35. schôdza NR SR - 10.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2025-06-11
Poslanec: Stachura, Peter (KDH)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem veľmi pekne. Pán predsedajúci, kolegyne, kolegovia. Tak ešte raz, je to návrh, ktorý sme predkladali už pred určitým časom. Pomaly si ho nepamätám, ale ja sa pokúsim naozaj vám ho ešte raz sprostredkovať. Čaro týchto opozičných návrhov je to, že dokážete predložiť možno aj dobrú vec bez toho, aby ste to detailne komunikovali s celou tou odbornou obcou a so všetkými zainteresovanými stranami, ktoré majú čo do zdravotníctva hovoriť. Hovorím toto trochu s nadsázkou, pretože veľa aj dobrých vecí zhorí v tom, že začnú argumenty, prečo je to zlé, prečo sa to nedá, prečo je to hlúposť, prečo my robíme správne a vy predkladáte hlúposti. Práve tie opozičné návrhy si myslím, že by mali byť takou motiváciou. Jednak otvárajú tému a jednak, možno nútia aj tých aktérov sa zamyslieť, či predsa len, predsa len tá opozícia nehovorí pravdu. No a ja si myslím, že tu v tejto, v tejto, v tejto veci sme opäť na tej správnej strane, pretože asi mi dáte za pravdu, že tých detských špecialistov v rámci Slovenska je ako šafránu veľmi málo. Sú to obrovské problémy. Hovorili sme tu o regionálnych rozdieloch. To tie ešte znásobujú tento problém, že v niektorých oblastiach Slovenska nájsť psychiatra, nájsť detského psychiatra, nájsť detského neurológa, nájsť detského kožného lekára, to sú obrovské, obrovské problémy. Ľudia nevedia kam sa majú obrátiť a sú bezradní a sú ochotní potom míňať aj obrovské finančné zdroje, pretože tam, kde je nedostatok, tak samozrejme rastie aj potreba nejakých platených služieb. No a tento stav my nemôžeme nechať len tak alebo si nechať zatvárať oči pred týmto, pred touto problematikou. No a samozrejme, môžeme, môžeme hovoriť o tom, čo hovoria aj mnohí kolegovia alebo stavovské organizácie, no je nás málo, je nás málo. Máme tu málo 40 detských neurológov, no čo s tým, tak musí byť ich viac, ale viete, ak, opäť, mali by byť v rámci politiky určité dlhodobé plány a potom nejaké krátkodobé krízové riešenia. No a z tých dlhodobých plánov ja súhlasím s tým, že mali by sme sa zamyslieť celkovo nad tým, ako je nastavené, napríklad výchova, výchova našich špecialistov, či naozaj nie je potrebné trochu rozšíriť výchovu, napríklad dospeláckeho otorinolaryngológa, teda ušno-nosno-krčného lekára aj o oblasť teda tej detskej, eh, detského očno-nosno-krčného tej, tejto situácie, aby vedel okrem dospelých pacientov liečiť alebo aspoň tých bežných detských pacientov. Ja si to vzťahujem aj na seba, som anesteziológ a viete, mňa sa nikto nepýta, že teda príde novorodenec, malé dieťa na operačný stôl a teda, že ja poviem, prepáčte, ja viem robiť narkózu len dospelých, u detí nie. Bohužiaľ, choďte niekde inde. To sa proste nedá. Rovnako záchranári. Záchranári musia prísť so sanitkou, keď ide o život, o akútny život ohrozujúci stav, bez ohľadu na vek. To znamená, či tam leží novorodenec alebo je to pôrod a musia sa postarať vlastne o práve porodené dieťa alebo o matku alebo je to zomierajúci človek, proste tá tá hranica, veková hranica sa zotiera. Proste musia poskytnúť zdravotnú starostlivosť. Ja rešpektujem, že sú špecifiká kde potrebujeme vysokošpecializovaných detských pediatrov a opäť sa, si pomôžem príkladom zo zahraničia, väčšinou sú centrovaní takíto špecialisti, detskí špecialisti do určitých centier, kde tie veľmi špecifické ochorenia, ktoré sú zriedkavé, ktoré bežný, povedzme, neurológ nemá možnosť odsledovať, tak posiela, samozrejme, k tým svojim detským neurológom, ktorí tieto veľmi ojedinelé zriedkavé ochorenia videli a sú na to špecialisti a tak by to malo byť. To, čo sme dovolili na Slovensku, žiaľ, je veľmi striktné oddelenie, že do 18 rokov, do 18 rokov sa musí starať o neurologického pacienta detský neurológ, pretože až potom môže ísť ku všeobecnému alebo teda tomu dospelému neurológovi. No, ale už taký 15 ročný dospievajúci mladý muž alebo mladá žena, ten rozdiel oproti dospelému človeku je minimálny. Vie sám zhodnotiť určité riziká, vie od 16 prakticky je zodpovedný za svoje činy, za svoje konanie. Vie popisovať tie rozdiely sú skutočne minimálne a sme presvedčení o tom, že dospelý neurológ sa vie postarať o bežné diagnózy aj mladších, mladších dospievajúcich ľudí. Povedzme od 15 rokov. Samozrejme, v budúcnosti možno si viem predstaviť aj zrušiť úplne túto hranicu. Možno to nebudú radi počúvať moji špecialisti kolegovia, ale viete, tie bežné, bežné, bežné ochorenia by mal vedieť zvládať každý. Keď som neurológ, tak musím vedieť tak vyliečiť bežné ochorenia neurologického dospelého ako u dieťaťa a samozrejme, potom budú veľmi malé deti, veľmi špecifické ochorenia, no a tie budem posielať do centra, lebo na to si ja netrúfam. Tak by to malo byť, to čo robíme teraz, že jednoducho máš 17, šup, detský neurológ. No a keď ich je 40, tak nájdite termín, hej, u detského neurológa. To sú rodinné tragédie, ktoré sa dejú vďaka tomuto nastaveniu a preto si myslím, že je veľmi dôležité, aby sme upravili tento stav a nehovorím, že je to ideálne riešenie. Ideálnym riešením by bolo, samozrejme, nafúknuť ten, ten počet detských neurológov, ale realita je úplne iná. Máme málo lekárov a máme relatívny nedostatok lekárov, pretože zacykleným systémom, že si ich posielame posielame na prehliadky pravidelne, tak sa prakticky stáva aj, nielen absolútny, hlavne v niektorých regiónoch, ale aj relatívny nedostatok niektorých špecialistov. No a tým pádom prakticky akútni pacienti, ktorí potrebujú akútnu liečbu, tak sa na vyšetrenie nedostanú. No a tento návrh je, práve smeruje k tomu, aby sme urobili takú akútnu, akútnu pomoc a dovolili dospelým špecialistom vyšetrovať alebo liečiť aj dospievajúcich od 15 rokov. Nie je to povinnosť. To znamená, my sme vtedy, keď to bola ešte aktuálna téma a trošku bola aj v médiách, tak dostávali viaceré také negatívne informácie, že, no ale veď ja už ako dospelý neurológ teraz nestíham a mám strašne veľa pacientov a teraz vy mi chcete tu dať ešte aj týchto dospievajúcich, veď to je absurdné. To nám nepomôže, to bude ešte horšie. My v žiadnom prípade nehovoríme, že toto má byť povinnosť. Toto nie je povinnosť. Toto je, to je len možnosť. My práve preto sme urobili tento návrh, kde sme len povedali, že ak dospelý neurológ bude vyšetrovať alebo liečiť osobu od 15 rokov, tak bude mať tento výkon preplatený, pretože doteraz je to tiež možné, ak si to zoberie na svoje triko, väčšinou sú opatrní, pretože sa obávajú aj nejakých forenzných konzekvencií, ale problém je, že toto vyšetrenie alebo toto, tento výkon nie je hradený zdravotnou poisťovňou. My tu dávame možnosť, aby zdravotná poisťovňa, teda nie možnosť, povinnosť, aby zdravotná poisťovňa, v prípade že určitý dospelácky špecialista vyšetrí alebo bude liečiť detského alebo dospievajúceho pacienta, tak dostane za túto službu zaplatené, čiže nie je to povinnosť každého dospelého neurológa vyšetriť dospievajúce deti, ale možnosť, aby to mohol urobiť a aby mal svoju službu zaplatenú. Takže toto vnímame ako pozitívny krok k tomu, aby sme odbremenili detských špecialistov, ktorých je veľmi málo a aby sme pomohli hlavne rodičom, ale aj tým dospievajúcim mladým ľuďom, aby sa rýchlejšie dostali na termín, bližšie dostali na termín, aby nemuseli chodiť pomaly zo Sobraniec do Bratislavy, do nejakého súkromného centra, aby sa vôbec dostali ku neurológovi, ktorý prakticky možno ich len formálne nastaví na nejakú antiepileptickú liečbu, čo by kľudne, veľmi kľudne mohol urobiť aj dospelý neurológ v Sobranciach, ale keďže máme to nastavené tak ako tak, ako to máme, tak sa to neudeje, čiže toto je dôvod, prečo predkladáme tento návrh a ešte jeden dôležitý aspekt, viete, pred určitým časom tu bol problém s APS-kami, ambulanciami pohotovostnej služby. Pamätáme si veľmi dobre, aké problémy boli s detskými pediatrami. A vtedy sme takisto navrhovali aj ešte pani ministerke Dolinkovej, že prečo, prečo by sa nemohlo aspoň v niektorých bodoch, v niektorých oblastiach zlúčiť ambulancie pohotovostnej služby pre dospelých a pre deti? Aký dôvod máme na to, že by sme striktne trvali na rozdiele, rozdelení detských a dospelí. Lebo opäť si pomôžem tou záchrankou, tou sanitkou. Tam sa nikto nepýta, že či prídu k päťročnému dievčatku, alebo ku 15-ročnému a dáte mi asi za pravdu, že kým v záchrannej zdravotnej službe ide skutočne o život, to sú už veľakrát aj život zachraňujúce stavy alebo teda výkony, ktoré musia urobiť lekári a záchranári, tak u tých v APS-kách sú to skôr je to starostlivosť, ktorá je často odkladná, ktorá je ambulantnou starostlivosťou, kde nejde o život a tu máme my obrovský problém a chceme a striktne trváme na tom, že to musí byť striktne oddelené deti a dospelí. A potom sú tu paradoxné situácie, že naozaj videl som aj v Námestove, napríklad, vedľa seba pekne APS-ka dospelí, APS-ka deti v nejakej takej peknej symbióze, ale ak ak je akútny stav, že sa tá APS-ka pre deti zatvorí, tak tí kolegovia dospeláci, ak môžu a väčšinou môžu a chcú, tak pomôžu aj s detským pacientom, čiže zase je to možno aj o búraní nejakých stereotypov, ktoré sme mali alebo máme v našom systéme a možno aj táto téma otvorí diskusiu možno o rodinnom lekárstve, my sme tento konštrukt nejako relatívne zavrhli. Ja si tiež myslím, že aj u toho všeobecného lekára naozaj je celkom legitímne uvažovať aj o o nejakom takomto modeli. Nakoniec sú, sú dobré príklady zo zahraničia, kde ten rodinný lekár pracuje a pracuje kvalitne, pracuje dobre a ten deficit pediatrov, ktorý pociťujeme my tuná na Slovensku, sa dá riešiť možno aj takýmto spôsobom. Samozrejme, vždy s možnosťou, že tých komplikovaných, špecifických, veľmi malých pacientov odkláňať do určitých centier, čiže zamyslíme sa nad tým, že či to striktné delenie dospeláckej a detskej medicíny je správne. Čiže na záver ešte raz zhrniem, my chceme, aby sa tie obrovské dlhé čakacie lehoty, ktoré sú pre detských špecialistov zredukovali, skrátili a aby mali dospelí špecialisti možnosť vyšetriť alebo liečiť aj dospievajúcich pacientov a aby mali za tieto služby zaplatené. Ďakujem pekne za pozornosť.