19. schôdza NR SR - 6.deň - B. popoludní
Dátum: 2013-05-22
Poslanec: Hlina, Alojz (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

30. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážení kolegovia. Tu s takou obavou hlási pán spravodajca, že hodina. Bol som na rýchlokurze rýchločítania (Vyslovené s pobavením.), skúsim to, rýchlokurzom rýchločítania to prečítať. Skôr ako, nedá mi, aby som sa aj k tejto veci nevyjadril tak, ako nepasujem sa, ale myslím si, že je k tomu, čo povedať, ale skôr, ako poviem, chcem povedať, že, žiaľ, táto debata nemá ten rozmer, ktorý tu niekedy cítim. Keď je napríklad ekonomika, tak taká titánska, hej, že teda, že čo povie Sulík, čo povie Mikloš. Potom dajme tomu zdravotnícka, že čo povie Novotný, čo povie Uhliarik. Kolegovia, viem, nemá to celkom až tak ten, tú silu, tak, možno preto, že to je správa, ale nemá to pre mňa tú silu, poviem to otvorene. A možno aj budem pokračovať v tom, že prekvapím niekoho. Aj z povedaného som v zásade nepočul nič také, čo by ma prikovalo do stoličky, že tento minister je na odvolanie. Lebo, poviem to, počúval som naozaj pozorne, lebo aj tá správa, naozaj, to sa už nedá len tak napísať, že nič z toho, keď niekto pokúšal sa extra, teda okrem toho Fínska, hej, teda že, ale to asi není, to neviem, či minister zrovna podpisuje fínske kancelárie, to neviem, ale to je na odvolanie tam niekoho od vás, hej, to určite. Ale v zásade to, keď to zjednoduším, tak z toho mi to celé tak zostalo len to Fínsko. (Hlas v sále.) Tuná ma dopĺňa pán minister, že ten pán už bol odvolaný, ale zdá sa, že peniaze minuté (Hlas v sále.), no, takže... To som chcel tým začať a viem, že teda som si neurobil dobre, ale v zásade mojou úlohou nie je tu sa navzájom ofukovať. Ja si plním svoju poslaneckú úlohu, to znamená, vyjadrujem sa k niečomu, čo si myslím, že nie je správne. Keď je to správne, tak poviem, že to je správne. Prípadne, pokúsim sa aj niečo navrhnúť, lebo tak aj skončím môj príspevok, že sa pokúsim niečo navrhnúť. Lebo ak je toto správa, ktorá konštatuje, už to má svoj význam, že nás oboznamuje s problematikou, tak ona má ambíciu aj ponúkať nejaké návrhy riešenia, hej, to je. A ja keby som to len tak skúsil prebehnúť, ja som si nejaké poznámky k tomu urobil v tých základných dvoch kategóriách, to znamená regionálne školstvo. Ináč ja by som to nenazýval regionálne školstvo, lebo to tak zdedinskujeme, hej. Mne sa ten výraz nepáči, ale už ak je zaužívaný, nech je. Ak je teda v tej časti regionálne školstvo, dovoľte, aby som teda k tejto správe sa vrátil. Ja som si dal tú prácu, že som si ju teda rýchlokurzom rýchločítania, čomu sa tam naučil, prečítal a trebárs len takéto veci skúsim. Na strane 7 hovoríme o tom, že koľko máme napríklad detí v základných školách a koľko učiteľov ich učí. Keď som si to z jednoducha prepočítal, tak to vychádza dvanásť. To znamená cca 12 detí na jedného učiteľa. To je u základných. U stredných je to desať. Ja si myslím, že to je málo. To je dosť luxus. Ale ešte ma tu zarazila ďalšia vec, základné umelecké školy. A tu som sa dočítal, že 150 000 detí tam teda chodí. No, nič v zlom. Ja moje dcéry, dve, keď som dal na výtvarnú, tak tie chúďatá šibovali hore-dole, najskôr to bolo v jednej umeleckej škole, potom ich odtiaľ vyhodili, potom sme ich museli voziť do Marianum. Tam, kde je Marianum - pohrebníctvo, tak tam bol výtvarný odbor. Ale nič v zlom, tam chodili moje dve dcéry, ešte dve, a to, a ešte dve, čiže dokopy, myslím, štyri deti tam chodili. Čiže ak, pokiaľ každé tretie dieťa chodí na tú umeleckú školu, tak neviem potom, na aké iné odbory, hej. Možno sú nejaké odbory, ktoré sú atraktívnejšie. Podal som informáciu, ako je to s atraktivitou výtvarného odboru. Štatisticky ešte, keby som zostal pri tej štatistike, tam je jeden taký zaujímavý údaj. Keby sme mali, lebo keď sú štatistiky, tak sa, alebo nejaké tabuľky, tak ich treba rozanalyzovať. Ja som si potom spravil analýzu, že máme to nasledovné: V tom regionálnom školstve máme pedagógov, tuto mám poznačených, 86 tisíc tam máte pedagogických pracovníkov a 38 tisíc z toho zabezpečovacieho, nepedagogických. Pomer 2 : 1. Ale napríklad u vysokoškolských je to horšie, tam je 21 tisíc pedagogických a 10 tisíc nepedagogických. Pomer 1 : 1. Ja si dovolím tvrdiť, pomer 2 : 1 je luxusom a pomer 1 : 1 je absolútnym luxusom. To mi príde ako keby, ja neviem, futbalový, futbalistov trénovali jedenásti tréneri. To znamená, každý futbalista... (Reakcia z pléna.) Tak to nie je a to nie som futbalový tréner, no, majú, brankári majú svojho, ale koniec koncov jedenástka je jedenástka a ich je 24. Tak dobre, tak 24 futbalistov by malo 24 trénerov. Mne to príde ako luxus. Ale, pán kolega, ja sa nejdem s vami sporiť o futbalovom trénerstve. Ja mám trénera z plávania, ale, skúšku, ale chcem povedať, že to dávam na zváženie ľuďom, nech si zvážia, či ten pomer je dobrý, alebo nie. No ak je toľko pedagógov ako nepedagógov na vysokej škole, tak neviem, no však keď niekto si myslí, že to je v poriadku, tak aby nám sa to náhodou neprehuplo, že o päť rokov sa tu stretneme znova a zistíme, že nepedagógov je viacej ako pedagógov. To by už možno u niekoho zazvonilo. To som mal chuť k tejto veci povedať. Keby som pokračoval ďalej v správe, to ide celkom rýchlo, v desiatej, to ma zaujala tá informácia a aj v kontexte, čo povedal pán Chmel. Ale zas sa bojím, aby to nebolo pochopené zle. Ak hovoríte, že učebnice, požiadavka je na 16 mil., máte teraz sumu 6 mil. na to, to znamená, že ste cca v tretine, máte tretinu peňazí na to, čo potrebujete kúpiť. A teraz ten doplnený údaj je, že pre učebnice, pre národnostné vzdelávanie ide 30 % z celkového objemu. A teraz, pre tento rok, no a teraz napríklad neviem, či z celkového objemu požadovaných, alebo z celkového objemu peňazí, ktoré máte? Lebo to môže byť celkom zaujímavé zistenie. Lebo už, nič v zlom, aj 30 % je dosť oproti tomu ostatnému, hej. Ale ak je 30 % z požadovaných, tak to vlastne tá celá suma, ktorú máte, by išla zase na národnostné knižky, ale predpokladám, že je to 30 % zo sumy, ktorú máte. To znamená, keď máte 6 mil., tak 2 mil. na národnostné a 4 mil. pre ostatné. Nič v zlom, nezdá sa mi to proporčné. (Hlas predkladateľa.) Čiže je to skrz... (Vystupujúci sa obracia na predkladateľa.) Čiže je to neštandard. V prípade, ak je to tak, tak, ale to tam bolo treba uviesť, lebo takto, keď si to človek prečíta bez poznania tohto, tak má pocit, že na národnostné vzdelávanie ide 30 % prostriedkov pre učebnice a pre vzdelávanie v jazyku, v štátnom jazyku ide 70 percent. Ale beriem. (Hlas predkladateľa.) Ďakujem za vysvetlenie. To bola vec, ktorá ma zaujala v tej veci. Ale prejdem na jednu vec, ktorá je podľa mňa, neviem, koho zaujala, mňa zaujala úplne hrozným spôsobom. Na strane 13, dokonca, keby sme hovorili, že to sú symboly, už na strane 13, my, na strane 13 máte napísané, že počet žiakov so zdravotným znevýhodnením predstavuje v súčasnosti 11,73 percenta. Vážení, a ja sa pýtam, tu je Černobyľ?! Vybuchol tu niekde Černobyľ?! Lebo ak máme z populácie cca 12 % detí so zdravotným znevýhodnením, to znamená, že tu musel buchnúť Černobyľ. Lebo za, štatisticky to je, proste to je ukazovateľ, to by sa nám malo OSN venovať, alebo niekto by sa nám mal venovať, že proste tu máme buď nejakú geopatogénnu zónu, alebo ja neviem, to proste nie je normálne, aby z populácie 12 % bolo so zdravotným znevýhodnením. Teraz, že prečo? Napadajú ma v zásade dve možnosti. Jedna z možností, ja som to už tu pri iných príležitostiach spomínal, jedna z možností je to, že ste niečo nezvládli. Ale nielen vy. Tu je, dve dekády politikov, nezvládla sociálnu prácu, spôsobila - a už sa čoraz častejšie blížim k tomu konštatovaniu a raz to možno aj napíšem, len musím si dať preložiť do angličtiny a pošlem tam, kde to treba poslať - genocídu. Ja viem, na prvé počutie to znie hrozne, ale choďte sa tam pozrieť. To je jedna z možností. Druhá z možností je, že ste to nastavili zle, a je to kvôli peniazom. To znamená, že sa vykazujú, 12 % postihnutých detí, kvôli peniazom, kvôli normatívu, lebo viem, že je vyšší. To som, osobne mám tú skúsenosť, keď sme chodili po osadách, že jak sa to oplatí, alebo jak je to, keď je vyšší normatív, keď sú. Nuž, či je to tak alebo onak, stojí to za to, aby ste sa tým zaoberali. Čiže ja vám to dávam do pozornosti, lebo verím, že je to kvôli tomu normatívu a že tu nie sme na tom tak zle, že nám tu buchol Černobyľ. Ani sme o tom nevedeli, že máme 12 % postihnutých detí. (Hlas predkladateľa.) No vidíte, tak dokonca, že je ich ešte viacej. Čiže to sú alarm... (Vystupujúci sa odmlčal. Hlas predkladateľa.) No niečo je zlé, nie? Niečo je zlé. Tak prípadne som vám tu povedal, už čo s tým urobíte. Pán minister, ešte, samozrejme to sme aj minule o tom mali reč, ja si pamätám, že som minule rozprával, minule sme tu rozprávali a stále to tu je a koniec koncov je to už aj kvantifikované, že jak to vyzerá, že kvôli komu sa kde kúri a svieti. To znamená, že vy máte 110 škôl, spravujete, kde je menej ako 13 žiakov, a spravujete 167 škôl, kde máte od 13 do 24 žiakov. No proste... Nie, 248. (Hlas predkladateľa.) No ale tak patria pod vás, no. (Hlas predkladateľa: Nepatria, patria pod zriaďovateľov.) Posielate im peniaze. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.) Figeľ, Ján, podpredseda NR SR Pán poslanec, táto špecifická forma dialógu, zdieľajte so všetkými tým, že vy poviete svoje, pán minister potom zareaguje, kedykoľvek môže vystúpiť, aby sme všetci počuli. Nech sa páči. Hlina, Alojz, poslanec NR SR Pán minister tu oponoval, že ich nezriaďuje, nespravuje, ale sme sa zhodli, že ich financuje. Čiže a teraz to skúsim povedať tak, že ak je niekde 110 škôl, do ktorých chodí 13 detí, tak ja chcem povedať tým starostom, alebo tým, kto ich zriadili: Preboha, nerobte to, nerobte to tým deťom! Povedzte mi, čo to je za mizernú školu, kde chodí 13 detí? Však tie deti, keď majú prestávku, sa nemajú ani s kým stretnúť. Škola je aj miestom pre socializáciu. Však ja si to pamätám, keď boli školy, bola veľká prestávka, sme sa stretli, neviem, čo sme skúšali, ja neviem čo. Ale povedzte mi, ako sa to dá v škole, kde máte 13 detí?! Nerobte to tým deťom, starostovia, ktorí to politicky držíte, takto ubližujete! A to treba povedať. A treba to povedať aj tým rodičom. Lebo ak tým rodičom záleží na svojich deťoch, tak oni to musia pochopiť, že v tomto prípade to je politická hra na udržanie školy, niečoho, nejakého statusu, lebo však tuto minule bola taká diskusia, že: však by ma utopili v lyžičke vody, keby som tú školu zavrel. No ale hovoríte o deťoch, nie o vašej politickej budúcnosti, či vás niekto zvolí, alebo niekoho nezvolí, keď zavre nejakú školu, do ktorej chodí 13 detí. Urobte to kvôli tým deťom. Možno to znie paradoxne, ale zavrite tie školy kvôli tým deťom. Do školy, kde chodí 13 detí, to je zlá škola, to nemôže byť dobrá škola. A aj nemôže byť dobrá škola, kde chodí od 13 do 24 detí. Nemôže. A týchto škôl je, pán minister, 358, som si to sčítal. To je ohromné číslo. Ohromné číslo rukojemníkov politických hier. Častokrát sú to, tie deti sú, tie deti sú rukojemníkmi politických hier o udržanie školy a nejakého statusu, že: nepustím, nedám, nedovolím! Lebo tu bude škola a vždy bola. Starostovia, ak plus-mínus, prosím vás, kvôli tým deťom to nerobte! Je tu návrh, myslím, že to dávajú kolegovia z KDH o školských autobusoch. Pán minister, keby, ja neviem, koľko stojí prevádzka takej školy, kde chodí 13 detí. Ja som teda sa pohyboval v ekonomickom prostredí, ono to niečo musí stáť. Tam je riaditeľ, tam sa svieti, tam sa kúri. Ja som si dal len nástrel, že ak by stála prevádzka tejto školy 10 000 euro mesačne, ak by stála, ja neviem, či stojí, ale myslím, že sa nepomýlim, podľa mňa stojí viac ako 10 000. Keby sme vychádzali z toho, že stojí 10 000, tak sa dopracujeme k zaujímavým údajom, a to k takým, že 3 a pol mil. euro stojí mesačne prevádzka týchto málotriedok tento štát. A za rok to je 43 mil., to znamená 1,2 miliardy. Teraz poďme rozprávať, koľko stojí autobus. Keby sme rátali, že autobus sa dá kúpiť, malý autobus za 150 000 euro, tak 286 autobusov. To sú všetko hrubé výpočty. To znamená, za rok, za rok by sme každej tej škole, tie deti by mali svoje sedadlo, by si tam mohli menovku vyšiť na to, aby sa vozili školskými autobusmi. Za rok. Druhý rok by sme mohli dať na odstupné a išli by sme v tom. Keď už nehľadáte ekonomický rozmer, keď ekonomika, mám pocit, že tu nikoho nezaujíma, ale začne, lebo však tie bezodné studnice vyschnú, a kým to teda dôjde, tak verte to, že kvôli tým deťom to má význam, aby sa socializovali, aby si našli aj inú kamarátku alebo iného kamaráta ako iba v tej kotline. Lebo tu sa hovorilo, že bieda tohto ľudu je v tom, že to bolo, všetko sa dialo v jednej kotline. Tam sa spoznávali, tam sa zabávali, tam to všetko žili a sem-tam len za farára išiel niekto z tej kotliny. Tak to nerobte, to isté! Dovoľte tým deťom ísť do druhej kotliny, spoznať cez ulicu, cez kopec, aké sú tam deti. Pán minister, ak dovolíte, na toto by som fakt, jako kľúčová vec, aj pre vás, podľa mňa vaša misia, keď toto urobíte, že začnete zatvárať školy, tieto školy, tak to bude vaša obrovská, do bronzu vás dám vyliať. Fakt, to nestojí až tak veľa. Lebo to je, pomôžete tým deťom. Naozaj. A keby náhodou niekde, niekde bol niekto, kto kvôli tým piatim deťom a ešte aj rodičov si nájde, že oni s tým súhlasia, že kvôli tým piatim deťom budú mať tú školu a rodičia to budú spi..., tak nech si ju platia. Viete, nech si ju platia. Môžu mať! Ale potom nech to nie je! Že to je tak niečo neekonomické, tak niečo neefektívne, že to rozum stojí. A my sa na to, zdá sa, pozeráme. Avizujem, že treba s tým niečo robiť. Potom navrhujete v tomto, keby som to skončil, potom navrhujete, že čo s tým. A to je, o to ide. Vždycky ide o to, že nestačí... Lebo, viete, a taká správa môže slúžiť aj na to, aby bolo čo kritizovať. Ste si uplietli na seba bič, hej. Čiže všetci tuná, hej, budú teda, je čo, lebo však je hrubá, to je význam aj správy okrem iného. Ale potom je, ja, význam tejto správy vidím, že ste našli v sebe ambíciu, že budete, že čo mienite s tým robiť. A tam dovoľte, že znova vidím určité nedostatky. Už nehovorím, že začnem tým, že jak ste skonštatovali, že čo treba robiť. Lebo ste strategický cieľ. A teraz ak dovolíte – ja to nerád robím, ja nerád čítam, ale, teda rád čítam, ale nerád čítam, keď hovorím - ale teraz dovoľte, aby som zacitoval, lebo by som sa nechcel pomýliť, lebo to je formulácia stará 60 rokov. Ja vám ju prečítam: "Dostatočne financované, efektívne fungujúce regionálne školstvo zabezpečujúce kvalitnú výchovu a vzdelávanie reagujúce na aktuálne a očakávané potreby praxe, dostupné pre všetky vrstvy spoločnosti, poskytujúce deťom a žiakom základ zdravého životného štýlu a zabezpečujúce učiteľom postavenie a hodnotenie zodpovedajúce mimoriadnemu významu ich práce." Fúúú! Šesťdesiat rokov toto môžte, to sa 60 rokov takto písalo a nič, viete, nič sa nedeje, a ďalších 20, pokiaľ si to neuznáme, sa to tam znova môže kľudne písať. Lebo takto: kto by nechcel, vážení, kto by nechcel také školstvo, samozrejme, však? A to vyčítam, to je moja výčitka, nie preto, že ste ju robili, ale preto, že ste si malé ambiciózne ciele dali. A ja vám poviem teraz v čom, aby som teda netáral. Poviem vám v dvoch, myslím, alebo v troch parametroch som si to tu povedal, že v čom. Pardon, ospravedlňujem sa. (Vystupujúci listuje v správe.) No k spomínanému, optimalizácii tých škôl. Viete, ak na jednej strane skonštatujete, že máte také školy, potom si vytýčite cieľ, že budete postupne optimalizovať, a potom napíšete, viete, ten cieľ sa volá, že "Prijať opatrenie na postupnú optimalizáciu siete, škôl a školských zariadení" a do toho odseku napíšete: "Problém optimalizácie je však zložitejší ako by sa mohlo na prvý pohľad zdať." No však to, hej? "Napríklad, ak by sme redukovali potrebu optimalizácie na efektívnejších prostriedkoch, treba vziať do úvahy skutočnosť, že získané prostriedky prispejú len okrajovo k riešeniu nedostatočného financovania regionálneho školstva." Bla, bla, bla. Kto chce, nech si prečíta. V zásade hovoríte, že treba to zoptimalizovať, v zásade hovoríte, že sa to nedá. A aj keby sa to urobilo, tak sa v zásade nič neušetrí. Lenže potom ja vám poviem, ja tomu nerozumiem. Že keď, lebo potom hovoríte, že by ste na osobných nákladoch ušetrili len 2 % prostriedkov, tomu už teda, priznám sa, vôbec nerozumiem. Lebo ak rozdelíme, že máte osobné a potom nejaké prevádzkové, na prevádzku ušetríte určite a na osobných, viete, lebo nikto nehovorí, že aj tí učitelia by mali. No a to je presne to asi, čoho sa bojíte. Len otázka stojí, že dokedy chcete tú paralýzu držať, hej? Tú agóniu. Lebo treba férovo povedať tým učiteľom - a ja vám to nebudem vykrikovať, ja vám to nebudem vykrikovať - férovo to treba tým učiteľom povedať: Je vás moc, je vás dokonca veľa, prosím vás, niektorí z vás sa rekvalifikujte! A keď v zmysle toho, že viete, že to není vaše, to není povolanie, že to je poslanie, tak uznajte, že ak je naším poslaním učiť naše deti, tak toto je jeden zo spôsobov. Je nás moc, lepšie, menej je niekedy viac. Ale vy tu vôbec tú ambíciu nemáte, lebo sami seba negujete v tom, že čo by ste chceli, je to na pol strany a v zásade hovoríte, že je to, v zásade hovoríte, že to neurobíte, lebo to nič neušetríte. To znamená, je, tento ste, na čo ste to tu dali potom? Prísne vzaté, to vám vyčítam. A budem vyčítať. To je absurdita. Potom tu máte na strane 44, a už končíme, prístup k výchove a vzdelávaniu zabezpečí, teda, že máte, to je z tých opatrení pre znevýhodnené skupiny obyvateľstva. Tu dovoľte, aby som sa chvíľku pristavil. Tu mali byť... Ináč, to sa tiež tomu čudujem, lebo čo už viac môže súvisieť s rómskou reformou, ak nie školstvo, lebo niekto si myslí, že rómska reforma súvisí len s dávkami, rómska reforma súvisí aj so školstvom, ale súvisí napríklad aj so zákonom o stavebných výrobkoch, čo ja viem, že súvisí, a som sa to snažil niekomu vysvetliť, ale úplne zbytočne. Tento váš bod, tu mali byť tvorcovia a mali vám vyčítať, že tu znova nič dokopy nehovoríte. Zjednoduším, len skonštatuvávate, že ten problém je, čiastočne aj, že sa to zvyšuje, má stúpajúci trend. Však kto by nevedel, že to má stúpajúci trend?! To vieme všetci dávno. Ale tam to končí. Čiže tá moja výtka, výhrada, výčitka ku vám je, že v správe, ktorú vy, nieže to, čo ste urobili, ja nevyhodnocujem, to, čo chcete urobiť alebo plánujete urobiť, tak máte šancu to ešte zmeniť, hej. Tak v tom, čo plánujete urobiť, máte nedostatočnú ambíciu, ani nie že, to není ambíciu, tam máte, nereflektujete na stav. To znamená nedostatočne reflektujete stav, ktorý je od Popradu na východ. To vám teda poviem, že v Jasnej síce máme najmodernejšiu sedačku na svete, ale 10 km odtiaľ je stredovek. Viete, to tieto potemkiny, čo tu my staviame a tvárime sa, to je na smiech. To je úplne na smiech. Ten stredovek si treba ísť pozrieť. Tým, čo vám to vypracovali, špeciálne tento bod, že nech sa tam pozrú a že potom možno ho doplnia. Tu by som skončil pri tom regionálnom, podľa mňa nešťastne nazvanom regionálnom, lebo to... A prejdem len na, krátku poznámku, na vysokoškolské školstvo. Tam si dovolím sa pristaviť. Už som to čiastočne hovoril k tej, ja tomu poviem Mamojkovej štatistike. On už to aj minule tu hovoril, že jak teda, že čo má ruky, nohy, hor sa do školy, hej. Nuž prečo nie, hej? Ale nie na vysokú školu, hej. To si myslím, že zneuctievame, a to, ten trend nie je dobrý. Tu len zopakujem, že lepšie sú kvalitné montérky ako nekvalitný diplom. Tá argumentačná bomba a la pán Mamojka, že 47 ľudí v Kanade je vysokoškolsky vzdelaných, u nás 17, tak sa dá rozcupať na, na, na franforce, dá sa, len sa treba nad tým trochu zamyslieť, hej? My sme mali prerušenie vzdelávacieho cyklu v osemdesiatom deviatom. Do osemdesiateho deviateho sa chodilo, ináč to, nerád to priznávam, ale vtedy sa ešte, chodili do školy, teda okrem detí, o ktorých sa vedelo, že pôjdu do školy, lebo im to niekto vybaví, chodili aj deti, ktoré bolo vidno, že chcú ísť na vysokú školu. To bolo, u nás na Orave to bolo, to som aj minule hovoril, to bolo také, ako že teda ide na vysokú. Čiže tam sme sa nehnali bezhlavo, že išli všetci. Tam fakt išli niektorí, hej? Čiže už len skrz to máme ten štatistický deficit, ten nedobehneme za 20 rokov. Čiže prípadne tá argumentácia pána Mamojku, možno ešte raz tu bude nejaké školstvo, tak ho prípadne poprosím, že by to "apdejtoval", že mu to nesedí celkom. Už ani nehovorím o tom, že Kanada, sa opakujem, je prisťahovalecká krajina, hej? Čiže, lebo to tak pôsobí, že všetko, kde v každom, pomaly dedine, sa študuje vysoká škola, že to je úplne v poriadku, ba práve naopak, ešte sme na tom zle, ešte by sme mali študovať. Aj tí, čo už vôbec nechcú. Čiže aj keď nechceš ísť do školy, tak poď, lebo vybavíme normatív. Nemôže to byť tak, hej, že koho nezoberú do roboty, že ide na vysokú školu. Lebo to dehonestujeme samotný ten princíp toho vzdelávania, a že kto má vlastne ísť na vysokú školu a čoho znakom je to, že niekto na tú vysokú školu ide, hej? Čiže ja som aj veľmi taký, by som povedal, kritický k tým štatistikám, aj spomínaným, že kde koľko je pomer vysokých škôl na počet obyvateľov. Ale to znova keby sme chceli vedieť úplne, ideme do detailu, do podstaty. Tak hovorme o tom, kde, koľko v Nórsku dávajú na vzdelanie, hej, potom by sme si to mohli prehodiť na nás, hej? Lebo čo je lepšie, mať dvoch priemerne vzdelaných, alebo jedného vzdelaného? Možno aj tak by otázka stála, hej, že či, lebo to je znova na úkor niekoho, hej. Že ten počet tých rozriedených peňazí alebo tých prostriedkov je toľko, ak dávame toľko z HDP a keď ich rozriedime medzi toľko, no tak v konečnom dôsledku sme tak všetci trošku vzdelaní, ale dokopy vzdelaní nie sme. Čiže to filozofické. V poriadku, pokiaľ tu chceme byť všetci, že chceme vytvoriť krajinu polovzdelaných, alebo tak plus-mínus vzdelaných, nech sa páči. Ale poviem otvorene, ja si nemyslím, že to je správna cesta. Ale keď ju zadefinujete, odhlasujete ako strategický materiál, že postavíme to všetko na Mamojkovej konštante, tak nech sa páči. Ale to treba znova možno aj ľuďom povedať, že ideme týmto smerom. Ja si myslím, že to nie je správny smer. Ak dovolíte, mal som ešte na jazyku, kto všetko učí na tých vysokých školách, to by sme mohli debatovať, ale už vás nechcem rušiť, už predsa len som dlho. Poviem vám na konci tie návrhy, teda ak by som teda mohol. V krátkosti zopakujem teda filozoficky: lepšie sú kvalitné montérky ako nekvalitný diplom. Ak tu budú tie školské autobusy, ony tu budú za chvíľku, čo ja viem, za tri, za štyri dni. A údajne to funguje tak, že keď v SMER-e povie minister, že áno, že to pustí, tak to ide, hej? Tak aspoň povedzte niekomu z vašich minititánov školstva, len nech to není Martvoň (Smiech v sále.), že nech sa vyjadrí k tomu, že do budúcnosti, či prípadne, viete, aby sme to neodignorovali, akože odignorujeme to. Viete, aby sme tak akože tú tému nabudili, hej? To je, tie školské autobusy a s tým samozrejme spojený proces zatvárania škôl, lebo to je moment, to je budúcnosť, zatvárania škôl. No a potom ešte by sme si mohli trebárs zadefinovať niečo také, ja som si to pracovne nazval sústredené centrá vzdelávania, a to je presne to, čo s tým súvisí. Lebo ak ja som vozil moje deti do Marianumu a boli tam štyria, tam sa tiež svietilo, kúrilo, podľa mňa vy ste to platili, teda ministerstvo. Ony chodia tuná na Mudroňku. Moja dcéra bola ináč nadšená, lebo minule ste boli u nich a že vám podala ruku a že s ministrom. (Vystupujúci sa smeje.) Takže na Mudroňku chodia. A tá Mudroňka je strašne obrovská a strašne veľká. A verte, že kľudne na tú výtvarnú by mohli chodiť trebárs tie deti aj tam. Čiže to je podnet na zváženie, že by ste sústreďovali tie činnosti, aj to, čo sa tu často spomína, pertraktuje, tie centrá a neviem čo. Ja sa k tomu zatiaľ nebudem vyjadrovať, počkám si na výsledky. Ale som znova prístupný byť kritický k tomu, že niekde existuje 183 krúžkov, lebo to naozaj je náročné aj na vôbec zadefinovanie, že aké sú vlastne tie krúžky. Čiže, pán minister, znova z pohľadu, keď budem vychádzať z tej mojej pôvodnej kvázi kvalifikácie, teda, že snažiť sa optimalizovať. Optimalizujte, sústreďujte tie činnosti, vytvorte centrum, sústredené centrum vzdelávania, hej. To znamená, že ak už sa niekto chce, tak trebárs v tej istej budove, lebo jednoduchšie je ju dokúriť ako vykúriť. Takže to je, to je, to nepustí, hej. No a potom tú poslednú vec, tú si nedám a neodpustím, tú, čo som vám vyčítal, že ste to neodhadli od Popradu na východ. To je to, že nechoďte systémom tým, lebo tam nám kvapkajú, tikajú hodinky, že kým európske fondy, kým to postavíme. Viete, kým to postavíte a keď to postavíte, tak zistíte, že batéria na tých detských záchodoch bude stáť toľko čo Fabia. Ja som to videl v Jarovniciach. Už sa až toho hrúzim a bojím. A už nehovorím o tom, že kedy by ste to vôbec postavili. My sme to aplikovali v Malackách. Keď ráno doveziete kontajner obytný, tak poobede v ňom učíte. Nám tikajú hodinky a naozaj, ak chcete pomôcť, chcete socializovať tie deti, chcete, aby boli platnými, účasťou našej spoločnosti. Však to, nechcem sa tu rozviesť, že tak krátkozrakosť, ktorú to hrozným spôsobom identifikujem. Ony sú tu a budú tu. A našou úlohou je im pomôcť, čo ako sa dá, ich socializovať. A čím skôr, tým lepšie. Čím skôr, tým lepšie. Takže nečakajte, pán minister, kým vám prídu fondy, kým to niekto. Ten kontajner ráno doveziete a poobede v ňom učíte. Poobede v ňom socializujte. Ja viem, že to není na nejakú veľkú chválu, do fotiek do OSN, to viem. To je taká Palestína, utečenecký tábor. Ale nehrajme sa. Nehrajme sa! My sa tu hráme, my sa hráme. V Jasnej Funitel, vedľa stredovek. Prestaňme sa hrať! Povedzme si pravdu: áno, sme na tom tak, ako sme, tu sme nanosili obytné bungalovy a tuná učíme deti sa socializovať, ako si umývať ruky. Pán minister, toto keď urobíte! Keď uvidím, nemusia byť modré, ony zvyknú byť modré, ako UN, ale môžu byť aj červené, to je jedno, ale keď ich uvidím niekde v tých osadách, tak poviem si, tento minister a jeho misia mala svoj význam, mala svoj zmysel, lebo na konci si to budete môcť dovoliť skonštatovať. Čiže koľko ich bolo? Jeden, dva, tri, štyri. Štyri, pán minister. Ďakujem pekne.