10. schôdza NR SR - 6.deň - B. popoludní
Dátum: 2016-10-21
Poslanec: Viskupič, Jozef (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

136. Ďakujem, pán predseda. Vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi, tak ako som avizoval pri prvom čítaní, že vystúpim aj v druhom čítaní pri tomto návrhu zákona, aby som tak možno na širšej časovej dotácii vystúpil pri druhom čítaní v ambícii zmeniť rokovací poriadok. Úvodom musím povedať, že pri takto dôležitej norme, ktorú ideme meniť, sa mi zdá minimálne nekorektné takpovediac a často si to kolegovia a kolegyne berú do úst a je neslušné, že spôsobom pri hlasovaní o 11. hodine v piatok ste sa rozhodli, väčšina tohoto pléna, rokovanie o tomto návrhu zákona zaradiť do poobedňajších hodín mimo odpočítateľného programu. Myslím si, že nie je dobrý zvyk preskakovať body, mali sme otvorenú rozpravu, ktorú sme neukončili včera ohľadom iného veľdiela z dielne strany SNS, Slovenskej národnej strany, o náboženskej slobode, a keďže s kolegom Sopkom sme čakali na vystúpenie k tejto, a myslím si, že od rána, a akceptovali sme, že minister životného prostredia nás teda predbehol pri prerušenej rozprave, tak ste si valcom a silou urobili v piatok to, že sa dnes bavíme takpovediac aj bez prípravy s preskočením niektorých bodov o novele rokovacieho poriadku. Vyhodnoťte si to sami, nechám to na vašom svedomí a presvedčení. Ale myslím si, že naozaj je to možno aj voči vašim koaličným, ale predpokladám, že s nimi komunikujete viacej ako s opozičnými poslancami, minimálne nekorektné. Silu máte, prehadzovať body programu si môžte akokoľvek a možno, keďže sa bavíme o rokovacom poriadku, resp. rozprávame o rokovacom poriadku, by stálo za to, to slovko slušnosť dať aj do výkonu a nebyť v jednom kuse v predklone pred exekutívou a dovoliť ministrom vystúpiť v časoch, ktoré si určia oni, a držať tu zástupcov ľudí, poslankyne a poslanci, v strehu a predkladať vládne návrhy zákonov, kedy sa to hodí ministrom, a nie ako to na začiatku slobodne, na základe schválenia v grémiu určí predseda Národnej rady. Myslím si, že mať v úcte kolegyne a kolegov pléna v sebe obsahuje aj moment, že tak ako je program vyskladaný aj z hľadiska prípravy na vystúpenia v pléne, by sme mali rešpektovať program, ktorý nikto iný ako my, plénum, schvaľujeme a účelové menenie, preskakovanie bodov a podobne zneisťuje verejnosť a nevedia si následne dosledovať to, čo by ich možno v parlamentnej debate zaujímalo, pretože my samotní, ktorí tu sedíme a máme k tomu najbližšie, si robíme takéto hlúpe naschvály. Ak to malo znamenať to, že zbehneme rokovací poriadok v piatok poobede, v piatok na večer, tiež v neštandardnom čase, lebo súčasný platný rokovací poriadok predpokladá rokovanie pléna parlamentu v piatok do štvrtej hodiny. Bežná prax bola, že do druhej, a my už druhý piatok rokujeme po štvrtej hodine. Toľko úvodom. A či tento moment a z môjho pohľadu aj vo veľkom symbolický, že si budeme musieť zvyknúť na valec vládnej väčšiny a zvykáme si naňho už ôsmy mesiac, je len a len o tom, že slušnosť nie je tým pomenovaním, ktoré by sa dalo aplikovať pre toto plénum parlamentu. Mať chuť zneužiť a zmeniť parametre súťaže počas jej behu, mať chuť a možno aj moc to spraviť a spraviť to spôsobom, že neakceptujem iných zvolených zástupcov, ktorí takisto disponujú možno väčším, možno širším mandátom ako samotné koaličné strany, je možno lákavé, ale mám pocit, že toto vám nie tak veľmi ďaleká budúcnosť veľmi škaredo vráti. Myslím si, že sú tu ľudia disponujúci mandátom dlhší časový úsek, ako som tu ja sám. Myslím si, že sú tu dokonca ľudia, ktorí boli v niektorých riadiacich funkciách, či už predsedovia výborov, alebo podpredsedovia parlamentu, ktorí majú skúsenosti a mali skúsenosti s vedením a priebehom parlamentnej práce, a takto trošíčka za tie dve volebné obdobia, ktoré viem porovnávať, a toto tretie, ktoré beží, sme skutočne asi v najhorších časoch, ktoré som tu zažil ja sám. Ja som aj pri prvom čítaní hovoril, že či sme boli súčasťou vládnej koalície za Ivety Radičovej, alebo následne, platili pri zmenách, niektorých zmenách, také nepísané pravidlá. Jedno z nepísaných pravidiel, ktoré doteraz nikto veľmi nespochybňuje a neviem nájsť jeho oporu v žiadnom zákone ani vo vykonávajúcom predpise, je samotný tamten poslanecký salónik, možno sa nechám poučiť od kolegov, ak to nie je úzus, nájdite mi nejaké paragrafové znenie, že tam nemôže nikto ísť okrem poslancov. Nie je to v rokováku, nie je to nikde. Nejakým spôsobom to akceptujú novinári, nejakým spôsobom to akceptujeme my a je to postavené na, nazvime to, na beťárskej cti, že akceptujeme, že je tu jediný alebo bol tu dlhodobo jediný úsek tejto budovy, kde mali právo pristúpiť len poslanci. Stala sa zmena za minulého volebného obdobia, že sme zavreli klubové priestory, alebo teda pán predseda parlamentu Paška zavrel klubové priestory pred novinármi a dokonca zavrel aj ten dolu bufet, ale dlho táto zmena neplatila, čo sa toho bufetu týka, pretože jedine, koho potrestal, boli samotní novinári, a myslím si, že už jeho nástupca Pellegrini tento nezmyselný zákaz zrušil. A možnože toto je aj symbolom toho, že na to, na čo vás vyzývajú mnohí opoziční kolegovia, vážení páni predkladatelia, zídite z kratšej cesty dolu, tak toto môže byť symbolom, lebo čím viac zákazov, tým príde väčšia miera reakcie. A keďže sa nezodpovedáme ani vám, vážení koaliční kolegovia, ani vám, pán predseda, ale zodpovedáme sa zdroju moci, a to je volič, a dúfam, že toto aj naveky bude platiť, tak pre toto plénum parlamentu a akékoľvek iné, ktoré vznikne, tak výzva na, aj procedurálna výzva, na či už vrátenie tohoto návrhu zákona na prepracovanie, alebo aj samotné stiahnutie návrhu zákona z rokovania parlamentu je to, čo by som chcel úvodom svojho vystúpenia adresovať vládnej koalícii. Bol by som rád, keď sa hlasovaním o tomto rozhodne a vrátime sa niekde na začiatok. Myslím si, že predseda nášho klubu, ktorý bol niekedy v letných mesiacoch kvázi pozvaný na nejakú prípravnú fázu alebo nulté čítanie o tomto legislatívnom zámere, nás informoval, a myslím si, že následne aj verejnosť o tom, že takýmto spôsobom sa debata o zákone, ktorý dimenzuje pravidlá politického boja, ktorý dimenzuje pravidlá rokovania plénu parlamentu, jednoducho neotvára, nevedie, nepokračuje sa v nej a nemôže z toho vzniknúť nič dobré. Ak sa odvolávam na predchádzajúce parlamenty, predchádzajúce pléna, nie, nemyslím si, a budem to následne dokladovať, že všetko je s rokovacím poriadkom alebo s týmto zákonom v poriadku, ale nemyslím si, že je dobré, ak sa táto norma zmení jednostranne. Nemyslím si to z viacerých príčin, ale prvá a jediná a tá najdôležitejšia nám musí znieť v ušiach, a to je to, že ktokoľvek, a ja to avizujem dopredu, ak budeme mať tú moc a tú váhu a tú väčšinu, tak ustanovenia, ktoré sa snažíte zaviesť, jednoducho zrušíme. Ak vznikne väčšinová vôľa obmedziť poslancov parlamentu vo vystúpeniach na 20 minút, ak budeme mať tú možnosť, toto ustanovenie zrušíme. Ak zavediete to, že pri vystúpeniach poslancov bude obmedzené právo poslanca dokumentovať alebo lepšie podporiť argumenty, ktoré používa vo verbálnom prednese aj nejakou vizuálnou pomôckou, toto pravidlo zrušíme. Preto ak ste všeobecní a zodpovední zákonodarcovia, skúste sa dohodnúť s opozíciou, spravme pracovnú skupinu a poďme sa dohodnúť na zmene rokovacieho poriadku, ktorá bude mať oporu 130, 150 poslancov, pretože, páni a dámy, tieto pravidlá neprijímate iba a len pre seba a neprijímate ich iba, a dúfam, že ich nechcete prijať iba na jedno volebné obdobie, ale mali by mať ambíciu na vyššiu a všeobecnú platnosť a platnosť, ktorá v čo najvyššej možnej konsenzuálnej dohode pre plénum parlamentu vznikne. Ak vy dáte signál, že je vám jedno, akým spôsobom sa ľudia tohoto pléna, ktorí momentálne sa nachádzajú v opozícii, resp. nesúhlasili s parametrami vládneho programu, že tí sú vám jedno, že ich mandát 300-tisícový, takmer 300-tisícový, a ďalšie dve politické telesá, ktoré sa tu nachádzajú, že vám je jedno hlas ľudí, ktorí sem poslali SaS alebo OĽANO - NOVA, tak tento signál nie je dobrý ani voči nám, ani voči ľudom, ktorých tu my reprezentujeme. Samozrejme, ak sa tu nájde vládna väčšina na tieto vaše zámery, alebo väčšina, ktorá to podporí, a nemusia to byť celkom ľudia regrutovaní len z tých ľudí, ktorí podporili vládny program, tak vydávate nedobrý signál slovenskej spoločnosti, pretože ste si uzurpovali pravidlá ad jedna meniť ich bez toho, že vzniká konsenzus, bez toho, že ste mali vôbec vôľu prijať pravidlá, ktoré budú platiť aj pár dní potom, ako vy napríklad prejdete do opozície, resp. vôbec v tomto pléne parlamentu nebudú. Jednoducho... Nebudete. Jednoducho neslušné zavádzanie pravidiel musí mať výsledok ten, že ktokoľvek príde po vás, ich zruší alebo zmení. Toto je odkaz každej jednej fungujúcej parlamentnej demokracie, pretože každá akcia vyžaduje reakciu a vy sa rozhodujete vyburcovať túto akciu až do takej miery, že sa snažíte vlastným kolegom z parlamentu zalepovať ústa, resp. obmedziť ich slobodu prejavu. Keďže sme v druhom čítaní a ja som avizoval, že budem sa podrobne venovať ustanoveniam, spravím neštandardný krok pre potreby tohoto vystúpenia, a keďže som sa rozhodol a nesúhlasím so spôsobom, ako ste túto debatu otvorili, a nesúhlasím ani so spôsobom, ako ju vediete ďalej, a napriek odporu ste sa rozhodli to dostať do druhého čítania, tak som si pripravil 21 pozmeňujúcich návrhov zákona, ktoré vám tu jedno za druhým odprezentujem, ktoré si myslím, že by reálne zlepšili rokovací poriadok, a ku každému zaujmem stanovisko. Ale to, že nesúhlasím s tým, akým spôsobom túto debatu vediete, neurobím ten formálny krok a nebudem žiadať 15 kolegov z vlastného klubu alebo samotných vás a nepredložím ich na rokovanie parlamentu, ale spravím inú vec. Zhrniem ich, oslovím všetkých vás, či sa vám bude zdať, že tieto návrhy zákonov, ktoré ani jeden z nich nie je v tejto vašej prekladajúcej, predloženej novele, či tieto návrhy zákonov by nezlepšovali kultúru... (Reakcia z pléna.) Nie. Spravím to ako novelu, sám. Bude tam 21 novelizačných prvkov a predložím to ako sólo na návrh, ako reakciu na vami schválený rokovací poriadok. Chcel som pôvodne a myslel som si, že dá sa váš návrh zákona alebo vaša novelizačná snaha vylepšiť, stratil som toto presvedčenie, a preto si myslím, že chcem pri téme rokovacieho poriadku o nich hovoriť, o každom jednom si myslím, že by zlepšili kvalitu rokovacieho poriadku, kvalitu rokovania, mieru slušnosti v rámci tohto pléna, dokonca by odstránili dlhodobo tlačené problémy nášho rokovacieho poriadku, ktorým sa nikto nechce venovať, i keď od nás chce napríklad taká inštitúcia, ako je Európska centrálna banka. Jej hlas vyslyšaný nie je. Napriek tomu tu niekto prichádza s novelizačnou snahou rokovacieho poriadku na to, aby si vyriadil účty, a veľmi súhlasím s tým pomenovaním lex Matovič, ako ho povedal pán Budaj, aby si tu niekto riešil osobný spor a vťahoval do toho celé plénum parlamentu. A nech vystupujú aj kolegovia z opozície z akéhokoľvek uhla pohľadu, myslím si, že v jednom majú pravdu. Pravidlá, ktoré chce tento rokovák zaviesť, nijakým spôsobom neovplyvnia, nezdvihnú ani nijakým spôsobom nebudú sa dotýkať kultúry prejavu, pretože kultúra prejavu naozaj záleží od konkrétnych aktérov politického boja, nech sú z akéhokoľvek politického tábora. Čiže budem sa teda venovať návrhom zákona, ktoré som parciálne alebo náš klub parciálne predkladal, či už do pracovnej komisie, ktoré svojho času zriadil predseda Paška, pretože ten mal záujem spraviť zmenu rokovacieho poriadku a dohodnúť sa na nej, alebo sme ich parciálne predkladali počas ubehnutých 5 rokov, pretože sme mali za to, že rokovací poriadok disponuje viacerými chybami. Myslím si, že veľmi podobne v rozprave, aj keď s inými návrhmi, vystúpil pán kolega Dostál a týmto, keďže ho tu vidím, aj teraz v piatok na večer ho pozývam k rokovaniu, aby sme to možno dali dokopy a spravili sme skutočnú reálnu a tú novelu zákona o rokovacom poriadku, ktorá by nie problémy vytvárala, ale problémy riešila, pretože mám za to, že by sme urobili rokovaniu parlamentu dobre. Takže svojho času sme predkladali pre potreby tohto pléna novelu zákona o rokovacom poriadku, ktorá sa mala venovať tomu, že z rokovania výborov, a neviem, či noví kolegovia a kolegyne to vedia, budú vyhotovované audiovizuálne záznamy, že bude evidované, kto predkladal pozmeňujúce návrhy, a že bude aj evidované, kto a ako hlasoval. Možnože viete, možnože neviete, aj toto plénum má, sa vyhotovuje audiovizuálny záznam a zase je to len zvykovým právom, že je aj archivované. My sme navrhovali, aby bola povinnosť archivovať rokovania jednotlivých výborov, aby bol vyhotovovaný audiovizuálny záznam, aby boli archivované napríklad na jeden rok alebo päť, podľa toho, čo zvládne kapacita archívu, ale aby toto plénum a archív tohto pléna bola opora v zákone, že nieže niekomu napadne, keďže to nie je momentálne v zákone, a celý archív, audiovizuálny archív vystúpení poslancov jednoducho zo stránky Národnej rady Slovenskej republiky zhodí. Čiže, áno, mohli by sme mať ustanovenie v rokovacom poriadku, že budeme rešpektovať to, že plénum parlamentu je archivované a audiovizuálne záznamy z neho sú archivované a dáme do zákona povinnosť, koľko tento archív sa musí tvoriť, a zároveň aby vznikol nový moment, že nielen audiozáznamy z výborov, ktoré si pre účely vytvorenia zápisníc robia tajomníci, ale mali by sme do všetkých rokovacích sál našich výborov zaviesť kameru a mať záznam o rokovaní výborov parlamentu a malo by sa to vyskytovať na stránke Národnej rady. Ak vyjdeme z predpokladu, že tento parlament budeme definovať, tak ako ho teória definuje, ako pracovný a že väčšina, že väčšina legislatívnej práce pre potreby parlamentu sa deje priamo vo výboroch, že sem do pléna dostávame len tzv. spoločnú správu a v nej často nevidíme, kto a akým spôsobom ovplyvnil vládny návrh zákona a de facto cez výbory a pozmeňovacie návrhy, ktoré prejdú cez spoločné správy, sa k nám v anonymizovanej podobe dostanú legislatívne akty schválené výbormi, tak je asi dôležitým prvkom, aby rokovania výborov boli natočené na kamerový záznam a aby bola povinnosť tieto záznamy archivovať. Toto je jeden z prvých novelizačných krokov, ktoré, škoda, že sa nevyskytujú, vážení páni navrhovatelia, aj vo vašich návrhoch, a preto by bolo vhodné, aby sa do rokovacieho poriadku dostali. Ďalej. Spomínal som Európsku centrálnu banku. Od zavedenia spoločnej meny euro bombarduje Európska centrálna banka vedenie parlamentu tým, že máme chybu v legislatíve, ak prijímame legislatívne akty a chce, alebo mali by sme mali vôľu prijať legislatívne akty, ktoré sa dotýkajú spoločnej meny euro, že proces, ak tento návrh podáva výbor alebo ho podáva skupina poslancov vo výbore, alebo ho podáva poslanec tuná v pléne, neexistuje povinnosť konzultačného procesu s Európskou centrálnou bankou. Z hľadiska vlády, a ak je to vládny návrh zákona, dotýka sa spoločnej meny, táto povinnosť existuje, ale, a stalo sa to dvakrát v histórii, ak s tým príde výbor parlamentu, v tomto prípade finančný, alebo časť poslancov z tohto výboru, alebo ktorýkoľvek poslanec pléna si dá vypodpisovať pätnástimi podpismi, nemá povinnosť, aby jeho pozmeňovací návrh prešiel štandardným legislatívnym procesom medzirezortu a v ňom aby sa mohli tejto zmeny, ktoré sa dotýkajú európskej meny, alebo teda našej spoločnej meny euro, aby sa k tomu mohla Európska centrálna banka vyjadriť. Je to chyba. Dá sa to riešiť zmenou rokovacieho poriadku. Ja som toto dvakrát predkladal. Bolo to svojho času skonzultované už za vlády SMER-u v minulom volebnom období aj so samotnou našou Národnou bankou, ktorí by tento krok jednoznačne privítali, zároveň aj s niektorými časťami ministerstva financií. Neviem, prečo sa toto takisto neobjavilo v návrhu novely rokovacieho poriadku, a bola by to veľmi dôležitá vec z hľadiska toho, aby sme dodržiavali slušné a podľa mňa aj bezpečnostné štandardy prijímania návrhu zákona, ak sa dotýkajú spoločnej meny. Nechcem ísť veľmi do hĺbky pri tomto novelizačnom zámere, pretože Európska centrálna banka mala za to a informovala a viem, že písala v tomto bode listy aj predsedovi parlamentu Paškovi, že hrozí veľké riziko, že príde k nejakému veľmi nie odbornému zásahu, ak sa nebude môcť vyjadriť ku konkrétnym legislatívnym zmenám dotýkajúcej (pozn. red.: správne "dotýkajúcim") sa spoločnej meny euro. Pre mňa je záhadou, prečo toto plénum parlamentu dvakrát túto novelu rokovacieho poriadku odmietlo. Dúfam, že keď to predložíme ako jednu veľkú novelu rokovacieho poriadku, uznáte, že toto je novelizácia, ktorá by sa mala v rokovacom poriadku objaviť. Ďalší návrh, ktorý zamýšľam predložiť a chcel som ho predložiť aj ako opravu tohto vášho rokovacieho poriadku, je, aby sa v prípade zvolania mimoriadnej schôdze neuplatňovalo ustanovenie o povinnosti schváliť program schôdze. Keďže program schôdze bude a má vyplývať zo samotnej žiadosti o zvolanie mimoriadnej schôdze podanej najmenej pätinou poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Chceli sme navrhnúť, aby v prípade, ak predkladatelia žiadosti o zvolanie mimoriadnej schôdze mali záujem program schôdze meniť alebo doplniť, môžu tak urobiť, ale iba so súhlasom všetkých poslancov, ktorí podali o jej zvolanie. Je to parlamentný evergreen. Myslím si, že na základe ústavy má pätina poslancov, a rokovacieho poriadku, má pätina poslancov právo zvolať mimoriadnu schôdzu a zároveň má právo prerokovať tento bod. To, že sa ustálilo v parlamentnej praxi, a nebolo to tak od začiatku, sú predsedovia parlamentu, ktorí nepristúpili k obštrukčnej činnosti vládnej väčšiny voči opozícii a nedovolili prerokovať programy mimoriadnych schôdzi. Ja si pamätám a našiel som, že bol to napríklad pán predseda Hrušovský, ktorý to jednoducho nedovolil. Lebo to bolo slušné, nebolo to zbabelé. Nedovolil hlasovať o programe a jednoducho mimoriadna schôdza, ak o ňu žiadala pätina poslancov, bola, či ten program schôdze bol vtedajšej vládnej koalícii sympatický, alebo sympatický nebol. Myslím si, že akákoľvek vládna väčšina má dbať nielen na priamu dikciu zákona a nájsť nejakú právnu kľučku, čím dobehne opozíciu, pretože má väčšinu, ale mali by sme mať teda tvrdo v rokovacom poriadku zavedené, že ak pätina poslancov má záujem o nejakej téme rokovať, vypodpisuje to 30 poslancov, má právo tento bod aj prerokovať bez toho, že ho vládna, akákoľvek vládna väčšina zobštruuje spôsobom, že jej neschváli program. Keďže toto je bežná prax, myslím si, že nikomu potom nie je možné vyčítať to, čo často si navzájom vyčítame, že prečo je tu také veľké množstvo odvolávaní ministrov a prečo pri témach, ktoré niekedy nejdú po personálnej úlohe konkrétneho ministerstva a nejdú po tom, aby bol minister odvolaný, ale nemáme žiadnu inú možnosť, ako sa o tejto téme baviť, pretože program mimoriadnej schôdze vládna väčšina neodsúhlasí, tak sa pristúpi ku kroku odvolávania ministra alebo odvolávania premiéra, kde vládna väčšina nemá možnosť schvaľovať program. Prečo si nenaliať čistého vína a nedodržať to základné slušné pravidlo, a to je, že ak sa tu nájde 30 poslancov, ktorí chcú o nejakej téme rokovať, určí sa to ako program. Ten program je bezo..., uu, do neho nie je možné zasahovať. Prečo toto nie je veľkorysým krokom, ktoré (pozn. red.: správne "ktorý") by ste mohli vy sami navrhnúť a mali by sme tu menej odvolávaní ministrov, rezortných ministrov alebo premiéra a mali by sme tu viac tém, ktoré trápia ľudí. Ak sa budeme baviť o témach, ktoré chce zvolať pri mimoriadnych schôdzach či koalícia, alebo opozícia, alebo iná 30-členná skupina poslancov, ktorá môže byť, nedajbože, aj zmiešaná z vládnych a opozičných poslancov, lebo jednoducho majú záujem na mimoriadnej schôdzi o nejakej takejto téme rokovať, tak si myslím, že urobíme pre parlamentnú dišputu omnoho viacej a pôjdeme presne opačným smerom, ktorý úmysel predkladateľov je, a to je, že by parlament sa zaoberal omnoho viacej problémami ľudí. Omnoho viacej by sa tu diskutovalo, ako ich zámer obmedziť diskusiu v rámci parlamentu. Áno, pri tomto návrhu, ktorý je pre mňa dôležitý a často, často súvisí možno s emočnou a vypuklou atmosférou, ktorá sa v pléne parlamentu vie vyskytnúť, je priamo zvolávanie mimoriadnych schôdzí. Áno, je pravda, že tento nástroj väčšinou alebo takmer každý využíva, opozícia je o jednoduchej ľudskej odvahe. Myslím si, že by bolo veľmi dôležité, aby sme zmietli tento návrh zákona, ktorý chce parlamentnú debatu uzatvoriť, ktorý jej chce menej, ktorý chce urobiť z pléna parlamentu nejaký efektívny nástroj. Efektívny nástroj prijímania legislatívy, a toto je úplne z východiska aj zo základnej axiómy celé zlé a mali by sme sa zamerať na to, aby tu bolo, práve naopak, viacej diskusie, viacej návrhov, a nielen legislatívnych. Toto, toto plénum by sa malo zaoberať aj problémami, ktoré trápia slovenskú spoločnosť a nemajú jednoduché legislatívne riešenie. A týmto chcem dať v tejto fáze apel, že dodržanie pravidla a opozičného práva, že ak schôdzu zvolám, mám právo ju prerokovať, je takýmto apelom, otvorme viac debaty v parlamente, otvorme parlament aj slovenskej verejnosti, aby jednoznačne mohli vidieť v mnohých debatách, ktoré tu vedieme, aj svoje vlastné problémy. Lebo, a tam len voľne premostím na ďalší novelizačný bod, a to je, že nám chýba v pléne parlamentu podľa mňa veľmi neoprávnene zrušený inštitút všeobecnej rozpravy. Nazval som si ho nie právnym jazykom a vysvetlím, čo tento inštitút znamená, a je to ďalší bod, ktorý by som chcel do veľkej novely rokovacieho poriadku, ktorý tentokrát pripraví pre vás, páni, opozícia, je inštitút všeobecnej rozpravy, kde priamo v duchu toho, aby sme mali viacej debaty o problémoch obyčajných ľudí, aby sme mali viacej debaty o spoločenských problémoch a nemuseli sme prichádzať stricto s legislatívnymi riešeniami. Poviem dve príčiny, prečo by tomu tak malo byť. Možno ste si všimli, že pri mnohých kritických vystúpeniach pána Číža, ktorý sa snaží premieru legislatívnej aktivity opozície vidieť ako obštrukčný mechanizmus a atakovanie prijímania vládnych návrhov zákonov, a to je preto, že sa nám na schôdzi objavuje príliš, z jeho pohľadu, príliš veľa legislatívnych aktov, ktoré chce opozícia na schôdzi prerokovať. Myslím si, že nemá celkom pravdu, ale v jednom, v jednom bode pravdu má, pretože ak neviem plénum parlamentu otvoriť pre tému, ktoré, ktorej trápia mnohých vlastných voličov alebo trápi spoločnosť a nemám ten kľúč, ako odomknúť plénum parlamentu, okrem toho, že musím predložiť nejaký konkrétny legislatívny akt, tak sa potom možno čiastočne aj deje to, že vytiahnem si z tejto rodiny problémov nejaký návrh zákona a predkladá sa síce novelizačná snaha, ale ambícia a motivácia je vôbec tú tému otvoriť v pléne. Majster tejto parlamentnej disciplíny bol svojho času Alojz Hlina, ktorý dokázal priniesť témy, ktoré, ktoré chcel a o ktorých chcel, aby sa toto plénum rokovalo. Keďže ho zabili pri procedurálnych návrhoch na začiatku schôdze a nevedeli to dostať ako body schôdze, zároveň nie je žiadna iná možnosť ako o týchto zámeroch alebo týchto spoločenských problémoch rokovať, tak prichádza s novelizačnými aktami. Myslím si, že si to osvojili už teraz aj viacerí noví poslanci. Preto by bolo jednoduchšie zaviesť štvrtok doobeda, kedy vieme, že máme v poobedných hodinách hodinu otázok a potom interpelácie, inštitút všeobecnej rozpravy, kde si poslanec môže na tému, zadefinovať tému a mať k nej vystúpenie o probléme, spoločenskom probléme a žiadať napríklad kolegov, orgány parlamentu k tomu, aby sa tejto téme venovali. Myslím si, že tá nuansa medzi hodinou otázok a priamou interpeláciou a inštitútom všeobecnej rozpravy môže byť hlbšie vysvetliteľná priamo pri tom, ako to spravíme do paragrafového znenia, ale keďže toto poznajú a pre mňa prekvapivo toto v tej komparácii, ktorú často používal jeden z predkladateľov tohoto návrhu zákona, že si dal porovnať, že mu to nevypadlo, že toto je takmer jednoznačný, takmer vo všetkých parlamentoch členských krajín Európskej únie, parameter, ktorý tam jednoducho zavedený majú. Podľa mňa má mať poslanec právo otvoriť spoločenskú debatu na nejakom časovom úseku pre plénum parlamentu, ktorá nemá priamo legislatívne riešenie, ktorá nejde priamo v jednoduchej otázke pre hodinu otázok a ktorá nejde priamo do pôsobenia nejakého rezortného ministra a nevie ho týmto pádom interpelovať. Keďže toto máme pokrútené, myslím si, že tento inštitút, aby sa to nepodobalo, denne sa otvára pri návrhoch zákonov všeobecná rozprava, dúfam, že som na tomto krátkom poli vysvetlil ten rozdiel. Čiže aby sme mali viac debaty naklonenej k ušiam a očiam a ústam verejnosti, mohli by sme aj takouto parciálnou zmenou rokovacieho poriadku odomknúť plénum parlamentu aj na spoločenské témy, ktoré sa nedokážu jednoducho rezortne riešiť, kde nestačí kratučká otázka ministrom alebo premiérovi a kde nevieme jednoznačne povedať, že tento problém má takéto a takéto paragrafové znenie a predkladám ho z takýchto a z takýchto dôvodov. Čiže pri tejto novelizačnej snahy (pozn. red.: správne "snahe"), ktorá mne veľmi chýba v tomto návrhu zákona, a preto ju nepodporím, vyviniem možno aj maximálne úsilie, aby som presvedčil čo najviac poslancov, aby sa jednoducho v našom rokovacom poriadku, a tu chcem zvýrazniť, znovu zaviedla. Lebo tento inštitút sme už pri, možno starší kolegovia to dosvedčia, sme mali pri rokovaní pléna Národnej rady, fungoval. Ďalšie novelizačné zmeny, ktoré by som chcel predostrieť a ktoré budú obsahovať, ktoré budú obsahovať, obsiahnuté v našej novele zákona, je zlepšenie výkonu petičného práva. Dlhodobo sme počúvali mnohé obvinenia spoločnosti, že toto plénum parlamentu alebo akékoľvek iné, ktoré tu boli, nežije na tepe doby, že sa často zaoberáme viac sebou ako, ako spoločnosťou a spoločenskými problémami, a preto si myslím, že už v súčasnej podobe sa malo dávno vyskytnúť, návrh, že ak sa 15-tisíc ľudí podpíše pod petíciu, môžme túto petíciu považovať za iniciáciu zákonodarného procesu. Ak to teda rozkódujem, legislatívnu iniciatívu by sme nedávali iba vláde, iba výborom, iba poslancom, ale ja budem sa snažiť vyargumentovať, prečo 15-tisíc ľudí, ak sa podpíše pod petíciu, stávala by sa táto petícia, ak bude obsahovať paragrafové znenie, dôvodovú správu, stáva sa táto petícia vstupom do rokovania výborov a pléna Národnej rady a budeme na ňu nahliadať ako na podaný a platný návrh zákona. Cesta priamej alebo k inštitútom priamej demokracie je tŕnitá, máme mnohé prekážky na to, aby sa petičné právo alebo referendové právo aj reálne uplatnilo, a myslím si, že 15-tisíc podpisov - tí, ktorí zbierali podpisy pod vznik politických hnutí a strán, mi asi dajú za pravdu - nie je ľahké nazbierať, a ak sa vyvinie táto aktivita, nemala by byť zamietnutá takpovediac pod koberec s tým, že tento bod sa prerokuje iba v pléne parlamentu. Totižto my máme teraz inštitút prerokovania petičného práva, ak sa podpíše 100-tisíc ľudí pod petíciu, tak máme povinnosť ho prerokovať v orgánoch parlamentu a tuná v pléne, ale tým to de facto končí. Čiže môže s tým vzniknúť možno nejaké osvojenie si tohoto návrhu poslanca, možno nejaká mediálna pozornosť, ale priamy exekutívny nárok týmto, týmto 100-tisícovým davom ľudí, ktorí sa podpíšu pod petíciu, neexistuje. Čiže zopakujem to, chcel by som, aby 15-tisíc dospelých ľudí, ktorí sa podpíšu pod návrh zákona, malo právo predniesť tento návrh zákona vo výbore a aby tento návrh zákona sa stal skutočným návrhom zákona a mali týmto dostať právo na legislatívnu iniciatívu aj počas behu našich mandátov. Nemyslím si, že by nejakým spôsobom oslabili silu našich mandátov ako zákonodarcov a ústavodarcov, myslím si, že by sme vyhoveli požiadavke toho, že referendum a petícia na Slovensku nie je len deklaratórne právo, ale aj reálne a vykonateľné právo na to, že ľudia aj počas behu jednotlivých funkčných období Národnej rady majú právo predkladať návrhy zákonov. Ďalší návrh zákona, ktorý možno vzbudí aj nevôľu u viacerých poslancov, ktorý sme predkladali niekedy v roku 2012 a vyplýval z toho, že všeobecne verejnosť má veľký problém s tým, akým spôsobom sa poslanci a poslankyne zúčastňujú rokovania pléna, a majú za to, že veľmi poslanci pléna tej práci nedajú, tak sme prišli s návrhom zákona, aby sa nastavil efektívny a overiteľný spôsob kontroly prítomnosti poslancov na rokovaní výborov, ale aj rokovania pléna parlamentu. Zároveň priznávam, že motív vtedy bol aj to, že si poslanci zamenili riadky na prezenčných listinách a podpisovali svojich vlastných predsedov, a keďže toto bolo už následne, keďže keď sa ujal svojej funkcie predseda Paška a odmontoval kameru, ktorá mala na to dohliadať, a dodnes to tak je, tak sme chceli zaviesť pravidlo, aby sme využili naše či už poslanecké preukazy, keďže sú obdarené čipom, alebo samotné hlasovacie karty, ktoré mali slúžiť pri súčasnom technickom vybavení orgánov tuná parlamentnej budovy, aby sme tieto čipy používali na kontrolu prítomnosti či už v rokovaní orgánov Národnej rady, alebo v samotnom pléne. Toto, toto riešenie malo minimalizovať možnosti zneužitia alebo obchádzania účasti na schôdzi, keďže - a ešte raz opakujem - technologické riešenie, ktoré je súčasťou aj poslaneckého preukazu, jednoducho neumožňuje vytvárať duplikáty. Myslím si, že následná aj parlamentná prax hovorí o tom, že ak sa aj nepodpíšete na tej listine, ale ste dohľadateľný, či už počas vystúpenia, alebo priamo hlasovaním, tak má sa za to, že ste prítomní ako poslanci. Myslím si, že nie sme ďaleko k tomu, aby sme toto novelizačne zaviedli do praxe aj pre potreby výborov, pretože je tu niekoľko čítačiek, ktoré by sa dali na túto tému v samotnej budove, ktoré by sa dali na toto využiť a takpovediac, ak by ma niekto chcel obviniť, že pri tejto novelizačnej snahe zavádzam nejaké vysoké náklady na elektronizáciu budovy Národnej rady, nie, nie je tomu tak, súčasný systém by sa jednoducho dal využiť, aby sme nastavili efektívny a overiteľný spôsob kontroly prítomnosti poslancov v práci. Ak sa bude zdať možno kolegyniam a kolegom, že toto je útok takpovediac na prvú signálnu, nie, nie je tomu tak, myslím si, že často sme atakovaní nie veľmi korektnými zábermi pléna parlamentu, i keď dnes idem sám proti sebe, lebo som proti tomuto výroku, kedy sa dostáva do mediálneho priestoru tento obraz pléna, že je nás tu päť a pol, ale mám za to, že poslanec vykonáva aj iné úkony v rámci budovy, pléna parlamentu a z rôznych príčin, z obštrukčných alebo ho prejav nezaujíma, alebo má nejaký iný zámer, sa môže nachádzať v práci, možno priamo jedná s nejakými občanmi a podobne, urobili by sme jednoducho zadosť tomu, že poslanci, ktorí pracujú, by boli preukázateľne identifikovaní s tým, že naozaj pracujú. Zopakujem jeden z návrhov, ktorý chceme predniesť, i keď možno nesplníme polročnú lehotu, a to je to, ktoré navrhoval svojho času Daniel Lipšic, a to je dokázateľný fakt zavedenia tzv. vyšetrovacích výborov, ktoré sme chceli, keďže tá debata nie je dávna a absolvovali sme už toho v tomto pléne parlamentu, nebudem o tejto téme rozprávať možno viacej, ako je treba, iba spomeniem, že myslím si, že OKM mal tie, ak si to dobre pamätám z tejto debaty, má inštitút vyšetrovacích výborov pri kauzách zavedený takmer každý jeden parlament v Európskej únii, neviem, či dokonca nie Európy ako takej. Čiže ak by sa... (Reakcia z pléna.) Teraz som pri deviatom, ešte dvanásť. Ak by sa... (Reakcia z pléna.) Ja vám to potom aj odovzdám písomne, ak by sme sa boli stretli, tak sme sa nemuseli takto pri druhom čítaní dohadovať v pléne. (Reakcia z pléna.) Neviem, ako to stihnem, pardon. Nie, pán predseda, počul som, neťahám čas a využívam možnosť hovoriť o novelizačných návrhoch zákona, ktoré sme predkladali. Ak by ste sa boli venovali lepšie príprave tohto návrhu zákona, všetky takmer sú predložené a boli predložené na rokovanie pléna parlamentu, ja ich len sumarizujem. A pôvodne, zopakujem to, sme mali ambíciu každý jeden predložiť k vášmu neopraviteľnému návrhu zákona. To, že sa nedá opraviť, má za cieľ to, že budem o nich rozprávať, pretože ešte mám na to právo, dúfam. Čiže chcel som hovoriť o ďalšom bode, a to sú zavedenie inštitúcie alebo inštitútu vyšetrovacích výborov pre plénum parlamentu a budem následne aj hovoriť o zavedení inštitútu vykonania individuálneho poslaneckého prieskumu. A tak ako sme už toto volebné obdobie hovorili s kolegom Lipšicom o nich, máme za to, že otvárajú cestu a dvere k tomu, aby sila, dôveryhodnosť výkonu poslaneckého mandátu nabrala vyššiu váhu. Pri inštitúte zavedenia vyšetrovacích výborov, ktoré môžme vidieť aj na základe komparácie, alebo teda porovnania s inými parlamentami, kde slúžia pre účely zákonodarcov práve na to, aby aj politicky citlivé kauzy, aj kauzy, ktoré siahajú takpovediac k možným legislatívnym riešeniam alebo k návrhom voči exekutíve, mali možnosť poslanci výborov, ktoré by takto vznikli a jednali by nie na báze väčšiny, ale konsenzom