78. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní 2
Dátum: 2022-11-29
Poslanec: Mičovský, Ján (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

119. Dobrý večer. Ďakujem pekne za slovo, vážený pán predsedajúci. Vážená pani predkladateľka, spravodajkyňa, kolegyne, kolegovia, občania, možno na úvod otázka, akú má cenu jeden ľudský život? Tak štatisticky keď zobereme, v podstate vedeli by sme sa dopracovať možno aj k nejakému číslu, čo je veľmi nedôstojné v prípade ľudského života a ak teda by sme si predstavili na mieste tej štatistickej veličiny toho jedného človeka, ktorý zahynul v horách, niekoho konkrétneho alebo dokonca seba, tak tá hodnota je nevyčísliteľná. Takže štatistiky v tomto zmysle, koľko ľudí sme zachránili, odporujú zásade humanity, zásade logickej správy štátu; každý život, keď ho vieme zachrániť, a tu v tejto sieni zákonnosti sme o tom rozprávali v rôznych súvislostiach už neraz, má cenu, ktorá sa nedá zaplatiť, a je veľmi dôležité, aby sme možno tento postulát uplatňovali úplne vždy a všade, pretože hodnota ľudského života presahuje akékoľvek iné hodnoty. Bukovské vrchy, neviem, koľkí páni poslanci, panie poslankyne navštívili tento naozaj zabudnutý cíp Slovenska, túto slovenskú exotiku, túto Zakarcabskú republiku, ako to nazývajú domáci. Tí, ktorí to tam trocha poznajú, vedia, že keď prejdeme sedlo Karcaba, ocitneme sa v úplne inom svete, svete, kde už všetky rieky tečú na Ukrajinu, v svete, kde sa veľmi ťažko dá prísť jedinou prístupovou cestou, ktorá je ešte viac zložitá o to, že obchádza Starinskú priehradu. Proste je to iný svet z hľadiska prírody, iný svet z hľadiska dostupnosti, iný svet z hľadiska možno aj tých úžasných ľudí, ktorí tam ešte žijú, lebo tam žije už veľmi málo ľudí, v tých obciach deviatich alebo ôsmich naozaj je už torzo, ktoré len predstavuje tú niekdajšiu slávu. Ale verme, že práve táto štatistika patrí minulosti, pretože vieme, že v tomto území, v tomto nádhernom území máme záujem zmeniť tento svet k tomu, aby sme ho pozdvihli na úplne inú, vyššiu úroveň prežívania domácich obyvateľov a návštevy ľudí zo sveta, pretože hovoríme o Národnom parku Poloniny. Slovensko má deväť národných parkov. Pamätáme sa na, vlani takto v decembri, na veľmi zaujímavé debaty, keď sme presadili, že národné parky budú spravované osobitne rezortom životného prostredia. Ja som bol jediný poslanec, ktorý bol proti, a vďaka tomu to prešlo. To sú tie parlamentné paradoxy, ale ja som dodržal vlastne slovo a vlastne mi je len ľúto, že neprešli všetky lesy pod tento rezort, ale verím, že to je otázka času. Ale v tejto chvíli hovoríme o Horskej záchrannej službe a hovoríme o Národnom parku Poloniny, ktorý je jediným národným parkom, lebo tie Bukovské vrchy, o ktorých hovoríme, že tam rušíme Horskú záchrannú službu, to sú vlastne Národný park Poloniny, je to jediný národný park na Slovensku z tých deviatich, ktorý patrí do najvyššieho stupňa svetovej ochrany, ktorú vyjadruje UNESCO pridelením štatútu svetového prírodného dedičstva. Obrovský význam to má, pretože ľudia, keď rozmýšľajú, či na Novom Zélande, či niekde v Patagónii, alebo v Amerike, že čo idú si pozreť, keď idú do nejakej krajiny, tak obyčajne to robia tak, že si ťuknú, že aké tam máme svetové dedičstvo a kultúrne a prírodné, to sú obyčajne tie miesta, ktoré stojí za to navštíviť. No a ja som veľmi rád, že v súvislosti práve s tým, že národné parky odišli pod rezort životného prostredia, tak aj pán minister Budaj to deklaroval neraz, a ja oceňujem to aj z tejto tribúny, práve do Polonín bolo menovite povedané, že idú prúdiť milióny eur. Ak sa nemýlim, bola reč o 15 miliónoch na to, aby sme podporili mäkký turizmus, aby sme teda možno znížili ťažbové zásahy, aj keď o tých nechcem rozprávať, že sa môžu znížiť úplne, pretože to je zase úplne iná téma, ale aby sme v podstate do tohto nádherného kraja, ktorý je klenotnicou flóry aj fauny, vniesli návštevnosť, ktorá nepoškodí tento kraj, ale ktorá tu tento kraj dokáže oceniť na svetovej scéne. No a teraz poďme už k tej podstate. Ak máme takýto nesmierny klenot, ktorý je výnimkou aj medzi deviatimi národnými parkami, ak máme tam štyroch chlapov, ktorí sa tam narodili, ktorí poznajú každý potok, každú dolinu, každý kopček, každú prírodnú rezerváciu, nielen tú známu Stužicu, ale aj nádherný Rožok, Havešovú, Jarabú skalu a ďalšie, kto ste mali tú možnosť tam nahliadnuť, tak určite sa so mnou stotožníte, že sa jedná na slovenské pomery o niečo nádherné, tak každý, kto tam príde, aj keď tam nemáme tatranské štíty, tak určite ocení, keď práve v takomto významnom území, najvýznamnejšom území na Slovensku z hľadiska národných parkov, bude mať aj akúsi zábezpeku v podobe tých štyroch chlapov, ktorí ovládajú ten kraj natoľko, že vedia aj o polnoci, aj na Vianoce, aj cez leto, aj ráno, aj večer zasiahnuť a zachraňovať zdravie a ľudské životy. Áno, vypočuli sme tu od pani predkladateľky pred chvíľočkou štatistiku. Tá štatistika, ja jej verím, aj keď mne povedali, keď som sa o to zaujímal, ľudia z tejto stanice v Zboji, že majú priemerne 15 zásahov ročne, ale tiež to neni nejaké veľké číslo. Len dávam do pozornosti práve v tejto súvislosti tú obrovskú hodnotu tých ľudí, ktorí možno nebudú potrebovať zásah, ale ktorí vedia, že prichádzajú z celého sveta do tohto klenotného územia a majú istotu, že sú tam ľudia, ktorí bdejú a profesionálne zabezpečujú ich životy, ich ochranu v prípade núdze. Pocit, že mám v aute airbag, neni na zahodenie, aj keď mnohí z nás možno v živote ho nevyužijú, respektíve nebudú v situácii, v ktorej by airbag buchol, ale napadlo by nás z toho vymontovať airbagy von? Kto si dá vymontovať airbag, lebo si povie, však ja som ešte nenabúral? Nezmysel hovorím, ale keď si zoberete v súvislosti s tým, čo sa tu hovorí o tomto území, no tak my ideme odbúrať airbag. Ja vám teraz prednesiem jedenásť argumentov, ktoré som si spísal len tak letmo, aby som vedel povedať, že nie je to dobré riešenie. Keď som sa zoznámil s týmto problémom a z vlastnej iniciatívy, nehodnotím to ako nejaký lokálpatriot, ktorý žije už 30 rokov na východe, hoci som Zvolenčan. Naozaj nikto ma nežiadal o nejaký lobing a ani neuznávam, aby poslanci Národnej rady bojovali za svoje regióny, my bojujeme za Slovensko. Nemá nikto z nás právo hovoriť, že ja som z Humenného, a preto v Humennom bude to a tamto. A kto to robí, tak nekoná v súlade so svojím mandátom. Tak prvá taká informácia, ktorá mi prišla, keď som sa o to začal zaujímať už pri prvom čítaní, že ideme šetriť peniaze. Keď som si dal zistiť, že koľko to teda minú tí ľudia, tam tá stanica má mesačný nájom 150 eur za tú starú budovu, nejaké staré autá, platy, no vyškrabali sa pomaličky na stotisíc ročne. Nie je to málo, nechcem to podceniť, ale ak ideme do tohto územia dať 15 miliónov na to, aby sme zvýšili mäkký turizmus, aby sme ľudí pritiahli z celého sveta – a tých 15 miliónov je dobre investovaných, ja za ne ďakujem – len sa spytujem, čo to je za úspora tých stotisíc oproti 15 miliónom, že povieme, no ale tie peniaze, to je tam priveľmi zbytočné, tam máme len 15 zásahov do roka. Nesúhlasím s touto štatistikou a okrem toho si myslím, že naozaj tá štatistika možno neni úplne vyčerpávajúca. A ja vám tu teraz si dovolím, mám to aj spísané, aby som niečo nezabudol, povedať, že aké sú tie argumenty, pre ktoré by som si dovolil poprosiť, aby sme zvážili tento krok v tomto exponovanom – ale nie z hľadiska náročnosti terénu, ale z hľadiska prírodných krás – území Slovenska. Takže prvý argument je to finančné protirečenie 100-tisíc a 15 miliónov. Tu správne investujeme a tu nesprávne šetríme. Druhý argument, ktorý dávam do pozornosti, je odľahlosť tohto územia. Aj v rámci Slovenska je to mimoriadne odľahlé územie, pretože ak sa pozreme na horské služby, na ich stanice, všetko je – veľmi logicky – grupované tam, kde sú horstvá najviac exponované, kde sú najvyššie a najhustejšie, na strednom Slovensku. Ak by sme zobrali vzdialenosť medzi Novou Sedlicou, najvýchodnejšou obcou na Slovensku, ktorá je vstupnou bránou do Polonín, a povedzme najbližším národným parkom, kde máme horskú službu, ktorým je Slovenský raj, tak keď sa pozreme na navigáciu, tak nám to hodí, že potrebujeme 2 hodiny 26 minút, nie, pardon, 3 hodiny 26 minút po tých krivých cestách, alias 209 kilometrov musíme uraziť. Nuž, už len kvôli tomuto, tejto hodnote odľahlosti, kvôli tejto charakteristike by už sme si mohli uznať, že je dobré, keď tam budeme mať špecialistov, ktorí dokážu pomôcť v potrebnom rozsahu. Mám iba desať minút? (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.) Pčolinský, Peter, podpredseda NR SR Máte 20 minút, ale o štyri minúty je 19.00 h. Čiže buď do devätnástej skončíte rozpravu a ukončíme bod, alebo potom pokračujeme zajtra. Mičovský, Ján, poslanec NR SR Poprosím, ja by som pokračoval ráno. A využijem to, čo sme rozprávali aj v rámci klubu OĽANO. No ja, teraz je klub OĽANO, ja si dovolím tam niektoré argumenty predniesť aj tie ostatné. Možno dokonca je to aj dobré, že to je dobre takto zrežírované vyšším princípom, že možno ten pozmeňovák možno napokon aj dáme. Pani predkladateľka, nedáme, lebo... dobre, nedáme. Dobre, nedáme, ale tu treba bojovať za dobré veci, aj keď niekedy je to možno, osem podpisov tam je. Ja ďakujem tým, ôsmi oľaňáci, čo mi to podpísali. A možno, sa smeješ, možno by si aj ty podpísal, keď som bol za vami s argumentami, ale nemusíš. Toto neni žiadne lobovanie za podpisy, toto je len snaha ukázať na nesmierne cenné územie a na úspory na nesprávnom mieste. Pre túto chvíľu som skončil, ďakujem.