35. schôdza NR SR - 13.deň - B. popoludní
Dátum: 2014-06-10
Poslanec: Žitňanská, Lucia (MOST-HÍD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

42. Ďakujem pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, kolegovia, ja si predsa len dovolím krátko vystúpiť a možno sa aj vrátiť k niektorým otázkam, ktoré boli pomenované, pretože to považujem za dôležité. Myslím si, že sa dá dlho, dobre a detailne rozprávať o jednotlivých častiach správy. Aj do budúcnosti o opatreniach, ktoré treba prijať, ale aby to naozaj len nebola taká debata pre debatu, tak asi treba pomenovať niektoré, niektoré veci. A tá prvá dôležitá otázka je, aký vzťah má tento štát, vláda, súčasná vláda a tento parlament v zložení, v akom teraz je, s väčšinou strany SMER, aký vzťah má k ľudským právam. K ľudským právam, ktoré dnes tu reprezentuje verejná ochrankyňa práv, ktorá ale predstavuje inštitúciu a nie je podstatné, kto to momentálne je. A ja sa nechcem vracať o rok dozadu, keď tento parlament nezobral správu na vedomie, a dokonca sa nechcem vracať už ani k tomu, keď vláda nebola ani ochotná si vypočuť verejnú ochrankyňu práv. Opakujem, pani doktorka Dubovcová reprezentuje inštitúciu a je v tejto chvíli jedno, kto to je a odkiaľ by šiel. Ale dotknem sa niečoho iného, pretože v tejto správe je aj zhrnutý sumár návrhov opatrení, ktoré navrhol, navrhla verejná ochrankyňa práv v záverečnej časti minuloročnej správy, a je tu vlastne odpočet, že či sa niektorými z týchto návrhov opatrení niekto vôbec zaoberal v tomto štáte. A okrem jedného opatrenia, kde sa tým, tou otázkou začal zaoberať minister spravodlivosti, tak všetky ostatné zistenia a navrhnuté opatrenia ostali nepovšimnuté. A pre mňa je to signál, že to vlastne vypovedá o vzťahu vlády, parlamentu, tohto štátu k ľudským právam. A pre mňa dokonca nepochopiteľné, lebo keď si pozrieme ten register, na ktorý upozorňovala v správe verejná ochrankyňa práv minulý rok, tak to boli, tak to boli napríklad otázky, kde sú porušované práva zamestnancov vo vzťahu k zamestnávateľom, kde sú porušované práva zamestnancov v rámci vymožiteľnosti ich nárokov v konkurzných konaniach, keď tie konkurzné konania nemá kto spustiť, čiže paradoxne, tá minuloročná správa upozorňovala na porušovanie práv zamestnancov a máme tu vládu strany SMER, jednej strany, máme tu nejakú väčšinu v tomto parlamente, riešime tripartity, sociálny zmier, kolektívne zmluvy vyššieho stupňa, Zákonník práce, keď sa prejednáva v tejto snemovni, tak všetci majú plnú pusu ochrany práv zamestnancov a tu sú konkrétne porušovania práv zamestnancov, nie individuálne prípady, ale ako keby opakované prípady, ktoré sa stávajú a ktoré vyžadujú opatrenia aj na úrovni legislatívy - a nič. Tak to treba pomenovať, lebo to v skutočnosti vyjadruje niečo o vzťahu vlády k ľudským právam aj zamestnancom a vyjadruje to vôbec vzťah dokonca aj k tej kategórii ľudí, ktorých ako keby sociálna demokracia má v popise práce chrániť a nejak sa to nedeje. A to je, to niečo vyjadruje podľa mojej mienky. Druhý moment, ako si váži táto vláda, parlament alebo štát ľudské práva, je vyjadrený aj v tom, že boli navrhnuté verejnou ochrankyňou práv opatrenia v tej mimoriadnej správe, ktorú sme tu riešili, aj na mimoriadnej schôdzi, ktorá sa ale netýkala len policajného zásahu, ale týkala sa aj detí zaraďovaných do špeciálnych škôl, a teraz aj keď to vezmem vo vzťahu k tomu zásahu, tam boli neutrálne opatrenia, s ktorými súhlasil minister vnútra v konečnom dôsledku, pokiaľ si dobre pamätám, tie kamerové systémy, s tým súhlasil minister vnútra. A zas sa nič neudialo. A vyhováranie sa na nejaké šetrenie jedného trestného prípadu, ktoré ešte nie je dokončené z tej celej kauzy, je úplne irelevantné, pretože vieme, k čomu došlo, vieme, aké opatrenia treba urobiť, súhlasí s nimi minister vnútra. Najskôr teda sme tu mali v pléne dlhú debatu o tom, že na to, aby sa tie kamerové systémy realizovali, či treba novelizovať zákon alebo netreba novelizovať zákon. Dospeli sme k tomu, že vlastne ani zákon neni treba novelizovať, ale keď by aj bolo treba, už tu päťkrát mohol byť, ale zas sa žiadne z tých opatrení nerealizovalo napriek tomu, že minister vnútra s nimi súhlasil. Čiže aký máme vlastne vzťah k ľudským právam? Táto vláda, vládna väčšina, tento parlament a tým pádom tento štát? A teraz sa dotknem v krátkosti opatrení, ktoré sú navrhované v tohtoročnej správe, lebo tak situačne mi prerokovávanie tejto tohtoročnej správy zapadá možno s tou dvojtýždňovou diskusiou, ktorú ako keby sme mali za sebou, keď sme prerokovávali novelu ústavy. A keď si pozriete tieto opatrenia, tak vychádzajú z viacerých plošných šetrení, ktoré Úrad verejnej ochrankyne práv vykonal a týkajú sa detí. Týkajú sa detí, ktoré, žiaľ, mali tú smolu, že sa narodili rodičom - či už zosobášeným, alebo nezosobášeným - v tom tzv. znevýhodnenom prostredí, týkajú sa detí, ktoré sú v reedukačných zariadeniach, týkajú sa detí, ktorých sa nikto nič nepýta, keď sa rodičia rozvádzajú. A nielenže sa ich nikto nič nepýta, ale ani nie sú správne zastupované v tom konaní. O tom je jedno z týchto navrhovaných opatrení, a tak v kontexte tej predchádzajúcej debaty, ktorú sme tu mali dva týždne, tak sa sama seba pýtam, že čo sú to teda tie hodnoty, ktoré tento štát chce chrániť, a čo je to teda tá priorita v oblasti rodinnej politiky, ktorým sa vláda, tento parlament, parlamentná väčšina, ústavná väčšina tohto parlamentu chce naozaj venovať, keď to nie sú deti. A tak, keď sa na to pozerám, tak je mi to tak trošičku nejak ľúto, že dvojtýždňová politická debata symbolického významu bez praktického dopadu a najmä bez praktického dopadu k tým najzraniteľnejším. A ja si veľmi dobre pozriem po roku, keď príde ďalšia správa, ktoré z týchto navrhovaných opatrení budú vlastne zrealizované za ten rok, a musím povedať, že aj preto, pretože som si vypočula aj predsedu parlamentu, ktorý povedal, že teraz po novele ústavy teda začneme tú rodinu riešiť. Mohli sme ju aj doteraz, ale tak keď teraz, tak o rok si to skontrolujeme. Ale tu sú aj iné zistenia a tiež ich spomeniem v kontexte tej dvojtýždennej debaty o novele ústavy, pretože jedno zo zistení verejnej ochrankyne práv zase z témy justície je, že áno, máme prieťahy v súdnych konaniach, ale verejná ochrankyňa práv sa tej téme venovala, oslovila aj jednotlivé súdy, predsedov súdov, pýtala sa ich na príčiny prieťahov v súdnych konaniach a dospela aj na základe týchto odpovedí, máme to tu v tej správe, k záveru, že tak sú tu nejaké mantinely, aj pokiaľ ide o materiálne zabezpečenie súdov, aj rôzne iné obmedzenia, ale že vlastne v rámci tých mantinelov to ministerstvo spravodlivosti viac či menej, proste robí, čo môže, nejak sa snaží, ale ten bolestný záver z tejto správy je, že aj na základe tých rozoslaných dotazníkov a zaslaných odpovedí, ak vôbec nejaké prišli, vyplynulo, že súdy, sudcovia a ich predstavitelia vlastne nepreberajú za stav súdnictva žiadnu zodpovednosť, kde minimálne, pokiaľ ide o kvalitu rozhodovania, túto zodpovednosť nesú, lebo tam to nie je o nikom inom ako o samotných sudcoch a ich reprezentácii. Ja len podotýkam, že, a pripomínam tú správu, ani nepomenovali, že v tejto časti je to naša zodpovednosť, hej, v rámci odpovedí ombudsmanke. Ja len pripomínam, že sú to práve oni, ktorým sme zverili tie previerky spoľahlivosti. Ja len nemôžem toto nepodotknúť na margo tej predchádzajúcej dvojtýždňovej diskusie. Ak chceme smerovať k tolerantnejšej spoločnosti, k spravodlivejšej spoločnosti, k spoločnosti, kde sa každý, kto je dotknutý na svojich právach, má na koho obrátiť a môže sa spoľahnúť, že tá situácia sa bude zlepšovať, tak potom musíme začať brať vážne aj správy verejnej ochrankyne práv a zaoberať sa tými opatreniami a nielen viesť politické diskusie. Tá výzva, samozrejme, môže smerovať plošne tomuto parlamentu, ale tá výzva smeruje predovšetkým vládnej moci, pretože tá je tá, ktorá rozhoduje o tom, čo do parlamentu predloží, a je tá, ktorá rozhoduje aj o tom, ktorý zo zákonov vlastne bude schválený. Takže to, nielen či sa tu rozprávame o správe verejnej ochrankyne práv, ale to, či sa vláda a vládna väčšina bude zaoberať pomenovanými problémami a bude riešiť a zaoberať sa aj navrhovanými opatreniami, od toho bude závisieť aj to, či budeme môcť formulovať raz niekedy záver, že tomuto štátu záleží na ľudských právach každého jedného jednotlivca, a potom budeme smerovať k tolerantnejšej a spravodlivejšej spoločnosti. Žiaľ, musím povedať, že zatiaľ to nevidím. Ďakujem.