44. schôdza NR SR - 5.deň - B. popoludní
Dátum: 2014-12-02
Poslanec: Kollár, Jozef (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

54. Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani predsedajúca, vážený pán podpredseda vlády, dámy a páni, ďakujem za tú hodenú rukavicu, to je téma Slovenskej akadémie vied, ktorá sa pred malou chvíľočkou otvorila v tejto rozprave. Ja som ten pozmeňujúci návrh podpísal tiež a musím ale povedať pre objektivitu, že súhlasím s množstvom argumentov, ktoré tu odzneli aj zo strany pána ministra financií Kažimíra. Budem o tom potom podrobne hovoriť, keď sa pri hodnotení rozpočtu dostanem konkrétne ku kapitole Slovenskej akadémie vied. Takže ak dovolíte na úvod, pozorne som počúval dnešné raňajšie vystúpenie pána ministra Kažimíra a z toho jeho úvodného, podotýkam, tej preambuly alebo tej všeobecnej časti jeho úvodného slova mi zarezonovali v ušiach tri také tvrdenia. Pokúsim sa ich úplne presne odcitovať. Prvá téza: "Dúfam, že ma nikto neobviní z rozpočtovej nezodpovednosti." Chcem povedať, že toto nebude môj dnešný prípad a nebudem obviňovať pána ministra z rozpočtovej nezodpovednosti, ale budem hovoriť celkom úprimne o tom, že tento rozpočet predložený na rok 2015 je rozpočtom premárnených príležitostí. Potom to rozmením na drobné a poviem argumenty, verím, že nespochybniteľné, prečo si to myslím. Takže som naozaj na míle ďaleko teraz od toho, aby som sa znižoval k nejakým osobným invektívam, k nejakým silným vyhláseniam o trhacom kalendári a o čomkoľvek, a ešte raz zopakujem, nebudem obviňovať ministra ani ministerstvo financií z rozpočtovej nezodpovednosti, ale napriek tomu tvrdím a som presvedčený o tom, že tento rozpočet premárnil obrovské príležitosti a koniec koncov nielen ten predložený na rok 2015, ale už aj rozpočet, ktorý dnes sa plní a napĺňa alebo v niektorých parametroch nenapĺňa, na rok 2014 a rovnako aj ten minuloročný. Druhá téza, ktorá odznela v tom úvodnom vystúpení od pána ministra, citujem: "Rozpočet je ambicióznejší, ako vyžadujú pravidlá Európskej únie." Tu chcem tiež iba na úvod povedať, že áno, toto je vecne správne konštatovanie, ak sa naňho budeme pozerať rýdzo nominálne, to znamená, na hodnotách, na číslach, pokiaľ ide o schopnosť za predpokladu, že sa ten rozpočet naplní, tak hovorím o schopnosti vlády redukovať primárny štrukturálny deficit. Ak sa pozrieme rýdzo nominálne, opakujem, na tieto čísla, tak môžeme s týmto tvrdením súhlasiť. Pravdou ale je, a verím, že tu mi dá za pravdu aj samotný pán minister Kažimír, že takýto pohľad je nepostačujúci. Teda na tie nominálne ukazovatele, na nominálne čísla, v matematike sme niekedy v minulosti tomu hovorili a všetci, ktorí matematiku trochu študovali, tak to poznajú, existuje taká veta, že toto je minimálna, nie však postačujúca podmienka. No a tretie, tretia téza z úvodného raňajšieho vystúpenia pána ministra hovorí, opäť ju odcitujem presne, že, citujem: "Štát je príliš drahý a treba znižovať výdavky," potom bola taká dvoj-trojsekundová odmlka a pokračoval pán minister: "pri všetkej úcte, s týmto súhlasiť nemôžeme." No a toto je tretia téza, to sú tri kľúčové tézy, ktoré som si všimol v úvodnom vystúpení. Tá je úplne skutočne na hlinených nohách, poviem potom podrobne, prečo, prečo si, naopak, myslím, že treba súhlasiť s tým, že štát je príliš drahý, a treba súhlasiť s tým, že je nutné znižovať výdavky, dokonca ich znižovať výrazne. Takže ak dovolíte, začnem najskôr tým, že pred viac ako rokom, bolo to, myslím, v októbri 2013, som označil rozpočet na rok 2014 dvoma, dvoma prívlastkami. Ten prvý prívlastok bol, že je to rozpočet prezidentský, a ten druhý prívlastok bol, že je to rozpočet údržbársky. Prezidentský preto, že už v rozpočte na tento rok ste do tohto rozpočtu zapísali zvýšenie mzdy všetkým štátnym zamestnancom, podčiarkujem, o rovnakých 16 eur. Pred chvíľou sme mali tu celkom zaujímavú diskusiu bez nejakých negatívnych emócií, myslím, že jedna aj druhá strana sa držala len a len faktov, o Slovenskej akadémii vied. No a tak skúsme teraz podobný tón a podobnú diskusiu vztiahnuť na to spomínané opatrenie. V prípade SAV-ky hovoríme o tom, že SAV-ke môžeme máličko ubrať alebo byť prísnejší kvôli tomu, že nie všetky entity, nie všetky výskumné pracoviská sú nadpriemerné, sú tam aj podpriemerné, a to môžem s plnou vážnosťou potvrdiť, sám som sedem rokov v Slovenskej akadémii vied pracoval v základnom ekonomickom výskume. A na strane druhej, pridali ste v rozpočte na tento rok každému, poviem to ľudovo, na hlavu 16 eur. A to sa teda pýtam, z 350 tisícov ľudí, pracujúcich vo verejnej správe, sú všetci nadpriemerní? To nie je, neplatí to isté, ako v prípade výskumných entít Slovenskej akadémie vied, že tu máme aj nadpriemerných, aj priemerných, aj podpriemerných pracovníkov vo verejnej správe? Preto prívlastok prezidentský rozpočet na tento rok, pretože nie je to náhoda, začiatkom roka prebehli prezidentské voľby alebo niekde v apríli a bolo treba, ja som to povedal úplne nahlas, že 16 eur bola cena jedného hlasu v prezidentských voľbách. Vrátim sa potom neskôr úplne podrobne k analýze spomínanej množiny 350-tisíc ľudí vo verejnej správe. Dnes už ich nie je 350-tisíc, ale v rozpočte na budúci rok plánujete so sumou alebo s počtom, aby som bol presný vo vyjadrovaní, s počtom 366-tisíc. To znamená, ešte plus 16-tisíc pracovníkov vo verejnej správe. Ale to je úplne v poriadku. Dopredu avizujem, že to je v poriadku, pretože je to naozaj spôsobené zmenou metodiky. No a ten druhý prívlastok, ktorý dostal rozpočet na tento rok 2014, že prečo údržbársky. No preto, lebo takto pred rokom som 13. októbra konštatoval, že neobsahoval rozpočet na tento rok žiadne, ale žiadne inovatívne reformy a bol postavený vo veľkej miere alebo takmer výlučne na jednorazových opatreniach, čo konštatovala aj Rada pre rozpočtovú zodpovednosť. To znamená, údržbársky, udržiavame oheň, nerobíme nič inovatívne, nerobíme nič kreatívne v zmysle takom, že by nám to výraznou mierou zvýšilo dlhodobú udržateľnosť verejných financií, ale potrebujeme nejako ten rok doraziť do konca. Hovorím teraz, podčiarkujem, o roku 2014. A koniec koncov ten vývoj to aj potvrdil, takže nie je pravdou, že niekto niečo tvrdil a že vývoj bol úplne iný. Ale (povedané so smiechom) to je nespochybniteľné, že presne tak aj rozpočet na tento dopadol. Mali sme v pláne na tento rok alebo mali ste v pláne na tento rok schodok vo výške 2,64 %, skutočnosť sa bude pohybovať pravdepodobne niekde okolo 2,9-2,93 %, pokiaľ ide o schodok, čiže len sedem stotín pod tou pomyselnou hranicou 3 %, ktorá by nás opätovne vrátila na trestnú lavicu režimu nadmerného deficitu. Koniec koncov, priznal to aj pán minister financií keď sme prerokovávali rozpočet na budúci rok na finančnom výbore, tak vlastne priznal, že áno, v tomto roku 2014 došlo k - citujem - "fiškálnej expanzii". Ja by som navrhoval, aby sme trošku sa snažili takéto komplikované pojmy vždy poľudštiť tak, aby im rozumela čo najväčšia časť populácie slovenskej, pretože ak hovoríme, že nám tu chýba tá finančná nejaká vzdelanosť ľudí na Slovensku, tak tú môžeme začať zvyšovať práve tým, keď začneme veci pomenovávať pravým menom a predovšetkým čo najzrozumiteľnejšie. Takže finančná expanzia, môžeme preložiť do ľudovo zrozumiteľnej reči, je to zvýšenie miery žitia vlády nad pomery. Nič viac a nič menej. Tá finančná expanzia znamenala v konkrétnych číslach, že ste štrukturálny deficit v tomto roku z 1,3 %, to bol rok 2013, v tomto roku navýšili na 2 % v roku 2014. No takže zaobalíme to do takého sofistikovaného pojmu, že finančná, pardon, fiškálna expanzia, ale v skutočnosti zvyšujeme výraznou mierou žitie vlády nad pomery. Ak hovoríme o tom, že, vrátim sa k tej prvej téze z vystúpenia z dnešného rána pána ministra financií, že "dúfam, že nás nikto neobviní z rozpočtovej nezodpovednosti", tak treba povedať, áno, máte plnú pravdu, ak to budeme posudzovať a porovnávať oproti rokom 2009 a 2010. To boli tie dva známe roky, kedy došlo k zaknihovaniu deficitu vo výške približne 8 %. Teraz nebudem diskutovať o desatinách, 7,9, niekto tu dnes spomínal 8,5, myslím, Ivan Mikloš, nie to je podstatné, podstatné je, že to boli čísla rádovo okolo 8 % ako v roku 2009, tak aj v roku 2010. Takže ak budeme porovnávať ten predložený rozpočet budúcoročný so spomínanými rokmi 2009, 2010, tak môžeme konštatovať, naozaj že istá miera rozpočtovej zodpovednosti je tu viditeľná a je nespochybniteľná. Položme si ale teraz celkom legitímnu otázku, čo drží vládu na uzde, že sa správa zodpovednejšie, ako to bolo v spomínaných rokoch 2009 a 2010. Moja odpoveď je na túto otázku, po prvé, že vládu drží na uzde ústavná dlhová brzda, za ktorú koniec koncov hlasovala aj vtedajšia opozícia, a teda aj pán minister Kažimír, ktorý bol vtedy opozičným poslancom, a vládu, to je druhá časť odpovede, drží na uzde, držia na uzde pravidlá Európskej únie. O čo chcem oprieť toto konštatovanie alebo túto odpoveď, že čo drží vládu na uzde, že sa správa zodpovednejšie ako v rokoch 2009 a 2010, no predovšetkým o to, že, si pripomeňme, ja som to hovoril dnes, pán minister, krátko vo faktickej poznámke, ako reagovala vláda Róberta Fica 01, teda z rokov 2006 - 2010, ako táto vláda reagovala na vypuknutie svetovej finančnej krízy. Podčiarkujem, nebol som vtedy v politike v roku 2009, ale vývoj z dôvodu, že som bol na čele jednej finančnej inštitúcie, tak som vývoj v makroekonomike, ale aj vo verejných financiách detailne sledovať musel. Udialo sa to, a ak ma pamäť neklame, bolo to jeden jedinýkrát od vzniku Slovenskej republiky, že v novembri, buď to bol október, alebo november, došlo k predloženiu vtedajším ministrom financií Jánom Počiatkom, k predloženiu novely zákona o štátnom rozpočte. Teda do konca fiškálneho roka zostávali nejakých 5-6-7 týždňov a v tomto období prišiel minister financií do parlamentu a predložil novelu zákona o štátnom rozpočte. Takže podčiarkujem, nemýliť si to, prosím vás pekne, s pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré budú v hojnom počte predložené aj k tomuto rozpočtu, resp. mnoho z nich už bolo zapracovaných do spoločnej správy výboru pre financie a rozpočet, nemýliť si to s touto procedúrou, to sa deje vždy pred Vianocami pri schvaľovaní rozpočtu na budúci rok. Ja podčiarkujem, že v tom spomínanom októbri prišiel do parlamentu minister financií Ján Počiatek s novelou rozpočtu na bežiaci, práve bežiaci rok, pričom do konca roka zostávalo niekoľko málo týždňov. A v čom spočívala predložená novela? Spočívala v tom, že konštatovala zníženie príjmov približne o 2 mld. eur, teraz to skrátim, lebo kríza, rok predtým vypukla kríza, konštatovala navýšenie deficitu o rovnaké 2 mld. eur, lebo kríza, a neurobila absolútne táto novela nič s výdavkami, rozpočtových výdavkov sa táto predložená novela nedotkla vôbec. Prečo takáto výnimočná situácia, niečo neobvyklé, niečo, ako som povedal, od vzniku Slovenskej republiky, čo sa tu ešte nikdy neobjavilo pri diskusiách a pri schvaľovacích procedúrach o rozpočte verejnej správy, prečo takéto niečo vôbec bolo možné? No odpoveď je jednoduchá, lebo vtedy neplatili odpovede A a B. Neplatila v tom roku 2009 ústavná dlhová brzda a rovnako v roku 2009 neplatili pravidlá, fiškálne pravidlá Európskej únie v podobe dnes známeho revidovaného Paktu stability a rastu a európskej fiškálnej zmluvy, ktorá má taký, myslím, dvojriadkový názov, zjednodušene sa zvykne nazývať fiškálny kompakt. Tieto dve stavidlá, tieto dva mantinely, tieto dva limity v roku 2009 neplatili. A tu treba niekde hľadať aj odpoveď na tézu ministra financií Petra Kažimíra, keď povedal, že je zásadne proti rozpočtovým stropom alebo výdavkovým teda stropom, pretože ich považuje za autopiloty, a v tak neistej dobe, ktorou dnes prechádza, koniec koncov nielen Slovensko, nielen eurozóna, nielen Európska únia, ale global, celý, celý svet, že v tak neistom prostredí množstva externalít je zásadne proti autopilotom. No bolo by to úplne, ale úplne namieste, keby sa vláda dokázala správať tak, ako to pred chvíľou - a s tým plne súhlasím - minister povedal na adresu Akadémie vied, že si myslí, a podčiarkujem váš názor, súhlasím s ním, že Akadémia vied nepatrí k inštitúciám, ktorá by mala v sebe zainkorporované sklony k nejakým dynamickým zmenám, k prijímaniu proste nejakých dynamických zmien, k adaptovaniu sa proste na to nové prostredie, no ale jedným dychom dodajme, že k takýmto entitám nepatrí ani štát. Nenahovárajme si tu, že štát má v sebe zabudované nejaké mechanizmy adaptovania sa na nové prostredie, na externality a pružného, efektívneho alebo schopnosti pružne a efektívne na tieto nové, zmenené podmienky reagovať. Štát - a teraz bez ohľadu na to, či vládne taká, onaká vláda - takúto schopnosť nemá. Presne ako tá Slovenská akadémia vied. A preto sú, pán minister, autopiloty v podobe výdavkových stropov, nielen pre časy dobré, na tom sa zhodneme, to je tých 50 % našej zhody, že autopiloty slúžia na to, v tomto prípade výdavkové stropy, že keď sa ekonomike darí, citujem, ste to tu pred chvíľou v jednej z reakcií povedali, aby nebola ruka hore, aby sa nepomíňali tie zvýšené príjmy, lebo prechádzame dobrými časmi, no ale rovnako, opakujem, sú výdavkové stropy životne dôležité aj v zlých časoch. Keby tie výdavkové stropy platili napríklad už v roku 2009, nikdy, podčiarkujem, nikdy by sa nemohlo stať, že navštívi parlament pár týždňov pred koncom roka minister financií Počiatek a predloží spomínanú novelu zákona o štátnom rozpočte na bežiaci rok niekoľko málo týždňov pred koncom roka. Lebo kríza, no tak príjmy nám poklesli o 2 mld., tak o rovnaké 2 mld. zvýšime deficit. Hovorím okrúhle čísla, z 3 mld. na 5 mld. eur. Takže skúsme celkom vecne diskutovať o tom, že potrebuje Slovenská republika, potrebuje "minfin" čo najskôr bez ohľadu na to, ktorá vláda vládne, prijať spomínaný autopilot v podobe výdavkových stropov. A zhodnime sa, poprosím, rovnako na tom, že tieto výdavkové stropy, verte mi, pán minister, nie sú dobrým autopilotom len v dobrých ekonomických časoch, ale sú rovnako veľmi dobrým, dobrou pomôckou alebo dobrou brzdou aj pre časy zlé, pretože v opačnom prípade budeme naďalej extrapólovať doterajší vývoj, že je úplne jedno, či ekonomika bola v období boomu na Slovensku, keď sme zaknihovali v niektorých kvartáloch, ak sa nemýlim, až 10 % prírastky hrubého domáceho produktu, alebo sme prechádzali spomínaným rokom 2009/2010, kedy došlo k poklesu hrubého domáceho produktu, ak sa nemýlim, niekde okolo 4-4,5 %, tak naozaj takéto autopiloty potrebujeme vždy, pretože bude dochádzať k ustavičnému - s odvolaním sa na exernality, na zlé ekonomické časy, na zlú fázu ekonomického cyklu - bude dochádzať stále k navyšovaniu, permanentnému navyšovaniu hrubého verejného dlhu. A jedno číslo by sme mali mať pred očami ustavične a dennodenne, takúto nástenku s takýmto grafom by mohol mať aj pán minister financií v svojom office na minfine, a to je vývoj hrubého verejného dlhu Slovenskej republiky, pre mňa za mňa nech to začne rokom 2003, ak chcete. Zistíme, že v tom práve kritickom období medzi rokmi 2008 a 2014, za 6 rokov sa hrubý verejný dlh Slovenska zdvojnásobil, zdvojnásobil. V budúcom roku dosiahne historicky najvyššiu úroveň od vzniku Slovenskej republiky v absolútnom vyjadrení 42,5 mld. eur. A môžeme sa tu odvolávať, nepotrebujeme autopiloty, my si tú ekonomiku uriadime sami, pochválili nás, myslím, dva dni dozadu, v Bruseli, sme v tej skupine Holandsko, Luxembursko, Nemecko, to je všetko pravda, podčiarkujem, len na pozadí sa nám stále, každý rok zaknihováva prírastok hrubého verejného dlhu, ktorý raz niekto bude musieť splatiť. Teraz necháme bokom úvahy o tom, že existuje napríklad štúdia Menového fondu z Washingtonu, ktorá hovorí o tom, že aby sme mohli zvládnuť bublinu, ktorá sa dnes valí finančným svetom na finančných trhoch, ale aj v oblasti verejných financií, tak v istom okamihu bude potrebné škrtnúť úspory obyvateľstva vo výške 15 až 20 %. Nechcime sa nikto nikdy toho dožiť! Mnohí z vás, ktorí tu sedia, alebo zopár tu takých vidím, si možno pamätajú menovú reformu z roku '54, ja som vtedy ešte nežil, ale viem to z počutia, z rozprávania rodičov, kedy sa v pomere 1 : 50 vymieňali úspory obyvateľstva v bankách. V piatok ste mali 100 korún československých, v pondelok ste mali 2 koruny československé. Nechcime sa toho, opakujem, nikdy dožiť. Čo chcem tým povedať? Nechcem tu vyvolávať nejaké čierne pesimistické obrazy a maľovať všetko čiernou farbou, ale z dlhodobého hľadiska tie čísla nepustia. V roku 2008 bol verejný dlh Slovenskej republiky približne 28 % HDP, teraz sa tu dohadujeme, či je 55, 54,6 po tej poslednej zmene a notifikácii nášho dlhu. Zase desatina z hľadiska historického alebo tých historických dát - úplne zanedbateľná zmena. Áno, z hľadiska ústavnej dlhovej brzdy výrazná zmena, že sme mohli, vláda mohla odbrzdiť a nemusela mať rozpočet na budúci rok vo výdavkovej strane rovnaký ako na tento rok, takže pre vás tie desatinky znamenali proste zoslanie nejakého zázraku z neba, ale opakujem, z hľadiska historických dát zanedbateľné desatiny, proste mali sme tu nejaký rok 2008, to je tesne pred vypuknutím krízy globálnej s dlhom 28 % HDP, dnes sa pohybujeme približne na 55 %. To znamená zdvojnásobenie dlhu za 6 rokov. Abstrahujem od toho, čo príde, aká vláda príde po roku 2016, dôležité je, či sa raz na tej nástenke v spomínanom office aj budúceho ministra financií, dožijeme toho breake-evenu, to znamená, toho bodu zlomu, kedy vlastne tá vzostupná tendencia sa zmení na zostupnú, že to začne, ak nie klesať, tak minimálne, že to konečne začne byť zastabilizované. Ja viem, že v rámci rozpočtových pravidiel sa predkladá rozpočet verejnej správy, štátny rozpočet na budúci rok a verejná správa na tri roky, preto ’15, ’16, ’17, ale všimnite si jednu vec, a to sa týka nielen Slovenska, čím prognózujeme dlhšie obdobie, tým sme v tej prognóze, chcem nazvať, odvážnejší, benevolentnejší alebo menej vnímame možné riziká. Čím sa vzďaľujeme tomu bodu od prítomnosti smerom do budúcnosti, tak tým sú tie prognózy, prirodzene, také - Nemci hovoria - grosszügig, také, také veľkorysé proste. Presne takto to vyzerá aj v tomto prípade. Myslím, že od rána, odkedy beží diskusia, nikto nediskutoval čísla za rok 2016 a ’17. No lebo to už je tam ďalej, z pohľadu dneška je to ďalej ako ’15, načo by sme sa tým vôbec zapodievali. A tam je ten pes zakopaný, že ak si tie čísla niekto z vás pozrel, teda nielen štátny rozpočet na rok 2015, ale aj to, čo je prognózované v rámci rozpočtu verejnej správy na roky ’16 a ’17, tak zistíte, že, a to povedal aj pán minister, práve tam má nastať nejaká stabilizácia nášho dlhu. Ja som to už možno v tomto pléne raz povedal, ja to rád zopakujem, že najlepšie sa robia prognózy s platnosťou na 50 - 100 rokov, pretože v dobe, keď dôjde k verifikácii týchto prognóz, tak ich autori už spravidla nežijú. Čiže vtedy si môžte naozaj popustiť tú uzdu fantázii a môžte do tej prognózy v horizonte 50-100 rokov napísať čokoľvek, v dobe verifikácie už ten autor medzi nami nebude. Takže chcem povedať na adresu tej správy, ktorá je úplne čerstvá, snáď niekoľko málo hodín alebo dva dni, že sme v tej skupine toho exkluzívneho klubu, že rozpočty Spolkovej republiky Nemecko, Luxemburska a Holandska a Slovenska boli takpovediac odobrené alebo získali sme pochvalu.No, nebudem hovoriť nič nové, čo by pán minister Kažimír nevedel, ale (povedané so smiechom), ale musím to pripomenúť, že čo urobil Brusel po prvýkrát v histórii od vzniku Európskej únie, keď teda posudzoval drafty, posudzoval návrhy štátnych rozpočtov jednotlivých členských krajín. Pozrel sa na MTO, to sú tie medium-term objective, teda strednodobé ciele a pozrel sa na to, či jednotlivé členské krajiny, ktoré ten rozpočet predložili, či sa nachádzajú v tom koridore tak, aby tá krajina jej predložený strednodobý cieľ naplnila. V prípade Slovenskej republiky je naším strednodobým cieľom mať v roku 2017 vyrovnaný štátny rozpočet. Nechcem zachádzať úplne hlboko do detailov. V slovníku bruselskom vyrovnaný znamená aj deficit, štrukturálny deficit mínus 0,5 % HDP. Dobre, to opusťme teraz túto zdanlivo nelogickú vec, že vyrovnaný znamená aj deficitný 0,5 % HDP, pokiaľ ide o štrukturálny deficit a jeho priemerné saldo, ale Brusel povedal, že sme v tej trajektórii, ktorá nás môže v roku 2017 priviesť k splneniu MTO, v našom prípade štrukturálneho deficitu niekde na úrovni mínus 0,5 % HDP. Ale - a tu poprosím potom v reakcii, pán minister, keby ste mohli na toto dať odpoveď, zrozumiteľnú, exaktnú odpoveď - pokiaľ viem, tak Brusel vôbec, ale vôbec neposudzuje dve veci. To znamená, spôsob, akým sa konsolidácia, alebo ak chceme zrozumiteľne, ozdravovanie verejných financií dosahuje, či sa dosahuje viac na príjmovej alebo viac na výdavkovej stránke, čo je celkom pochopiteľné, pretože ten spôsob, ako dosiahnuť to ozdravenie, vždy je závislý od toho, či ste viac ľavicovo cítiaci ekonóm alebo liberálno-pravicovo cítiaci ekonóm. Teraz hovorím len o ekonomických témach. Nehovorím teraz o osobných slobodách. A rovnako tak sa neposudzuje, či dosiahnete ten MTO dlhodobo udržateľným spôsobom. Poviem to na úplne zrozumiteľnom príklade, na rozpočte rodinnom, tomu už hádam rozumie každý, pretože každý máme aj peňaženku, aj platobnú kartu, aj nejakú mesačnú výplatu, aj nejakú rodinu a s tou spojené nejaké výdavky. Predstavte si, že vaše mesačné príjmy v rodinnom rozpočte budú 100, 100 jednotiek, nehovorme teraz sumy, či je to 800 eur, 2 000 eur, 500 eur, proste 100 jednotiek máte príjmy a 100 jednotiek máte výdavky rodinného rozpočtu v danom mesiaci. Pýtam sa, je váš rodinný rozpočet vyrovnaný? Odpoveď je jednoznačne áno, pretože príjem 100 jednotiek, výdavky 100 jednotiek. No, lenže predstavte si, že mali by ste zamestnávateľa, ktorý vám načrtne nejakú trajektóriu zvyšovania, medziročného zvyšovania vašej mzdy, že z tohto bodu sa dostanete do tohto bodu, a vy uzatvoríte dohodu so zamestnávateľom, že neupravuj mi každoročne môj príjem, veď vypočítajme si z tých piatich entít, z tých piatich rokov si vypočítajme nejaký priemer a ten mi vyplácaj päť rokov. Ak sa toto stane, na tomto zrozumiteľnom príklade, tak je každému jasné, že v prítomnosti skonzumovávate budúcnosť. V prítomnosti prejedáte budúcnosť, lebo to, čo by vám za normálnych okolností ten zamestnávateľ postupne medziročne zvyšoval, vy si s ním uzatvoríte dohodu, že vás bude päť rokov platiť na nejakej priemernej báze. Opakujem, prítomnosť si, už dnes si vlastne prejedávate v prítomnosti tú budúcnosť. Pokiaľ ide o tých sto jednotiek, na výdavkovej strane mesačného rodinného rozpočtu, tak hádam sa zhodneme na tom, že je rozdiel, či tie výdavky pozostávali z toho, že ste mali mesačnú splátku lízingu na auto, alebo či tie výdavky spočívali v tom, že ste zvýšili svoju sumu na ročnom termíňaku v banke. Však 20 ako 20, no len, myslím, z tej stovky, len rozdiel je ten, že zatiaľ čo ten prvý výdaj je neproduktívny, lebo slúži ako lízingová splátka vášho auta, je naozaj neproduktívny, pretože môžte mať substitučný spôsob uspokojovania tejto potreby, môžte chodiť mestskou hromadnou dopravou, alebo ako to robí dnes veľa Američanov, ktorí bojujú s nadváhou, že keď prídu do nákupného centra, tak vedome zaparkujú čo najďalej od vchodu do nákupného centra, na opasku nosia ten digitálny krokomer, aby urobili, aby večer, keď sa pozrú na ten displej, aby videli čo najväčší počet v tisícoch tých krokov za deň urobených, aby mohli usnúť s tým dobrým pocitom, koľko cez deň urobili pre svoje zdravie. Takže je rozdiel, či v tých výdavkoch 100, aký tam bude podiel tzv. produktívnych výdavkov, to budú výdavky také, ktoré vám aj v budúcnosti budú zvyšovať váš príjem, a aký podiel tých výdavkov bude neproduktívnych, čiže len čistý konzum. Či už chceme, ja neviem, potraviny, autá a tak ďalej a tak ďalej. Ale opakujem, konštatovanie je logické, že daná rodina má mesačný rozpočet vyrovnaný, má sto jednotiek príjmov a sto jednotiek výdavkov. Na tomto ilustratívnom príklade som sa snažil priblížiť aj neekonómom, že aj keď Slovenská republika v roku 2017 splní MTO, strednodobý cieľ, a dosiahneme vyrovnaný rozpočet, pokiaľ ide o štrukturálne saldo, do tých mínus 0,5 % HDP, to ešte neznamená a vôbec to nebude nič vypovedať o tom, do akej miery sa na tej vyrovnanosti udržíme. Dva roky, tri roky, päť rokov, desať rokov? Alebo sa v ďalších rokoch dostaneme opäť do zvyšovania deficitu alebo - ako to nazýva pán minister - do fiškálnej expanzie, teda do toho spomínaného žitia nad pomery. Skutočne tá statická veličina, že na konci roka 2017 máme štrukturálny deficit pol percenta, nemusí o tej kvalite za oponou, ako sme ho dosiahli, a či je dlhodobo udržateľný, ešte vypovedať vôbec nič. Spomínal som o tom, že rozpočet na budúci rok 2015, ja som o tom hovoril v auguste v jednom rozhovore pre Hospodárske noviny, kde som ho označil za rozpočet premárnených príležitostí. Čiže netvrdím, že táto vláda sa správa fiškálne nezodpovedne, to netvrdím, ale tvrdím, jedným dychom dodávam, že nevyužila príležitosti, šance, ktoré, ktoré mala, a jeden z kľúčových dôvodov, prečo si myslím, že tie šance tu boli a boli enormné, je ten, že je to vláda jednej strany. To teraz myslím v pozitívnych konotáciách, nie v negatívnych. Vláda jednej strany, ktorá sa nemusela na reforme školstva, na reforme zdravotníctva, na reforme čohokoľvek, inovatívnej reforme, predpokladám, dohadovať s nikým. Ja som bol účastníkom pravidelných koaličných rád vlád Ivety Radičovej, viem, o čom hovorím. Bol som za tou oponou a viem, ako ťažko, preťažko sa rodili a hľadali tie prieniky názorové, ako zreformovať túto oblasť, ako sa pohnúť v tejto oblasti, aby sme mohli zvýšiť dlhodobú udržateľnosť verejných financií. Vláda jednej strany, energiu na hľadanie prienikov nepotrebuje míňať. Alebo sa, pán minister, mýlim? Predpokladám, že, že nie. Teraz nehovorím o vašom boji s rezortami, ten je nekonečný, ten je vždy za každej vlády, pretože ten financmajster drží pod krkom jednotlivých ministrov, ak chce, aby sa mu tie verejné financie nerozkotúľali úplne bezhranične, to je jasné, ale teraz hovorím, opakujem, o politickej zhode, ako postupovať v spomínaných inovatívnych reformách. A tu sa premárnili obrovské príležitosti, že sa nič výrazné neurobilo ani v prípade školstva, ale ani v prípade reformy verejnej správy. Budem o tom o chvíľočku hovoriť a zistíte, že odpoveď sa nevolá ESO. Takže preto rozpočet na budúci považujem za rozpočet premárnených príležitostí. Ak si zoberieme výdavky štátneho rozpočtu, tak ony nám naďalej porastú, už merané tou novou metodikou ESA 2010 nám porastú medziročne približne o 768 mil. eur. A tu, ak dovolíte, je opäť jedno zahmlievanie, ktoré, si myslím, že je najvyšší čas ukončiť, a začať pomenovávať veci pravým menom. Zahmlievanie spočívajúce v tom, že pán minister Kažimír na tlačovej konferencii, keď bol rozpočet schválený na vláde, 15. októbra, povedal, že medziročne dôjde k zníženiu výdavkov približne o 750 mil. eur. Hovorím teraz okrúhle čísla. No, samozrejme, porovnával plán a plán, čiže porovnával rozpočet na tento rok s rozpočtom na budúci rok. Nejdem to rozbíjať z hľadiska logiky veci, že to nezmysel, áno, aj takéto porovnanie sa urobiť dá a aj takéto porovnanie dáva istú interpretačnú hodnotu. Má proste nejakú vypovedaciu schopnosť. Ale nemôžte si medzi týmito dvoma číslami, kto z vás riadil akúkoľvek firmu, ktorá je väčšia ako vy sám, čiže má dvoch a viacerých zamestnancov, tak vie presne, o čom hovorím, nemôžte si medzi týmito dvoma kolónkami odignorovať tú kolónku uprostred a to je očakávaná skutočnosť tohto roku. Čiže máme nejaký plán na rok '14, máme nejakú očakávanú skutočnosť na rok '14, pár dní, pár týždňov zbýva do konca roka, tak to už môžeme povedať pomerne presne a máme nejaký plán na budúci rok. No, samozrejme, keď ten stredný stĺpček preskočím a zoberiem si len to A a C a tieto dva stĺpce si porovnám, tak pán minister má pravdu, malo by dôjsť, keď porovnáme plán - plán, k zníženiu výdavkov približne o 750 mil. eur. Skúsme si ale porovnať očakávanú skutočnosť tohto roka a plán na budúci rok. Pretože ak vedeli naše verejné financie hospodáriť v tomto roku, to nie je moje číslo, to je číslo z ministerstva financií, je očakávaná skutočnosť 16 mld., pokiaľ ide o výdavky štátneho rozpočtu, na budúci rok už to má byť 16,8 mld. eur. 16,8 mínus 16 je prírastok výdavkov približne 800, hovorím okrúhle čísla, 800 mil. eur, to je proste holý fakt. Takže my nemôžme opomenúť, ako som povedal, ten stĺpček B. Čiže plán na tento rok, skutočnosť tohto roku a plán na budúci rok. Ďalšia vec, ktorá na tomto rozpočte vyrušuje, aj keď plne chápem pána ministra financií, a pravdepodobne na jeho mieste by to bol urobil ľubovoľný iný minister financií, to treba celkom objektívne povedať, ale predsa len trošku vyrušuje tá skutočnosť, že do Bruselu bol 15. októbra, keď bol schválený rozpočet na vláde, bol predložený parlamentu a bol poslaný do Bruselu, naozaj so schodkom 1,98 % HDP, s deficitom. A pán minister povedal, že, hneď na tej tlačovke, že jeho, že očakáva, že dôjde k navýšeniu schodku, lebo sa budú zvyšovať výdavky, lebo odpočítateľná položka na zdravotné odvody, lebo platy učiteľov, lebo neukončené tripartitné rokovania, pokiaľ ide všeobecne o tarifné platy pracovníkov verejnej správy, až sa nám rozkotúľa ten deficit niekde na úroveň 2,5 %. Citujem pána ministra, na tlačovke oznámil, že tam niekde končí jeho trpezlivosť. Holou pravdou je, že do Bruselu a do parlamentu sme predložili rozpočet vo výške schodku 1,98 %. Nie preto, že by toho 15. októbra o pol noci pán minister nevedel, že ho tu čaká potreba zvýšiť výdavky o 150 mil., lebo odpočítateľná položka pri zdravotných odvodoch. Nie preto, že by nevedel, že asi tí učitelia zhruba 60 mil. Nie preto, že by nevedel, že ostatné navýšenia tarifných platov pracovníkov vo verejnej správe približne plus 30 mil., teda s učiteľmi 90. To všetko vedel. Ale v ten deň D, 15. októbra, platila ústavná dlhová brzda. Boli sme priškrtení tretím a porušením tretieho ochranného pásma, tou magickou hranicou 55 %. Preto rozpočet do parlamentu s deficitom 1,98 preto bol takto schválený vo vláde a preto bol takto poslaný do Bruselu. A dnes som sa dozvedel, pán minister, že v Bruseli existujú tzv. country desky a pri tom slovenskom country desku sedí niekoľko jedincov a tí pozorne sledujú aj dnešnú rozpravu napríklad a oni, oni vedia, že ten náš, alebo monitorujú to, že tie naše výdavky porastú a že náš deficit na hotovostnom, na hotovostnej báze porastie tiež. No fajn. A tvrdíte, že a napriek tomu by nám dali to dobré, to dobré hodnotenie. Súhlasím naprosto s vami, len problém je ten, že ten gap, tá medzera, ktorá sa tu vytvorila vďaka novej metodike a z nej odvodenej novej notifikácie nášho dlhu, ale koniec koncov má to dopad aj na náš deficit, tak ten gap ste využili úplne do krajnosti, ako sa využiť dal. A preto opätovne pripomínam, že je to rozpočet premárnených príležitostí. Je tu nekonečná metodická diskusia o tom, že čo všetko ESA 2010, koľko mala vplyvov na náš deficit a na druhý verejný dlh s mínusovými znamienkami, čiže nám zvyšovala deficit, zvyšovala verejný dlh, a koľko mala vplyvov, koľko, rozumej kvantifikácie, a koľko stovák miliónov eur. A koľko mala vplyvov s plusovými znamienkami. Veď určite máte k dispozícii aparát, teraz to myslím úprimne, kvalifikovaných naozaj odborníkov v Inštitúte pre finančnú politiku. Rovnakým aparátom disponuje, rovnako kvalifikovaným aj pán Ivan Šramko ako šéf Rady pre rozpočtovú zodpovednosť. Tak z toho miesta tu a teraz vás prosím, aby aj IFP, pán Filko, ale aj rada, pán Šramko, aby dodali do ukončenia rozpravy k tomuto rozpočtu, dodali ctenej snemovni dve čísla - nepotrebujem to rozbiť na jednotlivé detailné položky - súčet mínusov a súčet plusov. A máme ušetrených niekoľko desiatok hodín ale úplne, úplne zbytočnej diskusie, lebo ktorékoľvek čísielko dnes si vytiahnete z rozpočtu, tak - a budem mať pravdu, pán minister, podčiarkujem, vám povie - no ale to je preto, že je nová metodika, hej. Keď ja napríklad poviem, prečo z 350-tisíc ľudí vo verejnej správe ideme na 366-tisíc, čiže plus 16-tisíc, no lebo nová metodika. Má plnú pravdu, lebo sa nám do okruhu verejných financií nám spadli železnice a neviem čo, neviem, proste má úplne pravdu, opakujem, hej. A niekto iný zase povie, prečo to, no tak lebo nová metodika. Čiže lietajú tu argumentačné vojny, ktoré by mohli byť dobojované a dobojované podotýkam s arbitrom, s nejakým rozhodcom, ktorý povie, veci sa majú takto, keby sme mali na stole pred začatím rozpravy o štátnom rozpočte na budúci rok tieto jednoduché dve čísla. Súčet mínusových dopadov vyplývajúcich z prechodu ESA 95, ESA 2010 a súčet plusových znamienok. Tieto dve čísla a môžme si ušetriť desiatky úplne planých a zbytočných argumentačných vojen. Ďalej čo na tomto rozpočte vyrušuje v značnej miere, je potom tá procedurálna stránka veci pri schvaľovaní, že objavujú sa nám tu pozmeňujúce návrhy. Množstvo