4. schôdza NR SR - 6.deň - B. popoludní
Dátum: 2012-08-01
Poslanec: Šebej, František (MOST-HÍD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Dámy a páni, kolegyne, kolegovia, ja sa teda pokúsim naozaj držať merita veci a hovoriť výhradne o tom, o čom je táto téma, a síce o skrátenom legislatívnom konaní, nie o zákone ako takom, ale o skrátenom legislatívnom konaní. Domnievam sa totiž, že jednak v prípade tohto zákona a v tejto situácii nie sú naplnené zákonné predpoklady na to, aby sme mohli o tomto zákone rokovať v skrátenom legislatívnom konaní. Pokúsim sa to vysvetliť. A pretože nie som ústavný právnik, som len čitateľom ústavy a rokovacieho poriadku, i keď pripusťme, s istými skúsenosťami, pomôžem si analýzou, ktorú presne na tému rozhodnutí o skrátených legislatívnych konaniach vypracoval asi pred štyrmi rokmi náš kolega Rado Procházka. Robím to s jeho dovolením a s tým, že ho budem citovať a zároveň s obavou, že jeho exaktný právnický jazyk sa mi nie vždy podarí napodobniť, samozrejme. Ide totiž o to, či je, ako hovorí Rado, ústavne konformným čiže v súlade s našou ústavou taký postup Národnej rady Slovenskej republiky, ktorým sa táto snemovňa (čiže my) uznesie na skrátenom legislatívnom konaní bez toho, aby predmet ochrany podľa príslušného zákona takúto ochranu naozaj potreboval. Teda v zásade sa jedná o to, že ak táto Národná rada väčšinou schváli skrátené legislatívne konanie v tomto konkrétnom prípade, či postupuje v súlade s ústavou. A ja sa domnievam, že tomu tak nie je, a vysvetlím to. V podstate sa jedná o to, treba spomenúť dva články, dve základné normy, z ktorých musíme vychádzať, aby sme mohli túto otázku posúdiť. Tou prvou je, samozrejme, všeobecne známy bod z nášho rokovacieho poriadku, ktorý je normou, ktorú sme sami na seba uvalili ako zákonodarný zbor, že za mimoriadnych okolností, keď môže dôjsť k ohrozeniu základných ľudských práv a slobôd, alebo bezpečnosti alebo ak hrozia štátu značné hospodárske škody, Národná rada sa môže na návrh vlády, podotýkam, len na návrh vlády uzniesť na skrátenom legislatívnom konaní o návrhu zákona. Je to, ešte raz, ohrozenie základných ľudských práv a slobôd alebo bezpečnosť, alebo vtedy, ak hrozia štátu značné hospodárske škody. Ja viem, že to je práve tá vec, ktorou argumentoval pán premiér, keď ten návrh predkladal. A domnievam sa, že toto nebude problém vyvrátiť. A tá druhá zákonná norma alebo článok, na ktorý je potrebné sa odvolať, je to čl. 2 ods. 2 našej vlastnej ústavy, teda Ústavy Slovenskej republiky, ktorý hovorí, že štátne orgány môžu konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Týka sa to, prirodzene, aj Národnej rady, my môžeme robiť len to a v takom rozsahu a v takých medziach, ako nám dovoľuje zákon, nič iného robiť nemôžeme, nemali by sme, ak nechceme ten zákon, a teda konkrétne napríklad tento článok ústavy porušiť. V podstate v tej Radovej Procházkovej analýze sa jedná o tri princípy, ktoré je potrebné spomenúť, keď sa bavíme o tom, či sa môžeme vôbec uzniesť na skrátenom legislatívnom konaní. To je princíp legality, z formálneho hľadiska sa jedná pri tomto princípe o to, či existuje návrh vlády, po prvé, a, po druhé, či to Národná rada schváli. Prosím, návrh vlády existuje, je na stole. Po druhé, Národná rada to schváli, no asi. Ale to je formálne hľadisko. A potom je materiálne hľadisko. To je existencia mimoriadnych okolností, a znovu to zopakujem, keď sú ohrozené základné ľudské práva a slobody alebo bezpečnosť, ľahké je predstaviť si takú situáciu (vojna, prírodná katastrofa alebo hrozba značnej hospodárskej škody štátu, čokoľvek podobné). A teda máme právomoc sa uzniesť na skrátenom konaní jedine vtedy, ak sú splnené obidve formálne podmienky a aspoň jedna z uvedených materiálnych podmienok. Chcem povedať, že vyžaduje skutočne veľkú fantáziu pri všetkých slovách o príšerných hospodárskych stratách a číslach, aby sme uznali, že musíme konať v skrátenom konaní čiže o mesiac urýchliť platnosť tej zmeny v našom dôchodkovom systéme, lebo chceme zabrániť skutočným, teda materiálnym škodám, vážnemu ekonomickému ohrozeniu štátu. Naozaj, aby toto človek akceptoval, vyžaduje to naozaj veľkú fantáziu. Pochopiteľne, ak som dobre rozumel, ide o 40 mil. eur. Viete, medzi nami, to je možno desatina sumy, o ktorú bol predražený tender na mýtny systém. To je možno menej ako desatina sumy, čo plánuje táto vláda vyhodiť na to, aby mohla odkúpiť súkromné zdravotné poisťovne. To má byť vážna hospodárska škoda, že o mesiac budeme vyberať menej? Opýtajte sa väčších podnikateľov, pre nás normálnych ľudí 40 mil. eur je teda suma, ktorú si ani nevieme materiálne predstaviť, teda aspoň ja si to tak neviem predstaviť, ja mám bujnú fantáziu, ale pri istých číslach zlyháva predstavivosť, tak ako si neviem predstaviť, čo sú to štyri svetelné roky alebo štyridsať svetelných rokov. Neviem si predstaviť ani tie milióny ako materiálne. Teoreticky si to viem vykalkulovať. Vymyká sa to predstavivosti. Ale pritom vzhľadom na ekonomiku štátu, ja viem, platí babka k babke. Ale nie je to také číslo, aby oprávňovalo hovoriť o závažnom ekonomickom ohrození štátu, ani náhodou. A okrem toho nejedná sa o peniaze, o ktoré by mal štát prísť, jedná sa o peniaze, ktoré ešte len chceme nie vybrať, ale nazbíjať do 1. piliera z toho 2. piliera od súkromných sporiteľov, z ich účtov premiestniť, o mesiac skôr. To neobstojí ako naplnenie podmienky pre vážne ekonomické ohrozenie štátu, ani náhodou. Môžete to tak interpretovať, áno, prosím, pripúšťam, môžeme sa o tom hádať, ale, by som povedal, úprimnú a skutočne logickú analýzu to neznesie. Preto treba hovoriť ďalej. Podľa mňa je tu absencia z tohto hľadiska tých uvedených materiálnych podmienok. A to znamená toto, citujem znovu z analýzy pána kolegu Procházku, ak napriek absencii svojej právomoci prijať takéto uznesenie ho Národná rada prijme, koná ultra vires, v bezprostrednom rozpore so svojou ústavnou povinnosťou postupovať, ja som ten článok citoval, výlučne v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Porušíme tak, kolegovia, ústavu. Možnože mnohým to nevadí. Ale je jasné, že sme viazaní ústavou, hlavne tým čl. 2 ods. 2 takisto ako ktorýkoľvek iný orgán štátu. My môžeme konať len v rozsahu, v mantineloch a spôsobom, ktorý nám dovoľuje zákon, nie za hranicami. A teda ak sa Národná rada uznesie na skrátenom legislatívnom konaní bez toho, aby pre takýto postup boli splnené zákonné predpoklady, dopúšťa sa porušenia svojej ústavnej povinnosti zakotvenej v čl. 2 ods. 2 ústavy. No na túto tému potom analýza Rada Procházku cituje nálezy českého Ústavného súdu, lebo toto, samozrejme, nie je špecifický problém, s ktorým sa boríme my. A v tomto okamihu odbočím na sekundu. A nie je ani argumentom váš výrok, že veď vy ste robili to isté. To nie je argumentom, lebo aj keby to bola pravda, a v mnohých prípadoch to je pravda, áno, aj predchádzajúce vlády, aj pravicové vlády robili to isté a aj vtedy to nebolo v poriadku z ústavného hľadiska, nie je dôvod v tejto praxi pokračovať. Nie je to dobrý nápad. A keď si rozvoľníme pravidlá, ktoré sme uvalili sami na seba naším rokovacím poriadkom, a pravidlá, ktoré nám stanovuje náš ústavný systém, tak narušujeme niečo veľmi podstatné v tomto štáte. Rado tu cituje z judikátov českého Ústavného súdu toto: „Okrem materiálnej kvality je súčasťou správneho alebo dobrého práva tiež kvalita formálna. Ide tu o tzv. formálne hodnoty práva, ktoré síce neurčujú obsah právnych predpisov, majú však právu zaručiť existenciu, akceptáciu a aplikovateľnosť týchto vecí: hodnoty poriadku, predvídateľnosti, slobody od svojvôle, právnej rovnosti či právnej istoty.“ Domnievam sa, že sa chystáme toto všetko spochybniť. Keď sa bavíme o právnej istote, to je ten druhý princíp, o ktorom hovorí analýza. Jedným z hlavných účelov viazanosti zákonodarcu čiže nás, čiže toho, že my sme viazaní pravidlami legislatívneho procesu, je zabezpečiť predvídateľnosť a absenciu svojvôle v postupe štátneho orgánu, inými slovami, len v prípade, ak platí a dodržuje sa princíp striktnej viazanosti štátnych orgánov platným právom, je možné hovoriť o tom, že občania ako bezprostrední adresáti výsledkov realizácie normotvornej pôsobnosti Národnej rady požívajú ochranu vo svojich nárokoch a očakávaniach na právnu istotu, predvídateľnosť a absenciu svojvôle v postupoch zákonodarného zboru. Ak teda porušujeme naše vlastné pravidlá a chystáme sa ich porušiť, zároveň zneisťujeme, nabúravame právnu istotu občanov, ktorí od nás čakajú, že budeme dodržiavať pravidlá, ktoré sme si sami na seba z dobrých dôvodov uvalili a tak ďalej a tak podobne. A ešte sa tá analýza dotýka jednej veci, ktorú by som rád zdôraznil. Jedná sa tu nie o práva občanov a právnej istoty, ale o naše vlastné práva, o práva poslancov. My ako poslanci máme svoje práva, samozrejme. Analýza k tomu hovorí, že hlavným účelom týchto procesných, temporálnych a iných legislatívno-technických požiadaviek, čiže našich vlastných noriem, je umožniť poslancom Národnej rady ako nositeľom normotvorného mandátu jeho kvalifikovaný a zodpovedný výkon. Dámy a páni, toto narušuje naše práva. Ak jednoducho je nezmyselným spôsobom a bez riadneho zdôvodnenia, bez zákonného oprávnenia skrátený čas, ktorým sa môžeme zaoberať jednou mimoriadne dôležitou zákonnou normou, sú porušované naše práva. Toto stojí úplne ako celé za citovanie, že ak by sa totiž Národná rada mohla uzniesť na skrátenom legislatívnom konaní aj v situácii, keď nie sú splnené výslovne a taxatívne upravené zákonné podmienky a voči takémuto postupu by ani Ústavný súd nemohol uplatniť svoju kontrolnú a preskúmavaciu pôsobnosť, akože nemôže tak urobiť v danej chvíli, znamenalo by to, že prostá väčšina zákonodarného zboru, čiže vy, smie bez zákonného a ústavného základu zbaviť zvyšnú časť poslancov nie bezvýznamnej časti ich procesných oprávnení a voči takejto svojvôli neexistuje efektívna obrana. Toto sa, dámy a páni, chystá urobiť táto snemovňa jednoduchou silou väčšiny. Ja som rozmýšľal, aká je skutočná príčina tohto návrhu na to skrátené legislatívne konanie, lebo nebola predtým o tom reč. A keďže skutočná príčina nie sú ekonomické škody, ktoré by reálne hrozili, lebo tie nie sú ani škodami, ani nie sú v takom rozsahu, aby použitie tohto článku rokovacieho poriadku oprávňovali, čo môže byť skutočná motivácia pre takýto návrh na skrátené legislatívne konanie? (Hlasy z pléna.) Nie. Ja si neviem pomôcť, ale nedá sa vyskočiť z kože psychológa. Ja som psychológ. A je to tak, že nie som bývalý psychológ, lebo bývalý psychológ je niečo ako bývalý černoch. Také niečo neexistuje. Proste som psychológ a jediné vysvetlenie, čo ma napadlo, je marketingové, samozrejme, úplne bežný trik. Keď chcem niečo pretlačiť a chcem tak učiniť, by som povedal, poza bučky, napríklad keď chcem, aby niekto nevidel poriadne, tak urobím silný záblesk svetla, keď chcem, aby niečo ľudia nepočuli, tak hodím delobuch a chvíľu nepočujú, tak treba urobiť proste niečo dramatické, urobiť tlačovku, v ktorej proste opisujem hrôzy, ktoré nás čakajú, a potom urobiť skrátené legislatívne konanie, ako keby celá vec bola natoľko urgentná, že musíme porušiť naše vlastné pravidlá, a teda vlastne tento návrh na skrátené konanie, ja teraz nechcem diskutovať o merite veci, o tom zákone, o tom si ešte porozprávame, považujem za zlý. Ale prijímanie tohto zákona v skrátenom legislatívnom konaní teda ako psychológ chápem ako veľmi nepoctivý marketingový trik. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)