51. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2015-05-06
Poslanec: Poliačik, Martin (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

66. Ďakujem veľmi pekne. Začnem hneď pri tej prvej vete. "Spoločnosť uznáva, že pre všestranný a harmonický vývin dieťaťa je najvhodnejším stabilné prostredie rodiny tvorenej otcom a matkou dieťaťa." A budem sa pýtať zákonodarcu, čo pragmaticky a vecne zmení táto veta na praxi, ktorá doteraz bola na súdoch. Čo táto veta zmení v rozhodovaní ľudí, ktorí majú dbať na najlepší záujem dieťaťa? Aký bol účel jej vloženia, aký bol účel jej vloženia do zákona o rodine? Lebo ja jediný účel vidím, vidím politický a vidím ideologický, a to je snaha o zachytenie aspoň akého-takého konca tej vlny poreferendového alebo predreferendového nadšenia niektorých ľudí na Slovensku, a osobne sa nazdávam, že táto veta takto iba samotne zadefinovaná nie je pravdivá. Som presvedčený, že ak máme hodnotovo nastavovať zákony, tak by sme nemali upúšťať od hodnotenia objektívnych dát. Kolegyňa Jurinová hovorila o štúdiách, ktoré takéto niečo potvrdzujú. Ja si pamätám niekoľko štúdií, ktoré sa vyjadrili v tomto zmysle, ale poznám z posledného obdobia zas niekoľko štúdií, ktoré toto tvrdenie vyvracajú. A ja by som rád vedel, z akých dát aspoň vedeckých vychádzal zákonodarca, keď záujem dieťaťa definoval takýmto spôsobom. Ja som presvedčený o tom, že najvhodnejším prostredím pre všestranný a harmonický vývin dieťaťa je prostredie, v ktorom má dieťa podnety, v ktorom má dieťa dôveru, prostredie, v ktorom má dieťa pocit, že je milované, a prostredie, ktoré vytvára maximálny možný priestor pre rozvinutie sa jedinečných kvalít každého jedného dieťaťa ako ľudskej bytosti. O tom som presvedčený, že to je prostredie, ktoré je ideálne pre každé dieťa, a že z tejto definície žiadna rodina, žiadna rodina, ak sa jej budeme držať, nikdy nemôže byť vylúčená. Naopak, dnes máme obrovské množstvo rodín tvorených otcom a matkou dieťaťa, ktoré odporujú tejto definícii. Keď sa pozrieme na štatistiky fyzického, psychického a sexuálneho násilia na deťoch, posledná štúdia, ktorú tu máme, ktorá bola robená na žiakoch deviateho ročníka základnej školy, nám hovorí, tuším 7 % detí je vystavených sexuálnemu násiliu a takmer 30 % detí vyhlasuje, že boli vystavení nejakej forme fyzického alebo psychického násilia. Väčšina týchto prípadov sa deje vo vzťahu s blízkou osobou a častokrát to je práve v rodinnom prostredí. Ja týmto nechcem znižovať hodnotu rodiny tvorenej otcom a matkou, naopak, keďže v jednej takej žijem a veľmi dobre viem, ako je to pre deti dôležité, tak nebudem popierať význam zdravého vzťahu rodiča a dieťaťa. Ale som presvedčený o tom, že v tomto zdravom vzťahu tie kritériá, ktoré som menoval na začiatku, to znamená rešpekt k osobe dieťaťa, rešpekt jeho individuality, vytváranie priestoru pre uplatnenie jeho talentov a jeho jedinečnosti a podpora vo všetkom, čo to dieťa robí, v zmysle dodania pocitu, že je milované, sú dôležitejšie kritéria ako iba technické skonštatovanie, že v rodine musí byť matka a dieťa. Preto túto vsuvku do zákona považujem za ideologickú, považujem za nepotrebnú, nepotrebnú, a považujem ju ako, považujem ju za ustúpenie lobistickému tlaku ľudí z prostredia blízkeho Aliancii za rodinu a podobným organizáciám. Čo sa týka problému s tým vysťahovaním, zrejme v druhom čítaní sa budeme musieť k tomu znovu vrátiť. Ja rozumiem zhruba tomu, že o čo v tom zákone asi má ísť, že so zväčšujúcou sa vzdialenosťou musí byť inak posudzovaná miera komplikovanosti toho samotného vzťahu, ale myslím si, že ísť cez okres je nešťastná cesta. Už len keď sa pozrieme na okresy okolo Bratislavy, keď sa pozrieme na okresy napríklad okolo Považskej Bystrice, tak tam je to nonsens. Okresy ako Ilava, Dubnica, proste tie, kde mal Mečiar vysoké volebné výsledky a bolo to tam rozsekané naozaj na maličké kúsky, lebo sa chystal na zmenu volebného systému, tak tie pri tomto nastavení zákona o rodine naozaj budú posudzovať vzdialenosť ob okres, tak ako je to tu napísané, úplne inak ako veľké okresy niekde na východe alebo okresy, ktoré sú natiahnuté ako slíže, a tá vzdialenosť sa môže pomeriavať iným spôsobom. Takže ja by som naozaj súhlasil aj s tým, čo hovorila kolegyňa Žitnaňská, aj s tým, čo hovorila Lucia Nicholson, že takto zadefinované je to problematické a mali by sme sa k tomu určite vrátiť. Mali by sme sa k tomu určite vrátiť. Čo sa týka právomoci sociálnych pracovníkov, na jednej strane ma teší a som rád, že sa to stalo, že ministerstvo nepodľahlo tomu strašeniu a mýtom, ktoré sa šíria slovenskou spoločnosťou, pretože ten blud s názvom juvenilná justícia, ktorý sa šíri hlavne v prostredí internetu, naozaj spôsobil to, že mnohí domáci násilníci sú ešte krytí svojimi susedmi a priorita nepustiť sociálneho pracovníka do baráku, lebo by mohol niekomu zobrať dieťa, je vyššia v mysli niektorých ľudí, ako ochrániť, ale že nie najlepší záujem, zdravie a život dieťaťa. Predsudok, že čo sa deje za zatvorenými dverami, je vecou toho človeka, ktorý za tými dvermi žije, je na Slovensku živší, než bol kedykoľvek predtým. Predsudok o tom, že keď nám príde sociálka do baráku, tak dieťa zoberie a dá ho nejakým strašným homosexuálom, aby ho vychovávali, sa šíri nielen margináliami spoločnosti, je súčasťou verejného diskurzu. A som rád, že zákon, ktorý je napísaný tak, ako je napísaný, na toto nereflektuje. To som úprimne rád. Som rád, že právomoci sociálnych pracovníkov sú nastavené tak, aby reálne zastupovali deti a slabších tam, kde to nezvládajú urobiť ich rodičia. A vôbec nesúhlasím s tým, čo hovoril kolega Kuffa, že tie domy majú byť uzavreté samy do seba a neprístupné pre štát. V momente, keď rodičia zlyhávajú, v momente, keď rodičia ubližujú svojim vlastným deťom, je povinnosťou, povinnosťou sociálneho pracovníka urobiť všetko preto, aby došlo k náprave. Zároveň ale treba povedať b. V mnohých prípadoch zlyháva štát na úrovni riešenia problému tých rodičov. Mnoho rodín a mnoho detí, mnoho detí by nikdy nemuselo byť odobratých z rodinného prostredia, ak by preventívne bol riešený problém rodičov na prvom mieste, ak by sociálna práca a terénna práca boli nastavované tak, že keď majú rodičia problém, tak s nimi niekto formou mediácie alebo poradenstva pracuje a snaží sa najprv vyriešiť problém tých rodičov, aby sa to neprenášalo na deti, aby následne deti nemuseli byť z takéhoto prostredia odobraté. V tomto, paradoxne, súhlasím s tou vetou, ktorá je daná na začiatku. Áno, pre mnohé deti by sa malo urobiť maximum preto, aby sa problém medzi rodičmi vyriešil predtým, než bude rozhodnuté o tom, že budú z rodinného prostredia vybrané von. Veľmi dúfam, že diskusia v druhom čítaní bude oprostená od ideológie. Možno by som uvítal aj to, keby ten bod 1 v čl. I úplne vypadol, a venovali sme sa veciam, na ktorých reálne záleží, a nie šíreniu jednej alebo druhej strany tej ideologickej mince. Ďakujem.