8. schôdza NR SR - 9.deň - B. popoludní
Dátum: 2012-10-29
Poslanec: Hlina, Alojz (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán podpredseda, vážení kolegovia, pioniersky dneska aj s technikou, dúfam, že sa mi to podarí, lebo mám záujem vám zaprezentovať jeden graf o tom, čo sa nám „podarilo“. Budem hovoriť a medzitým to skúsim zapojiť. Už Komenský hovoril o zapájaní všetkých zmyslov. Pán Sulík pracuje tiež s tým systémom tak, že zapája všetky zmysly, tak sa opakujem po ňom. Ale nebudem to mať také efektné. Ale skúsim to urobiť. Ešte tu mám internet. Dobre, takže kým to budem potrebovať, tak dovoľte na úvod mi povedať, že... (Choď to povedať po anglicky, neviem, s tou mojou slabou angličtinou, poviem to po slovensky.) ... preteky pokračujú a naozaj to už začína byť tvrdý zápas „kto z koho“. Na jednej strane sú autori rómskej reformy, teda autori niečoho, o čom sme doteraz nevedeli ani nepočuli. A iba teraz sme sa to dozvedeli a už to vieme. A na druhej strane sú tu také ad hoc pokusy vzopätia ducha a takého by som povedal aj hrdinstva postaviť sa pred chajdu niekde v osade. Výsledok týchto pretekov ak nie je, tak určite bude otrávená spoločnosť a na konci bude chýbať výsledok, čo je tiež dôležité, respektíve ten výsledok bude rozpačitý. Takže naozaj je to vecou chuti a schopnosti a pochopenia toho, že buď teda mi naozaj záleží na výsledku, alebo ide o niečo úplne iné. Takže ak niekomu naozaj záleží na výsledku, tak potom by som doporučoval meniť taktiku a systém, ako ten výsledok dosiahnuť. Chcel som o tom viac povedať, ale hryznem si do jazyka. Poviem to možno niekedy inokedy. Netreba si v tejto konkrétnej veci zakrývať oči, e čas povedať, že niekde sa stala chyba. Nechcem citovať znova z filmu Pelíšky vetu, že soudruzi někde udělali chybu. Ale urobila sa chyba. A teraz príde ten graf, ktorý nám to potvrdí. Ja sa ospravedlňujem, ja som si to už technicky skúšal, nie je to teda bohviečo, čo sa týka viditeľnosti, ale to dokazuje to, že si nevymýšľam. No dobre, skúsim to pustiť. Neviem tu teraz s tým rolovať. A dá sa s tým už rolovať. (Premietanie obrázkov z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Proste toto je tabuľka z overených zdrojov. To nie je nejaké JPP. Dokonca sú tam nejaké tajné vládne agentúry ako jedny z prispievateľov alebo takéto výstupy. Nám hovorí, jednoducho povedané, koľko v jednotlivých krajinách sa narodí detí na 1 000 ľudí, to znamená, aká je natalita v tej-ktorej krajine za minulý rok. Nuž a dozvieme sa tak, že najväčšia natalita je v krajine Niger, tu je druhá Uganda a tretia krajina Mali, respektíve Lomnička. Teraz si dovolím povedať niečo o Lomničke. Neexistujú štatistiky, teda určite nie oficiálne, ktoré by hovorili, koľko rómskych detí sa narodí v danej dedine. Čiže sa tu len robí štatistika, koľko detí sa narodí. Lomnička je čisto rómska obec, to znamená, tam, myslím, sú traja alebo štyria príslušníci teda majoritného obyvateľstva, v tomto prípade nemajoritného, ostatní sú čisto rómski obyvatelia. A tam sa za minulý rok narodilo, myslím, cirka dvesto detí pri tom počte obyvateľov. To znamená, že keby sme Lomničku posudzovali, samozrejme, je to trošku pritiahnuté za vlasy, ako štát, tak je tam tretia najvyššia pôrodnosť na svete, to znamená, tesne po krajinách, ako je Niger, Uganda spolu s Mali. A za nimi je Zambia, Burkina Faso, moja obľúbená, Etiópia. A dokonca prvých 40 krajín sú africké krajiny. Až tam niekde úplne na konci, teda po tej štyridsiatke, sa začínajú objavovať krajiny, myslím, Blízkeho východu, Palestína, proste tento typ krajín. Samozrejme, Európa začína od 200 vyššie. Toto je stav, kde sme sa sociálnou politikou soudruhů, ale aj nesoudruhů dopracovali. Je to stav, pred ktorým sa už nedajú zakrývať oči. Toto je, inač, Lomnička. Ale mám aj také tušenie, že keby sme možno zobrali Rakúsy, tak tam to vyjde ešte horšie. Hej, ale tam sa to nedá presne povedať, lebo Rakúsy nie sú čisto rómska obec, ale na počet narodených detí za minulý rok v Rakúsoch keby sme to spravili, tak mám miernu obavu, že by sme predbehli aj Niger. To znamená, že toto sa deje v strednej Európe v 21. storočí, a to aj našou zásluhou, mojou minimálne. Ale už si ju pripúšťam. Určitý podiel viny si začnem pripúšťať aj ja, pokiaľ sa mi nepodarí alebo pokiaľ sa nám nepodarí s tým niečo urobiť. Musíme uznať, že niekde sa stala chyba. A neviem, či veríte teda, že tento graf, ja ho vypnem, lebo to ruší, keď to tam bliká, aspoň čiastočne vás donúti sa zamyslieť nad tým alebo to akceptovať a vôbec nad tým aspoň trochu rozmýšľať. Keby niekto mal záujem, tak kľudne prepošlem link, kde si to môže v kľude a vo veľkej viditeľnosti, teda vo veľkom rozlíšení pozrieť. Takže niekde sme spravili chybu. Ešte to dopoviem. Keby Slovensku nepomáhali s natalitou rómski spoluobčania, tak nie sme v tom grafe na 187. mieste s tou natalitou, ale možno na 220., 230. mieste. Takže to znova hovorí o tom, že niekde sa stala chyba. A to čo sa tu prezentovalo ako super opatrenie, tak zlyhalo totálne, úplne a absolútne. Opatrenia typu kočíkovného, typu pôrodného absolútne nezabrali, respektíve zabrali, ale tak, že sa časom za to budeme hanbiť. Ja nehovorím, že pani Tomanová keď mala ten fight aj ten spor s pánom Brockom, že to nemysleli dobre. Oni to, verím, mysleli dobre aj chceli dobre urobiť. Nuž ale dopadlo to tak, ako to bolo na tom grafe. To smutné prvenstvo by nás malo zobudiť, a tak až iný výraz ma napadol, ale nepoviem ho, aby sme sa strhávali zo sna, že čosi sa teda nepodarilo tak, ako to aj pán Beblavý hovoril, ale teda hovoril to Černomyrdin, že chceli sme to najlepšie a verím, že chceli sme to najlepšie, ale dopadlo to tak ako vždy. V tomto prípade to dopadlo naozaj veľmi zle a, samozrejme, to je jednoduchá úloha skonštatovať, skritizovať, obrblať to. To vedia urobiť všetci, to viem urobiť aj ja, čiastočne. Ale ja sa pokúsim teda aj naformulovať možno nejaké východiská alebo niečo, čo s tým prípadne treba robiť, ako sa časom možno prestať hanbiť za to, čo sme spôsobili. Skôr, ako sa k tomu dostanem, hovorme ešte o určitej relativite. A to súvisí aj s predkladaným návrhom. Tá relativita je v tom, že keď kočíkovné s pôrodným je dneska niekde na úrovni 870 eur, čo pri majoritnej spoločnosti predstavuje zaujímavú sumu, pri minoritnej spoločnosti, teda pri rómskej populácii je prudko vysoká suma, nepoviem iný výraz, ale je prudko vysoká alebo respektíve v ich pomeroch je rádovo vyššia, ako je chápaná v majoritnej spoločnosti. A, znova, naopak, suma, ktorá teraz je nejaká za sterilizácie niekde na úrovni 300 až 500 eur, je pre majoritnú časť teda nie malá, ale tak už keď to treba, tak tých tristo eur sa dá niekde nájsť, zatiaľ čo v tej minoritnej spoločnosti sa tých 300 eur nájsť nedá, i keby sa to chcelo nájsť. Čiže to je znova na dovysvetlenie. Takže pri tom, k čomu sme sa my zaviazali, a naozaj je to pravdou, čo ste vy spomínali, že spravíme dostupnosť určitých zákrokov, tak v tejto relativite, keď si to pozrieme, tak vidno, že sme vlastne niektoré tie zákroky spravili nedostupné alebo sú respektíve absolútne nedostupné. Takže naozaj dostupnosť zákroku sterilizácie pre rómsku populáciu je na úrovni science-fiction, teda je nedostupná. Čiže v tomto sme si ten náš záväzok, ktorý sme prijali, nesplnili. Teda čo prípadne s tým robiť? Predložený návrh samotný, budem zmierlivý, budem si dávať pozor, lebo už som si nazbieral tých mojich členov fanklubu moc veľa, takže budem zmierlivý, nebudem hovoriť, že je zlý, i keď by som to mal chuť povedať, a poviem iba to, má veľa nedostatkov. Existuje riziko, že sa bude zneužívať. A na Slovensku existuje riziko, že sa bude zneužívať veľmi, hej. Znova, vychádzame z toho, čoho všetkého sme tu my schopní alebo ako sa nám nedarí to, čo chceme realizovať. Sme definovali, že ten zákrok bude zadarmo pre tých, čo majú štyri deti a nad 35 rokov tri deti. Čiže toto sú parametre nejaké základné, to znamená, kde sa to začína. Ale to nedefinujeme, kde sa to končí. Takže ono teoreticky môže nastať tá situácia, že naozaj niekto bude mať záujem tie výkony si nadháňať, aby mal čo fakturovať zdravotným poisťovniam. Tak v zmysle toho, že budem teda si to nadháňať, tak spravím to nejako motivačne. Takže ono teoreticky sa môže stať, že sa nám budú chodiť sterilizovať 60-ročné ženy, ktorých sa to už, ako to vieme, moc netýka, ale tento zákon v zásade toto umožňuje, hej. To je chyba, ktorá, by som povedal, je veľká. Možno každý by povedal, že to je absurdita. No je to absurdita, ale my žijeme v krajine, kde sú absurdity úplne na bežnom poriadku. Takže, viete, tu 25 hektárov za 15 000 eur, to je nič, nula bodov. Je to síce absurdita, to uznávam, ale v našej krajine je všetko možné. A eldorádo nie je v Peru, ale na Slovensku. Takže to tu kľudne môže nastať. Čiže k tomuto sa možno by sme aj vedeli dopracovať, čo by nám bolo potom asi aj ľúto, lebo by to paradoxne spôsobilo to, že by sa zaťažil ten zdravotnícky systém takým spôsobom, že by sme zrazu zistili, kto všetko by prípadne tú sterilizáciu podstupoval. Ale nehovorím, že úplne to tak skončí, ale na to riziko upozorňujem. A potom by sme sa na konci dozvedeli to, čo je starou pravdou a platí, že to, čo je zadarmo, je najdrahšie, hej. A na to naozaj by som teda upozornil, že veci ktoré sú zadarmo, v zásade nemajú cenu. A špeciálne v niektorých komunitách sú veci, ktoré sú zadarmo vnímané ako bezcenné na druhú. Keby sme teda chceli robiť trošku nejaký výsledok, tak potom poďme spolu rozmýšľať, týka sa to hlavne vás, nad tým, ako to urobiť dostupným. To znamená, ako tento zákrok urobiť dostupným. Nebudeme tu teraz rozoberať tú rovinu, ktorú sme tu rozoberali doobeda. Ja nechcem sa do toho púšťať. To je náročná téma. Ale keď by sme vychádzali z tej premisy, v ktorej sme sa zaviazali, to znamená, urobíme to dostupným, tak potom rozmýšľajme tým smerom, že urobme niektorý zákrok dostupným. To znamená, povedzme, že bude stáť pre niekoho ten zákrok osemdesiat, deväťdesiat eur a bude na splátky a bude sa to posudzovať podľa toho, že ja neviem, že ten niekto je poberateľom hmotných dávok alebo je v nejakom stave sociálnej núdze, tak vtedy ten zákrok je možné absolvovať za takúto, pardon za výraz, akciovú cenu, hej, alebo prípadne s odloženou splátkou. Čiže keby sme chceli byť to, čo by sme mali byť, teda tí, čo hľadajú riešenia a umenie možného z tej situácie, nieže sa tu budeme navzájom vybíjať v tom, kto je väčší, tak toto by mohlo byť jedným zo smerov, akým sa vybrať, ja nehovorím, že presne tak to má skončiť, ale jeden zo smerov, aký by sa dal vybrať. To znamená, vieme, že to je jedna z možných alternatív pre určitú skupinu. Ako-tak ju treba urobiť dostupnou, dostupnou stanovením nejakej sumy, aby si to mohli dovoliť tí, čo sa pre to slobodne rozhodnú. Nebude tam nejaký, by som povedal, podružný vplyv a tak ďalej a tak ďalej. Teraz na záver už budem končiť. Toto trebárs keby sa nám alebo vám podarilo, mne je to úplne jedno, komu sa to podarí, hej. Ale na konci nech je výsledok, hej. Keby sa to podarilo, to je jedno z opatrení, ako sa vysporiadať s tým obludným prvenstvom, ktoré som vám tu demonštroval na tom grafe. Tam sú, samozrejme, ďalšie veci, ktoré musíme riešiť, a ďalšie opatrenia, ktoré musíme riešiť, kočíkovné, pôrodné. A ja napríklad už vyjadrujem miernu obavu z tých prezentácií, hej, lebo tuná kolega, ktorý sa pokúsil o štátnický prejav, popri druhom svojom kolegovi nadáva do orgánov, ktoré spôsobujú trebárs aj takéto prvenstvá. Tak hovoril, že to je to isté, ako keď niekto povie, že by mal ísť na opustený ostrov, ako keď niekto povie, že sociálna politika štátu by mala končiť pri dvoch-troch deťoch. Toto je to, čoho sa bojím, že k tomuto prídeme. To znamená, každý iný názor bude názor blba a iba niekoho názor alebo niečí názor alebo z nejakého autorského kolektívu názor bude ten najsprávnejší zo správnych. Čiže, upozorňujem na to, takto to proste nefunguje. Ja viem, že si možno niekto myslí, že to takto funguje. Ale takto to proste nefunguje. Pokiaľ sa chcete popasovať s ťažkou témou, tak sa tešte každému, kto chce tomu trošku pomôcť, aby sa to podarilo vyriešiť, lebo koniec koncov je to našou úlohou a kvôli tomu tu sme. Čiže to môže byť ani nieže sekundárne, ale úplne vzadu jedno z opatrení, ako urobiť dostupnú sterilizáciu trebárs aj pre sociálne vylúčené spoločenstvá. Tam sú iné opatrenia, ktoré sú tu. Ale teraz, viete, keď človek povie A, tak chce povedať aj B. A nepochopte ma v zlom. Už toľko sme sa napočúvali vzletných myšlienok. Aj teraz som videl prezentáciu, tu bude svet zo dňa na deň lepší a krajší. A kto to zaplatí? Európska únia. Nuž Európska únia, pán Sulík vie sám veľmi dobre, má ďaleko iné problémy, ako urobiť náš svet lepším a krajším, obzvlášť keď sme si to my sami pokašľali. Čiže tam by som sa nejako neúfal, ale čakal na to, z čoho a ako využiť akýkoľvek potenciál, ktorý vnútri existuje, aby sme znova si tu nevybudovali nejaký vzdušný zámok, do ktorého ani ten pomyselný rebrík nevieme vložiť, lebo však nie je ho kam ani nedá sa z čoho postaviť. Čiže to B, ktoré chcem povedať, bude v tom, že pokiaľ sa neuchopí ten problém tak, ako sa má uchopiť, tak tu len nekonštatujme, čo tiká alebo netiká či búcha alebo nebúcha. My týmto smutným prvenstvom európskym, ale pomaly sa blížime k svetovému prvenstvu, sme spôsobili to, keď to trošku, naozaj iba trošku zhyperbolizujem, tak môžeme začať uvažovať nad takým niečím, ako je Medzinárodný trestný tribunál a trestný čin genocídy, lebo, zacitujem pre istotu, aby som znova nebol zle pochopený, ja niečo poviem, potom to niekde prekrútia, povedia, že ja neviem, čo som kde povedal, lebo genocídou je aj to, keď niekto spôsobí nejakej náboženskej, etnickej alebo rasovej skupine ťažké telesné alebo duševné ublíženie. Nuž, vážení, ja viem, že to znie hrozne, ale pokiaľ k niektorým veciam sa nepostavíme, tak ako sa k nim postaviť máme, teda čelom a poriadne, tak nie ja, ale, je to dosť možné, niekto to takto posudzovať bude. To, čo sa „podarilo“, na čo aj graf poukáže, keď tam doplníme to, čo tam doplniť máme, tak je dosť možné, sa dá takto aj posudzovať, čo v tých niektorých osadách nastalo týmto zvráteným a na neschopnosti postaveným sociálnym systémom, ktorý v tomto štáte funguje. Takže riešením z toho je to, že nebudem ofenzívny k nikomu, nebudem sa do nikoho navážať, budem sa snažiť len apelovať na to, že sú tam možno mierne chyby, o ktorých nehovorím, že sa nedajú doladiť, a hovoriť o nejakých riešeniach. Netreba robiť kategóriu, netreba odsudzovať niekoho. A keď niekto bude pracovať tým systémom, tak treba byť veľký. Ďakujem pekne.