60. schôdza NR SR - 1.deň - B. popoludní
Dátum: 2015-12-21
Poslanec: Kaník, Ľudovít (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

32. Pán prezident vrátil balík zákonov a urobil samozrejme veľmi dobre. Vrátil balík zákonov tak, ako by mal rovnako konať každý slušný človek, ktorý si váži slobodu v tejto krajine. Keby pán prezident mohol, určite by vrátil aj ústavný zákon, ktorý v jednom balíku v tejto snemovni bol schválený aj za pomoci časti opozície. Preto keď dnes počúvam od všetkých, ako súhlasia s pánom prezidentom, tak tí, ktorí otvorili cestu k schváleniu tohto balíku zákonov, podporu ústavného zákona, by mali cudne klopiť zrak. Pretože schválenie ústavného zákona nebolo ničím iným, len legitimizovaním a otvorením cesty k tomu, aby takéto zákony, ktoré obmedzujú slobodu v tejto krajine, boli schválené. Sloboda je vážna vec, vážna hodnota, ktorú táto krajina veľmi dlho nemala. Veľmi dlho sme žili v neslobode. Dnes si to už jedna generácia ani nepamätá, pretože to nezažila. Mladá generácia si myslí, že sloboda je niečo automatické, ktoré je raz navždy dané a už nikdy, nikdy nehrozí niečo také, že by sme o ňu mohli prísť. My, ktorí sme žili v tom predchádzajúcom režime, vieme, že to nebolo zďaleka také automatické a museli prísť desiatky rokov, kým sa sloboda stala pre mnohých automatickou a tým pádom možno až bezcennou záležitosťou. Ale slobodu treba vždy chrániť a vždy o ňu bojovať, pretože sa o ňu dá ľahko prísť. Dá sa o ňu prísť práve takýmito zákonmi. Ústavnými, za podporu ktorých sa niekto zapredá? Alebo si tým kúpi niečo do budúcna? A bežnými, na ktorý stačí úplná jednoduchá vládna väčšina. Ako to fungovalo vtedy, keď nebola sloboda? Vláda držala v rukách absolútnu moc a samozrejme súčasťou tej moci bola polícia a armáda. Čo sa stalo schválením týchto zmien v týchto zákonoch? Presunuli sa veľké právomoci na silové zložky. Právomoci, ktoré môžu byť použité proti občanom. Tá okrídlená veta, ktorá dneska zaznieva z úst opozičných poslancov alebo sem-tam ju počujeme aj v médiách, že slušný človek sa nemá čoho obávať, takúto vetu som počúval veľmi často počas komunizmu. Voči všetkým, ktorí sa odvážili prejaviť iný názor. Tí boli neslušní. Tí boli zlí. To boli kriminálne živly, voči ktorým sa zasahovalo. Až si niekto myslí dnes, že bude problém na základe týchto právomocí kohokoľvek obviniť, pozbaviť slobody, poškodiť mu dobré meno, znevážiť ho, podstrčiť mu všelijaké dôkazy, ktorými môže podľa tohto zákona polícia voľne narábať a strčiť mu to kdekoľvek, pretože polícia môže kedykoľvek bez akéhokoľvek súdneho rozhodnutia sa mu prehrabávať, v čom len chce, tak je naivný alebo hlúpy. Alebo koná pod zlým úmyslom. V živote platí, a zvlášť v oblasti právomocí, že až je niečo, čo sa zneužiť dá, tak to skôr alebo neskôr zneužité bude. Na tom môžte vziať jed. Nemusí to byť zneužité touto vládou, ktorej končí mandát za chvíľu, sme vo volebnej kampani, ale môže to byť zneužité ktoroukoľvek budúcou vládou, o ktorej dnes vôbec nevieme, aká bude. Práve preto treba byť nesmierne opatrný, keď je na stole návrh, aby sa obmedzili slobody, občianske práva a slobody občanov. A keď už sa majú obmedziť, tak tomu musí predchádzať široká diskusia. Musia byť do toho zapojené naozaj debaty odborníkov. Nie v skrátenom legislatívnom konaní. Nachádzame sa snáď vo vojnovom stave? Stupne ohrozenia, ako moji kolegovia už spomínali, sú definované a pokiaľ sa zhoršuje bezpečnostná situácia na Slovensku, tak sú vyhlasované. Na Slovensku nemáme žiadny typ alebo najmenší možný typ ohrozenia. Napriek tomu schvaľujeme zákony, ktoré výrazne zasahujú a obmedzujú občianske práva a slobody. A schvaľuje ich táto snemovňa, už nemôžem povedať vládna väčšina, pretože ich schválila nielen vládna väčšina necelé tri mesiace pred parlamentnými voľbami v skrátenom legislatívnom konaní. Každý veľmi dobre vie, že takéto konanie nemá nič spoločné s reálnym riešením problému. Každý veľmi dobre vie, že toto je len súčasť predvolebnej, predvolebného marketingu, ktorý potrebuje vládna strana, aby svoju agendu, protiteroristickú agendu urobila ústrednou témou volieb. A tu sa znova musím spýtať, keďže je jasné, že vládna strana áno, ide a hrá s touto kartou, tak koná tak, aby túto kartu naplno využila. Ale musím sa spýtať, čím je vedená časť opozície, že podporuje túto falošnú hru vládneho SMER-u? Je to nevedomosť alebo úmysel? Odpoveď na túto otázku nechám visieť vo vzduchu a nech si ju každý zodpovedá sám, ale dnes nikto nemôže povedať, že nevedel, čo robí, keď hlasoval za zmeny, ktoré dneska prejedávame v tejto snemovni, ktoré vrátil pán prezident ako jeden balík. Keby mohol, je tu aj ústavný zákon, ktorý bol úplne zbytočne schválený, pretože až bol potrebný, až takáto zmena bola potrebná, nech mi niekto odpovie, prečo nemohla byť vykonaná po voľbách? Prečo nemohla byť vykonaná v riadnom legislatívnom procese? Legislatívny proces nie je vymyslený preto, že poslanci nemajú čo robiť. Dve čítania na dvoch parlamentných schôdzach nie sú preto, že potrebujeme sa dlho zaoberať nejakým textom, ale práve preto, aby sa predišlo neuváženým, nedomysleným, chybným a škodlivým zásahom, ktoré poškodia občanov na slobodách, na majetku, na zdraví, na čomkoľvek. Preto sa skrátené legislatívne konanie používa len vo výnimočných prípadoch a je jasne definované, v akých. Bolo nutné toto robiť v tomto prípade? Určite nebolo nutné. A bolo ohromnou politickou chybou, keby to bola neznalosť, alebo nedomyslenosť podporiť vládny SMER v takomto, v takomto volebnom ťažení, v predvolebnom ťažení. Napriek tomu to časť opozície urobila. Z môjho pohľadu je to veľmi zarážajúce a varovné. Pretože, ako som už povedal, keď tak konali a budú konať vládni poslanci, je to logické, je to ich hra. Je to ich politika, je to ich volebná kampaň. Je to volebná kampaň, ktorá má za cieľ zvíťaziť vo voľbách. Preto úplne legitímne robia to, čo robia. Hlasovať spolu s vládnou väčšinou v takomto prípade tak tesne pred voľbami môže len koaličný partner, alebo súčasť vládnej strany. Určite tak nemôže konať opozičný poslanec, pretože automaticky prestáva byť opozičným poslancom. To je nie môj názor. To je logika politického zápasu, politickej súťaže. Dva a dva sú jednoducho štyri. Hovorím to otvorene a nemám dôvod zakrývať oči alebo ústa pred pravdou, aj keď sa to mnohým páčiť nebude. Ja som bol jediný poslanec v tejto snemovni, ktorý nehlasoval ani za ten slávny pozmeňujúci návrh, jediný, ktorý, celá snemovňa inak hlasovala za. Nie preto, že ten návrh by o niečo kozmeticky niečo nezlepšil, ale práve preto, že som vedel, že ten pozmeňujúci návrh nie je nič iné, len zámienka pre to, aby mohol byť podporený celý ústavný zákon, ktorý hrubo, neodôvodnene a vo veľkom rozsahu zasiahne do práv a slobôd občanov. Vážené dámy, vážení páni, sloboda sa naozaj stráca nebadane a postupne, až sa zrazu zobudíme ako tá žaba, ktorej sa zohrieva voda s pocitom, že už je uvarená. Preto nečakajme nejaké radikálne zmeny, keď k takémuto procesu začne dochádzať, ale k takémuto procesu dochádza postupne a nebadane. Ale my sme tu poslanci na to, aby sme mali dostatočne vyvinuté senzory a dokázali rozoznať, že takéto niečo sa deje. A tu dnes aj na schôdzi, ktorá schválila tieto zákony a dnes sa to, žiaľbohu, stane znova, dochádza k obmedzovaniu slobody, dochádza k obmedzovaniu demokracie s nedozernými následkami pre túto krajinu a samozrejme, v žiadnom prípade a nikdy ani v minulosti, ani v súčasnosti, ani v budúcnosti ja takéto zmeny podporovať nebudem a budem robiť všetko pre to a otvorene budem pomenúvať všetko to, čo s týmito zmenami súvisí a kam to smeruje. Ďakujem za pozornosť.