22. schôdza NR SR - 5. deň - B. popoludní a 23. schôdza NR SR - 1. deň - B. popoludní
Dátum: 2011-09-13
Poslanec: Tomanová, Viera (SMER - SD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

18. Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, už sme si na to v podstate zvykli a je to úplne obvyklé, že pán minister Mihál aj v tomto návrhu zákona preukazuje svoju pracovnú metódu pokus - omyl. Tragédiou je však, že pokusnými králikmi sa stáva v amatérskom laboratóriu tohto nekompetentného ministra viac ako 1 400 000 sporiteľov alias investorov alebo naopak, investorov alias sporiteľov, ktorých v dôsledku ohlupujúcej kampane vedenej médiami pod taktovkou bývalého ministra pána Kaníka v nádeji, že sa vstupom do druhého piliera zabezpečia na dôstojnú starobu, vstúpili do nebezpečnej hry. Zatiaľ čo my sme postrehli nebezpečenstvá v druhom pilieri pre viaceré kategórie investorov alias sporiteľov a umožnili sme im vystúpiť, systém sme zdobrovoľnili, zaviedli sme, znížili sme poplatky za odplatu a správu dôchodkového fondu, zaviedli sme odplatu za zhodnotenie majetku, zaviedli sme garančný účet, zabránili sme špekulatívnym prestupom, obmedzili sme výdavky na reklamu, čiže urobili sme viacero krokov pre to, aby skutočne na účtoch sporiteľov alias investorov zostávalo predsa len viac peňazí. Pán minister Mihal podľa diktátu DSS-iek sa vracia späť a robí z mladých ľudí vazalov finančných inštitúcií. Návrat k povinnej účasti v druhom pilieri považujem za neprezieravé rozhodnutie. Toto rozhodnutie vystavuje do budúcnosti riziku, že väčšia časť občanov bude mať nízky dôchodok. Ak neveríte, pozrime sa na situáciu vo vývoji dôchodkových správcovských spoločností v kontexte na vývoj na finančných trhoch. Aby som však nebola osobná, odvolám sa na analýzy uznávaných odborníkov v oblasti finančných trhov. Tak napríklad expert Českej národnej banky pán Ján Kubíček v karentovanom vedeckom časopise Politická ekonomie v článku "Proč přechod průběžného penzijního systému na fondový nijak nesouvisí s demografickým vývojem" matematicky dokazuje, že súkromné dôchodkové sporenie má veľa rizík a vytvára problém vo verejných financiách. Uvádza, že slovenský experiment s nastavením 9 % odvodov do dôchodkových správcovských spoločností je dlhodobo neudržateľný a vytvára obrovský deficit verejných financií, ktoré si musia na jeho zaplátanie požičiavať peniaze vydaním štátnych dlhopisov s úrokom 4,20 až 4,7 % ročne. To je podstatne menej, ako sú výnosy pripisované investorom v dôchodkových správcovských spoločnostiach. Finančné perpetuum mobile bude nevyhnutné skôr či neskôr zastaviť, pretože štát si to nebude môcť dovoliť. Ročný absolútny nárast štátneho dlhu je viac ako 3 mld. eur, pričom štát vyberie o jednu tretinu menej, ako skonzumuje. Takto by nemohla fungovať dlhšie žiadna domácnosť ani krajina. Celkový dlh štátu dosiahol v júli viac ako 30 mld. eur. Ľahko sa teda dá vypočítať, koľko to predstavuje na jedného pracujúceho, ktorý platí dane. Výpadok príjmov verejných financií z dôvodu financovania druhého piliera dôchodkového sporenia odhaduje INESS vo výške 1,2 % HDP ročne. V januári 2010 štát vyčerpal rezervy, ktoré získala Slovenská republika z predaja majetku štátu, teda najmä SPP, z ktorého dotoval štát narastajúci deficit Sociálnej poisťovne. Pokiaľ by bolo potrebné dotovať tzv. diskrétnymi dotáciami deficit Sociálnej poisťovne naďalej v nezmenenej výške, môžeme konštatovať, že schodok verejných financií by bol nižší práve o predmetných 1,2 %. Zmena parametrov odvodov v roku 2011 a následne v roku 2012 zmení výšku odvodov sociálnych aj zdravotných, a to predovšetkým u samostatne zárobkovo činných osôb, ak dosahujú vyššie vymeriavacie základy a s odvodnením príjmov, ktoré doteraz odvodňovali, neboli by príjmy z dividend, príjmy výplaty z podielov na zisku, zavedenie odvodov tzv. dohodárov. Vzhľadom na zmenu percentuálnej výšky odvodov a zníženie odvodov za poistencov štátu, čo sa už realizuje od začiatku tohto roka, nemožno predpokladať, že by deficit Sociálnej poisťovne vykazoval nižšie hodnoty. Väčší význam môže mať ale oživenie ekonomiky a s ním spojený rast počtu zamestnancov, ktorí budú odvádzať odvody do poistných fondov. Akosi stále zabúda ministerstvo práce na čele s pánom ministrom Mihálom, že práve čo najväčší počet zamestnaných a čo najväčší rast zamestnanosti môže práve najlepšie riešiť deficit Sociálnej poisťovne. Je všeobecne známe, že výnosy dôchodkových fondov poznačila v roku 2009 a 2010 globálna kríza. Spoločnosti pre istotu ani neuvádzajú objem peňazí, ktoré majú v rizikových aktívach, ich štruktúru a výšku opravných položiek, ktoré k nim museli vo svojom účtovníctve vytvoriť. Zmena legislatívy v roku 2009 viedla k tomu, že dôchodkové fondy sa zbavili akciových titulov vo svojich portfóliách, čím údajne nemohli zarobiť na raste akciových trhov v postkrízovom období na jar 2010, kedy začali trhy rásť. Otázny je však dlhodobý trend vývoja akciových indexov, keď tieto v súčasnosti profitujú najmä z extrémne nízkych úrokových sadzieb určovaných centrálnymi bankami. Nominálne sadzby na trhu LIBOR, EURIBOR vo výške 4 % a viac by mohli oslabiť záujem investorov nakúpiť a nakupovať akcie. Kurzy akcií obvykle odrážajú nálady a očakávania trhov ako ziskovosť sektora alebo dividendy, ktoré môže, ale aj nemusí emitent cenného papiera vyplatiť. Zvyšovanie podielu prostriedkov v dôchodkových fondoch do akcií, ktoré preferuje ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny, automaticky neznamená aj nárast výnosov v dôchodkových fondoch, nakoľko sa nedajú odhadnúť riziká volatility, čiže obojstranného pohybu kurzov oboma smermi, teda v budúcom období. Navyše v situácii, kedy spotrebiteľský dopyt nemôže byť dostatočne stimulovaný poskytovaním pôžičiek obyvateľstvu mnohých ekonomík z dôvodu rozširovania sa úverovej krízy spojenej s obavami o schopnosť ekonomík splácať svoje záväzky. Opatrnosť bánk vedie k zvýšeniu úrokových prirážok úrokom z pôžičiek, čím sa nízke úroky stanovené centrálnymi bankami, či už Európskou centrálnou bankou, alebo FIDUS-om a podobne, stávajú neúčinné v snahách o obnovenie rovnováhy. Vplyv môže mať na dôchodkové fondy aj nutnosť odpisov časti gréckych dlhov alebo iných dlhov v iných krajinách, ktoré sú príliš zadlžené a trhy im nedôverujú. V takomto prípade budú musieť časť strát niesť aj konzervatívnejšie penzijné fondy, ktoré považovali doteraz štátne dlhopisy za dominantné aktíva, ktoré sú zabezpečené, a so stabilnými výnosmi. Paradoxný, ale zdravému rozumu nepochopiteľný je fakt, že napriek tomu, že penzijné fondy a sporenie na dôchodok v penzijných fondoch čelí značnej kritike v mnohých krajinách, slovenský model počíta naďalej s preferovaním súkromného sporenia v penzijných fondoch. Výsledky zhodnotenia úspor v penzijných fondoch sú výrazne za obdobie rokov 2005 až 2010 nižšie ako úspory, ktoré by mal sporiteľ uložené na termínovom vklade s dlhou dobou viazanosti vo väčšine komerčných bánk v Slovenskej republike. Otázne preto zostáva, či nastavenie poplatkov a schopnosti manažérov dôchodkových fondov Slovenskej republiky sú na adekvátnej úrovni a či v budúcnosti budú môcť zabezpečiť svojim klientom zhodnotenie vyššie, ako je priemerná výška inflácie. Index spotrebiteľských cien za rok 2011 dosiahne až 4,7 %, to je odhad teda Národnej banky Slovenska a Ministerstva financií Slovenskej republiky. Týmto je prakticky potvrdená garancia ďalšieho pokračovania v znehodnocovaní úspor určených na financovanie staroby pre viac ako 1,5 mil. účastníkov sporenia v dôchodkových správcovských spoločnostiach, ale aj v životných poisťovniach alebo doplnkových dôchodkových sporiteľniach. Dôchodkové správcovské spoločnosti za päťročnú existenciu svojho pôsobenia na trhu dokázali akurát to, že nevedia zhodnocovať prostriedky svojich klientov na úrovni, ktorá by bola adekvátna obdobným fondom napríklad v Rakúsku alebo v iných vyspelých ekonomikách. Výhovorky o zlej legislatíve slúžia najmä v prípade konzervatívnych fondov ako alibi, ktoré však nemá reálny základ. Výsledky zhodnocovania či skôr znehodnocovania úspor v dôchodkových fondoch na Slovensku sú podozrivo nízke, a preto by mali byť predmetom dôkladného preverenia zo strany Úradu pre finančný trh ministerstva financií. Odvolám sa tiež na úvahy ďalšieho českého odborníka pána Boucníka, ktorý je viceprezidentom Asociácie penzijných fondov Českej republiky, publikovaný v ekonomickom týždenníku Euro 21. 3. 2011 strana 69 a odcitujem: "Česká republika zavádza systém prevodu časti sociálnych odvodov 3 % z hrubej mzdy zamestnanca do penzijných fondov, ktoré by nemali znamenať žiadnu zmenu, pokiaľ nastavenie systému bude vyvážené, t. j. o koľko sa znížia príspevky, o toľko budú nižšie dôchodkové dávky z prvého piliera. Off out však nerieši zabezpečenie v starobe." Vláda si zavedením súkromného dôchodkového sporenia vytvára automatický dopyt po svojich vlastných dlhopisoch pri finančnej diere, pri fiškálnej diere. V strednodobom horizonte sa dostane štát do situácie, keď bude financovaný dlhopismi predanými práve týmto fondom. Ľudia si podľa českého autora článku budú požičiavať na dôchodky sami sebe. Podľa môjho názoru tento neželateľný postup je typický pre slovenský dôchodkový model, ktorý namiesto budúcich dlhov vytvára reálne dlhy, ale už v súčasnosti. Slovenská reforma dôchodkového systému je preto považovaná v Českej republike za zbabraný a neefektívny model riešenia finančného zabezpečenia obyvateľov v starobe. Systém financovania deficitu Sociálnej poisťovne takzvanou diskrétnou dotáciou, vyjadrené rétorikou Národnej banky Slovenska, vyjadruje aj schéma dôchodkového karuselu, ktorý nasleduje asi takto: platcovia odvodov platia do Sociálnej poisťovne, Sociálna poisťovňa odvádza 9 % dôchodkovým správcovským spoločnostiam, tie nakupujú štátne dlhopisy, na druhej strane štátny rozpočet ministerstva financií ARDAL z prostriedkov a štátneho deficitu, štátneho rozpočtu financuje Sociálnu poisťovňu, teda deficit Sociálnej poisťovne. Deficit Sociálnej poisťovne je povinné dotovať ministerstvo financií zo štátneho rozpočtu. Pôvodné refinancovanie deficitu z rezerv vytvorených privatizačnými výnosmi bolo ukončené začiatkom minulého roka. Odvtedy chýbajúce zdroje musí ministerstvo financií riešiť na úkor zvyšujúceho sa zadlžovania krajiny. Štátny rozpočet trpí čoraz viac takzvanými diskrétnymi dotáciami na vyrovnanie schodku Sociálnej poisťovne, čo vyplýva z prehlbovania fiškálnej diery verejných financií. Ministerstvo financií doteraz nepredložilo koncepciu dlhodobej stratégie týkajúcej sa schopnosti štátu vykrývať nedostatočné finančné zabezpečenie Sociálnej poisťovne. Pán minister Mihál chce riešiť finančné problémy priebežného systému dôchodkového zabezpečenia redukciou, čiže stropom pre dôchodky, obmedzením maximálnej výšky dôchodkov zmenou valorizačného vzorca pre prvotný výpočet starobného dôchodku a, samozrejme, postupným predlžovaním odchodu alebo nároku na poberanie dôchodkov. Navrhované opatrenia súvisia predovšetkým s vysokým počtom účastníkom v druhom pilieri, sporitelia, teda alias investori v dôchodkových správcovských spoločnostiach, ako aj nesprávnym veľkorysým nastavením parametrov, teda percentom odvodov, ktoré sú poukazované do dôchodkových správcovských spoločností. Ak by aj DSS-ky ideálne zhodnocovali peniaze odvedené sporiteľmi, ak by vo svete nebola finančná kríza, aj vtedy by pozitívny efekt na zmiernenie záťaže Sociálnej poisťovne po vzniku nároku na dôchodok účastníkov sporenia vo fondoch dôchodkových správcovských spoločností bolo možné očakávať až v stredno- a dlhodobom horizonte. Avšak deficit Sociálnej poisťovne štát musí riešiť priebežne. Tu sa ukazuje vlastne najväčší problém a riziko penzijných fondov. Toto riziko totiž spočíva v nedostatočnom finančnom krytí v prechodnom období, ktoré narušilo stabilitu verejných financií. Zhodnocovanie úspor odkladaných na obdobie staroby pritom vo väčšine prípadov nepokrýva ani infláciu, to jest dochádza k reálnemu znehodnocovaniu úspor vo fondoch dôchodkových správcovských spoločností. Sporitelia majú minimálnu šancu, že reálna hodnota nasporených prostriedkov spolu s výnosmi bude vyššia ako v čase pripisovania prostriedkov na individuálne účty sporiteľov. Ako vidieť, situácia, ktorá vládne v posledných troch rokoch na finančných trhoch, ale najmä od samého začiatku zle nastavený systém takzvaného druhého piliera u nás vážne spochybňuje úlohu druhého piliera ako spasiteľa verejných financií. Treba sa už, vážení reformátori, skutočne zamyslieť, a veľmi vážne, nad motívmi. Zatiaľ čo takmer všetky postkomunistické štáty, ktoré naskočili na druhý pilier, sa začali správať podstatne triezvejšie, my naďalej kŕmime - a musím zdôrazniť, že podstatne väčšou mierou - súkromný sektor z povinných odvodov. Ako by to ešte nestačilo, snažíme sa mu to ešte aj uľahčiť najmä zavedením nových druhov poplatkov. Hovorím teraz o novelizačnom bode číslo 51, § 63a ods. 1, ktoré vraj podľa čudesných prepočtov vyštudovaného matematika nebudú mať žiaden dopad na úspory občanov. Poďme teda k jednotlivým novelizačným zmenám. Za klub SMER - sociálna demokracia, musím znovu opakovať, že v žiadnom prípade nemôže súhlasiť so zavedením povinnej účasti novovstupujúcich na trh práce na starobnom dôchodkovom sporení. Som zvedavá, ako sa raz k tejto otázke postaví Ústavný súd. Či bude stáť na strane sporiteľov a prikáže štátu sanovať straty investorov, ktoré de facto budú aj stratami sporiteľov, keďže povinný vstup bude zákonnou povinnosťou sporiteľov. Prevažná väčšina mladých ľudí na začiatku pracovnej kariéry, a to vieme doložiť konkrétnymi príkladmi z praxe, totiž vôbec nevenuje pozornosť dôchodkovému zabezpečeniu a väčšina ani nevie, čo znamená priebežne financované dôchodkové poistenie a dôchodkové sporenie, a teda nemá predstavu, aký dopad bude mať na ich zabezpečenie v starobe účasť v kapitalizačnom privátnom systéme. Súčasná úprava je vhodnejšia, keďže mladý človek má právo sa rozhodnúť, či bude zo svojich príspevkov na dôchodok kapitalizovať, alebo nie. Najvhodnejšie by bolo ponechať na skutočne rozhodnutí sporiteľov, či vstúpia do druhého piliera, dlhšie časové obdobie, alebo teda neohraničovať možnosť vstupu žiadnym časom, tak ako to majú upravené v pobaltských krajinách. Zavedenie povinného vstupu do druhého piliera je zlé, škodlivé, nebezpečné. Vážne poškodzuje záujmy občanov, nakoľko na jednej strane bude časť financií odvedená do druhého piliera, na druhej strane citeľne bude chýbať pri zabezpečovaní financovania už priznaných dôchodkových nárokov. A na druhej strane sporitelia, ktorí si nenasporia dostatočné množstvo financií na zakúpenie anuity v životnej poisťovni, nedostanú prakticky z druhého piliera nič. Ale zato v prvom pilieri im bude vyplácaná iba polovičná dávka starobného dôchodku oproti tomu, čo by boli dosiahli, ak by neboli účastníkmi v druhom pilieri. Okrem toho sa dá odôvodnene predpokladať, že Slovensko bude musieť čoskoro prijať rovnaké opatrenia ako susedné štáty a zásadne znížiť alebo zrušiť odvody do druhého piliera z dôvodu ekonomickej neudržateľnosti tohto systému. Za absolútny hazard považujem zrušenie garancií v súčasných rastových a vyvážených dôchodkových fondoch. Zachovanie garancie vo všetkých dôchodkových fondoch, nie iba v dlhopisovom, je hazard so sporiteľmi. Dámy a páni, nejde tu o nič nové, ako o zvýhodnenie jediného účastníka druhého piliera, a to dôchodkových správcovských spoločností. Samozrejme, na úkor koho? Na úkor občanov, teda investorov alias sporiteľov. Pretože v tomto zákone v žiadnom prípade nejde o sporenie, a k tomu starobné sporenie, ale ide o investovanie. Môžeme uvažovať nad tým, že odplata za výnosy nad rámec napríklad inflácie môže byť pre dôchodkové správcovské spoločnosti vyššia, ako je v návrhu zákona uvedené. Sporiteľom však musí v každom prípade zostať zachovaná minimálne reálna hodnota ich úspor. Inak nemá sporenie v druhom pilieri pre sporiteľa žiadny praktický význam. Žiadny praktický význam. Ak by sme aj prijali argumentáciu kontraproduktívnosti existujúceho systému, je nevyhnutné, aby sa hľadal iný systém, ktorý by garantoval zachovanie reálnej hodnoty úspor. Bez splnenia tejto základnej podmienky pokladám systém starobného dôchodkového sporenia vzhľadom na jeho dlhodobosť a nemožnosť vyviazania sa sporiteľov z tohto systému za zbytočný. Nepomôže ani sporiteľom, ani verejným financiám. Preto považujem za korektné, aby bola dôchodkovej správcovskej spoločnosti zákonom stanovená povinnosť doplniť majetok každého dôchodkového fondu, ak v nich poklesne hodnota dôchodkovej jednotky, a to z vlastného majetku. Zmienim sa aj o ďalšom nezmysle, a to vytvorenie a fungovanie tzv. indexového dôchodkového fondu. Je v návrhu zákona pre účastníka starobného dôchodkového sporenia upravené nezrozumiteľne a zbytočne rozširuje počet súčasných, tak či tak z hľadiska investičnej stratégie rovnakých dôchodkových fondov. Podľa môjho názoru v systéme stačia dva druhy dôchodkových fondov: jeden s konzervatívnou investičnou stratégiou a jeden akciový. Preto nemôžeme súhlasiť s vytvorením štvrtého dôchodkového fondu. Okrem súčasného konzervatívneho fondu obidva ďalšie, to je vyvážený aj rastový, majú takmer totožné portfólio a aj vývoj hodnoty dôchodkovej jednotky je v rastovom a vo vyváženom fonde vo všetkých dôchodkových správcovských spoločnostiach rovnaký. (Ruch v sále.)