49. schôdza NR SR - 15.deň - B. popoludní
Dátum: 2026-05-06
Poslanec: Števulová, Zuzana (PS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Mal zobrať zodpovednosť. Kolegovia, vážené kolegyne, som spolupredkladateľkou tohto návrhu už druhý raz. Sme tu pred vami. Prvýkrát to bolo pri tej tragédii v Mašličkove a ja som si naozaj nemyslela, že v priebehu pár mesiacov budeme žiadať tento parlament opätovne o to, aby sme prijali aspoň uznesenie, ktorým zaviažeme vládu konať. Teraz už dokonca sme sa neodvážili ani požiadať o nejaké zriadenie fondu na odškodnenie týchto obetí, pretože po prvom raze a potom, čo sme si tu vypočuli od premiéra tejto krajiny, premiéra všetkých ľudí, nielen vybranej skupiny obžalovaných osôb, pre ktorých robí prvé aj posledné, a ešte teda pre Vladimíra Putina, aby sme nezabudli. Tak sme sa prosto neodvážili ani len dať tam to odškodnenie pre obete týchto tragédií, lebo sme pochopili, že to je prosto cesta zarúbaná. Ale ja sa k tomu nemôžem nevrátiť vo svojom príspevku. V prvom rade teda podpisujem všetko, čo kolegyňa Kosová povedala. Lepšie sa to už nedá povedať. A ja chcem vyjadriť svoje hlboké sklamanie. Sklamanie z tohto parlamentu, ktorý prosto nie je schopný, a zrejme však zajtra to nepodporíte, ani nebudete schopní zajtra zahlasovať aspoň za podporu takéhoto minimalistického ustanovenia. Potom, čo znova zomreli deti pri požiaroch. My sme si vypočuli na ľudskoprávnom výbore množstvo rečí od splnomocnenca Daška, od ministerstva práce, ako budú prijaté nejaké opatrenia, ktoré budú viesť k požiarnej prevencii, aspoň minimálne, že teda v tých osadách, keď už nevedia vyriešiť otázku bývania, generačnej chudoby, toho, aby sa tí ľudia mohli zamestnať, aby neboli v segregovaných školách, aby mali prístup k zdravotníckemu ošetreniu, očkovaniu a podobne, že teda, keď nič z tohto nebude dostupné, lebo na týchto ľuďoch v osadách v skutočnosti vláde nezáleží. Tak sme mali aspoň sľúbené, že príde k tomu, že tam budú robené protipožiarne opatrenia, že aspoň teda sa začne robiť s tými obyvateľmi, aby sa naučili hasiť tie požiare, aby tam prišla nejaká kontrola, ktorá im správne tie piecky aspoň zaizoluje, aby tam boli k dispozícii aspoň nejaké hasiace prístroje a niekto tam dostal školenie o tom, ako s nimi zaobchádzať. Stalo sa niečo z toho? Nič. Prosto novej tejto vláde a politickej reprezentácii tejto krajiny, ktorá drží moc v štáte, je vlastne úplne jedno, koľko detí v tých osadách umrie. Je im jedno, že umreli v Mašličkove, že umreli tu v Mirkovciach, je im jedno, že na jeseň a v zime tohto roku zrejme dôjde k ďalším tragédiám a na jar budúceho roku pred voľbami zrejme k ďalším. Vy to prosto odmietate riešiť. A ja tomu nerozumiem, že prečo to odmietate riešiť, že naozaj nemáme už ani štipku ľudskosti a úctu aspoň k životom malých detí? Že nám vôbec na tom nezáleží, že musíme stále ako spoločnosť hľadať výhovorky a obviňovať týchto ľudí z toho, že oni si za to môžu sami, závidieť im, keď sa za nich nejaká reprezentácia postaví, a vyhadzovať im a vyhadzovať nám všetkým na oči, ako sme si to dovolili, ako sme si to dovolili žiadať vôbec nejaké odškodnenie pre nich. Napríklad toto bola jedna z vecí, ktorá okrem tej premiérovej surovosti mňa prekvapila asi najviac. A to bolo to, s akou obrovskou vlnou negativity sme sa stretli potom, čo sme si dovolili požiadať o to, aby štát odškodnil obete týchto tragédií. Ja som nikdy v živote, akúkoľvek tému som predtým riešila, vrátane témy cudzincov – pardon, ingadnie si prihlásenie? Ako Simona. Hej, pochopila som to. Nikdy predtým, nech som akúkoľvek tému riešila, vrátane migračnej témy, tak som nedostala toľko nenávistných e-mailov, ako keď sme riešili tému odškodnenia rodín z Mašličkova. A myslím si, že premiér, keď sa tu na hodine otázok postavil a tým hrozným spôsobom okomentoval obrovské ľudské nešťastie, surfoval vedome na vlne rasizmu časti ľudí, ktorí stále majú v očiach voči ľuďom rómskej etnicity a národnosti. A to je proste nechutné. To je, milí kolegovia, fakt, že vrchol nechutnosti, pretože aj keď premiér tejto krajiny sa rozhodne, že nejde, nie, on nielen, že nejde urobiť nič, aby pomohol tej rodine a tým ľuďom, ktorým zhoreli tie príbytky a uhoreli deti. Ale on sa proste rozhodne z nízkych dôvodov, úplne amorálne, využiť predsudky a nenávisť ľudí voči Rómom a ešte to posilniť z tohto miesta, z autority premiéra, obviniť matku tých detí, že ona za to môže. To je… Ja… Mne dochádzajú slová. Nechápem, ako to vôbec mohlo byť a ako je možné, že sa z vašej strany nestretol s nejakou reflexiou tohto jeho postupu, pretože, keď z tohto miesta, keď z Národnej rady Slovenskej republiky nepovieme jednotne, že aj ľudské životy detí rómskeho pôvodu a ľudí rómskeho pôvodu nám stoja za ochranu a že si všímame tie tragédie, ktoré sú výsledkom systémového zlyhania, tak bude pokračovať aj tá stereotypizácia, aj ten rasizmus, aj to, že ľudia nám budú písať nenávistné e-maily za to, že si vôbec dovolíme požiadať o to, aby tieto rodiny niekto odškodnil. Lebo my sme tu tí, čo nastavujeme latku v tejto spoločnosti. My sme tu tí, čo to majú robiť. Nie tí bežní ľudia, ktorí možno sa nikdy s pojmami ako zvnútornený rasizmus alebo podobne nestretli. Ja ich za to neobviňujem, ale obviňujem nás a politickú reprezentáciu tejto krajiny, ktorí majú v rukách moc, že nielenže nič nerobia, oni tento oheň nenávisti naďalej šíria a podporujú ho. To je nechutné a to je nebezpečné. A ja som z toho veľmi zhnusená. A kolegovia, žiadam vás, aby sme ako parlament ako jeden povedali konečne dosť. Skúste si prečítať toto uznesenie. Nie je v ňom nič, za čo by ste nemohli zdvihnúť ruku. A keď to zas nepodporíte a príde ďalšia tragédia, my tu budeme stáť znova a znova vám to pripomínať, pretože to je najmenej, čo môžeme pre týchto ľudí urobiť. Ďakujem.