13. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2017-02-16
Poslanec: Heger, Eduard (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

114. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, vážení kolegovia, fúú, to som, takto som ešte asi nevystupoval v takúto hodinu, ale je to tu naozaj veľmi, veľmi biedne. Opozícia tu drží, opozícia tu drží baštu. Ja by som chcel nadviazať na kolegyňu Gaborčákovú, ktorá tu teda hovorila o východe. A ja tu mám pre pána premiéra pripravený jeden taký list, ktorý mu adresovala 9. februára 2017 Ľudmila Kolesárová. A chcel by som ho prečítať, lebo je to len takým potvrdením toho, čo vlastne tu aj kolegyňa hovorila, a je to to veľmi pekne vykreslené. Názor toho, tohoto listu sa volá My z regiónov "zabudnutí a odhodlaní". "Prečo nemáme dosť pracovnej sily? A ako žijeme? Vy, pán premiér ste sa vybrali do regiónov to zisťovať. Stretli ste sa s gymnazistami v Malackách. Ja som sa dnes stretla s gymnazistami v Levoči. Ale to až po tom, čo som prešla tú našu ulicu. Chcela by som vám porozprávať o tom, čo nevyrieši ani trhanie faktúr za energie. Kde a ako? Keď som sem na Spiš pred ôsmimi rokmi išla žiť, mala som pocit, že idem v protismere. Všetci odchádzali. To ste vládli štvrtý rok. Každý sa čudoval, že sa tu vraciam. Dedina pod Tatrami. Krásna je, veľká je. Čo je pekné a je toho veľa, je pekné vďaka okolitej prírode, pár odvážnym a fondom Európskej únie. Čiže pekne, ale smutno. Štyridsaťšesť domov. A aby som vám najlepšie vysvetlila, prečo, poviem vám, ako žijeme na našej ulici. To bude stačiť. Tvorí ju 46 domov. Nie o každom niečo viem. Ale aj to, čo viem, stačí. Je tam všetko. Začnem hneď prvým domom. Poloprázdny, ako väčšina. Mladý pár si opravil podkrovie a potom to vzdal a odišli do Írska. Stará pani dochádza pravidelne na západ Slovenska za prácou. A tak starý pán kúri len v jednej izbe. A v ďalšom dome podkrovie neostalo prázdne. Žije v ňom mladá lekárka s rodinou. A aj ostane. Nikdy sa asi nezmôžu na vlastné bývanie. Slúži v nemocnici za mzdu nižšiu, ako majú sestry. Stále má pokušenie odísť z krajiny, pretože výsledok bezsenných nocí na medicíne si predstavovala inak. Snáď vydrží. Tomu pokušeniu neodolali ale členovia rodín v ďalších siedmich domoch. Všetci mladí. Dvaja v Írsku, jeden v Anglicku, ďalší v Nemecku, dvaja v Škótsku, stále sme na tej jednej ulici, a jeden neviem kde, len suseda prezradila. A tak rodičia nevidia svoje deti a bratranci už ani nevedia, ako vyzerajú ich sesternice. Potom tu máme štyri ženy, ktoré chodia opatrovať do Rakúska. Dve sú doma, keď zvoním. Ani jedna sa nesťažuje. Zachránilo im to strechu nad hlavou. A práca aj kultivovaná susedná krajina sa im páči. Aj keď chlapov nechávať samých s deťmi, to nie je žiadna sranda. Dve sú staršie, po prepustení z výroby si už miesto nenašli. Dve sú mladé. Aj to skúšali u miestnych podnikateľov, aj vzťahy boli dobré, ale nedalo sa. Mzda malá, okná bolo treba vymeniť. Viac im, bohužiaľ, zamestnávatelia nevedeli dať. Keď už sme pri malom a strednom podnikaní, máme na ulici štyri penzióny. Kedysi boli neustále plné. Turisti z Čiech, Poľska, ale aj z celého Slovenska. Jeden ako-tak vyťažený, aj keď zlaté časy má za sebou. Jeden opustený dom a pred dvoma len veľmi zriedka parkuje auto s cudzou ŠPZ. Ktovie, aký pocit má jeho šofér, ktorý sa presúva za prírodnými krásami po cestách ako tankodrom. Ale vrátim sa k tým mužom bez žien. Sú tu aj dva domy, kde za prácou dochádzajú muži a ženy sú doma samé. Jeden do Čiech a dvaja na západné Slovensko. Tí prišli práve o RegioJet a možnosť slušne a lacno cestovať. Tak ale stále lepšie, ako keď sa dochádzajúcim do Košíc pod výfukom rozpadával most na Ružíne. Potom je tu pár domov, kde žijú osamelé vdovy a vdovci. Z toho vás neobviňujem. Starší ľudia zomierajú aj bez pričinenia vlády, väčšinou. Ale z toho, že väčšina z nich nevidela vnukov a vnúčatá už roky, áno. Jedna babička hovorí o tom, ako mala tri vnučky a jedného vnuka. Decká behali po ulici celé leto. Všetci mali čisté jednotky. Veľa talentov. Červené diplomy na výške. Po škole aj chceli ostať, veď krajina ich potrebuje. Ale vzdali to. Dnes sú všetci v zahraničí. Dve lekárky, jedna učiteľka, jeden vedec. Pripomínam, stále sme na tej istej ulici, tej najbližšej, po ktorej som siahla, tej mojej, 46 domov. A keď už druhý raz hovorím o tých lekároch, u nás v regióne je teda lekárov málo. A priemerný vek je veľmi vysoký. Moja obvodná lekárka, pri všetkej úcte, bola vďaka pokročilému veku taká nedoslýchavá, že sme všetci v čakárni počuli, kto má aké hlieny a koho kde seklo. Ale to jej aj tak slúži ku cti, lebo ona nechcela na seba nechať kričať, chcela ísť do dôchodku, ale nechcela nás nechať bez zdravotníckej opatery. Do pár domov som sa nedozvonila, ale susedia hovoria, že tam mladých už tiež mesiace a roky nevideli a že sú niekde vonku. Sú v nejakej krajine imigrantami. Ale zrejme ich tam nikto neuráža. A to nie sme hladová dolina. U nás, kto ostal, aspoň žije. Aj besedy organizujú, aj ich obdivujem. Ale taká Nižná Slaná a okolie, tam sa už len pije. Keď som so susedmi hovorila, nehovoria ani tak o chudobe, ako o potupe. Niekto im ukradol krajinu a rozdal ju pár vyvoleným. Skutok sa nestal, Pavol Paška a Bašternák cítia vašu ochranu viac, ako ju cíti obyčajný otec rodiny, alebo krajčírka či lekárka. Za hasičské autá si minister Kaliňák už tiež ľudí nekúpi. Ľudia by chceli pokojne spávať a mať pocit, že neprávosti sú potrestané. Dnes som bola na svojom gymnáziu v Levoči po dvadsiatich troch rokoch v rámci projektu Spoločná krajina. Beseda, mladí, múdri, vyhorení, frustrovaní. Kde je školstvo, ktoré dá priestor ich ambíciám a kreativite? Kde je budúcnosť? Slušnosť? Bol to jeden z najsilnejších zážitkov. Ja som v tých laviciach zažila prvý dotyk s demokraciou. Tú ste zneužili. Ale stále si myslím, že je to to najlepšie a najkrajšie, čo máme. Má chyby, ale nič lepšie sme zatiaľ nevymysleli. To isté povedal otec Srholec o cirkvi pre veriacich. Byť odhodlaný neznamená byť rozmaznaný. Nie teroristi a Rómovia, za najväčší problém veru nikto nevymenoval Rómov ani moslimov a teroristov, ale tých, ktorí tu vládnu. Mladí, ktorí odišli, by sa aj vrátili, ale nechcú sa nechať štátu ďalej ponižovať. Nejde len o to, či im vytvoríte dobré pracovné podmienky. Oni tu nechcú ani vychovávať svoje deti. A keďže vďaka tomu všetkému tu začínajú prevládať sympatie k fašistom, šanca na ich návrat je ešte menšia. Prečo vám to píšem? Lebo to tu mám veľmi rada. A dnes som videla popri vyhorení ďalších takýchto odhodlaných. Máme to tu radi. To síce nemôžeme povedať o vás, ale na druhej strane s najväčšou pravdepodobnosťou tu budete vládnuť ďalšie tri roky. A tak nejak slepo verím, že v každom človeku je aj čosi dobré. A možno je aspoň aj v každom aj túžba, aby o ňom aj slušní ľudia raz aspoň čosi dobré povedali. Preto vám prajem pri vašich výletoch po regiónoch otvorené oči. Aj dušu, ak z nej ešte niečo ostalo. A vy všetci, ktorí to tu máte radi a chcete slušne žiť, vydržte! Dnes viem, že napriek toľkým odchodom nie sme sami." Toto si myslím, že bolo veľmi výstižne napísané, a určite, keď ste to aj počúvali a určite ste to asi aj predtým čítali a poznáte ľudí, tak ako aj hovorila kolegyňa Gaborčáková, na východe, tak sa vám určite pripomenuli príbehy konkrétnych ľudí. Teda mne určite. Jednak, keď som ťa počúval, poznám veľa ľudí z okolia Starej Ľubovne a zo Spiša, tak som si uvedomoval tie podmienky v ktorých tam žijú, ktoré naozaj som zažíval dlhé roky, kým som tam jazdil. A keď som čítal prvýkrát tento text, tak sa mi to tiež vracalo. Toto sú tak dôležité skutočnosti, ktoré hovoria za seba. A veď dneska tu veľa padlo, veľa tu padlo na tému energií a vôbec na tému zodpovednosti vlády, pretože k tomu to celé smeruje. Táto celá schôdza je o tom, poukázať na to, ako si plní svoju zodpovednosť súčasná vláda, ktorá tu už je povedzme desať rokov. Ja som chcel ešte jeden taký ďalší príklad ukázať trošku v číslach. Ten sa nebude týkal len východného Slovenska, bude sa týkať plošne Slovenska v porovnaní s inými krajinami Európskej únie, napríklad aj teda s V4, alebo vôbec všeobecne. Pretože je to ďalší taký kontrast, ktorý dopĺňa tú mozaiku toho, o čom tu dnes hovoríme. A keď sa bavíme o cenách elektriny, tak áno, môžeme povedať, že Slovensko patrí k najlacnejším krajinám v EÚ. Lebo aj také argumenty tu padajú. Ak ich však porovnáme voči výške mzdy, tak toto už neplatí. Pretože napríklad takí Francúzi a Nemci dajú na elektrinu z výplaty menej. A teda tým, že nemôžme ukazovať grafiky a nič podobné, tak ja sa skúsim vám tu tabuľku, alebo teda tie údaje nejakým spôsobom prerozprávať. Budem vychádzať z údajov, ktoré sú, myslím, že zo septembra 2015, pretože vtedy boli aktualizované. A Slovensko v tom čase, priemerný čistý príjem a hovorím schválne čistý príjem, lebo to je príjem, ktorým ľudia disponujú, bol v tom čase na Slovensku teda 663,14 eur. Mesačné výdaje priemerne za elektrinu na Slovensku sa pohybovali vo výške 18 eur. V tom čase bola cena elektriny alebo elektrickej energie vrátane aj distribučných poplatkov 0,15 eur na kWh. Z tohto vidíme a vieme vypočítať, že pomer alebo percento z príjmu, percento z príjmu, z čistého príjmu na elektrinu, čisto elektrinu, je 2,72 percenta. Keď si pozrieme teraz vyspelé krajiny v Európe, ktoré, napríklad Nemecko samotné, alebo môžme zájsť aj do Rakúska, ale zájdime najprv do Nemecka. Tak priemerný čistý príjem v tom istom čase sa v Nemecku pohyboval vo výške 2 309 eur. Avšak mesačné výdaje na elektrinu vo výške 35,69 eura. Áno, majú tam drahšiu elektrinu, dokonca majú dvojnásobnú cenu. Avšak príjem je štvornásobný takmer. A preto percento z príjmu na výdavkoch na elektrinu je 1,55. To isté platí o Španielsku, kde je to isté percento, hoci je tam lacnejšia energia, a v Taliansku je to o trošku vyššie a je to 1,69. Ale v takom susednom Rakúsku, o ktorom sme veľmi verili pred dvadsiatimi siedmimi rokmi, že ich dobehneme a že sa im vyrovnáme, a štvrťstoročie prešlo, tak ešte stále sme veľmi ďaleko. Pretože priemerný čistý príjem v eurách je 2314 eur a mesačné výdaje na elektrinu 24 eur. Čo znamená, že je to 1 percento, 1,05. Vidíme tento veľký nepomer. A kedy sme sa chceli pozrieť aj na našich susedov z V4, tak vidíme, že aj tu sme na poslednom mieste. Už len také Česko, ktoré malo v tom čase priemerný čistý príjem 724 eur a mesačné výdaje boli 15,33, ukazujú, že ich pomer je 2,12, čo je, samozrejme, lepšie. Takže toto sú opäť len údaje, ktoré potvrdzujú to, ako vieme túto krajinu, alebo ako vláda túto krajinu spravuje a akým spôsobom používa možno pekné reči a pekné argumenty, ktoré sú však neni podložené skutkami. A naozaj obyčajný človek, o ktorom tu hovorila Ľudmila Kolesárová, alebo o ktorých tu hovorila aj kolegyňa Gaborčáková, žiaľ, tie pekné reči, ktoré sa tu hovoria, nijako nepociťuje a stále zažíva rovnaké podmienky pre život, ba by som povedal, zhoršujúce sa podmienky pre život a strácajú nádej. Toľko môj príspevok na túto tému. Ďakujem.