23. schôdza NR SR - 5.deň - B. popoludní
Dátum: 2021-02-03
Poslanec: Mazurek, Milan (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie

42. Vážené dámy, vážení páni, ja by som to trochu zhrnul. Bola tu snaha o vecnú diskusiu v jednej faktickej poznámke od pána Osuského, v jednej od pána Stančíka, v časti prejavu od pána podpredsedu parlamentu Šeligu, zvyšok prejavu sa týkal minulosti, predpokladaného úmyslu predkladateľov, týkal sa exkurzov niekoľko storočí späť, týkal sa všetkého možného, ale veľmi zásadným spôsobom obchádzal samotný návrh zákona. A to ma na tom mrzí najviac, že zákonodarci, ktorí tu sedia a ktorí tu boli zvolení, jednoducho nedokážu obísť nejaké svoje osobné antipatie a proste sa odosobniť od toho základného najprimitívnejšieho pudového politického boja a dívať sa na vec s nadhľadom a dívať sa na ňu fakticky, a preto budem reagovať na to, čo malo zmysel. V prvom rade hovoril pán Osuský o tom, že on síce glorifikuje Spojené štáty Americké, veď má americkú hymnu aj na zvonení telefónu, a kedy môže, tak USA chváli, ale tento ich princíp slobody slova skratka neuznáva. Povedal to na rovinu, povedal to ako chlap. Ja to rešpektujem, ale myslím si o tom taktiež niečo iné. Potom následne ale dodal, že absolútna sloboda slova môže viesť k niečomu, ako napr. keď niekto povie, že marihuana je fajn, ale ten kokaín je ešte lepší a taký heroín, to je skrátka úžasné. To som ho parafrázoval. Bolo mi trochu divné, že to hovoril práve, keď bol ešte dva volebné obdobie pred tým kolegom pána poslanca Poliačika, ktorý presne toto hovoril, ale to je v poriadku (povedané so smiechom), to už je niečo iné, každopádne Trestný zákon pozná trestný čin šírenia toxikománie, to znamená, navádzanie niekoho iného k užívanie drog je trestným činom aj napriek tomu, že sa to tu veľmi nedodržiava a verejne sa to propaguje, ale chcem povedať to, že príklad, ktorý použil pán Osuský, nie je správny, pretože už dnes keď niekto chváli kokaín alebo heroín, tak mu v podstate nič nehrozí, lebo dokiaľ tie drogy nepredáva alebo reálne niekde neberie, aj keď ich berie, tak sa na to prihliada už len tak nejakým jedným očkom. To znamená ten príklad nebol úplne správny. Čo sa týka pána Stančíka, tak ten povedal, že on sa viac prikláňa k tomu americkému modelu slobody slova, ktorý nepozná nejaké takéto extrémistické trestné činy, ale pochybuje v nejakom úmysle predkladateľa. To bol aspoň legitímny politický názor, dobre, beriem ho v úvahu, a taktiež ja keď tu hlasujem ako poslanec Národnej rady a mnohokrát pochybujem o rôznych úmysloch predkladateľov návrhov zákonov, ale tieto vôbec neberiem do úvahy pri svojom rozhodovaní, pretože ľudia ma tu volili preto, aby som pozeral na ten papier a hodnotil text, ktorý mi predložili, a na základe neho sa následne v hlasovaní rozhodol. Ja viem, že je to niekedy veľmi veľa, ak by som to isté očakával od vás, aby ste sa povýšili nad tie, znovu opakujem, osobné antipatie, ale takto to vidím ja. No a čo s týka pána Šeligu, tak ten hovoril o tom, že ak by sme zrušili tieto extrémistické trestné činy a aplikovali tu na Slovensku napríklad model americkej slobody slova, tak by sme nechali tú spoločnosť napospas nejakých extrémnych, nenávistným prejavom. Svojím spôsobom, áno, je to pravda, ale na druhej strane máte absolútnu istotu, že akýkoľvek takýto extrémny alebo nenávistný názor by nemal šancu na žiadnu formu politického úspechu, to je proste danosť, to je skrátka fakt. Ak dnes vidíte niekoho prezentovať sa primitívnym alebo nenávistným prejavom, okamžite ho väčšina spoločnosti, nehovorím, že aj taký si nenájde zopár fanúšikov, ale to môže byť na celom Slovensku pár tisíc ľudí, ale väčšina, drvivá, takmer absolútna väčšina spoločnosti ho odsúdi na úplný okraj a ten človek je automaticky vymazaný. A toto je to, čo tu ja hovorím, to je to, čo som proste povyšoval nad tých USA, že tam sa to presne deje rovnako a nepotrebujú do toho ťahať prokurátorov, vyšetrovateľov, sudcov a ďalšie veci, to znamená nejakým spôsobom sa obávať toho, že spoločnosť by prevzali určité extrémistické alebo nenávistné názory, skrátka nie je namieste. Potom ste spomínali to, že musíme skúmať okolnosti a intenzitu. Viete, to je veľmi subjektívny pohľad. Veľmi záleží na tom, akého znalca dostanete na váš súdny proces, ak náhodou budete čeliť takýmto veciam, pretože pozrite si príklad pána Rostasa, s ktorým ja v mnohých veciach nesúhlasím, ale on dostal znalkyňu, ktorá mu povedala, že len preto, že v článku, kde citoval štúrovcov, nespomínal holokaust, tak tým holokaust popiera. A ak dostanete takéhoto znalca na súdny proces, znalca, ktorý sa jasne, úplne radikálnym spôsobom vymedzí voči spôsobu vášho myslenia a u ktorého je zrejmé, že chce urobiť všetko preto, aby vás strčili do basy, tak ťažko môžete dúfať v určitú spravodlivosť. A toto je presne problém týchto tzv. extrémistických trestných činov, že je to vždy na posudzovaní určitých ľudí, ktorí majú subjektívny názor, a na základe neho vyhodnocujú potom, či ten čin podľa nich bol, alebo nebol, alebo napĺňal, alebo nenapĺňal skutkovú podstatu, a vtedy, keď ste potom, stojíte pred súdom ako napríklad ja a súdi vás politický oponent, to znamená, kandidát strany SaS, strany, ktorá otvorene bojuje voči všetkému, čo vy v politike reprezentujete, a ich kandidát rozhoduje o tom, či za názorový trestný čin máte byť odsúdený, alebo nie, tak sa potom o akej spravodlivosti bavíme. Sudca, ktorý odsúdil mňa, pán Paluda bol kandidát strany SaS vo voľbách predtým. Rozumiete? Ako o niečom takom môžete následne hovoriť ako o akte spravodlivosti? Nemôže predsa jeden politik súdiť iného za politický, alebo resp. za názorový trestný čin, veď to je nonsens a toto sa dnes deje. A potom si hovorte, aha, on bol odsúdený, on spáchal niečo strašné. Nie, bol to politický proces a politický úplne jednoznačne a nedá sa to poprieť. No a potom ste hovorili, pán Šeliga, že USA sa muselo vysporiadať napríklad s rasovou segregáciou, a to by bol problém prijatia tohto návrhu zákona. Ja si to nemyslím, pretože trestný čin apartheidu je naďalej v Trestnom zákone, v podstate funguje a vôbec ho nenavrhujeme nejakým spôsob vyňať, to znamená, s týmto trestným činom nikto nemá žiadny problém, veď je to úplne logické a legitímne, to znamená, tento argument nebol podľa môjho názoru namieste. Čiže ak by som to celé zhrnul, pretože reagovať na rôzne subjektívne pocity a psychologické posudky pána Krúpu alebo podobných poslancov nemá v podstate žiaden zmysel, princíp je úplne jednoduchý, ja som presvedčený o tom, že emócie nesmú rozhodovať pri tvorbe zákonov, to znamená, že moja emócia cítiť sa, nebyť urazený alebo v podstate, ak som príslušník menšiny, chcem mať plnohodnotné právo, aby ma nikto nemohol uraziť, skrátka nesmie byť smerodajná pri tvorbe legislatívy. Tak ako ja sa vzdávam svojho práva, keď bojujem za slobodu slova, aby napríklad nejaký príslušník menšiny alebo ktokoľvek iný nemohol urážať mňa pre môj pôvod. Viete, ja som čelil obrovskému množstvu vyhrážok od rôznych príslušníkov jednej slovenskej menšiny, ktorí mi adresovali hocičo, že ma treba stiahnuť z tej mojej odpornej bielej kože, znásilniť moju mamu, znásilniť moju sestru, vyzabíjať mi celú rodinu. Ja som to predložil vyšetrovateľom a tí povedali: „Ale to je všetko v poriadku, to je úplne legitímne, to bol len prejav nejakého hnevu,“ a zmietli mi to zo stola. A povedali mi: „Váš život si nezaslúži nejakú ochranu.“ A toto sú trestné činy, o ktorých ja si myslím, že musia ostať v Trestnom zákone, lebo to je priamy podnet ku konaniu, to je priame vyhrážanie. Ale ani to na Slovensku nefunguje. A potom mi Okresný úrad, ktorý to vyšetroval ako priestupok, v Kežmarku povedal, tam, čo sedí zhodou okolností pán primátor, ale Okresný úrad v Kežmarku mi povedal, že sa im nepodarilo stotožniť ani jedného z tých páchateľov. Čiže ani si nedali tú prácu, aby si na Facebooku našli tie mená a pozreli si, kto to je. Čiže s takýmito trestnými činmi na Slovensku máme zásadný problém. Nevyšetrujú sa, neriešia sa, uvidíme v prípade pána Naďa, ktorému sa ľudia vyhrážali, a čo taktiež ja odsudzujem. Ale hlúpostí, keď si niekto povie v hneve nejakú somarinu, keď to musím takto povedať, na Facebooku, a už na druhý deň ráno to ľutuje, a potom ho ťaháte po špecializovaných súdoch, voláte znalcov, chcete ho odsúdiť a posúdiť do väzenia za to, že mal zlý deň a napísal niečo v hneve na Facebook. Toto je celý ten princíp, že ak je niekto, niekto nenávistný fanatik a inému sa vyhráža, toto musí v Trestnom zákone ostať. Ale ak je niekto v podstate v nejakej zlej nálade a napíše nejakú hlúposť, niekedy mu ujde nejaké slovo, tak ho predsa nemôžete za toto ťahať po súdoch a odsudzovať. Na čo je toto celé dobré? V prvom rade je to plytvanie zdrojmi štátu. V druhom rade je to skrátka ešte väčšie rozdeľovanie spoločnosti, je to potláčanie slobody, a ako spomínali aj kolegovia, skrátka tie paragrafy, ešte keď aj ich prijímal pán Harabin do Trestného zákona, sú písané tak gumene, gumeno, že mu to vrátil sám prezident, vtedy Gašparovič, že nie sú správne definované a že sa nimi alebo pomocou nich prenasledovať politických oponentov. A to sme videli napríklad aj na mojom príklade. Čiže na úplný záver. Celé je to veľmi jednoduché. To, čo funguje, ako hovorím, v Spojených štátoch amerických, kde tá spoločnosť má ten samoregulačný efekt a akúkoľvek nenávistnú skupinu vytlačí na svoj okraj, to, som presvedčený, že môže fungovať aj tu. Som presvedčený o tom, že štát má postihovať iba názory smerujúce ku konkrétnemu konaniu, k nejakému násiliu, k nejakému vyhrážaniu. A tiež som presvedčený o tom, že názory, ako predviedli pán poslanec Herák alebo Pollák, založené iba na emóciách a subjektívnych antipatiách voči iným osobám, sú úplne iracionálne. A označovať takéto snahy za nejaký fašizmus, rasizmus, extrémizmus sú skrátka čisté bludy, pretože títo ľudia, keď potom budú voliť pána Lipšica za špeciálneho prokurátora, si musia uvedomiť, že za toho špeciálneho prokurátora volia niekoho, o kom sú presvedčení, že má fašistické, extrémistické alebo nenávistné názory, pretože on tu dlhodobo prezentuje úplne to isté, čo ja som teraz povedal.