16. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2011-03-23
Poslanec: Číž, Miroslav (SMER - SD)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda, vážené kolegyne, kolegovia, prerokovávame relatívne malý a svojím spôsobom povedzme na jeho dopady relatívne nepodstatný zákon, nemá sám o sebe okrem niektorých posolstiev, ktoré v sebe nesie, žiadny zásadný obsah. Ja samozrejme dôvod, prečo sa takýto návrh zákona dáva sem, chápem. Sledoval som teda mechanizmus vnímania mediálneho prostredia u našich kolegov v SaS, čo všetko na túto tému narozprávali. Dokonca si myslím z istého pohľadu, že o to bol niečo neskorší príchod pána ministra do tohto prostredia, znamenal, že aspoň čiastočne sa to dostalo do vôbec zmysluplnej podoby a dokonca aj to tragické, čo je podľa mňa v programovom vyhlásení vlády, opäť má povahu takú, že okresal pán minister, je opäť moja dedukcia, môže to vyvrátiť, do relatívne normálnej podoby, pretože nedá sa nič robiť, pán minister, ani na sekundu vám neupieram znalosť tak aj teoretických a východísk, kde východiskový z predpokladov toho, asi ako má v normálnom štáte vyzerať mediálne prostredie. Myslím si, že máme na Slovensku dostatok literatúry, pán minister, ja som si teda, pretože môj vzťah k médiám, priznám sa dopredu a k ich stavu na Slovensku je veľmi negativistický. Som dokonca presvedčený, že súčasný stav na Slovensku zásadným spôsobom obmedzuje možnosť hovoriť o Slovensku ako o demokratickom štáte, pretože existuje čosi ako verejný priestor. Je to jeden z termínov, ktorý je jeden zo základných pri tzv. pluralistických teóriách o postavení tlače v spoločnosti a tento názor je v západných štátoch dominujúci. Budem sa snažiť o tom niečo aj v ďalšom priebehu povedať. Pán minister, ak hovorím o týchto politických náležitostiach, predovšetkým je zásadná otázka. Je politický zápas na Slovensku sprostredkovaný našej verejnosti v potrebnej štruktúre a v potrebných proporciách? Mne srdce jednoznačne kvičí, že ani v náznaku nie. Ani v náznaku nie. Druhá otázka samozrejme potom je taká, že či spôsoby modernej kapitalistickej spoločnosti, voľný trh, záujmy vlastníkov a spravovanie svojho majetku vlastne v konečnom dôsledku zásadne znemožňuje takéto posudzovanie, posúvajme to niekde do nejakých socialistických alebo do nejakej takejto sféry s tým, že tá voľná hra síl je absolútne samozrejmá aj vo verejnom priestore a vlastne akákoľvek regulácia je vlastne spoločnosti škodlivá. Teraz opäť by asi, vy viete, podľa môjho názoru, veľmi dobre, že ako asi prebieha diskusia vo vyspelých krajinách na túto tému a že tá téza, ktorú máme my v našej ústave a všetci ostatní, že vlastný výkon politiky je v rukách iba len volených predstaviteľov. Sociológovia, filozofi, politológovia vnímajú do akej miery napríklad tak výrazné médium ako je, ako sú médiá, akým spôsobom ovplyvňujú politický život, vyvažujú slobodné hľadanie dobrých riešení v spoločnosti, sú podkladom pre to, aby spoločnosť vo svojich procesoch dokázala kolektívne prijímať dobré riešenia. Do akej miery môžu médiá ovplyvňovať toto slobodné a korektné hľadanie dobrých riešení kolektívnych spoločností a výrazom tohto všetkého sú potom ustanovenia v ústavách, aj v americkej, v dodatku č. 1 o nevyhnutnej pluralite médií. Nevyhnutnej pluralite médií. Nepochybne na Slovensku je nejaká situácia, máme nejaký mechanizmus transformácie, v roku 1990 v podstate skúpili jednotliví investori noviny, zhodou okolností SME má doteraz, ktorý je teda asi nespochybniteľne pravicové periodikum, tam je aj taký malý, že Práca, čo všetci máme zafixované ako denník odborárov. Aký to malo dôvod a tak vzbudzuje to rôzne asociácie, ale asi presahuje tieto možnosti, tak sa tomuto ďalej venovať nebudem. V každom prípade si asi myslím, že slušný politik by mal mať záujem o to, aby pre verejnosť, ktorá má právo na informácie dokonca až tak, že vieme, že nedávno prijal Európsky parlament uznesenie, že právo verejnosti na informácie je tak silné, že dokonca sa dostáva do inštrumentálu ľudských práv ako tých základných. Takže pravdepodobne asi ide o sledovanú hodnotu, v tej pluralistickej hodnote, že chceme občanom sprostredkovať vyvážené informácie. Teraz samozrejme ideme ďalej a ideme zistiť, že do akej miery štát má vstupovať do tohto prostredia. Čo vlastne štát v podmienkach moderného kapitalizmu, v štruktúrach hodnotových, ktoré nám vyjadrila Lisabonská zmluva, môžme hľadať asi ako by to malo vo vnútri vyzerať. Ukazuje sa, že priestor na intervenciu je, pán minister, a nie malý. Dokonca v Nemecku sú vyčlenené peniaze v štátnom rozpočte, kde štát, pokiaľ zistí, že existuje skupinový názor, ktorý má istú intenzitu a prejavuje isté znaky, že je potrebné, aby sa dostal do toho celého vejára spoločenských názorov, aby sa posudzovali názory takto vyslovené v kontexte iných záujmov, veľkých, malých spoločností a platí ho. Dokonca som sa dočítal v knižke tuším Roberta McChesneyho, ktorý hovorí, že klauzulou teda o slobode tlače v prvom dodatku ústavou bola považovaná za spôsob ochrany odlišných politických stanovísk, pretože väčšina novín bola úplne spätá s politickými stranami. Ale ešte tu je ďalšia veta, ktorá ma zaujala. Málo Američanov vie, že vláda aktívne finančne prispievala na tlač novín do neskorého 19. storočia a na distribúciu prispieva dodnes. To znamená, že v demokratickej spoločnosti ochrana skutočne pluralistického prostredia a pre skutočný slobodný boj, povedzme že politických síl, je chránenou hodnotou. V danom prípade, pán minister, samozrejme mám pre vás otázku, ako vy vnímate úlohu štátu v tomto procese, či vnímate to, že samopohyb, ktorý vznikol po revolúcii sám o sebe je dostatočným spôsobom pre to, aby občania ...(Výkriky v sále.) (Potlesk.) (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)