54. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2015-09-16
Poslanec: Novotný, Viliam (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

186. Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán navrhovateľ, vážený pán spravodajca, dámy a páni, dovoľte mi, aby som k tejto informácii o aktuálnej situácii riešenia migračnej krízy v Európskej únii tak isto vystúpil a povedal niekoľko viet. V závere sedem riešení, ktoré vidím v tejto situácii ako potrebné. Hneď na úvod by som sa vrátil k diskusii, ktorá tu v pléne Národnej rady prebiehala na júnovej schôdzi Národnej rady. Pán premiér sa vtedy chystal na summit V4 a potreboval silnejší mandát, potreboval vyhlásenie Národnej rady k tomu, že Slovenská republika nesúhlasí s kvótami. Áno, s tým môžeme súhlasiť, že len suché zavedenie kvót nerieši problém migračnej vlny, ktorej momentálne Európska únia čelí. Riešenie je určite komplexné. V júni som to povedal a po dnešnej rozprave, keď som si mal možnosť vypočuť vystúpenie premiéra Fica, ministra vnútra a ministra zahraničných vecí, ale aj mnohých predstaviteľov strany SMER v parlamente, musím konštatovať to, čo som povedal aj v júni: Prepáčte, ale SMER nemá svoju jasnú stratégiu migračnej politiky. Jasne to vidno, a to nie je len o tom, že sa to vyvíja v nejakom časovom horizonte, pretože prichádzajú nové skutočnosti. Pán premiér Fico v júni hovoril o tom, že kvóty nikdy. Hovoril o tom vtedy, keď predtým štyria europoslanci strany SMER v Európskom parlamente hlasovali za povinné kvóty pre jednotlivé členské krajiny. Nesvedčí to veľmi o tom, že SMER mal jasno v júni o tom, že či kvóty áno alebo nie. Odvtedy sme počuli, že aj pri opakovaných hlasovaniach štyria europoslanci za SMER hlasovali za povinné kvóty pre jednotlivé členské krajiny. Pamätám si vystúpenie pána premiéra Fica, nebolo tu veľa poslancov, ale pozorne som si ho vypočul na hodine otázok. V júni, keď veľmi jasne hovoril o tom, že čo má čo Slovensko riešiť problém migrantov. Slovenska sa migranti netýkajú, hovoril vtedy premiér. Nech to riešia krajiny, ktoré bombardovali Líbyu. Nech to riešia krajiny, ktoré bombardovali Irak. Nech to riešia krajiny, ktoré sú za konfliktom alebo majú prsty v konflikte v Sýrii. Prečo to má riešiť, hovoril premiér. Pamätám sa dobre, nájdite si to v archíve Národnej rady. Premiér hovoril v júni aj o tom, že majú to riešiť predovšetkým koloniálne mocnosti, lebo tie spôsobili tento stav a nie Slovenská republika. Ajhľa, dnes sme v úplne inej situácii. Čiže, dámy a páni, pamätám sa na to, ako, 24. júna to bolo presne, Národná rada schválila vyhlásenie k utečeneckej kríze k situácii s migráciou, 25. júna premiér odcestoval na summit V4 s jasným mandátom, že povinné kvóty v žiadnom prípade, a dodnes to veľmi pevne drží a opakuje. No ale v júli sme počuli v rádiu, v televízii úplne inú tému. V Gabčíkove prebiehalo referendum občanov, ktorí si nepriali, aby v ich azylovom centre alebo utečeneckom tábore, nazvite to, ako chcete, v Gabčíkove boli umiestnení nejakí utečenci. Akíže to utečenci, keď žiadne kvóty na Slovensku nebudú a my nebudeme riešiť žiadnych migrantov? Medzitým sa premiér potichu dohovoril s rakúskou stranou, že nejakých tých utečencov predsa len na Slovensku prichýlime. Takže, dámy a páni, netreba z tejto témy vytĺkať politický kapitál. SMER s tým začal, je možné, že mal taký pocit, že možno prekryje extrémistické sily, to sa určite nepodarí. Dnes som bol omnoho spokojnejší, keď som počul vystúpenie ministra zahraničných vecí pána Lajčáka, ktorý hovoril už niečo iné. Hovoril o tom, že Slovensko sa k tejto problematike musí postaviť "konštruktívne, solidárne a zodpovedne", to som si zapísal. Súhlasím s tým. Konštruktívne, solidárne a zodpovedne. Určite nám nepomôže ani taký postoj, ktorý dnes prezentoval znovu premiér, veľmi chlapsky, veľmi silný, že teda kvóty nie, povinné v žiadnom prípade, neprichádzajú do úvahy. A keď ich Európska únia proti našej vôli schváli, tak podnikneme nejaké právne kroky. Trošku som zamrzol. Dámy a páni, Slovenská republika bude v 2. polroku 2016 predsedníckou krajinou Európskej únie. Budeme ešte členmi dovtedy? Trochu som sa zľakol týchto silných slov. Podnikneme právne kroky proti Európskej únii. Viem, že sa blížia voľby, a viem, že väčšina obyvateľov na Slovensku, keďže nemá dostatok relevantných informácií, je vystrašená tým, že sa tu na Slovensku budú valiť tisíce nejakých islamských teroristov a nejakých imigrantov, ktorých nikto neskontroloval. Myslím si, že aj vystúpenia pána predsedu ústavnoprávneho výboru Madeja neboli práve najšťastnejšie na to, aby boli ľudia na Slovensku pokojnejší. Ako politik by nemal rozprávať o tom, čo všetko nám hrozí a ako sa to nedá riešiť, ale skôr o tom, že ako to ideme riešiť. Aké sú tie kroky, ktoré treba urobiť na to, aby sa to riešilo. Takže, dámy a páni, veľmi by som privítal, keby táto diskusia, ktorá dnes prebieha, dnes, zajtra bude prebiehať v Národnej rade Slovenskej republiky, bola o tom, aby sme znižovali mieru paniky a neinformovanosti na Slovensku. Bola o tom, aby vláda aj v spolupráci s Národnou radou, a je to veľmi dobré, že vláda to chce riešiť v spolupráci s Národnou radou, hľadala riešenia problémov, ktoré táto obrovská migračná vlna prináša. A chcem vám povedať, dámy a páni, tak to cítim, že ak si niekto myslí, že z tejto témy vytlčie politický kapitál do parlamentných volieb, veľmi sa mýli. Nevytlčie. Ani štandardné opozičné strany, ani neštandardné opozičné strany, ani vládny SMER, možno na tom bude niekoľko ale už naozaj len extrémistov profitovať, ale aj to nie v rozhodujúcej miere. To, čo potrebujeme urobiť, je, potrebujeme čeliť tejto obrovskej migračnej vlne, ktorá sa ako keby stále zväčšovala, a potrebujeme jej čeliť ako Európska únia spoločne. Potrebujeme riešiť problém spoločne s vyspelými krajinami Európskej únie, a nie sa tu obviňovať, že kto bol a kto nebol koloniálnou mocnosťou, kto bombardoval Líbyu a kto nebombardoval Líbyu, pretože migranti, ktorí tu prichádzajú, je im to úplne jedno, prichádzajú do Európskej únie. Čo teda treba robiť? Idem veľmi konkrétne k jednotlivým bodom. Predovšetkým, dámy a páni, či sa nám to páči na Slovensku, či nie, či na sociálnych sieťach budú ďalší extrémisti a popletení xenofóbni ľudia šíriť paniku o tom, čo tu všetko prichádza a neprichádza. Či sa to páči pánovi premiérovi alebo nie, vojnových utečencov musíme podľa Ženevských konvencií prijímať. Musíme, lebo sme ich podpísali. Vojnový utečenec je človek, ktorý uteká pred hrôzami vojny a potrebuje pomoc. On nevie teraz celkom povedať, kde má utekať. Uteká tou cestou, ktorá sa mu naskytne a ktorou vie ujsť. Čiže vojnoví utečenci potrebujú našu pomoc, dámy a páni. Áno, môžme sa chvíľu tváriť, že nech zostanú v Maďarsku, Grécku alebo Taliansku. Môžme sa tak tváriť, oni tam aj v súčasnosti viac-menej v rozhodujúcej miere stále sú, lebo tam niekde prekročili schengenskú hranicu. Ale čo potom s tou solidaritou, o ktorej hovoril pán minister Lajčák vo svojom vystúpení? V čom je to solidárne? Čiže tri krajiny z dvadsiatich ôsmich v Európskej únii nech riešia problém za celú Úniu? Hovorím stále o vojnových utečencoch. Dostanem sa aj k ekonomickým imigrantom, nebojte sa. Čiže je to solidárne? Alebo je solidárnejšie hovoriť skôr o tom, o čom hovorila Rada Európy v pondelok vo svojich návrhoch, o čom sa momentálne diskutuje, že malo by dôjsť k nejakému prerozdeleniu azylantov? Jednoducho ten azylový proces s niekým, kto uteká z vojnou skúšanej krajiny, zachraňuje si svoj život a prichádza do Európskej únie, musí prebehnúť. Môžme to nechať na Maďarov, nech vyriešia 165-tisíc, či koľko ich tam majú, azylantov. Každý deň počujem iné číslo, tak už sa bojím nejaké použiť. Tak nech to riešia oni, tak majú tú smolu. Potom zrejme aj Maďari to isté môžu povedať alebo Rakúšania, keď pre zmenu nedajbože by bolo 100-tisíc žiadateľov o politický azyl, respektíve o azyl ako vojnový utečenec na Slovensku, keď sa niečo ešte zomelie na Ukrajine. Dnes sme už o tom hovorili. Vtedy aj Slovensku by dobre padlo, keby nám niekto pomohol. Dnes to nehrozí v tejto chvíli. Čo bude o pol roka? Aká bude situácia na východnej Ukrajine? Čiže dnes môžu byť ďalšie chlapácke vyjadrenia. Predpokladám, že o dva mesiace budú ešte chlapáckejšie vyjadrenia zo strany pána premiéra, možno aj iných predstaviteľov vlády. Ale či sa nám to páči alebo nie, solidarita v rámci Európskej únie je o tom, že skôr či neskôr dôjde k tomu, že sa budú prerozdeľovať azylanti. Uvidíte, teším sa na diskusiu v októbri, novembri, decembri o imigrantoch, lebo určite bude na pôde Národnej rady. Takže dnes môžeme protestovať, len ide o to, ako tú solidaritu v praxi urobíme. Takže mňa by viacej zaujímalo to, o čom tu vôbec nediskutujeme. Bol som sa na to pýtať skôr pána ministra vnútra. To je, ako sme na to pripravení. To znamená, existujúce utečenecké centrá, ktoré na Slovensku máme, sú na to pripravené? Koľko je tam kapacít, ako sú dnes obsadené, koľko tam máme zdravotníkov? Ideme skrátiť azylové konanie, či musí trvať toľko mesiacov, toľko tu musia byť? Ako je tam zabezpečená humanitárna pomoc pre týchto ľudí, ako ich budeme zapájať povedzme na trh práce v Európskej únii? To je tá dobrá otázka. Rada Európy hovorí o hotspotoch. Hovorí o tom, že migranti, ktorí sú dnes v Grécku a v Taliansku, pri prerozdeľovaní azylantov by mali prichádzať niekde do takzvaných hotspotov. Pripravuje niečo naša vláda alebo nie? Zatiaľ nepripravujeme nič. Potom budeme zaskočení a narýchlo sa to bude riešiť tak ako s utečencami, ktorí z Rakúska mali prísť do Gabčíkova. Narýchlo, potichu, len aby nejak sa to vyriešilo. Takže táto diskusia mi dnes chýbala. Obsahová diskusia. Ako by to malo fungovať? V azylovom konaní, ak je niekto vojnový utečenec a naozaj to vie preukázať, ten azyl zrejme dostane. Ak dostane azyl, dostane povolenie na pobyt v Európskej únii, môže si vybrať, či chce ostať na Slovensku alebo v Nemecku. Nemám veľké ideály, že všetci chcú ostať na Slovensku. Oni aj tak budú, títo ľudia, hľadať možno uplatnenie niekde inde v Európskej únii. Ale znovu to zopakujem: Vojnoví utečenci potrebujú pomôcť a podľa Ženevských konvencií musíme pomôcť. Môžeme byť nesolidárni a nechať to na Maďarov, Grékov alebo Talianov, alebo byť solidárni a pomôcť im v azylovom konaní. Poďme k ekonomickým imigrantom. Dámy a páni, ekonomickej imigrácii nikto nerozumie možno lepšie ako Slovensko. 150 rokov sú Slováci ekonomickí imigranti. Či tie desaťtisíce Slovákov, ktoré žijú dnes v Anglicku, tam išli ako čo? Nepracujú tam náhodou? Nepracujú tam náhodou preto, ako hovoria moji priatelia z východného Slovenska, lebo tu viem zarobiť tisíc libier a doma by som robil v Michalovciach viazanky za 400 euro? Nie sú tam náhodou z ekonomických dôvodov? Pracujú v tých krajinách. Takže nedivte sa tomu, že z chudobnejších krajín budú ekonomickí imigranti vždy prichádzať do bohatších krajín. Európska únia je bohatšia krajina a Slovensko je tiež bohatšia krajina ako mnohé krajiny, z ktorých títo migranti prichádzajú. Čiže ekonomická imigráciu tu vždy bude. A teraz ide o to, aká je stratégia Slovenska. To som nepočul. Je stratégia Slovenska to, čo povedal v júni minister Kaliňák? On povedal, že nič, žiadny ekonomický imigrant na Slovensku. Nič. Nech sa páči. Aj toto je stratégia. Osobne si myslím, že logickejšia stratégia by bola možno prijímať takých ekonomických imigrantov, ktorí vedia pomôcť Slovensku. Máme tu veľa lekárov a sestier z Ukrajiny na východnom Slovensku aj na strednom Slovensku. Veľa mojich kolegov absolventov Lekárskej fakulty UPJŠ v Košiciach z arabského sveta zostalo tu a pracujú ako lekári a poskytujú veľmi dobrú zdravotnú starostlivosť. Dnes som už počul v rozprave, že máme tu vraj 73-tisíc takýchto ekonomických migrantov, ktorí majú povolenie na pobyt. Mnohí žiadajú o občianstvo. Občas pozerám, že máme aj jedného futbalového reprezentanta, tuším, Slovenska, ktorý sa nenarodil na Slovensku, ale dostal občianstvo Slovenskej republiky. Čiže, dámy a páni, ekonomickí imigranti tu boli a budú a budú prichádzať, ide o to, akú máme stratégiu k týmto ekonomickým imigrantom. Väčšina chce ísť do Nemecka. Nech sa páči, nedajme im azyl v žiadnom prípade, ale mali by sme mať stratégiu na to, ktoré povolania, akých ekonomických imigrantov by sme vedeli a chceli prijať na Slovensko alebo nechceli prijať na Slovensko. Tretí problém. Islamskí radikáli a kriminálne živly a riešenie tohto problému. Absolútne súhlasím s tým, čo povedal minister vnútra, že to azylové konanie musí prebehnúť, že treba zobrať odtlačky prstov. Ja viem, že v azylovom konaní je veľmi ťažké odhaliť, či niekto páchal nejakú kriminálnu činnosť v krajine, odkiaľ prichádza, alebo či je napojený na nejakú, nazvem to, teroristickú organizáciu. Ja si to uvedomujem, ale to je znovu o tom, aké riešenia prijmeme, aké podmienky pre pobyt budeme dávať aj azylantom, aj ekonomickým imigrantom v Európskej únii. Tak napríklad sa mi páči riešenie, že urobíš priestupok alebo trestný čin, budeš vyhostený. V žiadnom prípade nemôžeš zostať v tejto krajine. Veď predsa si tu neprišiel páchať trestnú činnosť. Ale o tom diskutujme. Nie o šírení paniky, ako tu prichádzajú teroristi a čo si nesú v batohu. Bombu alebo pušku, alebo čo. O tom sa rozprávajme, ako riešiť tento problém, ktorý tu zjavne je. Nepochybujem o tom, že v tom obrovskom prúde migrantov môžu existovať aj islamskí extrémisti alebo môžu byť prítomní aj islamskí extrémisti. Ale hádzať čísla by som sa bál. Azylové konanie by malo byť aj o tom, aby sme mali jasný prehľad o tom, kto je žiadateľom o azyl, prípadne kto ho dostane a zostáva v Európskej únii, aby sme mohli v zárodku sledovať prípadnú možnú kriminálnu činnosť a byť nekompromisní. Ak ju niekto spáchal, aby bol vyhostený z Európskej únie. Štvrté riešenie, o ktorom hovorí aj Rada Európy, je posilnenie manažmentu vonkajších hraníc Únie. Znovu mi chýba v tejto diskusii skôr téma, čo to v praxi znamená. Ako chce Slovensko pomôcť Maďarsku v posilnení hraníc? Grécku, Taliansku? Máme nejakú predstavu? Čakáme na to, čo prijme Rada Európy? Od Slovenska by som očakával aktívnejšiu pozíciu, keďže za chvíľu budeme predsednícka krajina Európskej únie. Veď v rámci V4 máme jedného partnera, Maďarsko, ktoré je priamo dotknuté touto problematikou. Viete, zjavne, keď som v júni hovoril o tom, že keď teraz odmietame povinné kvóty, trošku meškáme s diskusiou, v júni, že Maďari už stavajú múr. No oni majú múr postavený a v pondelok večer ho okolo ôsmej aj zavreli. Aj tú poslednú dieru, ktorá tam bola, tú železničnú trať zavreli. Migranti, vojnoví utečenci, ekonomickí migranti chodia cez Chorvátsko. Viete, trošku mi to pripomína taký jeden obrázok, ako sa topí taká veľká loď a tí, ktorí sú v tej časti lodi, ktorá ešte nie je pod vodou, hovoria, máme veľké šťastie, že diera nie je na našom konci. Toto nie je riešenie. Ploty nie sú riešenia. Riešenie je efektívne posilnenie manažmentu vonkajšej hranice a vyžadovania, aby to bolo dodržiavané. Len znovu, ako, kedy, kto. Slovensku by, dnes má to šťastie, že nie sme krajina, kde prichádza, prvého kontaktu, kde prechádzajú títo ekonomickí migranti a vojnoví utečenci. Piate riešenie. Humanitárna pomoc pre migrantov. Pán poslanec Madej dnes rozprával o tom, že teda prešiel z Nickelsdorfu do Hegyeshalomu a stretával migrantov, vojnových utečencov, ktorí prechádzali cez túto hranicu, a hovoril svoje zážitky. Nemám osobný zážitok. Môžem vám len sprostredkovať zážitok človeka, ktorého si veľmi vážim, ktorý roky pôsobí v humanitárnej organizácii Magna, mojej kolegyne zo Šance pani predsedníčky Babitzovej, bola na srbsko-maďarskej hranici. Tí ľudia prichádzajú v zúfalom stave. V zúfalom stave, dámy a páni! S krvavými nohami, vyhladovaní, mnohí už chorí, deti s teplotami, potrebujú okamžitú humanitárnu pomoc. Čiže ja by som skôr očakával, že pomôžeme Maďarsku tým, že tam pošleme jednu poľnú nemocnicu. Alebo netreba? Ako pošleme zdravotnícky materiál? Bol som v Šaštíne. Vystúpenie arcibiskupa Cyrila Vasiľa bolo úžasné. Nastavil nám zrkadlo. Celému Slovensku. Nastavil nám zrkadlo, keď sa pýtal, že akosi, a hovoril, že akosi rýchle zatvrdli naše srdcia. Akosi príslovečná dobrosrdečnosť a pohostinnosť Slovákov sa akosi stratila. Že pod rúškom toho, že odmietame všetkých utečencov, aj tých vojnových utečencov, že ich tu jednoducho nechceme, lebo chránime svoje hodnoty, zabúdame na tú najcennejšiu hodnotu kresťanskej civilizácie, na ľudskosť, dámy a páni. Ja som sa pýtal jedného hosťa Národnej rady, ktorý tu bol 1. septembra na deň otvorených dverí, povedal mi, že len tu nepúšťajte žiadnych migrantov. Toto urobte! Žiadni migranti! A ja som sa ho opýtal, že keď mu zaklopem na dverách hladný a smädný s dieťaťom v náručí a poprosím o pohár vody, či ma odoženie. Povedal, že nie. Ale to sú vojnoví utečenci, v takomto stave prichádzajú. Možno sú medzi nimi aj ekonomickí migranti, ktorí podcenili situáciu, ale oni prichádzajú v takomto zúboženom stave. Potrebujú našu humanitárnu pomoc tu v Európskej únii. Teraz nehovorím o humanitárnej pomoci v strednej Afrike. Šieste a siedme riešenie naozaj je riešenie, kde Slovensko môže iba diplomaticky pomáhať. Je to otázka skôr pre vyspelé krajiny Európskej únie, pre vojensky silné krajiny Európskej únie, a to je spolupráca s krajinami, odkiaľ títo vojnoví utečenci prichádzajú. Potrebujeme naozaj riešiť situáciu v Sýrii, potrebujeme riešiť situáciu v ostatných krajinách. Nemám veľké oči, že Slovensko to dokáže vyriešiť, ale určite ako budúca predsednícka krajina Európskej únie by takúto iniciatívu malo mať. Potrebujeme zaujať stanovisko k Islamskému štátu, nielen také, že ho odmietame, ale aj také, že budeme riešiť práve agresivitu Islamského štátu, ktorý vyháňa tisíce ľudí zo svojich domovov. A samozrejme, to, čo chce Rada Európy, jednoznačne platí. Potrebujeme dôsledný boj proti pašerákom ľudí. Mnohí z týchto utečencov, ktorí prichádzajú, hovoria o tom, že zaplatili za túto cestu, hlavne tí, ktorí prichádzajú stredomorskou cestou, čiže až sa nás to tak netýka, cez Balkán. Ale aj balkánskou cestou tri- až päťtisíc eur. Čiže niekto to naozaj organizuje a niekto naozaj regrutuje tých ľudí a posiela ich na túto cestu. Potrebujeme to riešiť. Znovu to potrebujeme riešiť medzinárodnou spoluprácou, Slovenská republika to sama nevyrieši. Takže, dámy a páni, dovolil som si pomenovať možno sedem okruhov opatrení na riešenie tejto migračnej vlny. Môžte s nimi súhlasiť, môžte s nimi nesúhlasiť, môžte mať iné riešenia, len vás chcem veľmi pekne poprosiť, aby vláda aj parlament hľadali riešenia tejto migračnej vlny, ktorej čelí Európska únia, v rámci Európskej únie, spoločne s vyspelými krajinami Európskej únie, lebo to je jediná šanca na úspech. Som o tom presvedčený, že ak sa bude ktokoľvek snažiť z toho na Slovensku vytĺkať politický kapitál a zahrávať sa s náladami ľudí, ktorí sú dnes veľmi vystrašení a negativisticky postavení proti už len slovu migrant, v konečnom dôsledku to bude pre Slovensko horšie, ako keď to budeme riešiť solidárne, zodpovedne a ľudsky. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť, že ste si ma vypočuli.