54. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2015-09-17
Poslanec: Beblavý, Miroslav (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi vystúpiť k pánom prezidentom vrátenej novele zákona o verejnom obstarávaní, ktorá sa týka primárne schránkových firiem. A ja vo svojom vystúpení sa budem venovať hlavne problematike schránkových firiem. Dovoľte mi však na úvod zaujať stanovisko aj k iným veciam, ktoré v tom zákone sú, ktoré sa netýkajú schránkových firiem, ale budem stručný, ale keďže budeme dnes hlasovať o zákone ako o celku, nielen o tej časti, ktorá sa týka schránkových firiem, je nutné to povedať. Kolega Zajac už niečo z toho spomenul a nie je to len otázka dynamických nákupných systémov, ja som ešte v druhom čítaní poukazoval na to, že je niekoľko desiatok strán spoločnej správy výborov, mení zákon o verejnom obstarávaní na rôzne smery, na poslednú chvíľu úplne v inej téme, ako sú schránkové firmy, a že vlastne prehlbuje a zhoršuje to, čo už dnes považujú všetci odborníci za najhoršiu stránku nášho zákona o verejnom obstarávaní, jeho komplikovanosť, nezrozumiteľnosť, vnútornú protirečivosť a, naopak, niekde až doslovnosť. To, že to tento zákon robí, ešte k tomu aj technicky nekompetentným spôsobom je podľa môjho názoru nespochybniteľné. A ukazujú to aj pripomienky pána prezidenta, upozorňovali sme na to aj my. Nebudem však o tom širšie hovoriť, pretože máme na tejto schôdzi úplne nový zákon o verejnom obstarávaní v prvom čítaní, ktorý, bohužiaľ, tieto problémy skôr prehlbuje, ako rieši vzhľadom na to, že je viac ako dvojnásobne dlhý, ako je dnešný zákon o verejnom obstarávaní. A preto si myslím, že v rozprave k nemu bude priestor a miesto a nevyhnutnosť sa vrátiť k tomu, že máme komplikovaný, nefunkčný a byrokratický zákon o verejnom obstarávaní dneska. Dneska však naozaj treba sa venovať primárne schránkovým firmám. Odysea schránkových firiem trvá už dlho, mnoho ľudí je z nej unavených, ale napriek tomu treba vždy pripomenúť, že dobré riešenie tejto problematiky je dôležité a je dobré pripomenúť, ako by to dobré riešenie malo vyzerať aj v porovnaní s tým, čo máme pred sebou. Začnem tým, prečo je to dôležité. Myslím, že v tomto moji predrečníci už vykonali dostatočnú prácu a spomenuli nielen množstvo konkrétnych káuz, ktoré sme mali za posledné roky na Slovensku na stole, ale aj určitý širší fenomén toho, že schránkové firmy sa objavujú všade tam, kde niekto nie je ochotný sa priznať k svojmu vlastníctvu firmy, ktorá buď obchoduje so štátom, alebo nejakým spôsobom chce vystupovať utajene, a že takmer neexistujú dôvody, aby toto bolo v spoločnom záujme. Takmer vždy je to na úkor spoločného záujmu, pretože sa za utajené vlastníctvo chcú maskovať ľudia, ktorí by inak neustáli vysvetlenie, prečo sú v danej transakcii na tej súkromnej strane, nie na tej štátnej strane, za ktorú väčšinou vystupujú. To, že ide kumulatívne o zmluvy, kontrakty alebo plnenia v hodnote už, dá sa povedať, dokonca asi aj cez miliardy eur, tiež nemusíme spomínať, takže nejde o nejakú triviálnu problematiku, ktorú chceme riešiť z pasie, ale, naopak, ide o niečo zásadné a závažné. Otázka je, ako to riešiť. My sme ešte minulý rok formulovali a s kolegyňou Žitňanskou prestavili tie 4 princípy, ktoré, si myslím, sú dodnes vhodné. Jeden ten princíp bol, že tento zákon sa má týkať skutočných vlastníkov a má odhaľovať nielen teda tých oficiálnych. Druhý ten princíp bol, že sa to má týkať nielen verejného obstarávania, ale aj všetkých ostatných spôsobov nakladania s verejnými prostriedkami, alebo toho tam, kde verejný sektor je účastný. Tretí princíp potom bol, že takéto vlastníctvo má byť verejne známe, teda jeho kontrola nemá byť len predmetom kontroly nejakým úradom, ale má to môcť kontrolovať aj verejnosť. A napokon ten štvrtý princíp malo byť to, že musí ten zákon obsahovať aj účinný vynucovací mechanizmus, ak sú podozrenia, že tie údaje sú nepravdivé, aby sme naozaj vedeli odhaliť tých skutočných vlastníkov alebo im zakázať obchody so štátom, ak to odhalenie nie je možné, lebo oni naň nechcú pristúpiť. Tieto štyri princípy sme deklarovali a tieto štyri princípy odhlasovala aj táto Národná rada nad ústavnou väčšinou takmer 120 hlasov v decembri. Pripomínam, že za ňu hlasovali, ak sa nemýlim, takmer všetci kolegovia aj z ľavej strany tejto snemovne, ale hlasovali za ňu aj skoro všetci kolegovia z pravej strany tejto snemovne, až na pár výnimiek. Keď Národná rada zaväzuje vládu, je to dosť zásadná vec, pretože dôvera vlády pochádza z tejto Národnej rady a bez dôvery tejto snemovne nemôže vláda existovať. Napriek tomu vláda prišla do tejto snemovne so zákonom, ktorý evidentne tieto princípy a to uznesenie nespĺňa, priznáva to dokonca aj samotná vláda, respektíve jej zástupcovia a priznávajú to v rozprave aj poslanci strany SMER, pretože je minimálne evidentné a nepopierateľné, že tento návrh sa netýka všetkých obchodov s verejným sektorom, ale týka sa len ich jednej podmnožiny. A to je to, o čo ide podľa zákona o verejnom obstarávaní. Tu mi dovoľte pripomenúť, že jednak aj veľa obstarávaní nejde podľa zákona o verejnom obstarávaní, to znamená, že ani na obstarávania mnohé sa nebude platiť, ak tie obstarávania nie sú upravené týmto zákonom, ale majú z neho napríklad výnimku. Ale aj množstva ďalších obchodov so štátom, či sa jedná o dotácie, eurofondy, kúpu alebo predaj majetku štátu alebo aj obcí a samospráv a mnohých ďalších vecí, sa dotýkať nebude, tie schránkové firmy dnes až príliš často vystupujú. Tento princíp nie je v tomto návrhu zohľadnený napriek tomu, že Národná rada ním zaviazala vládu. Zároveň sme konštatovali už pri schvaľovaní tohto zákona, že len čiastočne napĺňa ten posledný princíp, teda princíp vynútiteľnosti. Obsahuje síce ustanovenia lepšie ako v tom pôvodnom návrhu strany SMER o tom, že môžu byť vyslovené podozrenia, ako sa tie podozrenia majú vyšetriť. A ten mechanizmus je stále pomerne zneužiteľný, najmä preto, že kladie celé bremeno na Úrad pre verejné obstarávanie, ktorého kapacitná a technická schopnosť úspešne toto vynucovať je veľmi otázna, keď sa pozrieme už len na to, ako sa borí so svojimi dnešnými úlohami. Takže to je toľko k tomu, že nepopierateľne tento zákon v jednom princípe nenapĺňa princípy, ktoré táto Národná rada schválila, a v druhom je podľa mňa veľmi silný argument, že to napĺňa len čiastočne alebo vôbec to nenapĺňa. Prečo tu taký zákon máme, prečo ho tu máme v tejto chvíli už tretíkrát? Je to preto, že mali sme jeho dve čítania a teraz nám ho prezident vrátil. No je to súčasť predvolebnej politickej stratégie strany SMER, ktorá hovorí, že body, na ktoré je verejnosť citlivá, body ktoré aj citlivo vnímajú občania všetkých politických farieb a presvedčení, nemožno nechať bez zahmlievacej odpovede. To znamená, že nie je možné jednoducho povedať, že: Viete čo, toto my nespravíme, lebo sa nám nechce alebo nestojí nám to za to, alebo pre našich voličov to nie je podstatné, lebo najneskôr od kauzy cétečka všetci občania, ktorí aspoň trochu sledujú verejné veci, chápu, prečo je toto podstatné. Za takých okolností politická stratégia strany SMER je predložiť, prípadne ak má dokonca možnosť na to, aj pretlačiť návrh, ktorý síce v skutočnosti tú situáciu nerieši, odborníci na to aj upozorňujú, tak ako by som tu mohol citovať desiatky citácií expertov na túto problematiku, ktorí pomenovali to, čo som pomenoval pred chvíľou, že tento zákon nielenže nenapĺňa parlamentné uznesenie, ale ani nedosahuje to, čo treba, aby obsahoval, ale strana SMER sa spolieha na to, že to je jedno, lebo samotný návrh schválne vytvára dostatočné množstvo mediálnej hmly na to, aby politické volebné škody z tohto boli minimalizované. To je jediný cieľ tohto zákona, ktorý tu pred sebou dneska máme. To, že ide o stratégiu, môžeme vidieť z toho, že úplne rovnakú cestu už sme zvolili pri konflikte záujmov, ktorý tu máme o niekoľko desiatok bodov nášho programu neskôr, kde tiež sme predložili návrh, ktorý evidentne nemá žiadny vecný zmysel, ktorý dokonca aj pravdepodobne, keďže ide o ústavný zákon, ani neprejde, ale opäť umožní dostatočne predvolebne zahmlievať to, že strana SMER nechce kontrolu konfliktu záujmov a majetku verejných funkcionárov tak, aby politické volebné škody z toho boli obmedzené až nulové. Ja za seba chcem povedať, že odmietam túto politickú stratégiu. Rozumiem jej na cynickej úrovni, rozumiem jej na úrovni manipulácie verejnej mienky, ale musím ju odmietnuť ako mimoriadne cynický pokus spoliehať sa na to, že voliči naozaj nemajú čas a kapacitu vyhodnotiť viac ako jeden novinový titulok. Pozrime sa na to, aby sme pokračovali v zdôvodnení, čím strana SMER a jej predstavitelia odôvodňujú, že nenaplnili uznesenie Národnej rady, keďže, ako som spomenul, minimálne v tom jednom bode to sami museli priznať, lebo je to úplne nepopierateľné. Odôvodnenie, ktorého sme boli svedkami, tu bolo, že Európska únia v podobnej veci prijíma tiež smernicu, ktorá sa týka schránkových firiem, a preto by bolo dobré počkať, čo vlastne Európska únia schváli, aby sa to teda nemuselo potom prerábať, keď to Európska únia schváli. Toto vysvetlenie bolo síce vecne smiešne už vo chvíli, keď bolo vyslovené, lebo ak by bolo myslené vážne, tak ani tento zákon tu nemá čo robiť, pretože táto novela o verejnom obstarávaní takisto je ovplyvnená tým, čo sa v európskom parlamente schvaľuje, tak prečo mať tú a nemať všetko to ostatné, eurofondy, dotácie, predaj majetku štátu, konkurzy a podobne, ale mať tu len toto? Dnes však už vieme, že ani toto tvrdenie sa nenaplnilo, pretože na uvedenej smernici už dohoda bola dosiahnutá a jej text je všeobecne známy. My však dnes máme situáciu, kde máme nielen tento vrátený návrh pánom prezidentom, ale kde máme v prvom čítaní aj kompletne nový zákon o verejnom obstarávaní, ktorý vláda schválila na konci augusta, dávno potom, čo ten európsky mechanizmus bol známy, a napriek tomu nielen táto novela, ale ani tento úplne nový zákon neobsahujú nič nad rámec toho, čo už tu SMER predložil ešte v apríli, inými slovami, dnes už vieme s istotou, že odvolávanie sa na Európsky parlament bolo len zásterkou toho, aby sme nemuseli mať zákon v súlade s uznesením Národnej rady a v súlade s tými štyrmi princípmi, na ktorých sme sa pôvodne všetci zhodli. To je aj dôvod, prečo ja za seba môžem povedať, že nielenže nebudem hlasovať za tento zákon, ale že budem dokonca hlasovať proti nemu, pretože si myslím, že je potrebné jasne pomenovať, že odmietame túto stratégiu zahmlievania.Dovoľte mi na záver len povedať politicky, že táto stratégia zahmlievania predvolebného má svoje limity. Pri témach, ktoré sa stanú predmetom všeobecného záujmu, má svoje vážne limity, pretože tam, kde ľuďom na tom záleží, je veľa z nich schopných ísť aj do detailu, z ktorého ich manipulatívni politici často podceňujú, že nie sú schopní ísť do takého detailu. Poviem príklad. My v strane SIEŤ sme rozbehli na začiatku leta, okolo 1. júla sme rozbehli petíciu práve za zákaz schránkových firiem a prijatie hmotnej zodpovednosti verejných funkcionárov. A hoci sklamanie našich občanov z politiky a z toho čo im prináša, je veľké, tak len za dva letné mesiace bez extrémnej snahy už máme 57-tisíc podpisov pod touto petíciou. To znamená 57-tisíc ľudí bez nejakej veľkej reklamnej kampane, len aktivisti stojaci v uliciach dokázali vyzbierať 57-tisíc podpisov za dva mesiace. Pre mňa je to veľmi pozitívny signál, priznám sa, že je to aj rýchlejšie, ako som to ja osobne čakal, lebo to hovorí, že najneskôr kauzou VÁHOSTAV-u ten nezáujem slovenskej verejnosti o schránkové firmy sa skončil a, verím, že skončil nadobro. Preto keďže priznám sa, že neverím, že dneska schválime dobrý zákon, pretože zjavne k tomu nie je vôľa, zostáva mi veriť, že budúci rok už v inej zostave schválime zákon, ktorý naplní tie štyri princípy, na ktorých sme sa pôvodne zhodli naprieč politickým spektrom, ale ktorého naplnenie je zjavne pre ľavú časť tejto snemovne neprijateľné, pretože by zásadným spôsobom ohrozilo napĺňanie hospodárskych záujmov. Ďakujem.