11. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2016-11-23
Poslanec: Sárközy, Irén (MOST-HÍD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

40. Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán minister, vážené pani poslankyne, poslanci, vždy keď diskutujeme o návrhu rozpočtu verejnej správy, kľúčovými slovami bývajú pojmy ako ekonomický rast, deficit verejných financií, hrubý verejný dlh či konsolidácia verejných financií. Dlhodobým problémom Slovenskej republiky bol totiž deficit verejných financií, či už išlo o jeho nárast, alebo naopak tu bola snaha o jeho znižovanie. Doteraz najnižší deficit HDP rovnajúci sa 1,9 % bol dosiahnutý v roku 2007, teda rok pred vypuknutím globálnej finančnej krízy pri ekonomickom raste 10,8 %. Je rozdiel, či krajina dosahuje rekordný nízky deficit pri ekonomickom raste 10,8 % alebo pri ekonomickom raste 3,5 %. Predložený návrh rozpočtu verejnej správy v roku 2017 počíta s deficitom verejných financií 1,29 % HDP pri reálnom ekonomickom raste 3,5 %. Inak povedané, trvalo nám 10 rokov kým sme sa vysporiadali s dierou vo verejných financiách spôsobenou vypuknutím finančnej krízy. Deficit naplánovaný na rok 2017 je konečne nižší, ako sme mali v roku 2007, pričom v nasledujúcich dvoch rokoch by sme sa postupne mali dostávať k mierne prebytkovému rozpočtu. Hrubý verejný dlh Slovenskej republiky za uplynulé 3 roky mierne tiež klesol z 53,9 % HDP v roku 2014 na 53,5 % HDP v roku 2016. Vo väčšine štátov Európskej únii bol vývoj hrubého verejného dlho vyjadreného v pomere k HDP za toto obdobie horší, ako sme my mali na Slovensku. Predložený rozpočet počíta s poklesom dlhu na úroveň 50,7 % v roku 2017. Znižovať verejný dlh ekonomickým rastom je ťažšie, než odkupovať vládne dlhopisy prijímané z privatizácie. Slovensko je krajinou s výrazným investičným dlhom a v porovnaní s inými krajinami musí vynakladať vyššie výdavky na výstavbu dopravnej a sociálnej infraštruktúry. Je rozdiel, keď krajina hospodári s deficitom, pretože investuje do rozvoja infraštruktúry, alebo či jednoducho prejedá svoju budúcnosť navyšovaním rôznych transferov a odmien verejných zamestnancov, ako to bolo v minulosti v Grécku. Len pre ilustráciu. Výška hrubých verejných investícií v roku 2015 bola 6,3 % HDP, za čo vďačíme, samozrejme, aj štrukturálnym fondom EÚ. Podobne ako v iných štátoch strednej a východnej Európy ide o nadpriemerne vysokú hodnotu. Nebyť vysokých verejných investícií, náš rozpočet by patril k najprebytkovejším v Európskej únii. Slovensko však musí investovať nielen do výstavby ciest a diaľnic, ale značný investičný dlh máme v zdravotníctve, v školstve, v sociálnych službách a aj v bývaní. Podiel verejných príjmov na Slovensku sa pohybuje mierne pod 40 % HDP. Čo to znamená? Že Slovensko je krajinou s relatívne nízkym daňovo-odvodovým zaťažením. Obzvlášť nízky je podiel priamych daní z príjmu a majetku v roku 2015, tieto príjmy činili len 7,4 % z HDP, čo bolo menej ako v Estónsku. Slovensko ako krajina s nízkou mierou majetkovej a príjmovej nerovnosti nepotrebuje výraznú redistribúciu bohatstva. Naším problémom je skôr celkovo nízka úroveň príjmov obyvateľstva, najmä zamestnaneckých miezd, ako aj celkovo nízka úroveň domácich úspor a s tým súvisiaca miera nízkej, nízka miera akumulácie kapitálu. Uvediem príklady. Podľa správy o svetovom bohatstve 2016 spoločnosti Allianz trpí Slovensko veľmi nízkou mierou nasporeného bohatstva domácností. V roku 2015 činilo čisté finančné bohatstvo na jedného obyvateľa na Slovensku len 5 300 eur. Touto výškou úspor výrazne zaostávame nielen za bohatými štátmi západnej Európy, ale aj Severnej Ameriky, ale aj za našimi susedmi, napríklad keď porovnám tento údaj z Poľskom, tak v Poľsku je 6 540 eur, v Maďarsku 10 562 eur, v Česku 12 614 eur. Slovensko zároveň prevyšuje spomínané tri štáty aj vo výške finančných záväzkov domácností na jedného obyvateľa, my máme 5 573 eur. Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj, OECD, má svoju vlastnú štatistiku, ktorá meria finančné bohatstvo domácností. Aj tieto údaje potvrdzujú, že Slovensko má síce výkonnejšiu ekonomiku ako niektoré susedné štáty, ale slovenské domácnosti sú chudobnejšie. Podľa OECD činia hrubé finančné aktíva na jedného obyvateľa len niečo cez 20-tisíc amerických dolárov, čo je menej než v Poľsku a Lotyšsku na úrovni 24-tisíc dolárov, v Maďarsku 29-tisíc, v Slovinsku 30-tisíc, v Estónsku 32-tisíc a v susednej Českej republike 34-tisíc eur. Prevažná časť finančného bohatstva slovenských domácností je vo forme hotovosti a bankových vkladov, len malá časť vo forme cenných papierov, poistiek a dôchodkových plánov, inak povedané, naši obyvatelia nie sú vlastníci kapitálu, ale námedzní robotníci. Z bežnej slovenskej výplaty je ťažké niečo našetriť, nieto ešte vytvoriť štartovací kapitál pre vlastné podnikanie, investovanie do akcií alebo podielových fondov. Miera úspor slovenských domácností sa v minulosti dlhodobo pohybovala na veľmi nízkej úrovni, okolo 6 až 7 %, až v posledných rokoch sa pomaly približuje k priemerným 10 %. Zase pre porovnanie, v Nemecku a Švédsku činí miera úspor 17 až 18 %. Ak sa chceme na pomyselnej svetovej ekonomickej hierarchii posunúť vyššie, musíme zvýšiť mieru úspor a akumuláciu domáceho kapitálu. A to pri súčasnom ekonomickom modeli, keď vo svete konkurujeme najmä lacnou pracovnou silou, je veľmi ťažké. Vážené pani poslankyne a páni poslanci, nízka úroveň miezd a bohatstva domácností je priamym ohrozením budúcnosti Slovenska. Inštitút finančnej politiky pri Ministerstve financií Slovenskej republiky zverejnil pred niekoľkými dňami informáciu, podľa ktorej len 5 mil. z 5,4 mil. obyvateľov s trvalým pobytom na Slovensku má na Slovensku verejné zdravotné poistenie. Tento údaj môžeme interpretovať tak, že vplyvom emigrácie na Slovensku reálne žije len 5 mil. obyvateľov. Odchod obyvateľov za vyššími zárobkami do zahraničia vnímam ako vážny problém. Čo nevidieť, bude najväčšou brzdou ekonomického rastu Slovenska nedostatok pracovných síl. Už dnes je tento problém cítiť v niektorých hospodárskych odvetviach. Slovensko dosahuje dlhodobo vysoký ekonomický rast a postupne konverguje k západoeurópskym ekonomikám. V ekonomickej výkonnosti meranej hrubým domácim produktom na obyvateľa v parite kúpnej sily, by sme mohli mať alebo by sme mohli dosiahnuť budúci rok 80 % priemeru Európskej únie. Dôchodok z vyrobenej pridanej hodnoty sa však na Slovensku delí veľmi nerovnomerne medzi prácu a kapitál. V porovnaní so západnou Európou pripadá podstatne menšia časť dôchodkov na odmeny zamestnancov a podstatne väčšia na príjmy z kapitálu, teda zisky, renty a úroky. A výsledkom toho je, že reálna životná úroveň väčšiny obyvateľov je nižšia, než by bol adekvátny výkonnosti našej ekonomiky. Tak ako je potrebné mať kvalitné podnikateľské prostredie bez zbytočných byrokratických prekážok a neúmerného daňového zaťaženia, tak treba myslieť aj na objektívne záujmy tých ľudí, ktorí nie sú vlastníkmi finančného kapitálu, ale živia sa prácou ako zamestnanci. Títo ľudia totiž tvoria drvivú väčšinu našich obyvateľov. To, aká je na Slovensku skutočná životná úroveň, bude posudzované predovšetkým podľa toho, ako sa bude dariť týmto bežným ľuďom. Boháčov majú aj vo veľmi chudobných krajinách, ale len skutočne bohaté krajiny sa môžu pýšiť širokou strednou vrstvou s kvalitnými pracovnými miestami, solídnymi mzdami a dostatočnou zásobou úspor a finančného kapitálu. Naša krajina v minulosti implementovala významné reformy v oblasti daní a trhu práce, ktoré pomohli skvalitniť podnikateľské prostredie, prilákať zahraničný kapitál, znížiť nezamestnanosť a zvýšiť ekonomický rast. Zástupcovia významných zamestnávateľov z oblasti automobilového priemyslu alebo informačných technológií uznávajú, že kľúčovým problémom Slovenska dnes nie je výška daní či cena práce, ale skôr nedostatočná kvalita vzdelávania a nízke výdavky na vedu a výskum. Preto by sme sa podľa môjho názoru mali prestať toľko sa, toľko naťahovať o dane a odvody a sústrediť odteraz sa, sústrediť sa odteraz predovšetkým na reformu vzdelávania. Ruka v ruke s tým však budeme musieť hľadať cesty, ako zlepšiť postavenie zamestnancov a zvýšiť úroveň miezd. Žiadna reforma vzdelávania totiž nebude účinná, ak nám tí najvzdelanejší mladí ľudia po vyštudovaní odídu za lepšími platmi do zahraničia. Ja sa na takúto diskusiu úprimne teším. Ďakujem pekne.