9. schôdza NR SR - 7. deň - A. dopoludnia
Dátum: 2024-02-09
Poslanec: Hlina, Alojz (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

107. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi na úvod sa ospravedlniť, že zdržujem, nedá mi, je mi to ľúto a naozaj prijmite moje hlboké ospravedlnenie, pokiaľ vás v niečom závažnom zdržiavam. Ale mám pocit, že niečo treba povedať, ak to vy vnímate tak, že vás to zdržiava, ospravedlňujem sa. Trošku mi to pripomína to povestné: nezdržujte, sme tu na žatve. Neviem, či si pamätáte, hej, kde Robert Fico s pani Troškovou, tá pobehovala jak labuť po tej pokosenej slame, hej. (Reakcia z pléna.) Prosím? Neotravujte, aha. Tak ešte horšie dokonca by som povedal, že som otravoval svojou prítomnosťou. Je to také, hej, že sú ľudia, ktorých viete, keď vidíte, tak vám, máte z nich zimomriavku, husiu kožu, tak mne je to ľúto, prepáčte, ale budete to musieť so mnou vydržať, také sú voľby a taká je demokracia, hej. Čiže musíte sa len mentálne nastaviť. Ináč vám pomôcť neviem, hej. Aby vám to neubližovalo. Lebo zase že permanentný stres je veľmi nebezpečný, to si dajte pozor, hej, že ak sa s tým nejako emočne nevysporiadate vnútorne a budete ma vnímať ako človeka, ktorý vás otravuje a bude tu často, tak môžem prispieť možno k nejakej trvalej psychopatickej poruche u vás, a to by som naozaj nechcel. Čiže odporúčam nejaké metódy takých, takých nastavení, hej, že si odbíjate ten problém. Takže áno, neotravujte, nezdržujte, sme tu na žatve, hej, Robert Fico tam žmolil to zrno, rozoznávajúc dvojdomovú od štvordomovej pšenice, tváril sa múdro a tá labuť tam pobehovala po tej slame, ja neviem, čo tam tá vybavovala tá Trošková. Tak nuž viete, v určitom momente budete musieť, budete musieť niečo vydržať. K tomuto stavebnému zákonu, mne to je ľúto, ja som sa to snažil naznačiť v tej procesnej stránke, teraz už môžem slobodnejšie hovoriť, lebo už hovoríme o tele hej, že prečo, prečo. Prečo sme tak neschopní, prečo sme tak slabí, prečo furt len vyhovárame sa, hľadáme možnosti a nie a nie a nie. A teraz sme sa aj dozvedeli z úst pána ministra, že on má aj problém s hmotou toho zákona, čiže viete, to je (reakcia navrhovateľa), hmotou ste povedali, ja som si to poznačil, čiže ergo sa vám nepáči ten zákon, čiže ergo sa bude meniť ten zákon asi, čiže viete, a to je zase problém. Čiže zase... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.) Žiga, Peter, podpredseda NR SR Pán minister, prosím vás, nekomentujte. Hlina, Alojz, poslanec NR SR Čiže zas tomu nebude poriadok a zas budeme len tam, kde sme boli, hej. A to mi je ľúto, čiže viete, ak ste mali problém s hmotou, ináč to poviem. Ja mám takých chlapov a u nás na stavbe majú, strašne mali takú tendenciu mi začať vysvetľovať, že prečo niečo sa nepodarilo. A ja ich zastavím v polke vety a mu hovorím, počúvaj, nehanbíš sa, nehanbíš sa? Sonda na Marse posiela fotky a ty mi tu budeš vysvetľovať, že niečo sa ti nepodarilo, keď všetko máš. Všetko sa dá kúpiť, všetko je. Viete, že nastavme si nejaký benchmark tých schopností našich, akí sme. Číňania to majú krásne, hej, že Číňania to majú krásne, u nich, poviem to, ako možno pár tých päť ľudí, čo pozerá, viete, prečo Čína bude silná? Tam v zásade neexistuje výraz problém. Oni na význam slova problém a otázka majú ten istý výraz, to isté slovo majú na dva úplne rozdielne významy, kdežto všetky indoeurópske, všetky jazyky majú rozoznávajú dva úplne rozdielne slová. Čo tým chcem filozoficky povedať, čo je moje poznanie z toho, znalostí z toho, že u nich sa povie problém a otázka tým istým slovom. Pre nich je problém otázka a viete, čo robia? Hľadajú odpoveď na otázku. U nás je problém vykúpenie, vykúpenie, možnosť rozložiť rukami, možnosť si sadnúť, možnosť si ľahnúť, možnosť poslať faktúru, nepodarilo sa, lebo je problém. Čím viac ich nájdeš, tým je to dôvodnejšie. V Číne je problém otázka a na tú hľadajú odpoveď a je to pre nich challenge, je to pre nich výzva, preto sa bojme Číny, nie, ja nejdem do politiky, ekonomicky, ekonomicky. A toto odporúčam nám všetkým. Nehľadajme problém, hľadajme odpovede, hľadajme riešenia. Ak máte problém, pán minister, s hmotou toho zákonu, ste tam štyri mesiace, mohli ste prísť s novou hmotnou zákona. Možno aj v tom skrátenom. Dneska vraj Číňania, dobre Číňania, možno to tu nesedí, ale Dáni postavia most v blate, normálne oni mali niekde, že, či nie, tunel to stavali na nejakom morskom dne, ťažké zakladanie stavby, blato, neviem čo, v hline, v blate, môže byť, čo s tým chcem povedať. V ťažkých, geologicky ťažkých podmienkach, rozpočtované, myslím, niekde na úrovni miliardy euro, tunel v blate, v hline, hej, a postavili. My nevieme prebiť jednu rúru, hej. To ten SMER nám sľubuje tú diaľnicu roky rokúce. Podnikatelia, občania, dobre, podnikateľov nemáte radi, občania, garáž, podkrovie, prístavba, nový dom, všetko musíte ísť na ten úrad, keď nechcete sused, aby vás udal. Aj tým sme to mohli, aj tí majú právo od sedemdesiateho šiesteho, od deväťdesiateho poznajúc tie problémy, aj tí majú právo na procesy, že to bude fungovať. Nie, znova sme rezignovali. Znova sme rezignovali, len ťaháme ten bordel, ten neporiadok, ktorý tu je, ten chaos, lebo to niekomu vyhovuje. Ako som už spomínal, zopakujem, v chaose sa dobre darí hávedi, hej, proste oni v tom vedia chodiť a dobre sa im v tom pohybuje. Čiže malá, strašne nízka, pán minister, od vás ako od manažéra by som očakával buchnúť po stole a povedať, dajte mi všetci svätý pokoj, bude to takto! Viete, to bol ten večný problém, že ako kto rozmotá ten gordický uzol, nie, nevedeli to, domotali to všetci. Prišiel Alexander a ho rozťal, bolo rozviazané. Viete, čiže máme problém, veľký problém, zaťažuje nás to, mali ste prísť, buchnúť po stole. Nie, išli ste ľahšou cestou výhovoriek, rezignácie, nedarí sa, neviem čo. A ja stále to spomeniem, rozprával som sa s niektorými ľuďmi, že by sa aj dalo, že by ten 1. apríl možno aj chytili, že keby bol ten effort, tá snaha všetkých, ktorí by mali to zázemie, a to skutočné chcenie to urobiť, že by sa to možno aj stihlo. Ale viete, keď je už jasné nastavenie, že vám sa hmota nepáči, tak akú dáte motiváciu tým ľuďom, aby robili, keď minister sám povie, že sa mu to celé nepáči. Čiže, čo sme, sme teraz v očakávaní, máme timeout rok, odkaz pre všetkých tých, čo chcú niečo stavať, hej, máme odklad rok a počas toho roka sa nič, nebude to, čo sa, to, čo tam už je prijaté, príde niečo nové, nejaká nová hmota, zasa tu budeme okolo toho motať, krútiť a zase dokopy nebude nič poriadne. A stane sa to, a tu to spomeniem, že to, čo sa možno iným nestáva v takom rozsahu ako mne, možno v menšom, ale stáva sa. Ja som čakal na stavebné povolenie šesť a pol roka, šesť a pol roka je dosť, nie? Ja som jasne povedal aj manželke, ktorá to vybavovala, aj tej inžinieringovej spoločnosti, ktorá to vybavovala, ani euro, ani euro, šesť a pol roka. Viete, a to je to presne, že, proste áno, ja viem, že to niekomu vyhovuje, zamastíš, podmastíš, ideš. Len je to nezdravé, hrozne nezdravé a že niekto by to mohol rozťať a možno som mal márne ambíciu alebo očakávanie, pán minister, že možno vy, skúsim ešte raz, ešte možno vám dám šancu, neviem. Človek sa musí za niečo, v niečo musí veriť, nádej mu musí zostať. Je to smutné, že rezignujeme, zostáva to tam, kde to bolo, dokonca sa to ešte zmotá viac, lebo tá päťdesiatka sa tam teraz naváľa veľa vecí, veľa tam musí odbudnúť kvôli tej dvestovke novej, ale veľa tam ide pribudnúť, lebo tam tá, to tam odbudlo a niečo tam pribudne, nevieme presne v tom vykonávať, sám to tu spomeniem, hej, že čo to vlastne spôsobí, ale tí, čo tam dali, dobre vedia, čo to spôsobí. Nechávate zlatú akciu tomu starostovi, zjednodušene. Teraz fakt rozprávam v takom trošku, hej. Ja viem, že sa tu spustí krik a však starosta by mal mať zlatú akciu, a ja si nie som si celkom istý, že by mal mať starosta zlatú akciu. Potom tie dediny niekedy tak vyzerajú, hej. Starosta je eklektik, podnikateľské baroko na juhu, hej, a proste tá dedina potom vyzerá tak. Zjednodušene, hej, že proste, nie, mala by v tom byť férovosť, nieže musíš ísť na bál a vyzvŕtať starostovu ženu alebo nevyzvŕtať starostovu ženu, jak chceš stavebko, ale musíš mať, musíš mať v tom proste, musí to byť fér. Teraz dávate, meníte ten § 37, kde doteraz bolo, že podkladom na to vydanie územného rozhodnutia boli územné plány, ak boli, alebo niečo, ak bolo, a ak nebolo, tak tí, čo to majú vydať, majú urobiť nejaké miestne zisťovanie, plus-mínus, zjednoduším, čo im platilo doteraz, a teraz to meníte, že podkladom je už iba stanovisko toho orgánu, ergo pečiatka toho starostu, ktorý ho vydáva na základe posúdenia s tým niečím. Keď nemá, tak asi s ničím, proste tá dikcia, ten syntax toho celého mi pripadá na posilnenie tej zlatej tehly, hej, tej zlatej akcie toho starostu, primátora v tej danej obci a toho, že musíš byť s ním zadobre, musíš s ním rátať, musíš mu pomôcť, keď sa opýta, lebo keď nie, tak sa nedostaviaš. Neviem, či je to správne, vy asi viete, ale máte to tam. Skončím s tým, že možno netreba mať veľké očakávania, možno treba mať len také primerané očakávania. A otázka stojí, že či tí naši ľudia si nezaslúžia trošku viac, obzvlášť keď im to niekto sľuboval, hej, že či si nezaslúžia už konečne stavebný zákon, na základe ktorého sa dá stavať a nemusíš uplácať. Stavebný zákon, na základe ktorého môžeš stavať v primeranej dobe a nemusíš obletovať všetkých úradníkov a platiť neviem koľko inžinierom do ich organizácií. Podľa mňa si to už zaslúžia. Za tých tridsať rokov od deväťdesiateho roku by si to zaslúžili. Mohli ste byť to vy, a možno ešte, však uvidíme, koľko máte času, možno ešte budete, týmto návrhom, tým, čo teraz predkladáte, sa určite nezaradíte do nejakej pamätnej izby ľudí, ktorí výrazným spôsobom vyriešili dlhotrvajúci problém na Slovensku. Ja by som vám v tom prísne vzaté aj fandil, že by ste to boli zrovna vy, lebo to naozaj problém je a naozaj ho treba riešiť. A je našou hrozne slabou ambíciou, že ani nechceme. Tu všetci tak ukočíkovaní, že no však jasne, nepodarilo sa. A už teraz rozmýšľajú niektorí, lebo ten rok zbehne rýchlo, a už teraz možno rozmýšľajú možno niektorí nad tým, že ako a kedy predložiť, aby sa to ešte posunulo. Málo, málo, v dnešnej rýchlej dobe svet nám uniká a my ideme niekedy, nieže stojíme, ako keby sme šli dozadu. Ďakujem pekne. (Potlesk.)