44. schôdza NR SR - 10.deň - B. popoludní
Dátum: 2014-12-10
Poslanec: Kollár, Jozef (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážený pán predseda Rady pre rozpočtovú zodpovednosť, dámy a páni, dve poznámky sa žiadali povedať k prednesenej správe. Po prvé. Chcem povedať, že je dobré, že takúto správu máme. A vôbec je dobré, že máme zákon o ústavnej dlhovej brzde, na ktorom sme sa v roku 2011, ak ma pamäť neklame, zhodli naprieč politickým spektrom. A si pamätám, že vtedy, myslím, 127 zo 127 prítomných poslancov hlasovalo za takýto zákon. Takže toto je dobrá správa pre Slovensko. Rozumiem tomu, ako bolo povedané predsedom rozpočtovej rady v úvodnom slove, že niektoré údaje v tej správe už sú vývojom reálnej ekonomiky prekonané, najmä pokiaľ ide o notifikáciu dlhu a všetky zmeny, ktoré sa udiali hlavne aj v súvislosti s prechodom na novú metodiku z ESA 95 na ESA 2010. Čo ostáva naďalej otvorené, ja som o tom hovoril aj kolegovi Šramkovi na zasadnutí finančného výboru, je napríklad taká drobnosť. Tí, čo máte dobrú pamäť a sledujete trošku tieto ekonomické, menové a makroekonomické a ďalšie témy, tak viete veľmi dobre, že zákon ukladá ministrovi financií povinnosť, ak vláda prelomí prvé ochranné pásmo, a teda hrubý verejný dlh prekročí 50 %, predložiť, citujem zo zákona, Národnej rade Slovenskej republiky vysvetľujúci list, to je povinnosť ministra financií, ktorý má aj obsahovať návrh opatrení na zníženie dlhu čiže na vrátenie sa z toho prelomeného ochranného pásma naspäť pod 50 %. Pamätáme si, že vznikla tu taká interpretačná trošku vojna, že komu minister financií ten list má predložiť. Ešte tu sedel Ivan Štefanec, si pamätám, aj on, aj ja sme dávali opakovane nespočetne mnohokrát žiadosti, aby takýto list prerokovalo plénum Národnej rady Slovenskej republiky, pretože to je závažná skutočnosť, ak sa prelomí ktorékoľvek z ochranných pásiem, ak ústavný zákon o dlhovej brzde máme brať všetci vážne. No a zhodujem sa alebo súhlasím s tým, že, áno, zákon to neustanovuje celkom explicitne, tak ten list sa nakoniec vybavil tak, že bol predložený finančnému výboru. Ja sa domnievam, že keďže zákon to exaktne nehovorí, bolo by dobré, a myslím, že tomu sa nebude brániť ani minister Kažimír, že v budúcnosti ak by došlo k prelamovaniu ďalších ochranných pásiem, aby takýto list, a teraz nejde o list samotný s hlavičkovým papierom ministra financií, ale ide naozaj hlavne o v tom liste uvádzané opatrenia na zníženie dlhu, aby takto závažný dokument vždy prerokovalo plénum Národnej rady, a nie len finančný výbor. Súhlasím s tým, čo konštatuje správa, že predstavené dodatočné opatrenia na zníženie dlhu nie sú v strednodobom horizonte dostatočné alebo teda neboli predstavené. Dokonca, ak sa nemýlim, poprosím kolegu Šramka, nech ma opraví, neboli predstavené vôbec opatrenia vlády na zníženie dlhu v strednodobom horizonte. A tu mi najviac chýba, a to je tá prvá z avizovaných dvoch poznámok, že dodnes vláda nepredstavila a nezaviedla výdavkové stropy alebo, ak chcete, výdavkové limity. Dokonca v správe sa niekde konštatuje, že ministerstvo financií prisľúbilo diskusiu o výdavkových stropoch. Ja považujem osobne za veľmi povrchné a veľmi slabé a také veľmi nominálne rýchle vybavenie tejto povinnosti, že ministerstvo financií prisľúbilo diskusiu o tejto téme. Toto je naozaj neplnenie si povinnosti vlády zaviesť výdavkové limity. A to, že to vláda neurobí dokonca volebného obdobia, myslím, všetci zhodne cítime, že tomu tak bude, že sa zavedeniu výdavkových stropov vláda vyhne. Koniec koncov, to nie je len môj pocit, môj feeling, vychádzam aj z exaktného vyjadrenia ministra financií Kažimíra, ktorý tu pri tomto rečníckom pulte, keď sa prerokovával v pléne rozpočet na roky 2015 až 2017, tak exaktne uviedol, že on nechce zaviesť výdavkové stropy, ľudovo povedané tzv. autopiloty, s odvolaním sa na to, že autopiloty sú v princípe dobré, do dobrých časov, keď sa ekonomike darí, ale že v tých turbulentných časoch ekonomických, ktorými prechádzame nielen my, ale aj celá eurozóna, celá Európska únia, by autopiloty nemali byť zavedené. Ja sa domnievam, po prvé, že autopiloty alebo výdavkové stropy sú dobré ako do dobrých ekonomických časov, tak aj do zlých ekonomických časov. Prečo? V dobrých ekonomických časoch sú výdavkové stropy dobré na to, poviem to zrozumiteľne, trošku ľudovou rečou, aby sa prebytky neprejedli, aby proste výdavky jednotlivých kapitol, jednotlivých rezortov nestúpali hore, lebo sa dočasne ekonomike darí, aby nedošlo k prejedeniu tých prebytkov, ale tak rovnako, možno ešte dôležitejšia je existencia výdavkových stropov v zlých ekonomických časoch. A toho sme svedkami práve teraz. Keď sa 15. októbra tohto roku schválil rozpočet na vláde, bol odoslaný do Bruselu, bol odoslaný parlamentu a potom sa stala taká vec, že v ten deň na tlačovej konferencii k návrhu rozpočtu vystúpil minister financií Kažimír a povedal, že vláda schválila rozpočet s deficitom, teraz hovorím o deficite na hotovostnom princípe, vo výške 1,98 % HDP a že jeho trpezlivosť sa končí pri 2,5 %. Ako keby dopredu avizoval a predoslal, jednak to, že vie o tom, že v pléne cez pozmeňujúce návrhy aj vo výbore cez spoločnú správu finančného výboru sa rozkotúľa ten deficit, okrúhle čísla z 2 % na 2,5 %, čo sa koniec koncov aj stalo. A práve ten priestor, ktorý tu ešte bol, mám teraz na mysli priestor do plafónu, do toho stropu, kde nás ešte púšťajú medzinárodné záväzky vyplývajúce z revidovaného Paktu stability a rastu, vyplývajúce z európskej fiškálnej zmluvy a z ďalších dokumentov, tak do toho stropu sa využil takmer na maximum. A výsledkom potom bol deficit oproti vládou schválenému rozpočtu 15. októbra, okrúhle číslo 2 %, nakoniec máme už v schválenom zákone o štátnom rozpočte na budúci rok 2,5 %. Áno, pre objektivitu musím uviesť, že časť toho prejedeného vankúša tvorí aj, ospravedlňujem sa za výraz, uposlúchnutie ministra financií, keď počúval doporučenie Rady pre rozpočtovú zodpovednosť, aby si vláda vytvorila aj rezervu v rozpočte na nepredvídaný makroekonomický vývoj. A to bolo vami rádovo, myslím, doporučované v pásme od 0,1 do 0,3 % HDP. Nakoniec skutočnosťou bol presne ten stred, čiže 0,2 % HDP, čo predstavovalo, myslím, výšku nejakých 150 alebo 160 mil. eur. Tak pre objektivitu treba uviesť, že na tom zvýšení deficitu z 2,0 na 2,5 % časťou sa podieľala aj to, čo treba hodnotiť pozitívne. A to je vytvorenie spomínanej rezervy na nepredvídaný makroekonomický vývoj, ale to celé pod tým, to znamená niekde v úrovni medzi 2 %, hovorím o deficite, a 2,3 %, to všetko bolo vlastne využitie toho vankúša, ktorý tu ešte bol, keď ešte stále dodržiavame pravidlá vyplývajúce, ako som spomínal, z európskej fiškálnej zmluvy, z fiškálneho kompaktu a zrevidovaného Paktu stability a rastu. Keby boli v tej dobe existovali výdavkové stropy čiže, ľudovo povedané, tie autopiloty, tak tomu nikdy nedôjde. Preto tvrdím, že výdavkové stropy sú dobré nielen do dobrých, ale aj do zlých ekonomických časov. A je mi ľúto, že vláda sa k tomu postavila tak, že nezavedie, a to tu konštatoval, ako som pred chvíľou povedal, aj samotný pán minister v rozprave k rozpočtu, výdavkové stropy, lebo nepovažuje za vhodné riadiť v turbulentných časoch ekonomiku cez autopiloty. No ale na konci dňa budeme stále, povedal by som, si tú budúcnosť prejedať. A čo je pre mňa úplne kľúčové. Síce je to na jednej strane konštatovanie, že nominálne plníme záväzky, a teda sme na nejakej tej trajektórii, pokiaľ ide o štrukturálny deficit, trajektórii, ktorá by mala vyústiť v roku 2017 do vyrovnaného rozpočtu, pod ktorým sa rozumie aj deficit vo výške do 0,5 % HDP, štrukturálny deficit, ale vzniká otázka, a s tým sa bude musieť popasovať aj samotná rada, ak by to aj Slovenská republika v roku 2017 dosiahla, či ten stav bude dlhodobo udržateľný. Takže toto je prvá poznámka. A druhá poznámka sa týka nešťastnej metodiky ESA 2010. Tí z vás, ktorí sledovali rozpravu k rozpočtu, tak iste postrehli, že o ľubovoľnom čísle, ktoré si vytiahnete z rozpočtu na rok 2015 alebo aj z rozpočtu verejnej správy na roky 2015 až 2017, sa dá vždy argumentovať z obidvoch strán. Ak je to konštatovanie negatívne, tak vždy príde dodatok argumentačný, no ale veď nová metodika, tá spôsobila, že to číslo je trošku vyššie. Aby sa takýmto diskusiám raz a navždy mohol urobiť koniec, tak som z tohto miesta počas rozpravy k rozpočtu poprosil Radu pre rozpočtovú zodpovednosť, a preto to chcem teraz tu zopakovať v prítomnosti predsedu rady, že bolo by dobré, keby rada spočítala všetky mínusové znamienka dopadu prechodu metodiky z ESA 95 na ESA 2010 a všetky plusové znamienka ako na zmenu verejného dlhu, tak aj na zmenu deficitu štátneho rozpočtu, pretože v opačnom prípade sa tá diskusia potom celá zahmlieva. A opakujem, v závislosti od toho za koho rečník takpovediac kope alebo či komentuje negatívne alebo pozitívne čísla z rozpočtu, tak vždy môže používať to nešťastné odvolanie sa na metodiku. Poviem také dva-tri zrozumiteľné príklady. Zmenou metodiky napríklad do okruhu verejnej správy pribudlo zhruba 16-tisíc zamestnancov vo verejnej správe. Je to preto, lebo sa do verejnej správy započítava vďaka novej metodike Národná diaľničná spoločnosť. Niečo nám urobili, proste nejaké zmeny nastali pri ďalších subjektoch verejnej správy, ktoré predtým v okruhu verejných financií neboli, už sú po novom, a teda plus 16-tisíc zamestnancov. Na strane druhej vieme, že tá metodika veľmi vláde pomohla a pomohla vláde sa nadýchnuť, nazvime to, ani nie v hodine dvanástej, ale naozaj to bolo už možno sekundu po dvanástej, keď padla z neba tá notifikácia nášho verejného dlhu, kde sme sa dozvedeli, že už nie sme cez 55, ale sme tesne pod 55 %. Stalo sa to, s čím môžeme donekonečna v teoretickej rovine polemizovať, že do tvorby HDP sa na rozdiel od minulosti začali započítavať aj odpisy vojenskej techniky, investície do vedy. Dokonca niektoré štáty, si myslím, do hrubého domáceho produktu započítavajú aj príjmy z prostitúcie. Ktosi to raz povedal takou múdrou vetou, že ak chcete zvýšiť HDP, tak treba urobiť výskum prostitúcie v armáde, lebo tam sú všetky tie zásadné vplyvy v tej jednej vete schované, a vzrastie vám tak čisto na papieri hrubý domáci produkt bez toho, aby ekonomika vyprodukovala čo i len jeden tovar, jeden fúrik, jeden oblek alebo jeden pár topánok navyše alebo ľubovoľnú službu. Toto pomohlo Slovensku alebo vláde Slovenskej republiky klesnúť v hrubom verejnom dlhu pod 55 %. Teraz nechcem teoretizovať, či tá nová metodika ide naozaj smerom objektivizácie národných účtov, a teda tvorby HDP a jeho kvantifikácie alebo či je to len tiež do určitej miery niečo, čo by sme mohli obaliť pojmom účtovná kreativita. Ale nechajme to bokom, lebo tam je Slovensko krátke. Proste toto je dohodnuté na európskej úrovni a s tým neurobíme nič. Čo je naozaj nanajvýš žiaduce a potrebné, je, aby sme mali na papieri kvantifikáciu z dielne Rady pre rozpočtovú zodpovednosť, ktorá nielenže zo zákona by mala byť, ja verím, aj je a zostane nezávislou inštitúciou, aby sme mali naozaj sumu všetkých mínusových znamienok, ktoré parametre alebo koľkými stovkami miliónov eur nám tá nová metodika zhoršila deficit a dlh, a, naopak, sumu plusových znamienok, akou sumou v eurách nám táto nová metodika takpovediac opticky vylepšila či už deficit rozpočtu alebo hrubý verejný dlh. Ak by sme potom spárovali tieto dva medzisúčty, tak dostali by sme jedným jediným číslom naozaj objektívny dopad novej metodiky a ušetrili by sme si niekoľko prázdnych diskusií, kde sa melie vata a kde sa proste tu a tam ten alebo onaký rečník, či je z toho alebo onakého tábora, odvoláva na vplyv novej metodiky. Ja pevne verím, že sa k takémuto číslu v krátkej dobe dostaneme a veľmi to prospeje, povedal by som, držaniu odbornej diskusie o našom deficite, dlhu, o rozpočte naozaj v čo najobjektívnejšej rovine. Takže z mojej strany všetko. A možno čo sa dá jedine vytknúť, neviem, či vytknúť, Národná rada Slovenskej republiky takúto správu, ktorú teraz prerokovávame, berie na vedomie. Čiže môžeme ju len vziať alebo nevziať na vedomie. Ale možno by sme nemali do budúcna ostať pri konštatovaní, citujem zo správy, že ministerstvo financií prisľúbilo diskusiu o výdavkových stropoch, o tých autopilotoch. To je naozaj málo. Možno renomovaná inštitúcia, akou rada bezpochyby je, by mala k tomu povedať niečo viac, by mala povedať, či riadenie verejných financií na Slovensku výdavkové stropy potrebuje alebo nepotrebuje a ak ich potrebuje, prečo to tak je, či ich potrebuje, ako som hovoril, aj do dobrých, aj do zlých ekonomických časov, neostať len pri tom konštatovaní, že minfin prisľúbilo o výdavkových stropoch diskusiu. To by nebolo dobré. No, ak dovolíte, posledná veta. Tá sa ale netýka Rady pre rozpočtovú zodpovednosť ani prerokovávanej správy. Možno sa k tomu vyjadrí v záverečnom slove predkladateľ. Rád by som počul aj jeho osobný názor. Mňa osobne veľmi sklamali informácie z ostatných dní. Myslím, to bolo dozadu dva dni, alebo tri, keď som sa dozvedel, že nakoniec Francúzsko predsa len tie sankcie nedostane. Čiže je mi veľmi, veľmi ľúto, že ako keby celá Európska únia vrátane eurozóny sa nedostatočne poučila z dlhovej krízy, ktorá, nechcem použiť minulý čas, tu bola, pretože ona tu stále je a stále trvá, sme len svedkami akéhosi dočasného oživenia ekonomiky. Je to naozaj veľmi krehké oživenie. A vieme veľmi dobre, aké problémy celú Európsku úniu, Slovensko nevynímajúc, čakajú. A do určitej miery mnohí z nás sa spoliehali na to, že sprísnením tej fiškálnej politiky, zvýšením miery jej koordinácie na úrovni európskej dvadsaťosmičky, zavedením two-packu a six-packu a európskeho semestra a všetkých vecí, ktorými vás tu nechcem teraz časovo zaťažovať, vrátane fiškálneho kompaktu, všetci sme to očakávali, Európska komisia primárne bude mať v rukách nástroj, ktorý by mal pomôcť tú dlhovú krízu a krízu verejných financií celej európskej dvadsaťosmičky prekonať. No, bohužiaľ, ak pôjdeme touto cestou, že opäť sa stane z európskeho fiškálneho kompaktu trhací kalendár a opäť budeme udeľovať jednu výnimku za druhou, ono v podvedomí som to tušil, že kapor nikdy nevypustí vlastný rybník a že to Francúzsko nakoniec sankcionované nebude. Priznám sa v tejto chvíli, neviem, ako hlasoval náš slovenský minister financií, pretože o tých sankciách sa hlasuje. A veľmi, veľmi ma to sklamalo, že tie sankcie v prípade Francúzska, ktoré, ak sa nemýlim, už tretí rok po sebe predložilo rozpočet, ktorý je mimo pravidiel revidovaného Paktu stability a rastu, nakoniec budú odpustené. To totižto má veľmi nebezpečný efekt alebo konzekvencie do budúcna, že ľubovoľná vláda ľubovoľnej členskej krajiny EÚ si môže v budúcnosti povedať: „No načo by sme si lámali hlavu nad dodržiavaním pravidiel európskej fiškálnej zmluvy, veď keď jedna z kľúčových členských krajín (Francúzsko) sa vyhne sankciám, no tak keď bude najhoršie, tak sa vyhneme tým sankciám aj my.“ A je to naozaj škoda, pretože tie pravidlá by mali byť naozaj čímsi, čomu sa hovorí parameter. Proste žijeme v parametrickom prostredí, mali by tu platiť nejaké limity, nejaké mantinely, nejaké parametre, ktoré by mali byť účinné a vymožiteľné bez výnimky voči všetkým členským krajinám. Takže nechoďme touto cestou udeľovania výnimiek. A rád sa osobne na to ministra Kažimíra opýtam, ako on hlasoval pri tomto bode, čo sa týka sankcií pre Francúzsko. Ďakujem veľmi pekne.