35. schôdza NR SR - 4.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2014-05-16
Poslanec: Mičovský, Ján (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

10. Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republiky. Dovoľte v úvode neformálnu poznámku, že vždy som oceňoval veľmi elegantný vkus, ktorým sa obliekate na rokovania, ale dnes oceňujem výnimočne teda tú krásnu farbu, vidím v tom peknú symboliku, že teda aj naša podpredsedníčka Národnej rady ctí tú nádhernú zelenú a takto symbolicky vyjadruje podporu nášmu zákonu. Ja to vážne úprimne myslím a ďakujem, že môžem začať práve takto, možno ľahšie. A ešte ani, teda najprv dovoľte ešte oslovenie vám všetkým samozrejme, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán minister pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky, vážený pán spravodajca, vážení kolegovia. Je tu pomerne silná koncentrácia lesníkov. Zo šiestich, ktorých máme v radoch poslaneckých lavíc, tak máme tu štyroch a je tu kopa ďalších ľudí, ktorí nielen formálne cez post poslanca, ale aj svojím doterajším profesionálnym životom vyjadrujú veľmi blízky vzťah k prírode. Takže je to možno dobrý predpoklad na to, aby naše rokovanie bolo úspešné a posunuli sme sa tam, kde sa posunúť týmto zákon chceme. Ale napriek tomu ešte nezačnem celkom úplne v lese. Ja si dovolím kratučkú takú historickú sentenciu. Na budúci rok máme 200 rokov od bitky pri Waterloo. Nebudem hovoriť detaily. Je všeobecne známa. Ale, viete, sú niektoré slová, niektoré vety, ktoré ozaj menia svet, a jedna z tých viet, ktorá zaznela na tom bojisku, a určite si ju pamätáte z histórie, bola veta toho dôstojníka Cambronneho, ktorý vo chvíli, keď už Francúzi dostali na frak a bolo jasné, že bitka je rozhodnutá, a ten anglický veliteľ im dal možnosť tak džentlmensky, že vzdajte sa, nemá to už význam, bitka je prehratá, a on povedal to slovíčko, ja ho nepreložím, ja francúzštinár nie som, ale to slovíčko znie: merde. A potom aj Viktor Hugo to vyhodnotil ako, že to bolo najkrajšie slovo v histórii Francúzska, aké mohlo byť povedané. Oni sa nevzdali a dnes po 200 rokov sa oceňuje džentlmenskosť a boj, ktorý vtedy viedli. Už zanikli tie hranice a ostala len tá hodnota dobrý úmyslov, odvahy a cti A už teraz prejdem k zákonu. V tomto zákone sa nachádza veta, úprava, ktorú vložil do toho predkladateľ, ktorá mení svet, ktorá zmení náš slovenský lesnícky svet, ktorá je tak významná. Je to možno netradičné, ja to poviem hneď teraz v úvode, že napriek tomu, že množstvo vecí, ktoré dnes navrhneme a budeme o nich rokovať, aby sa zmenili v tomto zákone o lesoch, nám neprejde pravdepodobne, pretože vieme, že to ťažko prechádza, ale napriek tomu ja sám budem hlasovať za tento zákon, za túto novelu vládnu a podporím ju. Kvôli tejto jedinej vete. A chcem vás poprosiť a vyzvať z tohto miesta, ak sa stotožníte s tým, aby ste urobili rovnako. Určite moje kolegyne a kolegov v klube som už o tom informoval. No a teraz, aká je to tá veta? Je to veta, ktorá sa dostala do § 18 ods. 1 písm. b), ktorý aj doteraz rozprával o tom, že máme výberkový hospodársky spôsob, ale vládny návrh tam dáva vetu, ktorá sa vám bude zdať jednoduchá, ale ja vysvetlím, že je veľmi významná. Tento výberkový spôsob podľa rozhodnutia ministerstva sa uplatňuje všade tam, kde sú preň vytvorené podmienky, alebo tam, kde je možné takéto podmienky vytvoriť. A teraz ten samotný výberkový hospodársky spôsob. Prečo má v mojom vystúpení aj v mojom nazeraní na celú túto problematiku taký obrovský význam, že preváži všetky tie negatíva, s ktorými sa možno nevieme popasovať. No pretože táto veta naozaj rozhodne o budúcnosti lesníctva, a tie veci, ktoré nám neprejdú, tie sú možno technického dočasného, závažného charakteru, ale výberkový hospodársky spôsob sme už vlani, keď sme sa náš výbor stretli na výjazdovom rokovaní na Úhornej v lesoch okolo Smolníka na východnom Slovensku, tak sme sa vtedy zhodli pomerne v takom vysokom reprezentatívnom zastúpení. Boli tam predstavitelia prevádzky štátnych lesov, boli tam skutočne autority, ktoré celoživotne pracujú na vývoji lesníctva, profesori, pán profesor Saniga, ho spomeniem, alebo ďalší excelentný znalec pán inžinier Brucháň, ktorý sa celoživotne tomu venuje. Bol tam lesník Alcnauer a jeho nástupca Kovalčík. Boli tam riaditelia, generalita z Bystrice, z Košíc. A tam sme sa dohodli na tom, že takáto veta by tam mala, na základe dvojdňového pobytu vo výberkových lesoch východného Slovenska, že takáto veta by v zákone pasovala. Priznám sa, boli tam dosť skeptické názory niektorých, hlavne prevádzkových pracovníkov. My, poslanci, pán Huba, pani Mezenská, pán Fecko, prítomní, my sme sa na tom zhodli pomerne ľahko, ale istá skepsa bola, že: no dobre to myslíš, ale ty zase utekáš kdesi dopredu, to nepôjde, to takto. A vidíte, uplynul rok, dokonca, by som povedal, rok a deň, neviem, či to ozaj nebolo 13. alebo 12. mája minulého roku, keď sme boli v lesoch Smolníka, a táto veta je zapracovaná do ministerského návrhu. Ja už som stihol aj poďakovať pánovi riaditeľovi Dóczimu, ktorý pre pána ministra práve obsluhuje túto časť legislatívy ako jeden z jeho riaditeľov na ministerstve. Je to naozaj veta, ktorá ako keby ukončovala vývojový rad lesníctva, 700-ročný rad, ktorý je plný snáh o uvedomelé hospodárenie v lese, plný omylov a zlepšení, plný rozumných zákonných opatrení, ktoré začali kdesi Maximiliánom a jeho lesným poriadkom v 16. storočí, pokračovali Máriou Teréziou zachovaním hôr a "lesú". Končili možno mnohými ďalšími článkami, ktoré nie je potrebné menovať, ale jednoznačne na konci tohto vývojového radu je tento hospodársky spôsob, ktorý dnes má šancu dostať také významné znenie, že sa uplatňuje všade tam, kde je možné uplatňovať alebo kde sa môžu vytvoriť podmienky pre jeho uplatňovanie. Prečo je to také významné? Pretože to je ten čarovný prútik, ktorý možnože napráva mnohé omyly, ktorých sme sa my, lesníci, dopustili v minulosti. Je to ten čarovný prútik, ktorý dokáže doslova dať cisárovi, čo je cisárove, a Bohu, čo je božie. Ekonómovia budú spokojní. Žiadna menšia hmota sa nevyťaží v našich lesoch, naopak, bude jej rovnako a bude ešte kvalitnejšia. Ekológovia budú spokojní. V tom lese naozaj, ak hovoríme o tom, že chceme hospodáriť, niet citlivejšieho spôsobu, ako je tento výberkový. Aj verejnosť bude spokojná, pretože je to spôsob, ktorý niekedy možno postaví návštevníka lesa pred otázku: a tu sa ťažilo? Áno, tu sa vyťažili tie kubíky, ktoré boli predpísané v programe starostlivosti o lesy. Ani to tam nie je vidno. Jednoducho je to spôsob, ktorý naozaj dokáže zodpovedať mnohé vážne otázky – ekologické, ekonomické, klimatické, spoločenské, ktoré stoja pred nie lesníkmi, to by bolo málo na to, aby sme o tom takto vážne rozprávali, ale pred spoločnosťou, pred našou krajinou. Pred krajinou, ktorá chce využívať všetky hodnoty lesa a ktorá chce zároveň sa poučiť z toho 700-ročného radu, vývojového, opatrení, omylov, rozhodnutí, ktoré nie vždy sa nám vydarili. Pred 100 rokmi sme sadili smrek s predstavou, že je to výborný spôsob, pretože sa nám zdalo, že to je, čo pomôže každému hospodárovi, a vidíte, ako sa príroda s nami vysporiadala kalamitami v Tatrách. To bola lesnícka chyba, to treba priznať. Ale dnes už vieme, že termínové zloženie je oveľa významnejšie, aj stanovištná vernosť je oveľa významnejšia. Budeme napokon o tom rozprávať, pretože jedno z opatrení s týmto trocha je rozpore. Takže to najdôležitejšie, čo som chcel v úvode povedať a čo rozhodlo o tom, že ja tento zákon podporím, je to, že tento výberkový spôsob dostáva vysoký status a že vlastne to, na čom sa zhodli pracovníci prevádzky, školstva, vedy a výskumu a aj poslanci, takže úžasná jednotnosť v tomto prípade, veľmi potrebná, sa dostáva dnešným rokovaním do legislatívy, ktorá rozhoduje o hospodárení v lesoch. Takže ja za to chcem úprimne poďakovať. Považujem to za veľmi nádejný krok a vlastne dôkaz toho, že sa dá pracovať. Viete, na tom výbore sme sa nevedeli zhodnúť. Však tu pán predseda lesníckej komisie, pán poslanec Lebocký vie, koľkokrát som navrhoval: poďme, urobme to! Nejako veľa je tých povinností. Ja som si vedomý toho, že nie je možné zakaždým všetko zvrátiť, tak ako si ktosi z nás predstaví, ale výsledok je dôležitý. Dostavil sa, fajn. A ešte posledná poznámka k výberkovým lesom. Mňa v škole učili, že to je taká výnimočnosť, ktorá sa dá uplatňovať na 2 % územia slovenských lesov. Po tomto si po nejakom desaťročí, po dvoch som povedal, že aj viacej, aj dvadsať. A dneska, keď sa rozprávame s odborníkmi, ktorí sa tomu venujú a ktorí poznajú slovenské lesy a terény a to, čo ponúka kvalita pôvodného drevinového zastúpenia alebo to, čo je možné zmeniť v tomto zastúpení, hovoria, že možno 60 - 70. A ja stále hovorím, aj pánovi ministrovi som to raz povedal, keď mi tak zodpovedal, že ale to sa všade nedá, všade nie, ale nestanovujme percentá. Stanovme potrebu všade tam, kde sa to dá, tam to urobme. Pozerajme sa na to pozitívne. A to sa týmto zákonom ide udiať a ja nemôžem nepoďakovať takým bojovníkom, ako je Laco Alsnáber, lesník zo Smolníka, ktorý 30 rokov bojoval za to, a bol kedysi sám a dneska má obrovskú radu podporovateľov v lesníckej prevádzke a praxi, ktorí bojujú na základe možno takej nádhernej aktivity spoločnej, ako je Pro Silva, aby tieto prirodzené postupy, ktoré naozaj uspokojujú všetky spoločenské potreby ideálnym spôsobom, aby ich mohli uplatňovať aj vďaka tomuto zákonu a aby možno aj kapitáni lesníctva, ktorí niekedy sú príliš zahľadení na to, že predsi len máme hospodárske výsledky, čo tam nejaké storočie 21., mňa bude minister hodnotiť za to, ako skončím uzávierku hospodárenia v tomto roku a v budúcom roku, aby aj oni cítili tento tlak, že toto nie je záujem nejakých pozitívnych fanatikov, ktorí vidia dopredu, ktorí vidia za roh, ktorí chcú, aby v lesníctve sa uplatňovali takéto spôsoby. Ale že to už aj v sieni zákonnosti zaznelo, že takéto niečo je odsúhlasené ako zákonná úprava. Takže veľmi dôležité, veľmi nádejné, veľmi potrebné a hodné poďakovania. Poďme ďalej. Prejdem ku kalamite. Kalamita je už menej elegantná téma, ale vieme, že kalamita je súčasťou prírodných cyklov a sa im nikdy nedá zabrániť. Otázka je len tá, aby sme mali len kalamitu prírodnú, ktorá vždy v istých cykloch prichádza, aj keď v tých výberkových lesoch bude spôsobovať oveľa menšie dôsledky ako v tých, ktoré, v ktorých sa hospodári inakšie, tak v tom je možno tiež tá krása. Ale aby sme nerobili tú kalamitu, ktorú spôsobuje človek. Ja viem, budú na to vystúpenia, ja som o tom už rozprával, ale pravda je pravdou. Mnohokrát aj človek spôsobuje kalamitu. Ja to nazývam "prekliatie bielej farby". Totižto bielou farbou sa vyznačujú kalamitné porasty, ich vyťaženie. Teda k náhodnej ťažbe. Je veľmi dôležité, aby sme podporili všetkých čestných hospodárov lesných, ktorí ozaj ctia zákony prírodné a potom aj tie naše ľudské, ale aby sme zároveň odradili tých, ktorí pod tlakom istých zištných dôvodov vedia vyrobiť kalamitu aj pre potreby takpovediac svojho presného majetku, ktorý spravujú. Tu je potrebné, aby sme v zákone urobili úpravu, a to takú, aby kalamita sa hlásila, každá, na úrad štátnej správy, na úseku lesného hospodárstva. A to preto, že doterajšie znenie uvažuje, že len tam, kde je kalamita sústredená na väčšej ploche, ako je pol hektára alebo vo väčšom rozsahu, ako je 20 percent zo zásoby porastu, je potrebné takúto kalamitu hlásiť. Nezhodli sme sa na výbore na tom, ale aj tak to musím povedať, že je to dôležité, pretože ak rozprávame, ja ten príklad zopakujem aj tu, ak rozprávame o jednej jednotke priestorového rozdelenia lesa, kde máme zásoby 400 povedzme kubíkov na hektár a ten porast má 10 hektárov, má tam 4 tisíc kubíkov, 20 percent, to je pätina, to je 800 kubíkov. Do 800 kubíkov podľa dnešného znenia zákona hospodár môže streknúť bielu farbu, seknúť a nič nehlásiť. Viete, čo je to 800 kubíkov v jednom dielci na Slovensku, ktorých je tisícky a tisícky? Osemsto kubíkov, keď by sme len tak povedali, že tržby z jedného by sme tak jemne dali na 50 - 60 eur za kubík. Ideme, viete, to pokušenie je veľké, a ja skláňam sa pred všetkými, ktorí takémuto pokušeniu odolajú, ktorí odolajú aj možno niekedy tlaku lesomajiteľa, ktorý má svoje krátkodobé predstavy a ciele. No ale prečo by sme my v zákone nemali vytvoriť povinnosť, aby tí, čo takému pokušeniu nevedia odolať, aby boli kontrolovaní tým, že musia hlásiť aj kalamitu, ktorá je menšia, ako je tento limit. To znamená, každú. Druhá vec, ale to spoločná správa vyriešila, a to tiež chcem oceniť, je môj návrh, náš spoločný návrh, ktorý ešte tu zaznie, aby sa vytvorila časová medzera medzi nahlásením kalamity a začiatkom jej spracovania. Doteraz je to totižto tak, že hospodár nahlási kalamitu a okamžite môže rúbať, aj teda tú, čo je nahlásitelná podľa dnešného znenia zákona, teda na tých 20 percent alebo nad pol hektára. Oceňujem, že na tomto sme sa na výbore zhodli. Opäť je to teda dôvod na to, aby sme poukázali na konštruktívnosť práce, aj v našom výbore občas sa takéto niečo podarí. Pamätám si na slová pána poslanca Záhumenského, ktorému sa to pozdávalo, a dnes je to súčasťou znenia spoločnej správy, kde teda máme potvrdené, že tento paragraf, ktorý o tom pojednáva, je doplnený s tým, že 72-hodinová ochranná lehota medzi zistením a nahlásením kalamity a možnosťou začatia a jej spracovania v zákone je. Musím aj za to poďakovať, pretože opäť ja som si to nevymyslel tu sám pre seba, to je reakcia z prevádzky. Toto je veľmi potrebné, takže stojí za to, aby sme si povedali, že takýto moment je hodný ocenenia, že sa to do zákona dostalo. Ale ak na jednej strane kolegovia vo výbore súhlasili s tým, že tam tých 72 hodín treba, lebo... Prečo treba? Lebo existuje nebezpečenstvo, že niekto začne rúbať rýchlejšie, ako mu to niekto stihne skontrolovať, tak potom je dosť ťažko porozumieť tomu, že prečo nebolo možné aj tú prvú časť nášho spoločného návrhu, ktorá hovorí o tej potrebe hlásiť každú, všetku kalamitu, zapracovať. Je to istá schizofrénia. Uznali nám naši oponenti, že áno, vďaka, zhodli sme na tam, prijali návrh, ale to bol iba "b" krok, hlásenie kalamity. Ale dobre, aj čiastkové úspechy sú úspechy, veď život nekončí. Aj včera sa tu viackrát zdôraznilo, že novelizácia zákonov je ich osudom, ale na druhej strane možno by bolo dobré, keby sme ich neotvárali pričasto, pretože to predsi len nesvedčí o vysokej kvalite alebo požadovanej kvalite. Dobre. Ďalšiu poznámku, ktorú mám pripravenú, je poznámka, ktorá nadväzuje na rokovanie, ktoré bolo už predvlani vo Zvolene. Veľmi významné rokovanie, kde sa stretol pán minister pôdohospodárstva s pánom ministrom životného prostredia, lesnícka obec, vedecká obec lesnícka, školstvo, a kde sa konštatovalo, že je potrebné odstrániť dlhodobý nesúlad medzi ochranárskymi zákonmi a lesníckymi zákonmi, dvojkoľajnosť, ktorá je na škodu. Zaznelo to tam veľakrát z úst významných predstaviteľov slovenského lesníctva, aj z úst pána ministra. Bolo to 7. septembra predvlani a ja musím konštatovať, že táto ambícia, ktorá tam zaznela, že teda tá dvojkoľajnosť sa ide odstrániť, sa nepodarilo ju naplniť tak, ako to vtedy nádejné slová vysokých predstaviteľov nám predložili, ako to z nich zaznievalo. A poviem konkrétny príklad a tú postupnosť. Že opäť je tu postupnosť, ale je nedostatočná. O čo ide? O to, že vieme, koľko problémov, koľko spoločenských debát a koľko aj vážnych dôsledkov spôsobilo to, že ak orgány životného prostredia nedali súhlas na to, aby bolo možné zasahovať v ochranných pásmach prírodných rezervácií, ktoré sú chránené 5. stupňom, že proste bolo potrebné nekonať, tak to spôsobilo obrovské škody na okolitých hospodárskych porastoch, ktoré boli hlavne podkôrným hmyzom zasiahnuté. Totižto doterajšie znenie ešte predtým, ako to navrhuje teraz vládny návrh, hovorilo o tom, že v tých ochranných pásmach je potrebné urobiť opatrenia, ktoré vykoná orgán životného prostredia. No ukázalo sa to ako nedostatočné. Orgán životného prostredia rozhodol, že sa to, že nedáva súhlas, že sa tam nič robiť nebude, nedal tam žiadny moment, ktorý by rozhodoval o tom, že sa nejaké nápravné opatrenia urobia. Preto teraz vláda navrhuje čosi, čo je zlepšením, ale nedostatočným. Oni navrhujú, že v takomto prípade, ak takéto dôsledky pre porasty okolo rezervácií budú atakované podkôrným hmyzom, takže takéto opatrenia urobí lesný hospodár, to znamená, už lesník, už nie orgán životného prostredia, ale so súhlasom orgánov životného prostredia. Takže je to taký polkrok, vykročili sme dopredu, ale otázka znie: no a ten súhlas, keď orgán životného prostredia, keď doteraz mal za to, že sa do toho zasahovať nemá, a teraz opäť bude mať v rukách to schválenie takéhoto postupu, no ak to neschváli, tak sme zase tam, kde sme sa dostali už v minulosti, k vážnym dôsledkom pre slovenské lesy, všeobecne poňaté, a je to isté zacyklenie, ktoré nemôže byť považované zase za dostatočné riešenie. A preto navrhujeme, a to by sme teda prosili, aby to bolo prerokované, aby sa v takomto prípade lesný hospodár rozhodol, že je potrebné takéto kroky urobiť, a aby mu to neschvaľoval orgán životného prostredia, tak ako to navrhuje ministerstvo, ale aby to schvaľoval štátny orgán na úseku lesného hospodárstva. Proste aby to schvaľovali tí, ktorí jednoducho v tomto vidia nebezpečenstvo. Ja dosť často aj tu som počúval, a viete, že to nie je môj štýl, aj s tým nesúhlasím, a je to teda ale rozšírené aj medzi verejnosťou, tie prestrelky, tie, že my, lesníci, to vieme a vy, ochranári, nám do toho kafrete, a zase naopak, to je práve to, čo vadí, a to aj tým vzťahom a vadí to aj lesom. No tak toto je riešenie, ktoré hovorím tu verejne, je nás tu šesť lesníkov, a ja naozaj teraz sa neobrátim na nich ako na kolegov, ktorí sú kolegovia z parlamentných lavíc, ale ako na kolegov, ktorí sú kolegovia-lesníci. No ak takéto znenie nepodporia, aby lesník mal možnosť takéto opatrenia urobiť sám, tak potom všetky slzy, ktoré boli vyliate na bojisku ochranársko-lesníckom, boli slzami krokodílymi. To potom by jednoducho nebolo v poriadku, lebo toto je vyslovene znenie, ktoré dáva v prípade, že životné prostredie povie, nič, nerobí sa, my povieme, že dobre, päťka nech je chránená, nič lepšie ako dokonalosť prírody, ktorá si pomôže, sama sebe, neexistuje. S tým, pred tým sa treba pokorne pokloniť, ale tie úniky z tohto chráneného prostredia jednoducho existujú. A v takom prípade lesný hospodár má povinnosť a právo do týchto únikov zasiahnuť, urobiť opatrenia a nemať dôvod čakať na to, že či mu to zase tí, čo boli za to, aby sa v tej päťke nehospodárilo, či mu to schvália. Proste aby sme jednoducho mali reálne riešenia, ktoré nie sú riešeniami, o ktorých dopredu vieme, že nebudú funkčné. Ideme na ďalšiu poznámku. Teda toto je to, čo, lebo bolo by veľmi ešte veľa možno vecí pospomínať v súvislosti s tým, aby boli zladené tie zákony, ochranársky a lesnícky. Ale toto je vec, ktorú, ak máme dnes na stole lesný zákon, ak chceme s ochranármi vychádzať korektne, ak chceme, aby to jednoducho fungovalo, toto je vec, ktorú by som navrhoval, aby sme jednoznačne považovali za vysoko potrebnú. Ideme na odborného lesného hospodára. Inštitút odborného lesného hospodára je inštitút potrebný, správny. A dnes to funguje tak, že každý lesomajiteľ, štátny aj neštátny, musí spravovať svoje vlastníctvo, svoj lesný majetok prostredníctvom odborného lesného hospodára. Je to nanajvýš právny krok, nie je to žiadne obmedzenie vlastníckych práv, to je len potvrdenie toho, čo tu často hovoríme a čo je absolútna pravda, že lesy sú príliš významnou hodnotou na našej pôde, na to, aby mohol majiteľ týchto lesov o nich rozhodovať svojvoľne. Musí byť proste podriadený inštitútu odborného lesného hospodára, ktorý vie povedať majiteľovi čo áno a čo nie. Ale život má svoje zákutia, krásy aj škaredé komôrky. A jedna z tých škaredých je tá, že predsa len ten lesomajiteľ, on má také tendencie, že no predsi len pre mňa krátkodobý cieľ môže byť niekedy ako lesomajiteľa významnejší ako ten vzdialený dlhodobý, celospoločenský. A ten hospodár je totižto platený týmto lesomajiteľom, on síce má skúšky štátne, on podlieha štátnemu dozoru, ale viete, pán Boh vysoko, dozor ďaleko, a on musí v tom lese s tým lesomajiteľom denne žiť. Nuž, môže sa stať, že lesomajiteľ bude mať návrh, že by tie krátkodobé ciele, tie ciele, ktoré možno nebudú celkom správne, boli uprednostnené, a aby na tie dlhodobé celospoločenské až tak veľmi ten hospodár nepodliehal, neprihliadal. No a ten hospodár si povie: nuž, koho chlieb jem, toho pieseň možno mám zaspievať. Ja to zjednodušujem, určite to nie je v mnohých prípadoch tak, ale v niektorých to tak je, a preto si myslím, že je potrebné, a tak to aj s kolegami predložíme v pozmeňovacom návrhu, že je potrebné, aby takýto hospodár nebol platený lesomajiteľom, ale uznajúc jeho obrovský význam pre čistotu správy našich lesov, je veľmi rozumné zvážiť, že by ho platil štát. A že ten štát ho ustanoví, je to proste vlastne zástupca štátu. A v takomto prípade by sme sa určite mohli dopredu domnievať, že akékoľvek snahy o preferovanie krátkodobých cieľov sú dosť vylúčené. Viete, môže sa stať, že ten, zoberte si príklad, nie sú všetky lesné majetky prosperujúce, sú také, kde ozaj je len veľa povinností a žiadne ťažby, veľa nákladov. No a ten majiteľ chce zaplatiť toho hospodára, ale nemá z čoho. Lebo však, tak budú sa skladať? No nebudú sa skladať na to. Tak mu povie: tak si dačo prirúb. No tak, viete, ale takých majetkov je veľa. Ale my máme celospoločenský záujem, že všetky lesy sa musia spravovať riadne, nielen tie prosperujúce. A teraz možno príde odpoveď: no, dobre, zase tu vymýšľaš niečo, čo zaťaží štátny rozpočet. Vôbec nie, to je vo svete vymyslené. A preto to aj takto navrhneme aj u nás, aby sa vytvoril fond, ktorý sa vytvorí z každého kubíka vyťaženého dreva v našich lesoch. To znamená, aby ten fond vytvárali tí, ktorí majú ťažbu a o ktorých sa teda dá oprávnene predpokladať, že majú istý profit z lesa, a aby sa z takéhoto fondu ťažbového prerozdelil plat odborných lesných hospodárov. Úplne zúbky do seba zapadli, funguje to. Štát dosiahne to, že bude mať hospodárov vyslovene na svojej strane, že ich budú platiť naďalej vlastne lesomajitelia, ale týmto spôsobom, ktorý bude aj z pohľadu lesomajiteľa oveľa, oveľa spravodlivejší. Tí bohatší budú musieť dačo z toho svojho bohatstva pustiť, možno viac ako doteraz, a tí chudobnejší menej. A ak hovoríme o celospoločenskom význame lesov, tak sa určite pri takomto pohľade na plácu a prácu odborného lesného hospodára môžeme pozrieť s porozumením. Je tu ešte dôležitá jedna vec, a to, že tento fond tiež po vzore lesníckych krajín, ktoré už toto riešili, by sa nepoužil len na samotné platenie odborného lesného hospodára, ale je možné uvažovať, že by sa použil aj na to, čo je dnes veľkým problémom a čo aj pán spravodajca tu vo svojom pozmeňujúcom návrhu do istej miery na to upozornil a čo naozaj sa na tom zhodneme všetci lesníci, že tvorba programov starostlivosti o les je vážne ohrozená. Nie sú na ňu peniaze. Pri všetkých našich krásnych úmysloch my sme zišli tak nízko s platbami za programy starostlivosti o les, že dnes dochádza k skúsenostiam, že mnohí, ktorí mali vysúťažené v rámci verejného obstarávania dodávku týchto plánov, odskakujú od ich vypracovania, keď zistia, koľko im náš štát za to môže zaplatiť. Jednoducho nedá sa zísť z 12 eur za hektár na 6 a urobiť rovnako dobrý plán. Statočný taxátor povie, že to teda za tie peniaze robiť nejde. A ten možno menej statočný povie, no tak to urobí, ale, viete, ten plán bude slúžiť len na to, aby sme mali papier, a nie na to, aby sme mali dobre vypracovaný plán. Takže s odvolaním sa na stáročnú históriu lesníctva a mnoho desaťročnú históriu tak špičkovej taxácie, ako majú slovenskí lesníci, ktorú nám svet závidel, je potrebné, aby sme sa zamysleli nad tým, že možno keď nie inak, vieme, že sú s tým veľké problémy, aj s pánom Lebockým sme sa na výbore na tom zhodli a spoločne sme apelovali, že je potrebné hľadať riešenia, aby taxácia dostala svoje peniaze, aby sme tie peniaze možno aj takýmto spôsobom cez tento fond, ktorý bude sa vytvárať odvodom z ťažby, zabezpečili. Opäť by to bolo svojím spôsobom spravodlivé a potrebné. Naozaj sme boli v tomto špička. Dosiahli takí ľudia, ako lesník Hatiar, obrovské výsledky a my teraz deštruovať tento spôsob nemáme právo. Je to niečo, čím by sme veľmi vážne poškodili svoju kvalitu. My sme dobrí. Totižto lesníci slovenskí sú v mnohom pred Európou. A toto je jedna z tých vecí. Pamätám si, keď nás prišli v 90. roku školiť Švajčiari o tom, ako treba hospodáriť v lese. Švajčiari. Štefan, ty často spomínaš Švajčiarsko, krásna krajina. Prvý večer nás školili, potom sme im vysvetlili, ako je u nás taxácia, a na druhý deň povedali: jaj, zistili sme, čo vy to tu máte, musíme pokorne priznať, že nie my vás budeme školiť, ale my sa ideme od vás učiť ako plánovať práce v lese, ako ich vykonávať. Takže toto treba vidieť, že my chceme uchovať vysokú kvalitu slovenského lesníctva. A opäť hovorím, nie pre lesníkov, ale pre túto krajinu, pre jej zdravie, pre jej život, pre rozvoj tejto krajiny. Je to absolútne nespochybniteľné. A preto tieto návrhy nemajú žiadny politický podtón. Ja som lesník, ktorý sa na chvíľočku stal politikom, a vôbec nemienim ostať politikom do smrti, ale chcem, aby moje pôsobenie tu malo zmysel. A toto, v tomto zmysel vidím. Takže poďme ešte na ďalšie niektoré poznámky, ktoré budú sa postupne možno dostávať až už k záveru. Nebudem rozprávať o všetkých detailoch, lebo som ocenil ten úvod, ktorý sa mi zdá nadovšetko. Zásady správy lesného majetku, tu mám poznámku. No je určite potrebné, aby sme všetky posuny so štátnym lesným majetkom, ide o štátny lesný majetok, robili tak, aby sa akékoľvek predaje, zámeny, prenájmy robili so súhlasom vlády Slovenskej republiky. Máme tu súčasného pána ministra, máme tu bývalého pána ministra, ja nebudem ani osobný, ja viem, že máte, páni ministri a exministri, veľa starosti a niektoré veci jednoducho človek nedotiahne do konca. Ale dobre vieme, že máloktorá výmena, zámena bola urobená úplne eticky v poriadku a čisto. Možno, že keby sme chceli byť veľkorysí, povieme, že kadečo je medzi nebom a zemou, dobre. Chcem poprosiť aby sme do budúcnosti zákonným spôsobom uložili vláde Slovenskej republiky, aby bola povinná všetky takéto zámeny, výmeny, predaje odsúhlasiť. Zodpovedá to aj tomu, čo vlastne tu bolo navrhnuté ministrom životného prostredia, že vyhlasovanie národných rezervácií a chránených území schvaľuje vláda, tak nech si vláda pribalí ešte aj túto povinnosť. Ja budem veľmi rád, keď jednotliví ministri, ktorí budú prichádzať na tento post, budú mať nad sebou aj takúto ochrannú poistku, že tá vláda sa musí s tým stotožniť. Už som spomenul kalamitu, že bola zavinená aj tým lesníckym učením sa na vlastných chybách, som spomenul ten smrek pred 100 rokmi a jeho neodôvodnené vnášanie tam, kde nepatril. No chcem poprosiť, aby sme z § 20, kde sa navrhuje vládnym návrhom vylúčiť zabezpečenie lesného porastu, kde sa hovorí o tom, že čo je to zabezpečený lesný porast, aby sme týchto pár slovíčok, tých pár viet vrátili do zákona, pretože práve to je zdôraznenie toho, že tam musia byť aj stanovištne vhodné lesné dreviny. Viete, ak na jednej strane sme sa dopustili takej chyby, že sme nevedeli stanovištne vhodné dreviny dať tam, kde majú byť, na základe tých všetkých múdrych škôl, ktoré jednoducho lesníci poznajú a ktoré hovoria o tom, čo je stanovištne vhodná drevina a čo nie, aby sme teda týchto pár viet na konto toho učenia sa na vlastných chybách tam vrátili. Je tam síce nejaké vysvetlenie, že to je rozpracované niekde inde podrobnejšie. Zákony sú pre ľudí, čítajú ich ľudia, majú aj svoj výchovný význam, nielen sankčný a donucovací. Nuž, nechajme tam tých pár jasných faktov, ktoré hovoria o tom, ktorý porast je zabezpečený. Prečo to z tadiaľ vypúšťať? Poďme ešte k obľúbenej téme kolegov z SDKÚ, ale myslím, že to tu viackrát zaznievalo, z hľadiska toho, že čo nám môže jazdiť po lesoch, aké bicykle a aké koníky. Bez toho, aby som sa snažil im nejako byť veľmi ústretový, myslím si, že tento moment, už sa to tu neraz spomenulo, skutočne je dostatočný na to, aby sme ho videli kriticky a aby sme neboli v tomto prípade zbytočne striktní, keď vieme, že to aj tak nie je vykonateľné, aby sme nenútili cyklistu, ktorý dôjde na koniec štvormetrovej cesty a tá cesta už bude iba dvojmetrová a už bude iba chodníčkom, aby sme mu v tej chvíli nepovedali, ale ty už tam ďalej nesmieš. On sa nebude trepať pomedzi raždie a pomedzi nejaké nezjazdné terény. Ale keď hovoríme, že len po štvormetrových priesekoch, respektíve len po lesných cestách, je to proste neudržateľné. Ale hovorím o tom len kvôli tomu, že navrhujeme niečo oveľa dôležitejšie, keď sa bavíme o jazde po lesoch, aby tie smradľavé štvorkolky, smradľavé motocykle, smradľavé snehové skútre, ktoré pokazia každú bežeckú stopu v zime, aby tie nám nejazdili. Keď na jednej strane nás trápia koníky a bicykle, čo teda vidím ako absolútny čistý spôsob relaxu v lese, kde teda vôbec musíme sa zhodnúť na tom, že les je predsi, má veľkú funkciu aj z hľadiska duševnej hygieny národa, no prečo by sme túto duševnú hygienu národa mali kaziť tým smradom z tých štvorkoliek?! Kto z vás nezažil, že niekto drzo prebehne v prilbe, zablatený, číslo nemá okolo? A viete, poviem vám, keď lesníci aj takého človeka vypátrajú, zistí sa, že to je nejaký synáčik nejakého "náboba" a treba to všetko dať na bok. Preto opäť je tu návrh, preto o tom rozprávam, aby takýto smradľavý prostriedok, ktorý nám jazdí po lesoch a ktorý znepríjemňuje využívanie jeho funkcií, aby bol považovaný za konfiškát. Právnici najskôr hovorili, že nie, ale dá sa to. Ak ho proste čapneme a bude tam žiadna len pokuta, priestupok, ale sankcia za tento priestupok je aj prepadnutie majetku, s ktorým sa tento priestupok spáchal. Má niekto problém s tým, že by sme sa nevedeli pozrieť na týchto beťárov takýmto spôsobom? Verím, že všetci, čo chodíte do lesa, ste to už neraz zažili. A mňa to nesmierne rozčuľuje. Takže koníka, bicykle na jednej strane úsmevný problém, ale štvorkolky po našich lesoch, čo teda skutočne rušia nielen návštevníkov, ale predovšetkým kazia prostredie, vyrušujú lesnú zver, tak tie tam ozaj nemajú čo robiť. Takže by som prosil, aby sme sa pozreli na to aj v tejto súvzťažnosti. Bude reč v pozmeňováku aj o kultúrnych pamiatkach. Ja som to už neraz spomenul, že lesníctvo je veľmi mnohotvárna činnosť s krásnou históriou a v tejto histórii 700-ročnej je obrovské množstvo pamiatok. Nuž zaväzujeme a navrhujeme v tomto zákone, aby jedna z vecí, ktorá tiež je súčasťou lesníctva, bola aj starostlivosť o lesnícke pamiatky a kultúrne hodnoty. Je ich obrovské množstvo. Máme v tom, opäť sme v tom dobrí. Také krajiny ako Nemecko, veľmi vyspelá lesnícka krajina, ale aj priatelia z Čiech sa spytujú: a to kedy ste vymysleli tento systém? Ako to máte dobre ošetrené, napríklad významné lesnícke miesta, ich klasifikácia, ich vyhlasovanie, ich ochrana. Naozaj to funguje. Musím poďakovať predovšetkým, lebo štát má na to väčšie prostriedky a to je jeho povinnosť, že aj Lesy Slovenskej republiky ukážkovým spôsobom sa starajú nielen o to, aby les rástol zdravo a plnil svoje funkcie, ale aby hodnoty, ktoré sú s lesom spojené z hľadiska jeho histórie, boli zachované, zveľaďované, aby boli vyznačované ako miesta, na ktorých sa treba zastaviť. Viete, my na Slovensku máme množstvo krásnych miest, majú hodnotu, len niekedy chýba tabuľka: odboč doľava 20 metrov a nájdeš niečo úžasné. A niekedy stačí tá tabuľka, niekedy treba potom ten významný bod udržiavať. Jednoducho opäť krátke, krátka úvaha o tom, že do zákona sa má dostať, aj do lesníckeho, aj starostlivosť o kultúrne dedičstvo, ktoré nie je len dedičstvom lesníkov. Veľmi dôležitá poznámka sa bude vzťahovať teraz k inému termínu. Už to nebude tak, ako keď som spomínal, o tej zladenosti ochranárov a lesníkov predvlani vo Zvolene. Ale vlani 17. októbra v Sielnici bola konferencia, opäť zastúpená špičkami slovenského lesníctva, kde sa rozprávalo veľmi podrobne o takých ekosystémových službách, o tom, že lesníci naozaj dávajú svojej krajine veľké hodnoty práve uvedomelým hospodárením v lese, ale že tie hodnoty nie sú správne vyčíslované, ohodnocované, správne pertraktované v spoločnosti. A zhodli sme sa na tom veľmi jasne, že je potrebné s tým niečo urobiť. A práve na to reagujeme aj v našom návrhu, v ktorom teda chceme, aby úplne bezbolestne a veľmi potrebne v zákone o lesoch bola vyjadrená aj potreba oceňovať tie jeho mimoprodukčné funkcie. A "mimoprodukčná funkcia" je samotný terminus technicus absolútne nesprávny, pretože to ani keby nebola produkcia lesa, ani keby to bolo bez zásahu lesníka. Preto tu zavádzame nový pojem, volá sa to "komplexná hodnota lesa" a je to to, čo vyjadruje práve to bohatstvo desiatok a desiatok funkcií lesa, kde tá drevopr