47. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2015-02-18
Poslanec: Mičovský, Ján (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

149. Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady. Vážené kolegyne, kolegovia, rozmýšľam, pán minister Pavlis, že keď zhasnú reflektory a vy budete večer zase niekde v kľude, už vás nebudú obklopovať úsmevy kolegov, podporné stisky rúk, či budete mať z dnešného dňa pocit satisfakcie, víťazstva alebo dokonca úspechu. Verte, že neverím, že vy by ste večer dnes mohli uzavrieť rekapituláciu dnešného dňa s takýmto pocitom. Chcem upriamiť pozornosť na niečo, čo tu možno nezaznelo, ale v čom ja cítim veľmi silnú súvislosť. Viete, ja si myslím a poviem to tak, ako to cítim, že nad našou Európou sa naozaj stmieva. Na palube ešte sa hrá, ale tých kier ostrých, tých ekonomických a, žiaľbohu, dnes už aj reálne výbušných okolo našej Európy pribúda a nie je to žiadna sranda. Tragikomická grécka cesta alebo, žiaľbohu, už morbídna a groteskná ukrajinská cesta nám ukazuje, kam ide korupcia. Ona nikdy nezačína tým, že by oligarchovia sa spojili s ekonomickými monštrami a riadili vlády. Ona začína niekde inde množstvom drobných prípadov a ja som presvedčený, že my sme dnes svedkom jedného z množstva drobných prípadov, ktorý nás môže, ak by sme ho dokázali, v čo, samozrejme, neverím, vyriešiť férovo v prospech tejto krajiny, podvihnúť kdesi medzi tie slušné krajiny a, žiaľ, ak ho nevyriešime, tak dnes večer, keď zhasnú tie reflektory, prípadne zajtra, ak by to ešte pokračovalo, sa ponoríme opäť o nejaký ten malý drobný milimetrík do toho bahna, ktoré dnes zalieva Grécko a Ukrajinu. Nemám dôvod oberať vás o veľa času, ale zrekapitulovať všetko to, čo tu zaznelo, ale, pán minister Pavlis, to naozaj neboli opozičné výstrely ľudí, ktorí sa potrebujú prezentovať. To sú ťažké zásahy a vy musíte mať... Nie ste tu? Nevadí. Vy musíte mať v sebe dosť veľa vnútornej sily, ja to teda myslím bez irónie, keď vy pokojne budete môcť zajtra prísť na svoje ministerstvo a ďalej ho riadiť. Myslím, že ani mnohí z vašich bezprostredných spolupracovníkov nebudú mať pocit, že im šéfuje správny chlap. Jednu vec si predsa len prisvojím a budem o nej podrobnejšie hovoriť z toho množstva tých ťažkých zásahov, ktoré ste v našom spoločnom podaní dostali. A to je práve tá decembrová epizóda z roku 2002. Pre mňa, ako to povedali mnohí ďalší, aj pre nich nepochopiteľná. Nebudem rozprávať ani o politickom rozmere, tobôž nie o ekonomickom alebo trestnoprávnom, ale o obyčajnom ľudskom. Ak vy ste 11. decembra 2002 úplne v poriadku a oprávnene so svojím vtedajším poslaním ako predseda predstavenstva spoločnosti, ktorú ste riadili, Port Service podali žalobu na Fond národného majetku, konali ste naprosto v poriadku, ja to nespochybňujem. Určite ste dodržali nielen zákon, ale aj logické povinnosti správneho hospodára spoločnosti, ktorú ste riadili. Ale viete, to, že o 5 dní neskôr, 16. decembra 2002 vy ste bez problémov s plnou vážnosťou a vedomím, predpokladám, podpísali, že nevidíte žiadne konflikty záujmov, ktoré by vám bránili vykonávať člena Dozornej rady vo Fonde národného majetku, toto naozaj nie je možné obhájiť. V tom cítim hlboký rozpor, opakujem, nie v politických ani nie v trestnoprávnych súvislostiach, ale v obyčajných elementárnych ľudských. Vy ste, pán minister Pavlis, v tom čase ešte teda nie minister, ale kandidát na funkciu v dozornej rade, podpísali čestné vyhlásenie tohto typu. No ja nemám inú možnosť, ako nazvať váš vtedajší podpis pod čestným vyhlásením, že bol nečestný. Je mi to ľúto, je to isteže vážne vyjadrenie, ale pokiaľ som povedal, že ste to vykonali v súlade s reálnym poznaním situácie a pri zdravom rozume, no tak vidieť v takomto podpise pod čestným prehlásením niečo iné ako nečestný úmysel, nie je možné. A viete, čo je zaujímavé? Že ten anonymný podivný právny dokument tú podrobnú právnu analýzu, ktorá má 72 bodov, ja by som tam v tom videl aj isté pozitíva napriek tomu, že nie je podpísaná. Ja si to idem zobrať, lebo som si to prečítal. (Rečník odchádza od rečníckeho pultu a následne sa vracia.) Ja jednoducho chcem poďakovať tomu anonymnému tvorcovi tohto právneho dokumentu podrobného, že on určíte cítil, že sú tu hranice, ktoré chce rešpektovať, a že nemôže zájsť do nejakej sféry, ktorá mu bude vyčítaná, pretože tu jasne hovorí dosť takým spôsobom, ktorý, aj ja ako neprávnik mu rozumiem, že sa veľmi snažil vykľučkovať z toho pohľadu, aby sa nemusel priamo vyjadriť, že vaše prelínanie sa týchto dvoch funkcií predsedu predstavenstva a zároveň člena Dozornej rady Fondu národného majetku bolo v poriadku. Nebudem to citovať, bod 16 a 17 je pomerne pre mňa preukazný, že vynaložil enormnú silu tento právny tím, aby nemusel priamo povedať, že ste konali nesprávne, a preto hľadali veľmi, veľmi šikovné právnické kľučky na to, aby povedal, že vy ste, teda hoci priznávajú, že vykonávanie činnosti, ktoré sú v rozpore, sa nesmie so záujmami teda Fondu národného majetku vykonávať, ale v tom bode 17 a to je, to je tá šikovnosť, kde cítiť, že no čo už napísať, že v tom rozhodujúcom období od podania žaloby až po zánik vašej funkcie predsedu predstavenstva nedošlo k žiadnemu relevantnému konaniu v predmetnom spore, a preto Ing. Pavol Pavlis nemohol reálne vykonať žiadnu inú činnosť, ktorá bola v rozpore. To sa mi zdá aj na slabého právnika dosť nešikovné. Ale no čo už iné tam mali napísať, keď vedeli, že jednoducho tento rozpor tu je, no tak údajne sa v tom období nič také nedialo, čo by ste mohli ovplyvniť. Ale veď tu nikto ani nepovedal, že v tomto období sa niečo také dialo. Tu len tvrdíme a zaznieva to tu opakovane, že v tomto období ste nemali čo vo Fonde národného majetku robiť, keď ste zároveň podali naň trestné oznámenie. Že ste to nevyužili, nevyužili, to tu nikto nepovedal ani ja to netvrdím, ale ten rozpor tu je a je to rozpor, ktorý by mal človeka dostať do situácie, že teraz keď sa to po toľkých rokoch prevalilo a keď vás to dobehlo, tak by ste mali tú svoju stratenú česť, keď ste podpísali čestné prehlásenie nečestným spôsobom, predsi len zachrániť. Pán minister, dá sa to, je to ťažké, vy viete, že osemdesiattrojka to neurobí, a to je teda axióma, neurobí to dnes, zajtra, neurobila to včera. Ale vlastne vy máte obrovskú šancu, vy to urobiť môžete, vy môžte ukázať, že máte ešte predsi dostatok cti v v tele, a že to jednoducho viete vyriešiť a viete nie preto, aby tu opozícia slávila úspech, nikto to sláviť nebude, ale práve preto, že sa nad tou Európou našou stmieva. Práve preto, že my sa aj dnešným nedoriešením tých ťažkých zásahov, ktoré ste ako človek dostali, posúvame k tomu groteskno-morbídnemu ukrajinskému konfliktu, k tej gréckej tragikomickej ceste. Hovoril tu pán poslanec Beblavý o tých hraniciach. Viete, to sú krajiny, ktoré spomínal, kde už tá korupcia je bezbrehá. Ja som istý reálny optimista a hovorím si, u nás ešte má nejaké brehy, ešte, ešte nie je bezbrehá. Lebo kto vie, čo sa dialo na Ukrajine aj v minulosti, keď človek už pri vstupe na hranicu musel cálovať a cáloval tam každú chvíľu komusi, len práve tým, že my dnes alebo, že vy dnes nevyhodnotíte správne dnešné rokovanie, tak my opäť tie brehy trocha posunieme. To je tá hranica, ktorú cítim ja. A viete, keď sa my dostaneme raz vďaka takýmto nedotiahnutým a nedokonaným aktivitám k tomu, že už tu nebude otázka, kto z ktorej strany, ale kto do ktorého úkrytu. Tak ako dneska už nie je otázka na Ukrajine, že kto po mne strieľa, či Rusi, či Ukrajinci, ale, preboha, po mne strieľajú! Už bude potom neskoro. Možnože si len spomenieme, že sme 18. februára 2015 mali možnosť posunúť krajinu medzi tie, ktoré vedia v kritickej situácii sa zachovať správne, ale to už môže byť neskoro. A preto by som možno apeloval naozaj z pohľadu, keď už nie nás, už tobôž nie tých, čo majú väčšinu aktívneho života za sebou, ale z pohľadu našich detí, netopme našu krajinu v bahne korupcie. Ja nevravím, že ste skorumpovaný, pán minister, to, na to by som dôkazy nemal ani to, myslím, nikto takto nepovedal. Ale pán minister, vy ste človek na pozícii, kde ste už doterajším priebehom toho, čo sa tu dnes povedalo, určite dávno nemali byť. A keď ste tam doteraz vydržali, mnohí z nás možnože majú temné kútiky v duši a vydržia kdesi, ale keď sa to prevalí, keď sa to ukáže, a to sa netýka, samozrejme, len vás. Asi by sme mali v takejto chvíli dať prednosť tomu morálnemu zdraviu našej krajiny, ktorá nás spája, a nedržať silou mocou sa tých divných zákutí, ktoré neviem do akej miery vás robia neslobodným, ale verím, že nie do takej veľkej, aby ste nerozumeli tomu, čo som vám chcel povedať. Asi toľko, je mi z toho smutno a bojím sa, že dnešným dňom sa neposunieme, ale rád by som bol, skúste to, vážený pán minister, zvážiť. V tejto chvíli sa to ešte dá. Ďakujem.