3. schôdza NR SR - 6.deň - B. popoludní
Dátum: 2012-06-27
Poslanec: Osuský, Peter (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážená snemovňa, napriek tomu, že ma iste kolegovia z vládnucej strany budú považovať za nejako prudko vyhraneného človeka, nemyslím si, že to je vždy pravda. A vyznačujem sa, pokiaľ ide o zákonné návrhy, jednou vecou. Myslím si, že by sme nemali žiarliť. S návrhom tohto zákona nemám osobne nič spoločné. Nepracoval som na ňom, nebol som v tej skupine. Ak ho podporujem, robím to preto, lebo nežiarlim a nezávidím z podstaty veci. Jednoducho je jasné, že to, čo doznie, keď skončí moje vystúpenie, bude možno zaznamenané v archíve Národnej rady a neprinesie mi to, v duchu sokolského hesla, ni zisk, ni slávu. Napriek tomu sa za to, aby sa o tomto návrhu ďalej rokovalo v druhom čítaní, prihováram. Ešte raz hovorím, nezávidím autorom. A myslím si, že je to dobrá idea a že ju môžeme i v školskom výbore, ktorý je gestorským výborom, spoločnou rukou, nerozdielnou, posunúť do ešte lepšej podoby. Viete, zaznelo tu vo vystúpení „palec hore“ autorom. Áno, ale z toho, čo tu hlavne zaznelo, vyplýva síce palec hore autorom, ale palec dole Tónovi Švajlenovi, i Tónovi Urbanovi, i Jankovi Zacharovi, pretože, ako hovorí jedno také trošku cynické "řčení", v konečnom dôsledku sme všetci mŕtvi. A tobôž mŕtvi budú dnes sedemdesiatroční olympijskí medailisti. Takže môžeme ešte vydržať pár volebných období a hovoriť o komplexnom riešení. Friedrich Dürrenmatt vo svojej hre Fyzici má jednu krásnu sentenciu – vytvorme medzikomisiu, medzikomisia vytvorená. Áno, toto je tá najlepšia cesta zahrabať všetko pod čiernu zem, nabaliť na to čo najviac a najťažšie riešiteľných problémov, ktoré by stiahli aj nepotopiteľnejší Titanic, ako bol ten pôvodný Titanic, a potom povedať, no nedalo sa, lebo to bolo príliš zložité. Naopak, vymedzenie vekové, možno menej veľkorysé, a vymedzenie tematické, možno absolútne úzke, ako som povedal, na zimné a letné olympijské hry, znamená prvý základný kamienok v mozaike, ktorý je presne definovaný, ktorý je vedený, ešte raz to zdôrazňujem, rozpočtovou zodpovednosťou. Vy máte v rukách ministerstvo financií a na krku ekonomickú situáciu štátu, ale sprísnenie pravidiel, o ktorých tu je reč, znamená ešte menšiu rozpočtovú dieru. Naopak, to čo tu zaznieva, znamená bezbrehú rozpočtovú dieru. Takže, s dovolením, sa autori, ako by povedal nebohý Dušan Slobodník, eticky zosamoregulovali týmto návrhom. Nechcú poškodzovať vaše ministerstvo financií a neľahkú situáciu, ktorú bude musieť pán minister Kažimír a vláda riešiť. Takže musím povedať, že ak sa takýto návrh odmietne s tým, že to treba riešiť oveľa širšie, oveľa komplexnejšie, tak je to jednoducho zúčtovanie s tými športovcami, o ktorých ide, pretože tu sa hovorí, kolegyňa Horváthová, vo veľkom o motivácii. Tak ja vám niečo poviem. Naša výprava na letné olympijské hry do Londýna je najmenšia v dejinách Slovenskej republiky, najmenšia svojím počtom, najmenej ľudí sa dostalo na olympiádu. My hovoríme o motivácii, je pochopiteľné, že Martikán nebojoval v kanáloch divokej vody kvôli tomuto, o čom vtedy nevedel a čo teraz kolegovia navrhujú. Ozaj toto nie je ani pre Cháru k prípadnej zlatej medaile na olympijskom hokejovom turnaji žiadna motivácia. A viem si živo predstaviť, že by to aj s Hossom okamžite venovali na výstroj pre deti. Ale to, o čom hovoríme, nemá nič s motiváciou, lebo ak to vymedzíme na dnes 40- či, ako by som si ja predstavoval, možno 50-ročných a starších, tak tých už nepotrebujeme motivovať, tí už svoje odviedli. A motivovať mali tých, ktorí prídu po nás a ktorí prídu po nich a ktorých je od olympiády k olympiáde menej. Ak si myslíme, že po tejto olympiáde nám o 15 rokov, keď prekročia vekovú príslušnú hranicu, ktorú im môžeme vymedziť v druhom čítaní, pribudne strašne veľa tých, ktorí budú mať zlato alebo striebro, bronz, tak vám poviem, bodaj by vaše slová sväté boli. Nevidím to tak ružovo a tak nádejne s našim športom. Takže si myslím, že tých pár ľudí, ktorí to dokázali, a pripusťme, že ten vek posunieme, často v skromných podmienkach, Janko Zachara dostal za svoju zlatú olympijskú medailu z Helsínk zimník, Makyta mu venovala zimník, si to zaslúžilo. To vtedy nebolo také celkom bezvýznamné, zimník sa zišiel. Takže keď budeme topiť tento návrh, tak si môžeme skutočne povedať, že ak ešte chvíľku vydržíme, tak tí, ktorí kládli základy úspechom slovenského športu, budú definitívne mŕtvi. (Potlesk.)