88. schôdza NR SR - 8.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2023-03-24
Poslanec: Mičovský, Ján (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

12. Dobré predpoludnie. Ďakujem, vážený pán podpredseda, za slovo. Vážené kolegyne, kolegovia, vážení občania. Tento zákon zdanlivo je o čiastke 150-tisíc, ktorá by sa mala poskytovať každoročne z rozpočtovej kapitoly ministerstva dopravy pre záchranu historických vozidiel, ktoré sa pohybujú po koľajniciach. Ja si myslím, že je tu ešte aj taký vyšší princíp, lebo táto čiastka, aj keď, samozrejme, nie je malá, ale veď v tejto sále zákonnosti často lietajú oveľa väčšie čiastky, táto čiastka neni podstatná v tomto zákone, aj keď ide o ňu. Ale to, čo chcem vnímať ako istý vyšší princíp tohto návrhu, ktorý oceňujem a som rád, že môžem byť aj jeden zo spolupredkladateľov, je ocenenie ľudí a hlavne ich aktivít, ktorí nám predvídavo zachraňovali dávno pred tým, ako sme prišli s týmto návrhom, veľké hodnoty, ktoré sa nám na Slovensku strácali, žiaľ, stále ešte aj strácajú. A v tomto prípade ide síce o dráhové vozidlá, železničné, ale ak by sme chceli rozšíriť otázku straty historickej pamäte Slovenska v mnohých oblastiach, bol by to veľmi dlhý zoznam vecí, kde sme nepredvídavo nechali veci zruinovať, rozpadnúť, zaniknúť a na veky zmizli v hlbinách času. Našťastie, v prípade mnohých lesných, teda lesných, ide o lesné železničky často, ale mnohých železníc a mnohých dráhových vozidiel sa tak nestalo vďaka obetavým múdrym ľuďom, ktorí nečakali na to, že nejaký zákon raz v sieni zákonnosti im pridá nejaké peniaze, ale ktorí vlastnými aktivitami a vlastným nadšením zachránili množstvo vecí, ktoré dnes môžme smelo z hľadiska železničnej dopravy považovať za veľké rarity. Len tak námatkovo, už sme to urobili pri prvom čítaní a nebudem preto hovoriť o tom už dopodrobna, ale naozaj existujú ľudia, ktorých mená zaslúžia, aby tu zazneli, keď zobereme Čiernohronskú lesnú železnicu, záchranca Vlado Paško, architekt, ktorý tam nechal kus života, Aleš Bílek. Keď zobereme nádherné vozidlá, ktoré dnes chodia po raritnej ozubnicovej železnici z Tisovca na Zbojskú, Jiří Kubáček a jeho ľudia, v tom múzeu tie vozidlá. My starší si pamätáme niektoré tie vozidlá ešte keď aj premávali, ale vstúpiť do toho kráľovstva starých mašiniek, hľa, veď ktorí chlapci alebo aj dievčatá by si nezaspomínali na časy, keď tie vláčiky naozaj sme považovali za dôležitú hračku. To všade tam je možné nájsť. Mário Brnický. Človek, ktorý tie parné mašiny doslova nie rozpadnuté, nie existujúce poskladal nanovo a dneska tie kolieska, tie piesty, to všetko nádherne funguje vďaka takýmto ľuďom. Takže a mohli by sme pokračovať. Boli to predvídaví ľudia, žiaľ, nemali sme ich dostatok, preto mnoho železníc zaniklo, keď zobereme len tie lesné železnice, ktorých sme mali v čase najväčšej slávy vyše 1 200 kilometrov, dnes ako by sme ich potrebovali, keby z takej Zvolenskej Slatiny na Poľanu, na Kyslinky tá mašinka, ktorú sme v sedemdesiatom treťom zrušili, keby išla. Okolité štáty, nemusíme ísť ďaleko, Maďarsko, Poľsko, hoci vôbec nepatria medzi nejaké lesnícke veľmoci, ale tie lesné vláčiky, lebo často o ne ide, si zachovali a dnes sú to obrovské rarity. Alebo keby sme chceli ísť veľmi ďaleko, Taiwan, hľa, vzdialená krajina, koľko tam sa najazdia a aké sú to obrovské atrakcie pre celý svet, ktorý prichádza na tento zaujímavý ostrovný štát, tie lesné železnice tam vďaka nadšencom fungujú. Takže chvalabohu, že tento návrh prišiel, verím, že bude schválený, tá čiastka môže sa pohybovať, ona je v tejto chvíli tam vyčíslená na 150-tisíc, je to symbolika, tí ľudia aj tak musia tieto inštitúcie, ktoré ich ako zamestnávajú alebo ktorí sú tvorcami, musia aj tak prispieť 20-percentnou spoluúčasťou, takže nie je to úplne jednoduché. Sú tam podmienky, s ktorými sa dá súhlasiť, ale ten moment, ktorý som chcel zdôrazniť, nie je otázka tej finančnej čiastky a tých podmienok ako dotáciu získať, ale ocenenie ľudí, ktorí vidia čosi alebo videli dopredu, vedieť dovidieť z hľadiska historickej pamäte Slovenska, je veľmi dôležité. Veď ak by som teraz odbočil od tých dráhových vozidiel ešte v závere svojho vystúpenia, spomeňme si na národnú kultúrnu pamiatku Panský dom v Polomke. Nie tak dávno, je to len pár rokov, čo sme ju zbúrali kvôli ceste národnú kultúrnu pamiatku. Alebo aby som tak trocha sa pozrel aj kriticky do radov svojich kolegov lesníkov, tiež je to nie tak dávno, keď sme Forgáčovský kaštieľ na Okrúhlom vrchu, nádhernú stavbu s raritným poslaním nad Slancom, zničili, lebo nám vadila, možnože páni poľovníci neďaleko mali pocit, že tam chodí priveľa ľudí. Takže áno, veľká vďaka za to, že existujú takíto ľudia, ktorí vedia dovidieť, ktorí vedia zachrániť hodnoty, niektoré sa už nevrátia, ale vďaka takýmto ľuďom sú niektoré zachované a myslím si, že by sme mali tento pohľad rozšíriť z dráhových železničných vozidiel aj na množstvo ďalších hodnôt, ktoré stále tu ešte máme, ktoré niekedy pociťujeme že ako keby boli samozrejmosťou, ale keď sa stratia, zrazu zistíme, že je to nenávratne preč. Takže berme tento návrh sympatického zákona ako istý taký modus vivendi, ako taký príklad toho, čo nám treba použiť pre záchranu historickej pamäte Slovenska aj na mnohých iných poliach, nielen na poli dráhových vozidiel, ktoré sa pohybujú po koľajniciach, ktoré určite majú budúcnosť, lebo myslím si, že tieto naše mestá a cesty prepchaté autami priam volajú po tom, aby sme železnice nepovažovali iba za historické rarity, ale za dopravu budúcnosti. Asi toľko v stručnosti, ďakujem pekne za pozornosť.