52. schôdza NR SR - 9.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2026-06-05
Poslanec: Kolíková, Mária 
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem veľmi pekne za slovo, pán predsedajúci, vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán minister. Ja si dovolím na úvod takú paralelu, že naozaj aj ja tu mám 55 minút dokopy s faktickými poznámkami. K zákonu, ktorý má tri odseky. Text je napísaný. Naozaj, ak by niekto pozeral. Toto je celý text zákona. Máme k tomu 55 minút v skrátenej rozprave. Predtým sme rokovali o zákone, ktorý mal 2000 paragrafov a mali sme rovnaký čas aj ja ako bývalá ministerka spravodlivosti. Preto sa stalo to, že aj počas rozpravy som chcela viackrát vystúpiť a už som nemohla, lebo som sa nemohla vyjadriť k prerokovanému Občianskemu zákonníku k 2000 paragrafom. Teraz máme zákon, ktorý by sa možno javil, že je to veľmi jednoduchá záležitosť, ja k tomu poviem viac. Dúfam, že mi tých 55 minút bude stačiť a to samozrejme musím myslieť aj na svojich kolegov, aj na to, že, ak sa čas vyčerpá, tak nie je možnosť žiadnych faktických poznámok. To znamená, nie je možné zasiahnuť nejakým spôsobom žiadnym príspevkom do debaty ani faktickou poznámkou. Je to naozaj absurdné, čoho sme tu boli účastníkom v predchádzajúcej rozprave a myslím si, že je dôležité na to poukazovať. A vraciam sa, ale teraz už samozrejme k predmetnému prerokovanému návrhu zákona v prvom čítaní. To znamená k tomu, aká je jeho filozofia. A aký to má zmysel? A rovnako navrhujem hneď v úvodnej časti vrátiť to späť na prepracovanie. A to preto, lebo nevidím zmysel, účel takejto právnej úpravy. A určite sa dá veľa vecí zlepšiť. Pre sudcov aj pre Najvyšší správny súd, ale tento zákon nás vracia späť a nič dobré neprináša. A ja si dovolím v tej súvislosti, lebo pán minister to aj uviedol. A musím povedať, že bohužiaľ podobne to uviedol aj na konferencii správneho súdnictva, kde bol samozrejme pozvaný, mal úvodné slovo, mne sa toho nedoprialo. Asi som toho veľa pre správne súdnictvo neurobila. Len som presadila zriadenie Najvyššieho správneho súdu a zriadenie správnych súdov, ale pán minister mal tu priestor, ale som rada, že samozrejme tu mali priestor aj ďalší. Predseda Najvyššieho správneho súdu, predseda Ústavného súdu, predseda, ktorý zakladal Najvyšší správny súd v Českej republike, súčasný predseda Najvyššieho správneho súdu v Českej republike. Takže naozaj tá konferencia bola vynikajúca, bola na úrovni a ja som naozaj vďačná, že som mohla byť toho súčasťou. A myslím si, že je veľmi dôležité o tom hovoriť aj to, čo povedal predseda Ústavného súdu. Justičná reforma, ktorá sa presadila v 20., v 21., bola najväčšia reforma, ktorou prešla justícia od vzniku Slovenskej republiky a nech sú akíkoľvek kritici, správne súdnictvo je naozaj dôležitá reforma, ktorá sa udiala. A prospešná pre justíciu. Bohužiaľ, od pána ministra sme si nič také nevypočuli. Vypočula som si iba samú kritiku aj smerom k sudcom Najvyššieho správneho súdu, ktorí tam priamo boli, ako keby oni niečo vykonali alebo vyparátili. Prišlo mi to skutočne nenáležité. A v tom mi chýba aj trošku slušnosť, nejakej kultúry medzi nami. Pretože žiadna konferencia k správnemu súdnictvu by nebola, a to si dovolím v tomto sa k tomu prihlásiť, ak by som ako ministerka spravodlivosti nepresadila zriadenie Najvyššieho správneho súdu a potom aj zriadenie správnych súdov v Bratislave, v Banskej Bystrici a Košiciach. Jednoznačne súhlasím s pánom predsedom Ústavného súdu, že je to významná reforma, ktorou prešla justícia, absolútne kľúčová preto, aby sme tu mali právny štát. Aby predstavitelia štátu vedeli, že v primeranom čase sa môže stať, že, ak vydávajú zlé rozhodnutia v rozpore so zákonom, v rozpore s ústavou, tak tu máme súdne inštitúcie, ktoré tomu urobia v dohľadnom čase nápravu a je to kľúčové, je to dôležité. Je to dôležité pre demokraciu, pre právny štát v Slovenskej republike. A tak je to vnímané, bohužiaľ, veľmi málo som si k tomu vypočula od pána ministra a možno preto aj prichádza tento zákon, že si myslím, že je tu zásadné nepochopenie o dôležitosti správneho súdnictva a o dôležitosti reformy, ktorá sa udiala súčasne samozrejme aj s ústavnou reformou. A ktorej súčasťou, absolútne kľúčovou súčasťou, bolo zriadenie Najvyššieho správneho súdu. Myslím si, že trošku nekorektne pán minister vo svojom úvodnom slove povedal, čo sa vlastne naozaj udialo, ako bol zriadený Najvyšší správny súd. Najvyšší správny súd bol vytvorený ako najvyššia súdna inštitúcia pre tzv. správne súdnictvo. To znamená, keď to tak zjednoduším, pre spory občana so štátom. To, čo sa ukazovalo od najnižších úrovní súdnictva, je, že neboli tu sudcovia, ktorí by sa špecializovali na túto oblasť práva, ktorá nie je naozaj jednoduchá, pretože to je od rozhodnutí daňových úradov, rozhodnutí stavebných úradov, rozhodnutí v oblasti životného prostredia, naozaj vlastne v celej sfére toho verejného života, kde vstupujú inštitúcie štátu do našich životov, vydávajú rozhodnutia, regulujú veci v štáte, no tak tam je potom rola toho správneho súdnictva, že, keď je človek presvedčený, že ten štát konal v rozpore so zákonom, tak sa obráti na súd a žiada nejakú nápravu, zrušiť rozhodnutie, prípadne chcieť nejaké predbežné rozhodnutie, ktorým by sa zastavili účinky toho rozhodnutia, a tam je veľmi dôležité, aby ten súd včas zohral svoju rolu. A, ak nemáme sudcov, ktorí sa venujú len tejto oblasti práva, tak je veľmi zložité, aby sme včas také rozhodnutie mali. Takže v tom spočívala jedna časť reformy, okrem toho, že prebehla reforma v oblasti rodinného práva a vôbec naprieč vlastne všetkými oblasťami, v ktorých sudcovia rozhodujú, aby boli špecialistami. Keď si chceme operovať oči, chceme ísť k očnému chirurgovi, keď si chceme operovať srdce, chceme ísť ku kardiochirurgovi, asi to nechceme naopak. To zabezpečovala veľká reforma v 20. rokoch, ktorú som si dovolila vtedy viesť ako ministerka spravodlivosti a vďaka naozaj všetkým koaličným partnerom, nech akokoľvek to bolo zložité, miestami to bolo veľmi zložité, že sa nám podarilo presadiť veľkú ústavnú reformu a potom aj veľkú reformu na zákonnej úrovni. A naozaj sa nám podarilo, že sudca, keď rozhoduje v rodinných veciach, v trestných veciach, v občianskych veciach, v obchodných veciach, mal by to byť sudca, ktorý naozaj iba v týchto veciach koná a rozhoduje a rovnako by tomu malo byť osobitne vo veciach, kedy sa borí so štátom. A tam k tomu boli zriadené správne súdy a Najvyšší správny súd. Najvyšší správny súd dostal do vienka ešte jednu významnú, obrovskú vec, a to je vyvodzovanie disciplinárnej zodpovednosti voči predstaviteľom právnických profesií. Či sú to notári, či sú to exekútori, či sú to advokáti, či sú to sudcovia. Osobitne sa pristavím pri sudcoch, kde sa ukazovalo, že ten model, ktorý tu bol predtým na vyvodzovanie disciplinárnej zodpovednosti, bol model, ktorý sa ukázal ako nástroj šikany. Kedy osobitne minister spravodlivosti mal vlastne pomerne silné postavenie v tomto, pretože je to zložka výkonnej moci. A naozaj, ak ten systém nie je nastavený dobre, už len podaním samotného disciplinárneho návrhu sa začne šikana, pretože, ak neskončí v primeranom čase disciplinárne konanie, no tak už samozrejme už len to, že je obvinený, že niečo neurobil, čo mal urobiť, už to je samozrejme nejaká miera utrpenia a nejaká miera tlaku, aby možno rozhodoval inak, správal sa inak, ako si predstavuje výkonná zložka. Je správne, že minister spravodlivosti má možnosť podávať disciplinárne návrhy, ale o to viac je dôležité, aby potom ten disciplinárny súd rozhodol v primeranom čase, aby sme mohli mať dôveru, že sú tam ľudia, do ktorých rozhodovania naozaj nikto nijakým spôsobom nezasahuje. To, čo priniesol Najvyšší správny súd, priniesol absolútnu revolúciu v disciplinárnom súdnictve. Zrazu veci, ktoré trvali roky. Naozaj roky, pomaly 10 rokov trvali niektoré disciplinárne konania, sa začali rozhodovať do pol roka. A to je absolútne kľúčové pre každého, kto je stíhaný. Aj v trestnom konaní si človek zaslúži, ak je voči nemu začaté trestné stíhanie, aby v primeranom čase skončilo. Preto treba aj tam urobiť množstvo zmien. Ale v disciplinárnom konaní, samozrejme, to platí rovnako. Ak stíhame sudcu, no tak je dôležité, aby v primeranom čase vlastne to rozhodnutie padlo. A toto bola absolútne kľúčová zmena, ktorú priniesla justičná reforma zriadením Najvyššieho správneho súdu, vytvorením profesionálnych sudcov, ktorí budú rozhodovať takéto veci. A stanovili sa samozrejme aj odporúčacie lehoty, aby také rozhodnutia padli do pol roka a naozaj vlastne tieto disciplinárne konania, aj to bolo súčasťou tejto konferencie, bolo to prednesené, zásadne, zásadne, revolučne vlastne začali končiť v primeranom čase. Dá sa povedať, že do pol roka vlastne všetky veci pomaly, ktoré boli aj staré, vo veľkej miere, veľkú väčšinu z nich Najvyšší správny súd dokázal veľmi rýchlo v nich konať a rozhodovať. A vlastne tento čas polročný platil aj pre všetky ďalšie veci, ktoré na Najvyšší správny súd prichádzali. Pretože to robili profesionáli, robili to sudcovia Najvyššieho správneho súdu, mali to ako vymedzenú časť z výkonu svojej sudcovskej pravomoci a naozaj, či to boli sudcovia alebo advokáti, exekútori, notári, keď tá vec prišla na Najvyšší správny súd, naozaj v dohľadnom čase tie veci sa skončili. V odbornej verejnosti k týmto rozhodnutiam, ak k nim boli nejaké výhrady, tak skôr boli výhrady, či nemal byť ešte prísnejší ten Najvyšší správny súd. Ale nezachytila som ani jednu výhradu, že by to rozhodnutie bolo príliš prísne. Bolo to samozrejme, súviselo to aj s tým, že rozhodnutia Najvyššieho správneho súdu v týchto disciplinárnych veciach, a budem sa venovať osobitne voči sudcom, platilo, že voči nim je možné odvolanie iba v tých ťažších veciach s tými ťažšími následkami, v zásade, keď malo ísť o stratu danej funkcie. Pán minister nastúpil a rozhodol sa, že urobí zásadné zmeny v rámci správneho súdnictva, s tým súvisí tento zákon, čo nám prináša. Ja budem hovoriť aj o sudcoch a v akej miere to má pomôcť. Alebo naopak, ja si myslím, že poškodiť. Ale už zasiahol do tohto disciplinárneho konania. Zasiahol do celého spôsobu tvorby samotných sudcov. Už to nemajú byť len tí profesionáli, ktorí sú v zásade tí, ktorí tvoria tú zásadnú zložku disciplinárnych senátov, pretože samozrejme vždy sú tam aj predstavitelia, ak sa jedná o advokátov, z advokátskej obce, z notárov, z notárskej obce, z exekútorov alebo akademici, ale pre sudcov kľúčovo platilo, že tú väčšinu tvorí tento profesionálny tím Najvyššieho správneho súdu. Ja som zvedavá veľmi, ako zmeny, ktoré priniesol pán minister už v inom zákone a zasiahol vlastne do celej tvorby disciplinárnych súdov, čo nám to prinesie v budúcnosti. Viem, že bol podaný návrh aj na Ústavný súd, či vôbec sedí vlastne tá zmena. Ale o tom sme tu mali iný zákon. Čím len chcem povedať, že bez toho, aby pán minister robil akékoľvek analýzy ohľadom správneho súdnictva, vyvodzovania disciplinárnej právomoci, pričom ukázalo sa v dátach, že naopak celá reforma priniesla pozitívne výsledky ohľadom vyvodzovania disciplinárnej zodpovednosti, že skutočne v primeranom čase sú tu rozhodnutia. Nedalo sa povedať o žiadnom rozhodnutí, dokonca ani ohľadom návrhu, ktorý ja som podávala na Najvyšší správny súd, že by Najvyšší správny súd rozhodoval v môj prospech ako bývalej ministerky spravodlivosti, skôr naopak. To znamená, neboli tu absolútne žiadne objektívne výhrady k tomu, že by Najvyšší správny súd nebol nestranný, nezávislý, že by nekonal absolútne profesionálne, zdatne, či už sa jedná o oblasť správneho súdnictva alebo o oblasť vyvodzovania disciplinárnej právomoci. Boli tu výmysly, na základe ktorých už došlo k jednému zásahu do tvorby disciplinárnych súdov. Z justície počujeme, že je tu obava zo zasahovania do spôsobu rozhodovania tým, ako je dnes zložená Súdna rada. Tá dostala osobitný priestor na to, aby si vytvárala vlastné Boli tu výmysly, na základe ktorých už došlo k jednému zásahu do tvorby disciplinárnych súdov. Z justície počujeme, že je tu obava zo zasahovania do spôsobu rozhodovania tým, ako je dnes zložená Súdna rada. Tá dostala osobitný priestor na to, aby si vytvárala vlastne a nanovo tieto disciplinárne senáty. Uvidíme, čo nám to prinesie. Ja som veľmi zvedavá. Som veľmi zvedavá. V akých lehotách budú tieto nové senáty rozhodovať? Pretože s tým, čím prišiel pán minister, je, že priniesol nám aj nové pravidlá, že vlastne ani všetci sudcovia Najvyššieho správneho súdu už nemôžu byť súčasťou takýchto disciplinárnych senátov. Ale o tomto všetkom sme už diskutovali. S tým už pán minister prišiel. Ale neprišiel na základe dát. Nie. Prišiel na základe nejakých svojich dojmov urobiť zmeny v niečom, čo fungovalo a ukázalo sa, že je to dobre nastavené. Teraz prichádza s ďalšou zmenou, ktorá má vlastne zmeniť zloženie Najvyššieho správneho súdu a tvrdí, že tu bolo nejaké netransparentné výberové konanie, na základe ktorého sa ľudia stali sudcami Najvyššieho správneho súdu pomaly. Ja som si vypočula, pán minister, že ste povedali, že, ktorí sa nestretli pomaly s právom. To ste povedali. Možno ste sa asi pomýlili, ale aj takéto ste mali. To ste zabudli dopovedať: v praxi. Ale ako keby sa s tým právom ani nestretli. No tak, keď sme si zobrali ako vzor Najvyšší správny súd v Čechách, tak by sme videli, že je veľmi dôležité a ukázalo sa, ako je to dobré, že sú tam ľudia z akademického prostredia, aj z iných prostredí, aj z praxe, ktorí predtým neboli sudcami, vytvorili vlastne ten Najvyšší správny súd v Českej republike a brali sme to ako náš vzor. Veď nakoniec aj zakladateľ tohto Najvyššieho správneho súdu, ako prvý predseda, pán Baxa, bol pozvaný na túto konferenciu. Keby ste sa s ním rozprávali, pán minister, tak by ste zistili, ako to bolo dôležité, že osobitne ten začiatočný tím bol takýto pestrý. Pre rozbeh celého Najvyššieho správneho súdu a pre tvorbu rozhodovacej činnosti. Takže je dobré, že je pestrý a povedal by vám to každý sudca Najvyššieho správneho súdu. Keby ste sa s nimi rozprávali, len vy ste mali príhovor na začiatok a potom ste odtiaľ odišli. Takže vy ste si, bohužiaľ, ani nevypočuli všetky príspevky, ktoré tu zazneli. A jeden z tých príspevkov osobitne bol k tomu, o čom vy tu rozprávate v dôvodovej správe. Vy tu tvrdíte, že Najvyšší správny súd je vlastne teraz ochudobnený a trpí asi nejakou chabou rozhodovacou činnosťou a judikatúrou, lebo tam neprešli všetci sudcovia oniekdajšieho správneho senátu Najvyššieho súdu, ktorých bolo v tom čase okolo 20, tak tu píšete, a prešli len deviati. A že teda tí ostatní, ktorí prišli, či už z prokuratúry, či už z advokácie, či už z akademického prostredia, tak tí sa nekvalifikujú na to, aby vedeli vlastne prinášať pre ten Najvyšší správny súd nejakú podobnú kvalitu. Tak dovolím si vám povedať, že keby ste počkali na tej konferencii, tak by ste zistili presný opak. Pretože pán podpredseda Najvyššieho správneho súdu, pán podpredseda, ktorý vlastne prišiel z Najvyššieho súdu, z toho správneho kolégia, o ktorom hovoríte, že to je to, ktoré sa malo celé vlastne ako keby preliať na Najvyšší správny súd, mal osobitný príspevok, v ktorom hovoril o rozhodovacej činnosti Najvyššieho správneho súdu a o tom, ktoré rozhodnutia a v akých počtoch sa zverejňujú v Zbierke rozhodnutí Najvyššieho správneho súdu, kde sa, samozrejme, nezverejňujú všetky, ale iba tie, ktoré prispievajú vlastne k tej rozhodovacej činnosti Najvyššieho správneho súdu, ktorú je hodné si prečítať, pretože nás posúva niekde ďalej. A presne urobil vlastne k tomu aj pekný taký rebríček, aj dáta a ukázal, ktoré senáty najčastejšie sú tými senátmi, ktoré prispievajú do tejto zbierky svojimi rozhodnutiami, a bolo z nich zrejmé, že tie, ktoré najviac takýchto rozhodnutí vydali a prispeli k tejto zverejnenej rozhodovacej činnosti, sú práve tí, ktorí neprišli z Najvyššieho súdu zo správneho kolégia, ale sú to buď kolegovia, ktorí prišli z nižších súdov, ktorí sa zúčastnili výberového konania v tom 21. roku, alebo prišli napríklad z advokácie. To znamená, že to, čo vy tu tvrdíte, dáta Najvyššieho správneho súdu ukazujú inak. To znamená, ako ste presne tu uviedli. Prešli sem. Deviati sudcovia z Najvyššieho súdu zo správneho kolégia prišli na Najvyšší správny súd. Dnes je okolo 25 sudcov na Najvyššom správnom súde. To znamená, áno, tí ostatní neprišli z Najvyššieho súdu, prišli z iných súdov. Alebo prišli z advokácie, alebo prišli z prokuratúry, alebo prišli z akademického prostredia. Ale zjavne títo iní ľudia, teda z iných prostredí, prispievajú najväčším počtom do tejto zbierky. To znamená, ak vy tu hovoríte o tom, o kvalitnej rozhodovacej činnosti, no tak to nie je pravda. Tak to nie je pravda. Neviem, na základe čoho ste k tomu prišli, že vy tu ešte haníte tých sudcov Najvyššieho správneho súdu, ktorí si dovolili predtým nebyť súčasťou správneho kolégia, že tí nie sú spôsobilí a schopní prispievať k rozhodovacej činnosti Najvyššieho správneho súdu v takej miere, že by ich rozhodnutia boli zverejňované, aby to prispievalo vlastne k právnej istote, k predvídateľnosti práva. Vedeli to vopred advokáti a všetci, ktorí vlastne chcú vedieť, ktorým smerom sa uberá správne súdnictvo. Toto a táto dôvodová správa, prosím pekne, pán minister, je v tejto súvislosti paškvil. Ja by som chcela vidieť dáta, ako ste prišli k tomu, že sudcovia, ktorí ostali na správnom kolégiu Najvyššieho súdu a nezúčastnili sa výberového konania, nám chýbajú na Najvyššom správnom súde. A ja sa pýtam naozaj a neviem, že možno tí kolegovia nechceli už robiť správne právo. Lebo keby ich chceli, tak predsa mohli sa zúčastniť výberového konania na Súdnej rade, takisto ako ostatných deväť kolegov, a boli by súčasťou Najvyššieho správneho súdu už päť rokov. Mohli prispieť k rozhodovacej činnosti. Čo im bránilo v tom, aby sa zúčastnili výberového konania na Súdnej rade? Veď jednalo sa len o verejné vypočutie a treba pripomenúť, a plus áno, previerka sudcovskej spôsobilosti, a to je možno ten pes zakopaný, lebo to ste nespomenuli vo vašom príspevku. Ja si myslím, že veľmi dôležitú okolnosť, pán minister. A musím povedať, že vidím tu nejaké preklepy aj v texte zákona a v dôvodovej správe, lebo možno to nie je preklep, ale tak to má byť, ale v dôvodovej správe som si to nevedela prečítať potom. Takže to budem rada, keď ma opravíte a ja upriamujem na to pozornosť, lebo pán minister na to neupriamil pozornosť. A to si myslím, že to je to najdôležitejšie a tam je pes zakopaný. Pretože tie tri vlastne ustanovenia, z tých troch ustanovení iba jedno je dôležité, ja sa domnievam, a to je ods. 1 v tom § 151i zákona o sudcoch a prísediacich, ktoré hovorí, že sudca Najvyššieho súdu, ktorý teda k 31. júlu 2021 bol členom správneho kolégia, tak, ak požiadal do 30. 11. 2026 o preloženie, Súdna rada môže rozhodnúť o jeho preložení, a prosím teraz počúvajte, bez vykonania dohľadu nad spĺňaním predpokladov sudcu Šipoš. Aha. Aha, asi o toto ide. Asi o toto tu ide, takže nie o to, že by tu bol problém s výberovým konaním, ale asi bol problém v tej sudcovskej spôsobilosti. A teraz, o čom je sudcovská spôsobilosť? No sudcovská spôsobilosť je o tom, že, ak sú tu nejaké podozrenia, ktoré môžu byť a nemusia byť už vo fáze trestného stíhania, ale môžu tu byť nejaké podozrenia, ktoré má Slovenská informačná služba alebo iné orgány. A môžu byť závažné ohľadom osôb, ktoré sú v justícii, lebo aj to sa nám udeje, bohužiaľ, v každej profesii sa to deje. Aj to viete aj vy, pán minister, aj vám podľa mňa chodia rôzne správy aj zo Slovenskej informačnej služby ohľadom niektorých sudcov a niektorých súdov, že sú podozrenia z nekalej korupčnej činnosti, aj ja som ich dostávala ako ministerka spravodlivosti. No a potom vlastne pri takejto sudcovskej spôsobilosti, pri previerke, dostanú ich členovia Súdnej rady a s ohľadom na všetky informácie, ktoré si zozbierajú o danej osobe, tak vyhodnotia, či súhlasia napríklad s tým, aby tá osoba kariérne rástla, aby bola preložená. To znamená, nemusí to byť dosť dôvodov na to, aby došlo k začatiu trestného stíhania, ale môže to byť dosť dôvodov na to, aby Súdna rada nedala takúto previerku sudcovskej spôsobilosti a nesúhlasila s tým, aby vlastne tá osoba kariérne rástla. Asi toto je problém. A ja sa pýtam, a v čom je problém? Však Súdnu radu máte, dôveru v jej zloženie. Aký je problém, aby ten, kto chce ísť na Najvyšší správny súd, prešiel previerkou sudcovskej spôsobilosti? Osobitne sú na to citliví zvyčajne predstavitelia hnutia Slovensko, tak ich na to upozorňujem. Kľúčová vec tejto novely je, aby ten, kto chce ísť na Najvyšší správny súd z bývalých členov správneho kolégia, nemusel prejsť cez previerku sudcovskej spôsobilosti. A ja sa pýtam prečo? Pretože aj dnes, ak sudca chce kariérne rásť, musí prejsť takouto previerkou. Ak je preložený z jedného súdu všeobecného na správny súd, musí prejsť takouto previerkou. Takže asi tu nejde o to, že sa cítili dotknutí výberovým konaním a verejným vypočutím, ale asi je problém v tom, že nechceli prejsť cez previerku sudcovskej spôsobilosti. A to podľa mňa je problém, ktorý by sme mali nechať na tých sudcov a neriešiť to, pán minister, tým, že to necháme na zvážení Súdnej rady. A ešte musím povedať, že mi to príde naozaj veľmi pokrytecké, ako je to urobené. Ako je urobené toto ústavné, lebo v tom ústave nie je povedané, že Súdna rada vlastne preloží týchto sudcov na Najvyšší správny súd bez vykonania dohľadu nad spĺňaním sudcovskej spôsobilosti, ale povie: „Súdna rada môže rozhodnúť.“ Tak mňa by zaujímalo naozaj, na základe akých podmienok? O jednom rozhodne, že prejde tou previerkou, o inom rozhodne, že neprejde. Takže jedni sú, ja neviem, viac zaujímaví pre Súdnu radu a iní menej, alebo akým vlastne prehodnotením dôjde, že Súdna rada má vlastne, čo je tá voľná úvaha toho „môže rozhodnúť“. To teda ja si myslím, že je absolútne neprimerané, aby sme v Súdnej rade dávali priestor, že ona sa bude rozhodovať, že o jednom sudcovi, ktorý by sa teda chcel preložiť na Najvyšší správny súd, rozhodne o previerke a o druhom nerozhodne, lebo tu nemáme vôbec žiadne kritériá, na základe ktorých vlastne tá Súdna rada by mala takéto posúdenie spraviť. A to teda ja považujem za veľmi vážne. Aby jedného sme dali cez test sudcovskej spôsobilosti, druhého nedali. Podľa čoho to bude, pán minister, podľa čoho to bude? Áno, čítate si to aj vy. Vidím, že vás to prekvapilo asi. No tak vidíte, takéto prekvapenia si tu prinášame. No a teraz vidím, že ste prekvapení, lebo aj ja som sa, musím priznať, potom, že som si myslela, že v dôvodovej správe sa dozviem niečo viac. A tak som si začala čítať vlastne dôvodovú správu a zistila som, že tam chýba sloveso. Že chcela som na to vlastne prísť a ja to musím nájsť teraz, že vlastne som zistila, že v tej dôvodovej správe, ktorá s týmto súvisí, mi chýbalo to sloveso, lebo som chcela vlastne prísť na to, čo budú tie kritériá. No, keď mi ostane nejaký čas, ja si to v kľude potom pozriem, vás na to upozorním ešte vo faktickej poznámke. Aha, áno. Áno, prepáčte. Osobitnú časť, prosím, pán minister, keby ste si mohli pozrieť. Takže chcela som sa dozvedieť viac v osobitnej časti dôvodovej správy, ako to teda bude s tým prekladaním a teda o kom sa rozhodne, že áno, o kom sa rozhodne, že nie. Ale musím sa priznať, že mala som z toho dojem, že prišlo vám hlúpe povedať, že tí sudcovia nemusia prejsť previerkou. No tak dať tam „môže“ znamená, že no ale on ňou môže prejsť. No ale myslím si, že aj teraz to asi vnímate a cítite, že to asi nie je v poriadku dať Súdnej rade priestor: jeden áno, druhý nie a vôbec nevadí, že nikto nevie prečo. Jedného teda, toho si tu teda podáme. Ja by som naozaj rada videla ten zoznam, že koho si podáme a koho si nepodáme. A budem, samozrejme, nad tým rozmýšľať, ako ste na to prišli. Alebo možno je to len preto, že v texte zákona vyzerá lepšie, že každý ňou môže prejsť, ale vlastne nikoho si nepodáme a nikto nemusí ňou prejsť, čo tiež nie je v poriadku. Na tom sa asi zhodneme, že takto by tie texty nemali vyzerať. No ale v ods. 1 už som to našla v dobrej časti, no iba to sloveso, pretože tam, kde sa to chceme dozvedieť, tak tam sa to môžete pozrieť. Je to vlastne v druhom odseku osobitnej časti, čítam si: V ods. 1 sa ustanovuje, že, ak takýto sudca podá žiadosť o preloženie od 30. novembra 2026, čiarka, Súdna rada Slovenskej republiky – a nevieme, čo – o jeho preložení bez vykonania dohľadu nad spĺňaním predpokladov sudcovskej spôsobilosti. No a ja mám dojem, ako keby niekto čakal, čo mu bude povedané, že bude tam „rozhodne“ alebo „môže rozhodnúť“. Lebo to tak vyzerá, že vlastne sa to doplnilo do textu zákona a v tej dôvodovej správe to voľné okienko ostalo, však možno si aj nikto nečíta dôvodovú správu a ja som si ju prečítala. Tak ja sa teraz snažím si čítať veľa vecí, aby som dobre rozumela vašim krokom. Nenašla som si tu žiadne dáta, na základe čoho ste prišli k tomu, čo ste povedali na úvod, že na Najvyššom súde nám ostali sudcovia, ktorí by nám mali prispieť k rozhodovacej činnosti, lebo teda… A ja som si prečítala. Tak ja sa teraz snažím si čítať veľa vecí, aby som dobre rozumela vašim krokom. Nenašla som si tu žiadne dáta, na základe čoho ste prišli k tomu, čo ste povedali na úvod, že na Najvyššom súde nám ostali sudcovia, ktorí by nám mali prispieť k rozhodovacej činnosti, lebo teda nedá sa povedať dnes na Najvyššom správnom súde, že by to bolo tak, ako tvrdíte, že ľudia, ktorí prišli z ulice, tak to, bohužiaľ, hovorí Súdna rada a je to teda veľmi dehonestujúce. Je to ako tak dehonestujúce, pán minister, že to musíte cítiť aj vy. Ako, čo si to dovoľuje? To znamená, že právnici, ktorí sú v akademickom prostredí, advokáti, sú z ulice? Tam prokurátor tvrdí, že sú uličky? To je strašné. To je strašné. To je strašné, áno. Toto odznieva na Súdnej rade. A ja som od vás nikdy nepočul, že by ste to odsúdili. Lebo to je, veď sudcom sa stane človek, ktorý prišiel z ulice z tohto pohľadu. Veď, keď sú otvorené výberové konania na krajskom súde, tak sú otvorené pre všetkých. Veď to je správne a dobré, že aby ten systém nebol uzatvorený, aby prišli ľudia aj z akademického prostredia, aj prokurátori osobitne, ak sa chcú stať sudcom, robili v trestnom práve, nech idú. Advokáti rovnako, veď to prispieva, jednoducho prispieva to k dobrej diskusii o vyváženosti. To by sa mohlo páčiť podľa mňa aj... Už tu nie. Aha, som myslela, pán predseda Gašpar. A tak aj vy máte určitú skúsenosť s trestným stíhaním, pán podpredseda, tak tiež môžete byť citliví na tieto veci, ale že je dobré, jednoducho, keď v tom systéme sa nám tí ľudia trošku prelievajú. Nemyslím si, že, ako povedal pán Lintner, že je dobré si zažiť byť trestne stíhaným, aby som pochopil ako sudca, čo to všetko obnáša, to ja si nemyslím až úplne takto, že by som sa na to takto pozerala. Ale že prejsť tými profesiami, advokát, sudca, prokurátor a mať tam určitý priestor priesaku, je podľa mňa absolútne v poriadku. A preto musím odmietnuť naozaj, že radikálne odmietnuť akékoľvek prívlastky k právnikom, ktorí sa rozhodli ísť na Najvyšší správny súd a neboli predtým sudcami, považujem to za zdravé, za dobré a zjavne sa ukazuje, že napomáhajúce tomu, aby ten Najvyšší správny súd dobre fungoval. A keď sa rozprávate určite, ja si myslím, že s odbornou verejnosťou, ktorej záleží na správnom súdnictve, tak musíte dostávať od nich veľmi silné dobré spätné väzby, že ten Najvyšší správny súd sa vybral dobrou cestou, že to jasne ukazuje v rozhodovacej činnosti, koľko vecí je schopný rozhodnúť, v akej kvalite je schopný ich rozhodnúť. Takže to, čo vy tu píšete v tej dôvodovej správe, jednoducho je nepravé. Sú to klamstvá. A neopierate ich o nič. Lebo keby ste ostali na tej konferencii k tomu správnemu súdu, tak by ste videli, kto vlastne k tej kvalitnej rozhodovacej činnosti na Najvyššom správnom súde dnes prispieva. Sú to aj sudcovia, ktorí prišli zo správneho kolégia, to by som krivdila, sú to aj sudcovia, ale nie je pravda, že by to lídovali. To nie je pravda. Takže v tejto súvislosti neobstojí ani to, čo tu tvrdíte, že za to, že niekto bol sudcom v inej oblasti práva... Lebo sa mohol venovať tomu správnemu súdnictvu a nemal príležitosť, aby bol sudcom. Veď vy to viete veľmi dobre. Keď sa chce niekto stať sudcom, tak si nemôže vybrať, keď ide na prvostupňový súd: ja chcem robiť rodinnú agendu, ja chcem robiť trestnú agendu, ja chcem robiť občiansku agendu. Nie je to pravda. Musí byť dobrý vo všetkom, aby sa stal sudcom na okresnom súde. A potom sa stane sudcom v tej oblasti, kde vlastne ho v tom súdnictve potrebujeme. Takže možno on chcel byť celý život sudcom na správnom súde, ale nemal napríklad vek, nedosiahol, aby mohol ísť. Napríklad, hej? Nemal príležitosť sa toľko venovať tomu správnemu právu. Možno mal príležitosť iba na akademickej pôde, tak sa venoval na akademickej pôde. A môže byť jednoducho oveľa, ale že oveľa lepší odborník, ako ten, ktorý zhodou okolností na krajskom súde pôsobil aj v správnom senáte. Ale že vôbec sa tomu správnemu právu poriadne nevenoval, lebo len dopĺňal počty. A až teraz môžeme hovoriť po tej veľkej reforme, ktorej neviete prísť na meno, že jednoducho naozaj máme v správnom súdnictve ľudí, ktorí sa venujú len správnemu súdnictvu. A je to dobré a na tom by sme sa podľa mňa mohli spoločne zhodnúť. Takže by som skutočne nijako nehanila akademikov, ktorí sa venovali správnemu právu, že prišli na Najvyšší správny súd. A pomohli tomu celému rozbehu Najvyššieho správneho súdu a prispievajú ku kvalitnej rozhodovacej činnosti. Rovnako ani prokurátorov, veď prokurátorov máme tak, ako máme dnes na strane prokuratúry. Jedni sú v trestnej oblasti a iní sú v netrestnej, že sa vlastne venujú tej oblasti správneho práva. Tak keď prešli z Generálnej prokuratúry na Najvyšší správny súd, akí z ulice? Ako to, že im neviete dať kredit ako sudcom zo správneho kolégia? V čom je rozdiel? V čom je rozdiel? Máte pravdu, že je rozdiel v tom, že nevydávali rozhodnutia. Áno. No, ale rovnako si čítali tie rozhodnutia, rovnako sledovali tú judikatúru, len nevydávali rozhodnutia, ale to je zručnosť, ktorá sa dá naučiť určite behom roka a určite po piatich rokoch. Po piatich rokoch, čo sú tam takíto ľudia, takíto kvalifikovaní právnici, si myslím, že nemôžete o nich hovoriť, že by dnes nedosahovali skutočne úroveň, že by vedeli prispievať ku kvalitnej rozhodovacej činnosti Najvyššieho správneho súdu za päť rokov. To mi chcete povedať, pán minister, že ak niekto sa venoval správnemu právu na akademickej pôde, ba aj v súdnictve, ale nemal taký priestor, lebo nebola taká špecializácia, že by sa za päť rokov nevedel naučiť súdiť? Keby sa to naozaj za päť rokov nenaučil? Že by pán Becík z Generálnej prokuratúry sa za päť rokov nenaučil, ako vydávať rozhodnutia na Najvyššom správnom súde? To mi chcete povedať? Ono to jednoducho nesedí. Takže máme tu sudcov Najvyššieho súdu, ktorí sa rozhodli v roku 2021 neísť do otvoreného transparentného výberového konania, ktoré spočíva len v tom, že sú vypočutí a len v tom, že prejdú previerkou sudcovskej spôsobilosti. Takže teraz nemajú prejsť ničím, ani tou previerkou sudcovskej spôsobilosti. Veľmi pravdepodobne, lebo zjavne tak chápem z mimiky pána ministra, že asi to malo byť jasne povedané, že žiadnou previerkou neprejdú, ale potom ten zásadný rozdiel je, že oni nechceli žiadnu previerku. A to nie… A to nesedí. A to by som chcela, aby pán minister veľmi dobre vysvetlil a nerozprával tu o tom, že ideme skvalitniť rozhodovaciu činnosť, lebo to nie je pravda. To jednoducho nijako nesedí, lebo títo sudcovia, keď chceli, mohli ísť už vtedy. Nech sa páči. A súčasne platí, že je tam päť voľných miest. Môžu ísť do výberového konania. Nech sa páči. Aj tak tam viacerí neprejdú. To znamená, mňa by teraz zaujímalo, že neviem, koľko ich je, koľko vôbec chce ísť z Najvyššieho súdu na Najvyšší správny súd? Aký je problém, že sa prihlásia do výberového konania na Najvyšší správny súd? Aký je problém? No problém je v tom, že majú ísť cez previerku sudcovskej spôsobilosti. A áno, problém môže byť aj v tom, že tam môže byť niekto lepší z akademického prostredia, niekto lepší aj z advokácie, niekto lepší možno z nižšieho súdu, už z nových správnych súdov, že tam bude jednoducho niekto lepší. To je jediné riziko. Iný, naozaj dôvod nevidím, lebo oni mohli v tom 21. tam prejsť všetci. Len stačilo prejsť vypočutím na Súdnej rade a previerkou sudcovskej spôsobilosti, išli len deviati, tak ako ste povedali. Máte pravdu, mohlo sa stať. Mohlo sa stať s ohľadom na vypočutie, vzhľadom na sudcovskú spôsobilosť, že niekto by z nich neprešiel. To máte pravdu. To máte... To máte pravdu. To sedí, hej? No. Tak asi bol na to nejaký dôvod, pán minister. Asi bol na to nejaký dôvod. Tak ale prečo nemôže prejsť cez sudcovskú spôsobilosť? Ak áno? To znamená, že niekomu to dáme, niekomu to nedáme a za päť rokov sa mohlo udiať všeličo. To znamená, že my nechceme vedieť vlastne o tom človeku aktuálne nič. Lebo bola tu šanca, ak niekto, ak