48. schôdza NR SR - 8.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2015-03-20
Poslanec: Zajac, Pavol (KDH)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

148. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážené dámy a páni, piatok poobede o pol druhej, účasť jedného poslanca SMER-u. No niektorým sa to aj ťažko počúva, pán kolega Hlina. Vládnym poslancom za SMER sa to niektorým aj ťažko počúva, lebo predpokladám, aspoň niektorí z nich žijú v reálnom živote a stretávajú sa a tie maily dostávajú aj oni o tom, ako im píšu drobní živnostníci, podnikatelia, že nedostali zaplatené od Váhostavu, Doprastavu. Keď nám chodí toľko mailov, predpokladám, že im chodí dvakrát toľko mailov. A vedia o tomto probléme a vedia o ňom možno tak dlho, ako aj poslanci za KDH, ktorí od augusta 2012, pozrel som si to, dámy a páni, v auguste 2012 bol prvýkrát predkladaný tento návrh zákona o subdodávateľoch. Áno, rozprávali ste sa tu pred chvíľou o spravodlivosti. Naozaj, ak by na Slovensku bola účinná spravodlivosť a aby bola účinná vymáhateľnosť práva, možno by sme nepotrebovali zákon o ochrane subdodávateľov. Možnože počet konkurzov a reštrukturalizácií by nebol niekoľkonásobne väčší, ako v okolitých krajinách. Ak by živnostník, ktorý by nemal zaplatenú faktúru po lehote splatnosti, by ju dal na súd a ten súd do dvoch, troch týždňov vydal rozhodnutie a on išiel za exekútorom a on exekvoval ten Váhostav, Doprastav, tak by si to nabudúce ten Váhostav, Doprastav rozmyslel, lebo každý mesiac by do konkurzu a reštrukturalizácie určite nevstupoval a živnostník by vedel, že ak mi nezaplatí, tak je tu účinná spravodlivosť, súdna moc, ktorá rozhodne a nemusím sa báť. Môžem robiť pre takúto firmu, ale na Slovensku to nefunguje. To je ten problém. Súdne rozhodnutia prichádzajú po niekoľkých rokoch a exekútori voči občanom dôchodcom zasahujú okamžite, ale voči veľkým firmám z portfólia pána Širokého nezasahujú. Aj preto na tejto schôdzi a na predposlednej schôdzi, tuším, že päť návrhov zákonov o konkurze a reštrukturalizácii, všetko od opozičných poslancov, ktorí a snažia riešiť túto situáciu, veľmi zlú situáciu tisícov živnostníkov, Váhostav, tuším, tisíc dvesto živnostníkov, ktorí majú nezabezpečené pohľadávky. Stovky v Doprastave, ja k tomu pridávam aj firmu TSS GRADE, ktorá sa menej spomína, ale to je firma, ktorá robí momentálne zákazku za dvestoštyridsaťštyri miliónov rekonštrukciu trate medzi Zlatovcami a Trenčianskou Teplou pri Trenčíne. Dvetisíc, alebo firmu Eurobuilding. Ale firma TSS GRADE, firma Doprastav, Váhostav, oni ešte dneska sa označujú za lídrov slovenského stavebníctva. Robiť zákazku za dvestoštyridsaťštyri miliónov pre štát, to už je niečo. Zaujímavé, že boli druhí v poradí, že prvého v poradí, ktorý bol o štyridsať miliónov lacnejšie, tak tých sa zo súťaže dalo preč. A firma TSS GRADE mesiac na to išla do reštrukturalizácie. To je zaujímavé, že? Prečo hovorím o zákone, o konkurze a reštrukturalizácii, keď tu máme zákon o subdodávateľoch? O ochrane subdodávateľov pri verejnom obstarávaní. Prečo o tom hovorím? Nuž preto, lebo všade vo svete a aj na Slovensku, akurát, že na Slovensku v niekoľkonásobne väčšej miere je zákon o konkurze a reštrukturalizácii situáciou, keď sa dlžník dostáva do situácie, keď má viacej záväzkov, ako majetku, keď je v stave insolventnosti a musí sa to legislatívne nejako riešiť. A ten zákon o reštrukturalizácii má vo svete názov niekde reorganizácia a niekde sa to volá zákon o odpustení časti dlhov. Natvrdo sa to volá - zákon o odpustení dlhov - a tam musia veritelia tým, ktorým dlhuje, oni musia zvážiť tú situáciu, o ktorej napríklad hovoril aj kolega Hlina, že dlžník je naozaj v stave, že firma funguje, robí relatívne efektívne a z určitých dôvodov, možno aj geopolitických, nedostala zaplatené za svoju prácu a preto, preto dlhuje aj tým subdodávateľom a subdodávatelia, veritelia sa rozhodnú v tejto výnimočnej situácii, opakujem, výnimočnej, keď nedostal dlžník zaplatené, povedia, že dobre, časť dlhu ti odpustíme, funguješ ďalej, lebo my chceme s tebou spolupracovať ďalej. Ale to je výnimočná situácia, keď tá firma musí splniť veľmi prísne podmienky a konkurzný súd ju veľmi prísne kontroluje. V Nemecku je tak, že ten konkurzný súd, keď toho dlžníka vyzve cez poštu, tak v priebehu niekoľko dní sa musí dostaviť a vysvetliť, ak sú s niečím veritelia nespokojní. Ak tak neurobí, okamžite ich dajú do konkurzu. No ako je to na Slovensku? Veľké množstvo reštrukturalizácií, lebo firmy, lídri slovenského stavebníctva zistili, že takto si môžu, aj keď majú zaplatené od štátu, pravidelné platby od štátu a toto tu zvýrazňujem, zopakujem, oni majú platené to, čo si nakalkulovali, to, čo podpísali zmluvu, dobrovoľne a slobodne podpísali zmluvu, dostávajú zaplatené a cez to všetko oni nevyplácajú svojich subdodávateľov a objavili kúzlo reštrukturalizácie. Idú do reštrukturalizácie, zabezpečené pohľadávky sú, musia cez ten veriteľský plán splniť a zostanú nezabezpečené pohľadávky, malí živnostníci, podnikatelia, ktorých nevyplatia. Toto je zvrátené. To je zvrátená predstava o reštrukturalizácii, ktorá na Slovensku je, lebo tá firma dostáva zaplatené. A prečo o tom hovorím? Nuž preto, lebo táto situácia je samozrejme veľmi zlá a ja by som ju obrazne nazval, že mlieko je rozliate a treba ho poutierať, aby došlo čo ku najmenšej škode. Ale ak by platil zákon o ochrane subdodávateľov pri verejnom obstarávaní, vážený pán kolega zo SMER-u, od augusta 2012, na konci roku 2012 mohol byť účinný, od 1. 1. 2013 mohol byť účinný. Títo subdodávatelia by systémom, ktorý navrhujeme, boli do pomerne dosť veľkej miery ochraňovaní. Po prvé musel by ich ten hlavný dodávateľ všetkých nahlásiť aj Úradu pre verejné obstarávanie a akonáhle by nedostali zaplatené v určitej lehote, mohli by sa obrátiť na hlavného dodávateľa, ale aj na Úrad pre verejné obstarávanie a ten by dal príkaz hlavnému dodávateľovi, aby vysporiadal túto požiadavku. Ak nie, mohol by stratiť osobitné postavenie verejného obstarávateľa a dokonca by mohol o túto zákazku aj prísť. Zaviedol by sa aj určitý poriadok, ktorý v našej legislatíve nie je, keď my poznáme len hlavného dodávateľa a investor dneska vôbec subdodávateľov nemusí poznať. Žiadne oprávnenie legislatívne na to subdodávatelia nemajú. Poznám prípady, ja som hovoril, ale zopakujem to tu znova, keď určitý subdodávateľ sa obrátil na hlavného investora a povedal: "Idem ti vymontovať na tú čističku odpadových vôd, idem ti vymontovať kompresory." On povedal: "Prečo mi ideš vymontovať kompresory, keď ja som zákazku vyplatil hlavnému dodávateľovi?" "Lebo nemám zaplatené." Dneska nie je ani v tom urobený poriadok, aby všetci museli povinne nahlásiť týchto subdodávateľov a v súkromnom sektore a my sme sa inšpirovali súkromným sektorom a investormi v súkromnom sektore, si takto strážia všetkých subdodávateľov a strážia si aj platby, lebo sú to ich peniaze. Sú to peniaze toho investora, ktorý púšťa tie peniaze a jeho zaujíma, či tie kompresory sú na konci vyplatené alebo svietidlá, aby subdodávateľ, malý živnostník neprišiel a nevymontoval to. A preto pri verejných zákazkách, pri peniazoch zo štátneho rozpočtu, pri eurofondoch, o to zvlášť je dôležité, aby štát sledoval ten tok peňazí, tých verejných peňazí. Keď si to vedia súkromníci zariadiť, tak štát nevie urobiť si poriadok? Alebo nechce si urobiť poriadok? Dámy a páni, aká bola odpoveď vládnej strany SMER, ministrov za SMER na náš návrh? Dve línie, boli dve línie. Prvá línia bola od ministra Počiatka, ktorý na nás reagoval, keď sme predkladali tento návrh zákona, že je to len štvorstranový návrh. Je to len štvorstranový návrh a toto nerieši nič a prečo niečo také prijať a oni niečo prijmú, vláda niečo prijme. Dobré ráno, vláda Roberta Fica! Dobré ráno, máme rok 2015, neprijali ste nič. A plne súhlasím, lebo už som to aj v médiách povedal, čaká sa na ukončenie reštrukturalizácie Váhostavu, lebo Doprastav už má tento plán urobený, TSS GRADE to už má za sebou. Čaká sa na ukončenie reštrukturalizácie Váhostavu a potom slávnostne prijme niečo vláda Roberta Fica? To je ignorancia a cynizmus od Roberta Fica, že takto sa vysmieva týmto živnostníkom a podnikateľom, ktorí sú od týchto lídrov slovenského stavebníctva takto oklamaní. Dámy a páni, druhá línia, ktorú na naše návrhy hovorí sám Robert Fico, je, že problém, ktorý je najväčší samozrejme na výstavbe diaľnic, lebo títo lídri slovenského stavebníctva stavajú hlavne diaľnice, rýchlostné cesty, to znamená biznis majú so štátom, áno, Váhostav stavia aj garáže, podzemné, na Hrade, takže to je tiež štátna zákazka, takže väčšina ich biznisu je so štátom, tak Robert Fico hovorí, že problémy tieto firmy majú preto, lebo stavajú diaľnice, lacné diaľnice z éry Jána Figeľa alebo vlády Ivety Radičovej. To je obrovské klamstvo, ktoré používa Robert Fico mediálne opakovane. Pripomína mi ministra propagandy Josepha Goebbelsa, ktorý hovoril, že stokrát opakovaná lož je pravdou. Je to klamstvo Roberta Fica. Firmy dobrovoľne a slobodne nakalkulovali ceny, ktoré dali do poctivej súťaže, ktoré boli spustené a dobrovoľne podpísali zmluvy na túto výstavbu. Tí z vás, ktorí ste nepracovali v stavebníctve a nevideli ste nikdy stavebný rozpočet, tak rozpočet na diaľnicu má niekoľko desiatok strán a je tam položkovite vypísaná každá jedna položka, každý kubík betónu, štrku, každý jeden klinec tam má svoju položku. Tieto firmy to neodhadujú. Tieto firmy to neodhadujú na kilometer, ako sa to bežne v médiách skratkovite používa. Tu sa kalkuluje, oni majú na to technikov, inžinierov, niekoľko desiatok majú na to softvérové programy. Softvérový program vám kubík betónu rozkalkuluje až do posledného litra vody, ktorý je tam používaný a takto vytvoria cenu, ktorú ponúknu do súťaže. A za nás tie súťaže bolo férové, nikto nechodil za tými firmami a nehovoril im, akú cenu majú nakalkulovať. A nikto ich nenútil s pištoľou pri hlave, ako povedal kolega Sulík, aby podpísali zmluvu. Veď oni to slobodne vykalkulovali a slobodne podpísali tú zmluvu. Šéfovia Váhostavu povedali pri otázke na martinskú diaľnicu, že či tá teda cena nie je príliš nízka, odpovedali nie, máme to vykalkulované tak, že počítame aj s nie veľkým, ale s miernym, myslím si, že povedali s trojpercentným ziskom. To pri takomto objeme je ešte podnikateľsky prijateľné. Ale ak by aj napočítali s nulovým ziskom, je to slobodné ich rozhodnutie. Dámy a páni, dovolím si použiť jeden príklad, ktorý je, by som povedal, aj zo slovenskej praxe, ale ja si ho vymyslím, samozrejme. Minister Kaliňák, minister vnútra bude objednávať, chce kúpiť autá, stovky, tisíce. Je to reálne, deje sa to raz za dva, tri roky napríklad pre políciu. Polícia potrebuje po určitých rokoch nové autá, tak on vypíše súťaž na autá. Zadefinuje, aké tie autá majú byť, aké majú mať parametre, a prihlásia sa s veľkým predpokladom slovenské automobilky, ktoré ich máme už niekoľko na Slovensku a oni, oni v tej súťaži ponúknu cenu za príslušný tovar, v tomto prípade za autá. Víťaz, vyjde z toho víťaz - slovenská automobilka, ona ich vyrobí, podpíše zmluvu, vyrobí ich, dodá tento tovar, dostane zaňho zaplatené a následne tá automobilka vyhlási na Slovensku: "Ja svojim subdodávateľom, tým, ktorí mi dodávajú súčiastky, pneumatiky nárazníky, svetlá, ja im nezaplatím, lebo som dal lacnú cenu za auto. Viete si túto situáciu predstaviť, čo by nastalo? Čo by urobili majitelia tej príslušnej automobilky s tým manažmentom, ako vy ste nakalkulovali tú cenu? Ako by si to obhájili? Ako by stratili renomé tie firmy? Mohli by si toto dovoliť? Dámy a páni, ale to isté, samozrejme, nevieme si to predstaviť, to isté robia tieto stavebné firmy. Oni nakalkulovali, oni podpísali zmluvu, dodávajú tovar, za ktorý dostávajú zaplatené, ale subdodávateľom nevyplácajú. Je to zvrátené a preto potrebuje Slovensko v tejto situácii zákon o ochrane subdodávateľov pri verejnom obstarávaní. Preto je to klamstvo Roberta Fica, že nevyplatení živnostníci, podnikatelia na Slovensku môžu, teda nie sú vyplatení preto, lebo tu boli nejaké lacné diaľnice. Diaľnice, na Slovensku za vlády Ivety Radičovej súťažili v súťaži, ktorá vygenerovala ceny, ktoré sú európske. Aj okolité krajiny - Česko, Poľsko, Nemecko - Nemecko má na kilometer diaľnice, keď to prepočítavalo české riaditeľstvo diaľnic a ciest, 286 úsekov diaľnic v Strednej Európe a vyšli im z toho priemerné ceny v nížine a v miernej pahorkatine, v Nemecku cena za kilometer vyšla nižšia. Je pravda, že v Nemecku niektoré časti diaľnic platia VÚC-ky, alebo vyššie územné celky, ale prečo by na Slovensku mal stáť kilometer diaľnice dvoj, trojnásobne viacej ako v Česku, Rakúsku, Maďarsku alebo Poľsku? Ak nás Robert Fico obviňuje z toho, že sme súťažili lacné diaľnice, chce on stavať drahé diaľnice? Chodil on za firmami a organizoval, aké ceny diaľnic majú ponúkať do súťaže? Lebo logicky to z toho vyplýva. My sme nechodili za firmami, aké ceny majú ponúkať, ani sme ich nenútili, aké ceny majú kalkulovať, ani akú zmluvu majú podpísať. Ak zmluvu podpísali, majú ju dodržať, ak je vymáhateľnosť práva na Slovensku, majú zaplatiť aj svojim subdodávateľom nielen podľa desatora, ale aj podľa Obchodného zákonníka. A preto by som chcel vládnych poslancov vyzvať, aby podporili tento návrh zákona, ak minister spravodlivosti povedal, že sa ním vie inšpirovať, v druhom čítaní vieme zapracovať doňho aj pripomienky. Ďakujem pekne.