52. schôdza NR SR - 4.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2026-05-29
Poslanec: Dostál, Ondrej (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Minister zdravotníctva. Vážené kolegyne, kolegovia, rokujeme o treťom alebo štvrtom bode, ktorý má uvádzať minister vnútra, ktorý sa zo zdravotných dôvodov ospravedlnil, takže uvádzajú jeho body. Kolegovia, viacerí z vás už na to upozornili a majú s tým problém. Ten piatok v parlamente je akýsi zakliaty, lebo tak sme zvyknutí na to, že v piatok sa rokuje o opozičných návrhoch zákonov. Teraz sa rokuje o vládnych návrhoch, tak a tiež to niektorí kolegovia z opozície kritizujú a teda pán minister práce, sociálnych vecí a rodiny Erik Tomáš tu hovoril tiež pri uvádzaní návrhu zákona pána ministra vnútra Matúša Šutaja Eštoka, že veď v piatok je normálny pracovný deň. No len v tom parlamente to tak nevyzerá. Nebudem tu rátať poslancov, ale prečo sa potom nehlasuje v piatok o 11:00, keď o 11:00 sa má hlasovať? No neviem, ale nenapadá mi iné vysvetlenie ako to, že nehlasuje sa preto, aby sa poslanci mohli prísť ráno podpísať do prezenčky a potom odísť preč a mať predĺžený víkend alebo robiť niečo iné, ale nesedieť v parlamente. Tak áno, ja súhlasím, piatok by mal byť normálny pracovný deň, tak ako je pre iných ľudí, ale normálny pracovný deň v parlamente by mal zahŕňať aj hlasovanie, keď už nie to o 17:00, tak prinajmenšom to o 11:00. Rovnako pondelok je normálny pracovný deň. A aj teraz si plénum schválilo, že budeme rokovať aj v pondelok, ale opäť bez hlasovania. Čiže zasa to nebude taký úplne normálny pracovný deň. A ja akceptujem, že ak má pán minister vnútra nejaké zdravotné dôvody, je po operácii, že by mu to bolo dlho sedieť pri takejto dlhej rozprave, ale parlament má zasadať ešte tri týždne, takže pokojne mohol termínovať svoje body na iný deň, inú hodinu. A plénum by mu to určite schválilo. A otázka je, že prečo si vláda dala výjazdové zasadnutie na druhý deň rokovania schôdze, hoci na začiatku schôdze tradične bývajú vládne návrhy, nie poslanecké návrhy, ale vláda sa rozhodla, že zrovna druhý deň rokovania parlamentu je ten deň, keď ona potrebuje mať nenormálne zasadnutie, z ktorého pre ministrov nie je problém odbiehať, ale výjazdové zasadnutie. A dokonca sa kvôli tomu už druhý deň rokovania schôdze nehlasovalo, lebo vedie sa výjazdové zasadnutie vlády a na to nechodia iba členovia vlády, ale aj koaliční poslanci, keďže je to dobrá príležitosť na robenie si kampane napríklad pred blížiacimi sa jesennými komunálnymi a regionálnymi voľbami. No, ale teraz už k samotnému obsahu návrhu zákona. Chcel by som upozorniť na dve veci a obe súvisia s ústavou, respektíve s ústavnosťou toho návrhu zákona. Na prvú vec upozornil odbor legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky. Hovorili sme o tom na pôde ústavnoprávneho výboru a nedostali sme zo strany predkladateľa žiadne prijateľné vysvetlenie tých pochybností o súlade návrhu zákona s ústavou. A zacitujem zo stanoviska odboru legislatívy. V čl. 1, týka sa to tých menších obecných prác, ktoré sa zavádzajú ako nová sankcia v rámci priestupkového zákona. V čl. 1 v ôsmom bode § 15a sa do zákona o priestupkoch navrhuje zavedenie novej sankcie, a to výkonu menších obecných prác. Uloženie menších obecných prác ako druhu sankcie za priestupok sa môže javiť ako problematické a môže vyvolávať ústavnoprávne pochybnosti, a to najmä vo vzťahu k čl. 18 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý zakazuje nútené práce a nútené služby. Podľa čl. 18 ods. 1 ústavy nikto nesmie byť nútený vykonávať nútené práce alebo nútené služby. V čl. 18 ods. 2 sú uvedené prípady, ktoré sa v zmysle predmetného čl. ústavy nepovažujú za nútené práce a nútené služby, je však otázne, či sa dá čl. 18 ods. 2 ústavy interpretovať tak, aby zahrňal aj navrhovaný trest – sankciu za priestupok, o ktorom by nerozhodoval súd, ale orgán verejnej moci, správny orgán. Zároveň návrh zákona nepočíta s podmienkou výslovného súhlasu páchateľa s výkonom týchto prác. Poukazujeme preto na skutočnosť, či môže byť trest uloženia obecných prác uložený bez súhlasu páchateľa a či je možné ho považovať za primeraný, keďže podľa návrhu zákona by mohol byť uložený za akýkoľvek priestupok. Toľko zo stanoviska odboru legislatívy a aproximácie práva. Odbor legislatívy pripravuje stanoviská k návrhom zákonov v druhom čítaní s výnimkou tých, ktoré sú prerokované v skrátenom legislatívnom konaní. A toto stanovisko sa prerokúva pri rokovaní o návrhu zákona v druhom čítaní vo výboroch. A obvykle predkladateľ na to stanovisko nejakým spôsobom zareaguje. A môže zareagovať v zásade dvoma spôsobmi. Prvý spôsob je, že uzná, že odbor legislatívy má pravdu. Nie vždy sa tam posudzuje iba súlad s ústavou, ale aj súlad s európskym právom, legislatívno-technické veci a problémovosť ustanovenia z vecného hľadiska alebo z možnej kolízie s inými zákonmi, ale keď sa upozorní na možnú protiústavnosť zo strany parlamentnej legislatívy, tak predkladateľ buď teda uzná, že odbor legislatívy má pravdu, a v tom prípade pripraví nejaký pozmeňujúci návrh, v ktorom to zmení, v ktorom vypustí alebo upraví nejakým iným spôsobom tie ustanovenia, pri ktorých je pochybnosť o ich súlade s ústavou. Druhá možnosť, ako môže predkladateľ reagovať na pochybnosti alebo na upozornenie parlamentnej legislatívy, že návrh zákona nie je v súlade s ústavou alebo sú pochybnosti o jeho súlade s ústavou. Druhý spôsob je, že predkladateľ povie nejakú vlastnú presvedčivú argumentáciu, že odbor legislatívy sa mýli a že ten návrh v súlade s ústavou je. A nemusí sa vždy zhodnúť ministerstvo alebo poslanci s parlamentnou legislatívou. Ale je dôležité aspoň, aby bola nejaká argumentácia, ktorá by hovorila o tom, že je možný aj nejaký iný výklad. Na ústavnoprávnom výbore žiadna takáto argumentácia nezaznela. Rovnako nebol predložený žiadny pozmeňujúci návrh, ktorý by reagoval na pripomienku o možnej protiústavnosti zavedenia menších obecných prác. Čiže je to ten tretí spôsob. A ten tretí spôsob, ktorý predvádza vládna koalícia, je, že vôbec nereaguje na vyslovené pochybnosti o súlade navrhovaného ustanovenia, respektíve viacerých ustanovení, s Ústavou Slovenskej republiky. Čo je problém, pozdravujem do Kancelárie prezidenta Slovenskej republiky a dúfam, že tam si to všimnú a teda Nereaguje na vyslovené pochybnosti o súlade navrhovaného ustanovenia, respektíve viacerých ustanovení s Ústavou Slovenskej republiky. Čo je problém? Pozdravujem do Kancelárie prezidenta Slovenskej republiky a dúfam, že tam si to všimnú a teda preskúmajú, či nemôže byť toto ustanovenie protiústavné. A ak teda pán prezident ten zákon podpíše alebo, ak ho nepodpíše a parlamentná väčšina prelomí veto pána prezidenta, tak bude toto určite veľmi vážny adept na ďalšie podanie na Ústavný súd. A prečo je tá pochybnosť o súlade menších obecných prác s ústavou aj podľa môjho názoru taká silná? V ústave sú zakotvené niektoré základné práva a slobody a potom sa v ďalších odsekoch príslušných článkov zvykne hovoriť o tom, že toto právo možno obmedziť iba v nejakých odôvodnených prípadoch. Sú tam uvedené tie dôvody, z ktorých ich možno obmedziť, a v nevyhnutnej miere a v primeranom rozsahu. Čo sú ale obvyklé také, povedal by som, že ustanovenia, ktoré vyžadujú nejaký výklad. Nie je tam napísané, že konkrétne v tomto, tomto a tomto prípade ich môžete obmedziť. Obvykle je to proste nejaký všeobecný návod a potom je na zákonodarcovi, aby to premietol do konkrétneho znenia zákona a keď sú pochybnosti, tak Ústavný súd rozhoduje. A nie vždy je to také jasné ako facka. Ale práve v tom čl. 18 tie výnimky zo zákazu nútených prác a nútených služieb sú úplne jednoznačne zadefinované. Úplne explicitne, žiadny hlboký výklad tam nie je potrebný. Čl. 18 ods. 1, ako som už spomínal, hovorí o tom, že nikoho nemožno poslať na nútené práce alebo nútené služby. A v ods. 2 sú tie výnimky. Ustanovenie ods. 1 sa nevzťahuje na, preberme si to. Po a) práce ukladané podľa zákona osobám vo výkone trestu odňatia slobody alebo osobám vykonávajúcim iný trest nahrádzajúci trest odňatia slobody. Tak keď niekto dostane sankciu za priestupok, tak to nie sú práce ukladané podľa zákona osobe vo výkone trestu odňatia slobody. To rozhodne nie je sankcia za priestupok práca ukladaná niekomu vo výkone trestu odňatia slobody alebo osobám vykonávajúcim iný trest nahrádzajúci trest odňatia slobody. Priestupok a sankcia za priestupok nie sú trest nahrádzajúci trest odňatia slobody. To sú rôzne inštitúty. Trestné právo a priestupkové právo, priestupkové postihovanie. Druhá výnimka. Po b) vojenskú službu, nevzťahuje sa na vojenskú službu alebo inú službu ustanovenú zákonom namiesto povinnej vojenskej služby, môžeme dať nabok. To nemá s priestupkovým zákonom nič spoločné. Po c) službu vyžadovanú na základe zákona v prípade živelných pohrôm, nehôd alebo iného nebezpečenstva, ktoré ohrozuje životy, zdravie alebo značné majetkové hodnoty. Opäť zjavne nemá nijaký súvis s priestupkovým zákonom. Po d) konanie uložené zákonom na ochranu života, zdravia alebo práv iných, opäť žiadny súvis s priestupkovým zákonom. A po e) menšie obecné služby na základe zákona. Toto pôvodne bolo vraj zdôvodnenie, že by to boli menšie obecné služby. Ale samotný predkladateľ tvrdí, že nie, menšie obecné služby sú niečo iné a áno, menšie obecné služby sú niečo iné. Takže kde tá výnimka? Máte tam päť výnimiek v ods. 2 čl. 18 ústavy, ale ani jedna jediná sa nevzťahuje na tie menšie obecné práce, ktoré sú zavádzané ako sankcia za akýkoľvek priestupok. A áno, zaznela tam argumentácia, že vychádza sa z aplikačnej praxe, lebo častokrát sa, citujem z dôvodovej správy, častokrát sa vyskytujú prípady, kedy pokuty uložené v konaní o priestupku správnym orgánom nie je možné vymôcť. Z toho dôvodu sa v mnohých prípadoch stráca účel samotného priestupkového konania, zároveň sa vyskytujú prípady, v ktorých nie je peňažná pokuta dostatočným odstrašujúcim prostriedkom, najmä ak páchateľ priestupku je finančne schopný pokutu uhradiť, uloženie sankcie menších obecných prác predstavuje efektívny nástroj, ktorý bude mať nielen represívny charakter vo vzťahu k páchateľovi, ale zároveň bude pôsobiť výchovne a preventívne. To je veľmi pekné a áno, ja uznávam, že to má nejakú logiku, lebo je nejaká skupina páchateľov, ktorej darmo budete dávať vyššie a vyššie pokuty. Jednoducho majú na to, aby ich uhradili, tak toto by mohlo byť riešenie. Ale bohužiaľ, to riešenie je s najväčšou pravdepodobnosťou protiústavné. Boli ste na to upozornení odborom legislatívy a aproximácie práva. A nič. A nič ste s tým neurobili. Nijako ste na to nereagovali. A pritom naozaj, ešte raz, v čl. 18 ods. 2 ústavy je taxatívny výpočet výnimiek. Nie je to také, že vyložíme si to nejakým spôsobom a sú zadefinované iba podmienky. Tam je iba, že v ktorých prípadoch neplatí ten zákaz nútených prác a nútených služieb. A teoreticky, ešte raz, prichádzajú do úvahy písmeno a) a písmeno e), teda práce ukladané podľa zákona osobám vo výkone trestu odňatia slobody alebo osobám vykonávajúcim iný trest nahrádzajúci trest odňatia slobody a potom písmeno e) menšie obecné služby na základe zákona. Ale ani jedno z týchto písmen nezodpovedá tomu charakteru menších obecných prác ako sankcie za spáchanie priestupku, pretože vo vzťahu k tomu prvému, priestupok nie je trestný čin. Áno, je to nejaké protiprávne konanie. Áno, nejakým spôsobom štát sa snaží postihnúť to protiprávne konanie, ale priestupok nie je trestný čin. Sankcia za priestupok nie je trest v zmysle trestného zákona. Menšie obecné práce nenahrádzajú trest odňatia slobody. A správny orgán ani nemôže za spáchanie priestupku uložiť trest odňatia slobody, ktorý by bol následne nahradený niečím iným, napríklad menšími obecnými prácami. Takže nemôže to byť iný trest nahrádzajúci trest odňatia slobody. Ústava pozná, a to je to ďalšie písmeno, menšie obecné služby. Ale nie menšie obecné práce, ktoré sa tu zavádzajú ako sankcia za spáchanie priestupku. Má to proste inú históriu, ktorá vyplýva z nejakých iných európskych modelov. Ale menšia obecná práca, a to uznávajú aj samotní navrhovatelia, nie je, alebo menšie obecné práce nie sú menšie obecné služby. Tie sa vzťahujú na nejaké drobné verejnoprospešné povinnosti, povinnosti spojené so samosprávou a skôr ide o nejaký administratívny ako občiansky inštitút. A teda, ak možno tie menšie obecné práce uložiť za akýkoľvek priestupok a bez súhlasu páchateľa ako represívnu sankciu a rozhodnutím nie súdu, ale správneho orgánu, tak tento inštitút sa podobá skôr na trest povinnej práce než menšie obecné služby v zmysle písmena e) v čl. 18 ods. 2 ústavy. Dôležité je, že nerozhoduje súd, rozhoduje správny orgán. Čiže ten mechanizmus rozhodnutia je úplne iný a to možné, možný rozpor s čl. 18 ústavy je výrazne väčší. Ďakujem veľmi pekne. A rovnako je tam možný aj rozpor s dohovorom o ochrane ľudských práv. Čiže ja som tieto otázky kladol na zasadnutí ústavnoprávneho výboru. Nedostal som na ne žiadnu odpoveď. Nevidím s faktickou poznámkou prihláseného žiadneho koaličného poslanca ani poslankyňu, ani ministra, ani nikoho z predstaviteľov koalície, ktorí by boli prihlásení do rozpravy, aby vysvetlili ten možný rozpor s ústavou, na ktorý upozornil – a teraz nie, že iba, lebo to sa často stáva, že opozícia tvrdí, že tento návrh vlády je protiústavný a koalícia tvrdí, že nie, nie je. Ale na toto upozornil Odbor legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady, čiže nie nejaké protiústavné teleso. A ja teda, upozorňoval som na ústavnoprávnom výbore a upozorňujem aj v pléne. A smerujete k schváleniu protiústavného zákona. A druhá vec, o ktorej chcem hovoriť, je, že zavádzate priestupkovú imunitu pre prezidenta. Jabloň 3, kde v § 9 ods. 3 sa slová prokurátor, generálny prokurátor a prezident Slovenskej republiky nahrádzajú slovami prokurátor a generálny prokurátor Slovenskej republiky. Ten § 9 ods. 3 priestupkového zákona znie: Podľa tohto zákona sa prejedná aj konanie fyzickej osoby, ktorá je priestupkom podľa tohto zákona a alebo podľa osobitného predpisu a konania sa dopustil prokurátor, generálny prokurátor Slovenskej republiky a prezident Slovenskej republiky. V dôvodovej správe sa argumentuje tým, že sa vypúšťa priestupková zodpovednosť prezidenta Slovenskej republiky v súvislosti s čl. 107 ústavy, ktorá sa argumentuje ústavou, ako pri menších obecných prácach ústava nie je zaujímavá, a teda používa sa veľmi chabé zdôvodnenie. Keď sa to prirovnáva k tomu písmenu a), ktoré ale sa týka trestného konania a trestov podľa trestného zákona, nie priestupkov, úplne explicitne. A tu zrazu sa argumentuje ústavou, pretože podľa čl. 107 ústavy možno prezidenta stíhať iba za úmyselné porušenie ústavy alebo za vlastizradu. Z uvedeného vraj vyplýva, že prezidenta Slovenskej republiky nemožno trestne stíhať s výnimkou úmyselného porušenia ústavy alebo vlastizrady a ani v rámci konania o priestupkoch alebo konania o správnom delikte. Tak áno, sú aj takéto právne názory. Ja nespochybňujem, že neexistujú, ale existujú aj opačné právne názory a od roku 2012 máme v priestupkovom zákone, že prezidenta možno za priestupky postihnúť. Možno jeho konanie prejednať. Platí to už 14 rokov. Nebolo to zrušené, nebolo to napadnuté na Ústavnom súde. Ústavný súd sa nikdy nezaoberal možnou protiústavnosťou tohto ustanovenia. Čiže doteraz právny systém predpokladal, že priestupkovo možno prezidenta postihnúť. A prečo? Prečo 14 rokov nikto nemal problém s tým, že priestupkový zákon umožňuje postihnúť prezidenta za spáchanie priestupku. To je milé, že aj koalícia a opozícia sa stará o moje kašľanie a... No. A teraz by som ale teda pripomenul, že ako sa to do toho priestupkového zákona dostalo. Dostalo sa to tam na základe iniciatívy – neuhádnete – poslancov SMER-u. V roku 2011 prišli vtedajší poslanci končiacej vládnej koalície Ivety Radičovej s návrhom na zrušenie priestupkovej imunity poslancov. Keďže zrušenie tej trestnoprávnej imunity nemali potrebnú ústavnú väčšinu, tá bola potom až po voľbách zrušená. A v druhom čítaní prišli poslanci SMER-u s pozmeňujúcim návrhom, aby sa priestupková imunita zrušila aj prezidentovi. Ich pozmeňujúci návrh bol schválený a platí až dodnes, až do toho hlasovania a nadobudnutia platnosti a účinnosti tejto novely priestupkového zákona. A áno, už aj vtedy sa vyskytli právne názory, že by to mohlo byť v rozpore s čl. 107 ústavy. Ale doteraz to platilo, nebolo to zrušené, nikto to nespochybnil, alebo teda nespochybnil to relevantným spôsobom, nenavrhol zrušenie tohto ustanovenia, ani to nenapadol na Ústavnom súde. Čo keby to bolo protiústavné, tak mala by nejaká časť politického spektra asi motiváciu to napadnúť, alebo samotný prezident to mohol napadnúť na Ústavnom súde. Neurobil to. Kto to? Nikto to nespochybnil, alebo teda nespochybnil to relevantným spôsobom, nenavrhoval zrušenie tohto ustanovenia, ani to nenapadol na Ústavnom súde. Čo keby to bolo protiústavné, tak mala by nejaká časť politického spektra asi motiváciu to napadnúť, alebo samotný prezident to mohol napadnúť na Ústavnom súde. Neurobil to žiadny z prezidentov, ktorí od roku 2012 boli hlavami štátu Slovenskej republiky. Ja sa prikláňam k tomu názoru, že to nie je protiústavné a že teraz sa zavádza priestupková imunita pre prezidenta týmto návrhom zákona. Pretože ústava v čl. 7 hovorí o tom, že prezidenta možno stíhať iba za úmyselné porušenie ústavy alebo za vlastizradu. A v slovenskom právnom poriadku sa pojem stíhanie používa vo vzťahu k trestnému stíhaniu a výnimočne k tej ústavnej žalobe v zmysle čl. 107 za vlastizradu alebo úmyselné porušenie ústavy, čo je ale teda veľmi špecifický inštitút. A pri priestupkoch, správnych deliktoch sa používa úplne iná terminológia. Objasňovanie priestupku, prejednávanie priestupku, začatie konania, vedenie konania, uloženie sankcie, uloženie pokuty, nie stíhanie. Otázka je teda, že prečo? Prečo teraz prichádza po 14 rokoch v podstate z rovnakého politického tábora, z ktorého sa vlastne zrušila priestupková imunita prezidenta a explicitne sa dalo do priestupkového zákona, že možno prezidenta postihnúť alebo prejednať konanie, ktoré je priestupkom a ktorého sa dopustil prezident. 14 rokov to tam bolo, 14 rokov to nikomu nevadilo, nezmenilo sa to v roku 2014, 2020, 2023 a prichádza to až teraz. No a jediné vysvetlenie, ktoré mi napadá, je, že – a to súvisí s tým, že pán prezident Peter Pellegrini, ktorý je tiež koaličným politikom, bol minulý rok sankcionovaný za správny delikt, ktorý sa týka porušenia pravidiel financovania kampane. Pokutu mu udelilo Ministerstvo vnútra vedené jeho nástupcom na poste šéfa HLAS-u Matúšom Šutajom Eštokom. Dal mu pokutu alebo, myslím, dve pokuty. No ale ozval sa generálny prokurátor, ktorý má iný názor, ako je ten prevládajúci, a povedal, že nie, prezidenta chráni čl. 107 ústavy. A dal protest a ministerstvo tomu protestu vyhovelo a zrušilo to udelenie pokuty. Ja som aj vtedy upozornil na to, že čl. 107 nechráni prezidenta pred postihom za správne delikty, pretože však máme tu priestupkový zákon, ktorý explicitne hovorí, že prezidenta možno postihnúť za spáchanie priestupku a správny delikt svojou povahou má viacej spoločných čŕt práve s priestupkom ako s trestným konaním, nuž ale teda názor generálneho prokurátora bol silnejší a Ministerstvo vnútra, aby si stálo za svojím, tú pokutu zrušilo, respektíve zrušilo to rozhodnutie o uložení pokuty za správny delikt spočívajúci v porušení pravidiel volebnej kampane. No ale, keď už na to prišla reč, tak zrejme to bol ten impulz, prečo teraz zavádza prezidentovi aj priestupkovú imunitu. A dôsledky takéhoto výkladu sú úplne absurdné. Pretože, keď sa kandidát dopustí porušenia pravidiel volebnej kampane a stane sa prezidentom, tak u neho nebude možné sankcionovať porušenie pravidiel volebnej kampane. A dokonca, keď je prezidentom a znova sa uchádza o zvolenie, ani v tom momente, keď sa toho dopúšťa, ak by konali správne orgány dostatočne rýchlo a ešte predtým, ako sa stal prezidentom, by ho vedeli postihnúť, ho nemožno postihnúť, lebo veď on je prezident a on má imunitu aj priestupkovú, aj na správne delikty a teda môže porušovať pravidlá volebnej kampane. A potom ďalších päť rokov, ak bude zvolený, tak ďalších päť rokov nebude možné ho postihnúť, lebo je prezident a vzťahuje sa na neho ochrana nielen pred trestným stíhaním, čo je jasné, čo explicitne vyplýva z ústavy, ale na základe tohto výkladu aj ochrana pred postihovaním za správne delikty a za priestupky. Takže z môjho pohľadu aj toto ustanovenie je veľmi škodlivé a prinesie veľmi zlé dôsledky a nie je to zosúladenie priestupkového zákona s ústavou. Je to zavedenie priestupkovej imunity pre prezidenta Slovenskej republiky. Zhodou okolností tým istým politickým táborom, ktorý navrhol tú priestupkovú imunitu pre prezidenta pred 14 rokmi zrušiť. Ďakujem. Ďakujem pekne, pán poslanec.