39. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2025-09-09
Poslanec: Dostál, Ondrej (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

(197.) ... opozícia nie je podpísaná pod tým návrhom a nebude za ten návrh hlasovať, spočíva vo veciach, ktoré obmedzujú rozpravu. Obmedzujú dĺžku vystúpení, konkrétne pri písomne prihlásených z 20 na 15 minút, v treťom čítaní z 10 na 5 minút a obmedzujú, obmedzujú vystúpenia spravodajcov a predkladateľov z 90, teda na celkovo 90 minút. Vytvára to, vytvára to isté problémy a myslím si, že nič podstatné to nerieši. Problémy, ktoré to vytvára, okrem toho, že sa obmedzí priestor, priestor pre rozpravu a parlament by mal byť predovšetkým priestor pre rozpravu a diskusiu medzi poslancami, tak prakticky problém, ktorý si nikto z nás neuvedomil na tej rokovac... na tej pracovnej skupine, je napríklad to, že vznikne tým nerovnosť zbraní napr. pri odvolávaní členov vlády, ktorí budú mať neobmedzený priestor na reakcie, kdežto navrhovateľ bude limitovaný tými 90 minútami. A myslím si, že ten návrh aj tak nič nerieši z dôvodu, že až do roku 2016 mohli poslanci diskutovať bez obmedzenia času aj v písomnej rozprave, aj v ústnej rozprave. Potom prišiel pán vtedajší predseda Národnej rady Danko s tým, že treba to nejako obmedziť, hoci reálne to veľké problémy nespôsobovalo a pri väčšine tých rozpráv nebol problém s tým, že sa poslanci mohli vyrozprávať koľko mali potrebu, napr. keď pán poslanec Hlina má potrebu diskutovať o poľnohospodárskych zákonoch, ja som tu zažil pána poslanca Mihála, ktorý veľmi zaujímavo vedel hovoriť o sociálnych zákonoch a bola škoda, že musel byť uťatý po dvadsiatich minútach. Alebo pána poslanca Muňka zo SMER-u, ktorý mu oponoval, nuž ale prihlásil sa až do ústnej rozpravy a miesto toho, aby rozprával pol hodinu, a aj opozícia by si ho rada vypočula, tak, tak bol uťatý a rozprával, rozprával iba desať minút, teda ospravedlňujem sa, pán poslanec Muňko je, myslím, ešte stále poslancom z klubu SNS, nie SMER-u. A ono to reálne, reálne to nič nerieši, lebo vtedy, keď sa schvaľovalo to obmedzenie, že 20 minút písomne prihlásení, 10 minút ústne prihlásení, tak ja som si to spočítal, že keď sa, ja neviem, skupina 40 opozičných poslancov dohodne, všetci sa prihlásia písomne, všetci sa prihlásia ústne, všetci sa k nim prihlásia s faktickými poznámkami ku každému príspevku, tak tá rozprava sa natiahne na dva týždne alebo tri týždne? Čiže ak je cieľom zabrániť obštrukciám, tak ani tá 20- a 10-minútová úprava ničomu nebráni, a videli sme to aj v praxi v minulom volebnom období, keď Národná rada rokovala o vydaní súhlasu s tým, aby súd rozhodoval o väzobnom stíhaní vtedajšieho poslanca Roberta Fica, tak sa všetci poslanci SMER-u zapojili do rozpravy a presne týmto systémom natiahli rozpravu presne na ten čas, na niekoľko dní, ktorý potrebovali na to, aby to hlasovanie dopadlo tak, že Národná rada nedala súhlas s tým, aby o tom rozhodoval súd. A keď sa rokovalo o novele Trestného zákona v tomto volebnom období, tak opozícia postupovala podobným spôsobom a rozprava sa natiahla na celé týždne. Teraz keď to skrátite o ďalších päť minút na 15 minút, tak čomu tým reálne zabránite? Zabránite tým poslancom, ktorí by vedeli a chceli k niektorému zo zákonov raz za schôdzu alebo dvakrát za schôdzu povedať nie niečo 15 minút, ale 20 minút, ale reálnej obštrukcii týmto spôsobom nijako nezabránite. (Potlesk.) Pokiaľ, pokiaľ ide o tých 90 minút, tak áno, môže sa to zdať, že 90 minút, tak má predkladateľ úvodné slovo, môže vystúpiť do rozpravy, môže sa opakovane zapojiť do rozpravy a potom má ešte aj záverečné slovo. Áno, 90 minút je dosť, ale, opäť, koľkokrát predkladateľ alebo spravodajca využil tých 90 minút? Sú nejaké výnimočné situácie, keď sa to deje, a ja mám taký smutný pocit, že celý tento návrh je vlastne niečo, čo by som nazval lex Stavrovská, lebo pani komisárska pre osoby so zdravotným postihnutím keď vystupuje, tak sa snaží odprezentovať čo najviac zo svojich obsiahlych správ a niektorým koaličným poslancom sa zdá, že to už je veľa, to už, prečo by sme to, prečo by sme toľko mali počúvať. A ja sa tu snažím sedieť, hoci téma ľudí so zdravotným postihnutím nie je moja hlavná téma, ale vnímam to ako dôležitú agendu, vnímam pani komisárku Stavrovskú ako niekoho, kto je zapálený pre svoju prácu a kedy inokedy a kde inde sa má prihovoriť poslancom Národnej rady, ako počas prednášania svojej správy a diskusie o nej. Lebo my sme tí, ktorí reálne môžu zmeniť množstvo z tých problémov, na ktoré ona vo svojich správach upozorňuje. Alebo aby som bol aj trochu sebakritický, tak my sme ako opozícia v roku 2016 kritizovali tú novelu, s ktorou prišiel pán predseda Národnej rady Danko, aj sme to dali na Ústavný súd a potom, po roku 2020, sme napr. tie obmedzenia času mohli zrušiť a neurobili sme to. Takže len tak kladiem do pléna otázku, že keď raz zasa budeme mať príležitosť, tak iba to posunieme naspäť z 15 na 20 minút alebo, alebo pôjdeme do zásadnejšej zmeny a úplne sa vzdáme toho obmedzenia vystúpenia v rozprave. Nevravím, že sa s tým nedá žiť, dá sa s tým fungovať, dá sa za 20 minút, alebo ak sa prihlásite za klub, za 30 minút, povedať, čo potrebujete, dá sa to povedať aj za 15 minút, aj za 10, ale naozaj má zmysel obmedzovať rozpravu? Pokiaľ ide o to tretie čítanie, čoho sa dotkla aj pani poslankyňa Plaváková, že sa má obmedziť iba na legislatívno-technické záležitosti, pán podpredseda a predkladateľ Gašpar hovoril, že sa to zneužíva, no nezneužíva sa to, tak je dnes napísaný zákon o rokovacom poriadku a len preto, že si nikto nespomenul, že takto je napísaný zákon o rokovacom poriadku, a zákon o rokovacom poriadku umožňuje v treťom čítaní sa zaoberať tými časťami zákona, ku ktorým boli schválené pozmeňujúce a doplňujúce návrhy, tak to vyvolalo veľké otázky a pobúrenie, keď, a ja som to bol, keď som v treťom čítaní začal, začal diskutovať k schváleným pozmeňujúcim návrhom, a bol som napomínaný predsedajúcim, že mám diskutovať iba k legislatívno-technickým otázkam, ale tak nie je napísaný zákon o rokovacom poriadku a ja si myslím, že vedome je napísaný tak, aby sa dalo vyjadriť k tým veciam, ktoré boli zmenené v druhom čítaní pozmeňujúcimi a doplňujúcimi návrhmi a že to má zmysel práve pre kvalitu legislatívneho procesu. Že tam nemá ísť iba o legislatívno-technické otázky, lebo nie je v druhom čítaní vždy dostatočný priestor na to, aby sa poslanci vyjadrili k tým zmenám, najmä v situácii, keď predkladatelia tých zmien ich predložia napr. až v tej časti rozpravy, keď sa hlásia do rozpravy ústne, tak potom priestor na reagovanie na také pozmeňujúce návrhy je dve minúty faktickej poznámky, a to naozaj v niektorých prípadoch nestačí. A opäť, to tretie čítanie k iným ako k legislatívno-technickým veciam, však to sa tu nedialo masovo, to sa tu nedialo šesťkrát za schôdzu, to sa dialo naozaj v situácii, keď bolo dôležité poukázať na nejaké, na nejaké zmeny, čiže sa to dialo naozaj vcelku, vcelku výnimočne a myslím si, že nie je dôvod na to, aby, aby sa to, aby sa to obmedzovalo, lebo to povedie k menej kvalitnej legislatíve, k menšej možnosti diskusie a tie benefity z toho, že v treťom čítaní sa obmedzí rozprava, budú aj tak minimálne, pokiaľ benefitmi myslíte, myslíte to, že sa tým zamedzí obštrukcia, lebo obštrukcie sa budú robiť, budú dať robiť aj po tejto zmene rokováku, aj po akejkoľvek praktickej, akejkoľvek inej zmene rokovacieho poriadku. Je, samozrejme, že množstvo vecí, ktoré by som ja zmenil v zákone o rokovacom poriadku a ktoré by podľa môjho názoru zlepšili fungovanie parlamentu, ale teda uvedomujem si, že na to musí byť väčšinová zhoda, nejdem tu hovoriť o tom, čo všetko by sa ešte dalo, ale chcem povedať, že to považujem za premárnenú príležitosť, aby sme dospeli k nejakej zhode aspoň na tom, akým spôsobom má mať parlament nastavené pravidlá svojho rokovania, pravidlá svojho fungovania. A keby išla, išlo o nejakú zásadnú vec typu v roku 2016, keď pán Danko prišiel s tým, že nebude neobmedzený čas rozpravy, ale teda obmedzí sa to nejako na 20 a 10 minút, dobre, tomu by som rozumel, tam ťažko nájsť zhodu. Ale tuto to, čo nás delilo od toho, aby sme našli zhodu v rámci tej pracovnej skupiny, kde boli aj zástupcovia opozície, bolo, že z 20 minút na 15 pri písomne prihlásených a z 10 minút na 5 v tretej, v treťom čítaní, plus obmedzenie sa na legislatívno-technické otázky v treťom čítaní. To naozaj pre tých päť minút opäť aj z tohoto je potrebné, aby bol predmet konfrontácie medzi koalíciou a opozíciou miesto toho, aby sme to urobili tak, ako sa to má robiť, teda že aspoň na pravidlách hry sa dokážeme spoločne dohodnúť. Priznám sa, že tomuto nerozumiem. Ďakujem. (Potlesk.)