4. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2016-05-17
Poslanec: Remišová, Veronika (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

52. Ďakujem veľmi pekne. Ja nadviažem na to, kde kolega Dostál prestal, a budem sa venovať tomu istému bodu. Počet detí, ktoré máme v špeciálnom vzdelávaní. Veľmi oceňujem, že verejná ochrankyňa práv na tento problém upozornila. Keď si zoberieme situáciu v okolitých krajinách, tak zistíme, že Slovensko má jeden z najvyšších počtov detí, ktoré vzdeláva v špeciálnych, pejoratívne povedané, osobitných školách. Keď si pozrieme okolité krajiny, okrem Maďarska teda, dlhodobo tento počet znižujú. Napríklad na porovnanie, Česká republika znížila počet detí v špeciálnych školách z 9,8 % v roku 2001 na 3,5 % v roku 2008. Fínsko kedysi v roku 2000 tam malo až 17 % žiakov, dnes je to okolo jedného percenta, to isté aj v Taliansku alebo vo Veľkej Británii. Pritom si nemyslím, že naše slovenské deti majú horší inteligenčný kvocient alebo sú, alebo sú viac zaostalejšie ako deti v okolitých krajinách. Teda logicky problém musí byť niekde inde ako v našich deťom. A myslím si, že ten problém je práve v tom, aké deti umiestňujeme do týchto špeciálnych škôl a akým spôsobom ich diagnostikujeme. Na rozdiel od ostatných krajín Slovensko používa len jeden druh diagnostického nástroja. Pani verejná ochrankyňa práv na výbore poukázala na to, na ďalší problém, ktorý sa týka toho, že aj deti, ktoré pochádzajú z vylúčených komunít a zo zanedbaného prostredia, sú posudzované a diagnostikované takým istým spôsobom, ako, poviem, iné deti. A takisto poukázala na to, že je pripravený súbor diagnostických názorov, ktoré však nikdy neboli, doteraz neboli uvedené do praxe. Ak si spomínate, v roku 2013, tak dve odvážne učiteľky z Dobšinej napísali list o tom, aké veľmi ťažké je vzdelávať, vzdelávať deti z vylúčených komunít, teda rómske deti, a zároveň verejnosti sa zrazu otvorila celá škála problémov, ktorým čelia nielen deti, ale aj učitelia. A dozvedeli sme sa o tom, že veľmi ťažko budete chcieť učiť dieťa písať, keď ono do toho šiesteho roka ani nikdy nedržalo ceruzku v ruke. Niektoré z tých detí, ony nevedia ani rozoznávať farby, lebo nikto im o tých farbách nehovoril. Samozrejme, že tie deti, keď ich diagnostikujete jedným druhom toho diagnostického nástroja, postupu, samozrejme, že ony budú zaostávať. Mohli by byť akokoľvek talentované, akokoľvek nadané, ak päť rokov boli zanedbávané, tak keď sa budú diagnostikovať, ony budú logicky zaostávať a skončia potom v špeciálnych zariadeniach. Takisto druhým problémom, na ktorý chcem poukázať, je výška normatívu. Špeciálne školy majú vyšší normatív ako riadne školy. Samozrejme, môžeme povedať, že to je opodstatnené, pretože práca s deťmi so špecifickými potrebami vyžaduje väčšie, väčšie investície zo strany učiteľa, takú ako intenzívnejšiu starostlivosť, na druhej strane si môžeme povedať, či by sme nemohli skôr investovať do špecialistov alebo asistentov učiteľov v riadnych školách, aby sa tieto deti mohli vzdelávať v riadnom vzdelávacom procese. Napríklad v niektorých krajinách to spravili tak, že paušálne všetky deti sa vzdelávajú inkluzívnym vzdelávaním v riadnych školách, nikoho nedávajú do špeciálnych škôl a snažia sa im pomôcť a vyvíjať také podporné nástroje, aby ony aj v tom riadnom školstve, v riadnom vzdelávacom procese uspeli. Môže byť veľmi lákavé tieto deti, ja to poviem tak škaredo, sa ich zbavovať, problematických detí a dávať ich do špeciálnych škôl. Ale náklady, ktoré tento prístup má pre celú spoločnosť, sú nevyčísliteľné. My im berieme budúcnosť, tie deti, tak ako to povedala verejná ochrankyňa práv, ony budú nedovzdelané, nebudú môcť pokračovať ani sa dostať na školy s maturitou, tieto deti nám vytvoria armádu nezamestnateľných ľudí, ktorí nemajú potrebné zručnosti na to, aby sa uplatnili na pracovnom trhu, a koniec koncov budú v začarovanom kruhu, ako závislí na sociálnom systéme. A ja sa pýtam, či sa nám ako spoločnosti to oplatí. Ja si myslím, že oveľa lepšie je investovať, možno ony na začiatku toho svojho života okolo 4., 5., 6. roku potrebujú väčšiu investíciu zo strany štátu ako deti, ktoré majú to rodinné zázemie, dobré rodinné zázemie, ale táto investícia sa štátu niekoľkonásobne vráti. A preto som veľmi vďačná verejnej ochrankyni práv, že neúnavne na tento problém poukazuje, pretože je tu problém. Je to problém a máme tu deti, ktoré vďaka zlyhaniam systému, im kradneme nádej a kradneme im budúcnosť. Ďakujem. (Potlesk.)