novely zákona o rodičovskom príspevku a novela zákona o príspevku pri narodení dieťaťa a príspevku na viac súčasne narodených detí. Veľmi jednoduchá filozofia. Prvé pravidlo, ktoré prináša táto novela, je, že mal by byť nejaký strop, do kedy, do koľkých detí bude rodičovský príspevok a do koľkých detí bude príspevok pri narodení dieťaťa. To je podľa mňa pomerne logické, že príspevok pri narodení dieťaťa na prvé, druhé, tretie dieťa a rodičovský príspevok do štyroch detí. Teraz mi logicky môžte povedať otázku, prečo nie na piate dieťa, to je logická otázka, ale niekde ten strop by bolo vhodné a záhodné stanoviť z jednoduchého dôvodu, pretože či sa nám to páči, a diskutovali sme o tom minulý piatok, alebo nepáči, pôrodnosť hlavne v tých, v tomto znevýhodnenom prostredí, kde sa neoplatí pracovať, sa stala určitým efektívnym nástrojom na získavanie sociálnych dávok. Čiže tu by mala byť určitá hranica stanovená, ale recipročne tieto novely zvyšujú aj príspevok pri narodení dieťaťa, aj rodičovský príspevok. Rodičovský príspevok zo 199 euro na 220 a príspevok pri narodení dieťaťa z 830 na 900 euro. Čiže áno, nech je to viac peňazí, ale nech plnia svoj účel. A to, že táto sociálna dávka by takisto mala mať v sebe nejakú zasluhovosť, je zabezpečené opatrením, ktoré poznáte, ktoré opakovane prekladáme, a to, že aspoň jeden z rodičov, ak chcú mať plnú výšku príspevku pri narodení dieťaťa a rodičovského príspevku, musí za ostatné 4 roky odpracovať alebo študovať 270 dní. To je podľa mňa pomerne logické opatrenie. Rodinu by si mali zakladať ľudia, ktorí chcú pracovať, vedia pracovať a majú záujem prácou uživiť svoje deti. Dámy a páni, my sa všetci takto správame, ktorí sme v tejto miestnosti a uisťujem vás, že sa takto správa 99 % majoritného obyvateľstva v tejto krajine. Jednoducho chceme pracovať a našou prácou chceme živiť naše deti, tak sa správajú aj tí východniari, ktorí sa už museli za prácou vysťahovať do západnej Európy. Aj tí odišli preto, lebo si chcú založiť rodinu, chcú si postaviť domček, chcú si zrekonštruovať to bývanie, ktoré doma majú a nemajú na to možnosť zarobiť prostriedky, ale všetci rozprávajú o tom, že sa chcú vrátiť domov a chcú si založiť rodinu a chcú ju živiť svojimi rukami, svojou prácou, svojím umom. Myslím si, že je to niečo úplne prirodzené v našej spoločnosti, tak sa správame a tento model by mal byť aplikovaný a aplikovateľný aj pre znevýhodnené prostredie, aj pre marginalizované skupiny, aj pre rómske osady. Tá podmienka je veľmi mäkká, jednoducho za 4 roky uvedomujeme si, že je problém, že je tam dlhodobá nezamestnanosť, ale jeden z dvoch rodičov za 4 roky by mohol odpracovať 270 dní alebo 270 dní študovať, chodiť niekde do školy, na to, aby ak si založí rodinu, bol predpoklad, že bude mať záujem túto rodinu živiť svojou prácou a svojimi rukami a svojím umom a že nezakladá túto rodinu len preto a nechce mať deti len preto, že výraznou mierou špekuluje so sociálnymi dávkami a s výškou týchto sociálnych dávok. Čiže toľko k týmto opatreniam, ktoré, o ktorých sme opakovane diskutovali. Myslím, že viac ani netreba a potom prichádzajú ďalšie novelizačné články, ktoré predkladáme v tomto návrhu zákona, ktoré sa držia druhého pravidla, ktoré som na úvod svojho vystúpenia spomínal, a pravidlá, že zákon platí pre všetkých rovnako. Ja som už rozprával v tomto pléne príbeh z obce Sačurov. Viem, že minule bola veľmi populárna, pretože sa venovali problematike v obci Sačurov aj na špeciálnom výbore, teda na našom výbore, ktorý máme v Národnej rade, pretože vzniká tam veľmi nebezpečná a výbušná situácia medzi majoritným obyvateľstvom a Rómami v rómskej osade, ktorá je v bezprostrednom kontakte s majoritným obyvateľstvom, v postate na jednej ulici prechádzate okolo domov, kde niekde tú hranicu viete nakresliť, medzi rómskou komunitou a majoritným obyvateľstvom. Tá situácia je tam veľmi výbušná. Dochádza tam pravidelne k priestupkom, dochádza tam pravidelne k porušovaniu zákona a policajti sú bezmocní. Jediné riešenie, keď som tam bol, o ktoré, dá sa povedať, sa snažia policajti a snaží sa starosta, je, aby policajnú stanicu preniesol bližšie k tej rómskej komunite, lebo už len ten samotný a k potravinám, ktoré tam sú, lebo už len tá samotná blízkosť mužov zákona v uniformách do určitej miery brzdí kriminálnu a priestupkovú činnosť rómskej komunity. Ten zážitok s pánom, ktorý má rodinný dom, starým dôchodcom, ktorý má rodinný dom v bezprostrednom kontakte s chatrčami, ktoré sú čiernymi stavbami na obecnom pozemku, bol naozaj tristný, kde nám rozprával to, ako mu hádžu kamene na strechu, ako mu rozbíjajú okná, ako pokojne vo vidný deň prejdú cez plot a oberajú mu v záhrade a on sa bojí vyjsť, lebo lebo keď vyjde, tak mu hrubo nadávajú, hádžu po ňom kamene, on sa bojí o zdravie a prosil ma o pomoc, ktorú mu ako poslanec Národnej rady veľmi neviem ponúknuť. To ale, čo viem, je, neviem ho ochrániť. Ochrániť ho môžu jedine policajti. To, čo ja ale viem urobiť, je, aby sme sa snažili riešiť to, že policajt je bezmocný. Riešiť to, že policajt prichytí dvanásťročné tri deti pri kradnutí v potravinách a nevie s nimi urobiť nič, nič, dokopy nič. Zavolá ich na policajnú stanicu, zavolá rodiča, ten zalomí rukami, lebo povie, čo mám s ním robiť, no vidíte, aký je, čo mám s ním ja robiť? No a tým je to vybavené. On spíše nejaký zápis a odloží ho. Nič s ním neurobí. On s ním nič neurobí, aj keď má sedemnnásť rokov a spácha priestupok, pretože keďže je len dávka hmotnej núdzi, tak nevie na nich siahnuť. Ja viem, bol schválený zákon o hmotnej núdzi, ktorý umožňuje exukuovať aj dávky v hmotnej núdzi. Druhá vec je, že bude ho riešiť Ústavný súd, do akej miery je to vôbec možné takto realizovať, pretože ten dôvod je jednoduchý. Dávky hmotnej núdzi sú vždy posudzované pre celú rodinu. Čiže zas na druhej strane, keď sme šiesti v jednej rodine a môj brat je gauner, ktorý stále pácha priestupkovú činnosť, tak prečo by mali zobrať aj moje dávky v hmotnej núdzi? Počkajte, tak to robí môj brat, nie ja. O to, to je ten problém novely zákona o hmotnej núdzi, ktorú sme schválili v Národnej rade, ktorú predkladala vláda, pán minister Richter. Čiže prichádzame s nejakými riešeniami, berte ich ako riešenie, ktoré by mohli prakticky fungovať a určite majú nejaké riziká. To prvé riešenie je, že osoby, za osoby do 15 rokov, teda za maloletých, budú niesť plnú právnu zodpovednosť ich rodičia. To znamená, za priestupky, ktoré spáchajú maloleté osoby do 15 rokov, nesú zodpovednosť ich rodičia. Rodič má vedieť, kde je jeho dieťa a čo robí jeho dieťa. Mnohokrát sme, žiaľ, v tejto komunite svedkami aj toho, že tieto deti sú motivované dospelými členmi komunity, aj vlastnými rodičmi k páchaniu priestupkovej činnosti, pretože veľmi dobre vedia dospelí, že sú za to nepotrestateľní, že majú imunitu, keď chcete to škaredé slovo, ktoré sme, proti ktorému tak veľmi všetci bojujeme v Národnej rade. Oni majú imunitu, že s nimi nič neurobíte, každý deň môže ukradnúť jeden bicykel. Nič s ním neurobíte. My si myslíme, že tú zodpovednosť by za nich mali mať rodičia a druhá vec je, znovu si myslím, že trest má byť aj výchovný. Siahať na sociálne dávky, viem si to predstaviť, ale je to veľmi komplikované a veľmi problematické, preto navrhujeme alternatívne riešenie, aby sa to prostredníctvom malých obecných služieb dalo odpracovať. Ak sa to neodpracuje, ak nenastúpi dotyčný, dospelý na malé obecné služby, tak sa ten trest zvýši. Ak sa zvýši dvakrát a dvakrát odmietne nastúpiť, v tom prípade je to považované za trestný čin vyhýbania sa splneniu trestu za priestupok alebo odpracovania tohto priestupku. Ja viem, že to má možno úzke miesto, ktoré budete namietať, že teda dobre, ale máme problém zabezpečiť hlavne v obciach s veľkou rómskou komunitou a s veľkým počtom nezamestnaných prácu prostredníctvom malých obecných služieb pre všetkých aj dnes. Veď ten problém, s tým som začínal, o tom som hovoril. Na druhej strane ale nemôžme tolerovať skutočnosť, že tu existuje priestupková imunita pre ľudí zo sociálne znevýhodneného prostredia, lebo zákon platí pre všetkých rovnako a opakujem, keď som prvýkrát rozprával o Sačurove, tak to bolo vo fáze upozornenia na bezpečnostné riziko, aby som použil moderné výrazy. Dnes hovorím o tom v situácií, keď sa už brannobezpečnostný výbor parlamentu zaoberal situáciou v Sačurove, pretože tam už dochádza k priamym fyzickým kontaktom a k obrovskému napätiu medzi majoritným obyvateľstvom a rómskou komunitou. Čiže diskutujme o tom ďalší rok a dôjde tam k niečomu, že sa jedni aj druhí začnú ozbrojovať. Ako nechcem strašiť. Choďte sa pozrieť, čo sa deje v niektorých zmiešaných obciach v Maďarsku, kde jedna aj druhá strana si postavila domobranu. Doslova domobranu. Čiže myslím si, že nepoďme do tejto roviny, ale riešme problém. Ponúkame konkrétne riešenia, a to, že zákon platí pre všetkých rovnako, ponúkame aj v poslednom novelizačnom článku, kde prichádza novela stavebného zákona. Ľudo Kaník ju, myslím, veľmi vyčerpávajúco vysvetlil. Ja k tomu poviem len toľko, že skúste si predstaviť vašu záhradu alebo záhradu vášho rodinného príslušníka, brata, mamy, otca, neviem koho, kde jedno ráno prídem ja, konkrétne ja, s drevami, s plechmi, ktoré pozbieram v širokom okolí a postavím si v strede vašej záhrady chatrč. Budem tam chodiť na víkendy a vy s tým nemôžte urobiť nič. Tak to funguje na Slovensku, no neurobíte s tým nič. Dokonca musíte aj chrániť moje obydlie. Je to obydlie. Dámy a páni, myslím si, že použil som extrémny prípad, ale na tom je vždy najlepšie ilustrovať túto problematiku. To, čo chcem povedať, je, že prinášame určité riešenie, ktoré tu bolo viackrát predstavené na to, ako by mal stavebný úrad postupovať a chrániť práva majiteľa tohto pozemku s tým, že existujú tam lehoty na to, aby tieto čierne stavby boli odstránené. To, čo ale chcem hneď teraz povedať jedným dychom, je, nejdeme búrať rómske osady. Tento zákon nie je o búraní rómskych osád. Zopakujem ešte raz. Žiadnu dnes stojacu chatrč v rómskej osade ani Kaník, ani ja, ani Frešo buldozérom búrať nejdeme. Tento zákon to neumožňuje, ak bude takto schválený. Hovorí o tom, aby ak po vzniku účinnosti tohto zákona niekto postavil novú chatrč, mohli sme postupovať v zmysle novej legislatívy tak, aby stavebný úrad, keď vydal rozhodnutie, mal majiteľ tejto chatrče 30 dní na jej odstránenie. V prípade, že to neurobí, tak urobí stavebný úrad. V prípade, že stavebný úrad nekoná, platil penále pre majiteľa pozemku. Čiže hovoríme o budúcich čiernych stavbách, ktoré vzniknú po dátume účinnosti tohto zákona. Chcel som to tak podčiarknuť preto, aby sa to nezjednodušilo do toho, že niekto ide niečo zbúrať. Ten problém, ktorý tu máme, že od čias socializmu vznikli na ničích pozemkoch v tom čase alebo veľmi vágne definovaných pozemkoch veľké aglomerácie čiernych stavieb a dnes tento problém tu existuje, s tým sa budeme musieť boriť. S tým sa budeme musieť boriť, tam budem veľmi opatrný, čo donesie novela stavebného zákona, ktorú pripravuje vláda Slovenskej republiky, pretože tá, tá paradoxne bude už skôr o buldozéri, keď som dobre rozumel pánovi štátnemu tajomníkovi Palkovi, dobre hovorím, štátny tajomník? Áno. Ktorý vysvetľoval to, ako to má fungovať, lebo ten bude o tom, že sa bude môcť odstrániť aj stará čierna stavba. Tento návrh je len o tom, aby majiteľ pozemku mal po schválení tejto novely ochranu pred tým, keď na jeho pozemku niekto postaví čiernu stavbu, aby stavebný úrad hlavne bol povinný konať. On by totižto mohol konať aj dnes podľa platnej legislatívy, len viete všetci krčia plecami a nikomu sa nechce riešiť tento problém, takže všetci nad tým, ako by som povedal, prižmúria oči a nechcú tento problém riešiť. Dámy a páni, toľko predkladaná novela, poslanecká novela zákona, ktorá by, myslím, mohla výrazným spôsobom pomôcť k riešeniu problematiky, ktorú máme. Na záver mi dovoľte povedať, že mohla by pomôcť, ale túto problematiku stále nevyrieši. Nevyrieši ju, pretože riešenie tejto problematiky je nesmierne komplikovaný sociálny, ekonomický, ale aj etický problém vyplývajúci aj z toho, že príslušníci rómskej komunity majú trošku iné stereotypy správania. Tieto stereotypy správania treba poznať, aby sme mohli diskutovať o tom, aké riešenia by mohli v tejto komunite naozaj pomôcť. Potrebujeme opatrenia v oblasti školstva, potrebujeme opatrenia v oblasti sociálnych vecí. Potrebujeme vytvárať pracovné príležitosti pre týchto ľudí, pretože, keď ich nebudeme vytvárať, môžme krasorečniť o tom, že pracovať sa oplatí viac, ako poberať sociálne dávky. Musíme nastavovať motivátory, musíme pracovať na desegregácii, degetoizácii, destigmatizácii tejto komunity tak, ako o tom hovoril vládny materiál, ktorý pripravila vláda Ivety Radičovej. Čaká nás veľmi veľa roboty, len, len nesúhlasím s tým, aby riešenia, ktoré tu prinášame, či už my z opozície alebo vláda Slovenskej republiky boli odmietnuté floskulou, že nie je to komplexné. Viete, ako sa je slon? Ako treba zjesť slona? No po porciách, po častiach. Začnime to riešiť, lebo prípad Sačurova je pre mňa ukážkou toho, že keď pred rokom som hovoril o tom, aká je tam situácia, tak som strašil. Napísali mi na facebooku, že mám hnedý jazyk. Neviem síce prečo, mám červený, ale tak som rozumel tejto narážke. Som strašil. Dnes to rieši branno-bezpečnostný výbor. O rok, čo budeme robiť? Posielať ťažkoodencov? Dámy a páni, potrebujeme riešenia. Jednu skupinu, podľa mňa, veľmi efektívnych riešení dnes ponúkame na tejto schôdzi a ja verím, že si získajú vašu pozornosť a získajú si podporu tejto snemovne. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.