42. schôdza NR SR - 1. deň - B. popoludní pokračovanie 4
Dátum: 2014-11-10
Poslanec: Hlina, Alojz (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

830. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, využijem aj techniku, len vám ukážem, jak vyzerá belizské sídlo, aby ste si to vedeli predstaviť. A ľudia, je dobré, keď si vedia predstaviť, to je taká mnemotechnická pomôcka, jak sa, to už aj, myslím, Komenský dávno povedal "škola hrou", zapojiť čo najviac zmyslov. Prosím vás, čo treba povedať, skôr ako pripustíte, že, abo tu niekto začne šíriť, že sme tu obeťou alebo že sa stávame nejakých hier... Ak sa dá, poprosím technika, pána technika. Dobrý deň, môžte? Nech sa páči. Málokto z nás bol na Belize, predpokladám. Ja mám kamarátov kúrenárov a garantujem vám, že títo moji kamaráti kúrenári majú lepšie sídlo, majú krajšiu budovu, majú, lepšie to tam proste vyzerá. A teraz si predstavte, že v tejto búde je registrovaná, asi aj sídli (prezentácia na obrazovkách v rokovacej sále), to nikto nevie, firma, ktorá za tri roky urobila taký obrat, ako je polovica HDP v Belize. Si to predstavte, že v budove, to je, ináč, keď si to pozrete ináč, z iných fotiek, tie tu teraz nebudem púšťať, to je pri mori, to je nejaká rybárska záležitosť. Čo tým chcem povedať? Ak sme sa včera rozprávali o tom, môžme vypnúť, ak sme sa včera rozprávali o tom, že ako sa niekde nejaký domorodec v šortkách s palmami dozvedel, že v Piešťanoch potrebujú cétečko, tak by sme mali vizualizovať jedným dychom, že kde aj sedí, hej. Tak teraz si predstavte, už teda že sedí v tejto budove. Nevyzerá to ako nejaké IT pracovisko, lebo že by teda nejak, podľa mňa tam nemajú ani internet, a možno majú, no nikto nevie, no možno takú prenosovú rýchlosť jak u nás. Ale nevyzerá to teda, že tam by sedeli nejakí, fakt, že géniovia, ktorí by sledovali vestníky všetkých krajín a dodávali by cétečká aj do Piešťan, hej. To znamená, že nesedí tam ten domorodec, ani teda domorodec si tú firmu tam nezaložil. Je to to, a čo chcem aj ľuďom povedať, že hrá sa s vami nečestná hra. Že hrá sa s vami nečestná hra, že firma, ktorá urobila za minulý rok, myslím, obrat 105 mil. eur na našom biednom zdravotníctve, 3 mld. korún, predstavte si to. Ja som sa pomýlil, keď som hovoril 5,5; 8,5 mil. korún denne. Predstavte si to, 8,5 mil. korún denne urobili chlapci, čo tam sedia v tej prístavnej budove. Možno dole je nejak, že opravujú siete alebo ja neviem, tam dolievajú olej do motorových člnov. Proste jeden by nepovedal, všakže, ako zvykne sídliť firma s takýmto enormným výtlakom. Hrá sa s vami nefér hra. Dlhodobo, dlho, programovo, kontinuálne, projektovo sa s vami hrá nefér hra. Obrovské peniaze, ktoré nie že neboli zdanené. Viete, to je to, že to bol jak ten prípad s tým Gabčíkovom, že už keď nevedeli, ako oklamať, tak povedali, že naliali, lebo to už nikdy nikto neskontroloval, že už keď bolo napustené, že za miliardu tam naliali nejaký betón, hej. A v zásade by im na to nikto nebol prišiel, keby to boli zdanili. Lenže, rozumiete, tá chamtivosť bola taká, že tam potom, preto sa o tom začalo rozprávať, lebo ešte ani zdaniť sa im to nechcelo. To znamená, mali miliardu doma, však už z tej miliardy mohli pustiť dačo aj štátu, nie? Nie, určite nie, ešte aj tam urobili. Čiže preto sme sa to vôbec dozvedeli. A toto je detto prípad. Rozumiete, že prípad je, že oni idú na dvakrát. To znamená, na dvakrát vidíte cétečko, ktoré by malo stáť určitú sumu, stálo rádovo inú sumu. Nuž doprajme. Keby sme povedali, tak dobre, tak doprajú, tak už ja neviem, i keď sa to ťažko hovorí, že tak to aspoň zdaňte tu. Nie. Ani sa to tu nezdaní. Viete, a teraz možno aj že čo je silnejšie, že či tá vôľa nebyť videný, hej, alebo tá vôľa ani sa nezdaniť. Lebo aj to sú tiež dôležité momenty toho, hej. Že to by možno pána Kažimíra zaujímalo, že kde to vlastne uteká. Takže podľa mňa v rybárskych budovách niekde na Belize sa dejú veci. A potom vznikajú tie zvláštne náhody, ktoré, tu bola tendencia nás o niečom presvedčiť. Prosím vás, niekto sa nás snažil presvedčiť o, ak včera sme si povedali, že to je absurdita, tak dneska sme dostali na stôl ďalšiu absurditu. A jak sa hlásili. Ale ten hlásoček už bol slabší. Niektorých kolegov, mne vás bolo ľúto, poviem otvorene. Lebo poďme ešte raz a pomaly. Dobre? Ešte raz a pomaly. Predstavte si tú búdu, to je búda, to je normálne búda, to hovorím. To sú jak niekde na autobusovej stanici, hej, že v tejto búde nejaký domorodec Belizan si zmyslí, že založí firmu. Môže sa stať, však prečo nie? Úplne náhodne si povie, že sa bude volať Penta Enterprises. Môže sa stať, prečo nie? Pripusťme. Znova úplnou náhodou sa rozhodne, že bude sídliť v tej istej budove, čo čert nechcel, nešťastie, kde sídli aj Medical Group, s ktorým my tu máme trochu problém, hej. Už je tých náhod veľa, nie? Ale ešte raz a pomaly. Prosím vás, ale prečo sú v tých Košiciach na Gorkého 9? Rozumiete? Dobre. Ježiš, jak sa ospravedlňujem, nebol to penzión, bol to hotel Rokoko. Dobre? (Smiech v sále.) Ježiš, možno som to naschvál povedal, aby ste sa chytili, pán kolega. Viete, že to je, áno, ospravedlňujem sa všetkým poslancom SMER-u, klamal som. Prepáčte mi to. (Reakcia z pléna.) Vedome. (Zasmiatie sa rečníka.) Vedome som klamal, chcel som vás zaviesť v tom, že to bol penzión, a ubral som, ublížil som hotelu Rokoko, ktorý má štyri hviezdičky. Ospravedlňujem sa. Dúfam, že to bude mať súdnu dohru. (Smiech v sále a potlesk.) Páni kolegovia, musíte sami, sami uznať, že to je veľa, že to je moc. To sa nedá. To proste už aj keby to naozaj tak bolo, už aj keby to naozaj tak bolo, tak si povedzme, že to sa tomu dá ťažko uveriť, týmto všetkým sumárom náhod, ktoré sa tu okolo nás, okolo nás prebiehajú. Áno, je pravdou, že budeme musieť urobiť aj niektoré veci, ktoré by sme možno ináč neurobili. Je pravdou, že aj táto fotka nejako prišla, je pravdou, že aj teraz sú určití ľudia na Bahamách a skúmajú, ako sa dá urobiť protest pred Širokého vilou. Avizujem. Skúmajú tie možnosti, je tam určitý problém, lebo je v nejakej zamknutej zóne. Skúmajú to, ako sa dá urobiť symbolický protest pred Širokého vilou v Bahamách. Dneska sadnete a idete, za desať hodín ste tam. Symbolicky v tomto. Však, samozrejme, to je enormne náročný finančný, ale by ste neverili, koľko Slovákov žije v Amerike a z Ameriky na Bahamy, to je loďou za dve hodiny, alebo koľko. Budete mať možnosť sa konfrontovať a povedať si, nespravte, kľudne, pán Brixi, dohodnite, poďte ku mne pred dom. Zožeňte si demonštrantov, sľubujem, neviem, nájdem a poviem neviem čo, ale povedzte im, že nech niečo vykrikujú. Ja nemám s tým problém. Keď som sa dal na politiku, vážení, tak budem musieť tomu ... (pozn. red.: nezrozumiteľne vyslovené slovo). Viete, čo urobili v Rumunsku s Ceauşescom? To asi ako si vysvetlíte? Už tu splietate. Nechoďte do politiky, keď sa nechcete konfrontovať. Keď, áno, určitý moment v politike, môžte dopadnúť tak, že nemôžte sa prejsť bezpečne po ulici. Áno. A kto za to môže? Ja? Ja za to fakt nemôžem. Niekde to tak dopadne proste. (Reakcia z pléna.) Chcete politiku, chcete, musíte priniesť aj obeť. My sme priniesli obetu, my tu celý víkend, ja som nešiel do kostola včera, a však toľko vydržím, a priniesol som, aj vy prineste. Áno, je, áno, je to jedna z možností, ako ľudia majú právo vyjadriť svoj názor. Majú. Tomu sa nečudujte. Predsa nesplietajte tu o deťoch a neviem čo. To, čo tu bolo za snaha podsunúť, že a prísne vzaté. Čiže nečudujte sa ani tomu, že by niekto prišiel pred dom. Nečudujte sa! Nemôže stáť na jeho pozemku, pokiaľ mu vlastník to neumožní, to treba plne rešpektovať, ale na chodníku môžu. Kľudne môžu. Dobre? Ale prísne vzaté, pán Paška nebýva v rodinnom dome. Koniec koncov a to mi nejakí východniari povedali, však to je prechodné ubytovanie, že nech už teda, keď je to prechodné, tak nech už je ukončené. Viete, čiže ja som tú jamu nekopal. Viete, to je, ja som to, ja som to takto nenastavil. Pán Paška býva v nejakom športovom komplexe v mestskom parku prechodne. Sám si to takto chcel, samému sa to takto páčilo. Ja viem, že to imponuje niekomu. Ja viem, že to je určitá aj statusová záležitosť, bývať v mestskom parku. Tak koniec koncov tam nemôže bývať každý. Tak nech sa páči. Tak jak ľudia chodia po mestskom parku, tak budú chodiť, predpokladám, aj zajtra po mestskom parku a popritom vyslovia nejaký názor. Dovoľte pri tejto príležitosti uviesť pre záznam. Pôvodne sme hovorili, že by sme to urobili, jak sme Slotovi dávali, že vajíčka pred sídlo SNS. Vzhľadom na to, že oceňujem, že sa k tomu pripojili ďalší kolegovia a s touto mierne rizikovou formou protestu, s ktorou mimochodom ja nemám problém, sme našli riešenie, že nie vajíčka, ale sviečku. Takže, vážení, prípadne tí, ktorí by ste chceli prísť, dobre, na ten piatok, či vlastne zajtra, pardon, o tretej do mestského parku, tak pre tentokrát nie vajíčka, nebudeme dávať vajíčka na prah, ale budeme dávať sviečku. A chcem vás poprosiť, naozaj, nikto nemá záujem urobiť niečo, čo by sa mohlo vyhodnocovať ako niečo, čo sa nemá robiť. Ale pozor, vážení! Protestovať v parku a nahlásiť zhromaždenie pred objektom, v ktorom býva prechodne predseda národného parlamentu, sa môže. Povedzte mi zákon, podľa ktorého sa nemôže, budeme o tom rozprávať. To, že pocitovo to tak vyhodnocujete, to ešte stále nič neznamená. Tá doba už dávno pominula. Dobre? Čiže tá výzva zazneje. Prosím vás, zdržte sa akýchkoľvek, akýchkoľvek úkonov, ktoré by mohli byť vyhodnocované ako nemiestne. Dobre? Aj verbálne, kľudne poviem aj verbálne, lebo treba byť v tomto naozaj zatiaľ primeraný, lebo je to symbolická záležitosť, čiže nikto takúto výzvu nerobí ani neurobí, aby sa tam, nedajbože, niečo niekto neurobil. Samozrejme, pokiaľ tam niekto nezačne hrať nejaké konšpiračné hry, ale z tých ma vynechajte. Vážení, dobre, čiže tak sa veci majú. Aj na tých Bahamách, aj na tých Bahamách budú stáť ľudia, budú držať transparent, odfotia sa a na tom transparente budú slovenskí živnostníci, tu sú vaše peniaze, aj. A bude ten transparent aj v angličtine. A v tých Bahamách, na tých Bahamách a na tom, ani neviem, Nassau, či jak sa volá to mesto, sa tí exkluzívni susedia pána Širokého dozvedia, koho majú za suseda. No čo je na tom zlé? No však sa dal na boj, nech bojuje. Viete, to nejde tak, že idem do niečoho a nie som ochotný prijať za to, však sláva je spojená aj s takýmito nepríjemnosťami. To je, taký je život, proste. Nech sa páči. Mal robiť niekde v knižnici a nikto by pred jeho domom nestál. (Smiech v sále.) Nie? Aj pán predseda parlamentu mohol vyučovať estetiku niekde na košickej univerzite a predpokladám, že by nikto pred jeho domom nestál a neprotestoval. Prosím vás, takže nebuďte citlivučkí. Jakí citlivučkí, jakí citlivučkí, pozrite sa, jak normálne vystrašené zajačiky, že tu extrémisti, radikáli, neviem čo, všecká verbež, veteš sa nazbiera. To je jakešovčina jak vyšitá. Keď si to niekto zozbiera, to normálne sa nám vracia. A teraz sa premostím do druhej časti môjho vystúpenia, a to chcem o tom hovoriť, lebo podľa mňa je čas to povedať. Je to už 25 rokov, je to už 25 rokov. Pred 25 rokmi boli takí, ktorí hovorili, že presne tento slovník. Ja neviem, už jak ten Jakeš hovoril, že kto, teda tí umelci, tá Zagorová, čo?, jak im chcú ublížiť. Nie? Však to bolo... (Reakcia z pléna.) Hej, že... My sme spravili 17. novembra chybu. A ja ju priznám. My sme neboli dôslední. My sme neboli dôslední. (Reakcia z pléna.) To je veľká chyba, ktorú... (Reakcia z pléna.) Tam sme spravili chybu, naozaj, že tá dôslednosť nám chýbala. A ja vám poviem, že čo sme pokazili od novembra doteraz, a poviem vám, vyberiem si jeden zákon, na ktorom vám to dokumentujem, že, a keď sa to dá celkom plasticky uchopiť. Budete možno prekvapení, na zákone o pohrebníctve vám to poviem. Na zákone o pohrebníctve vám to poviem, že veľa vecí sa pokazili a každý má v tom noštek trošku zaborený. Komunisti nemali teda rešpekt pred kadečím, ale pred hrobovým miestom a dĺžkou užívania, aký-taký rešpekt mali. Proste sa toho nechytali. Zjednodušene sa to dá povedať, že sa toho nechytali. A to je presne to, že po novembri sa stalo to, že začalo páliť aj to, čo by v zásade ľudí páliť nemalo. Rozumiete? Začalo páliť aj dĺžka užívania hrobového miesta. Ono sa to, samozrejme, prekrylo cez nedostatok miest na pochovávanie a neviem čo, nechcem vás tu zaťažovať tými výpočtami, skúsim to zjednodušiť a zrýchliť. Maskovalo sa to všeličím. Stalo sa to, že v 2005 Dzurindova vláda prvýkrát do toho hrýzla, že zmenila zákon o pohrebníctve, hej, lebo vlastne urobila vlastne úplne nový, kde začala definovať, zoberte si, pri hrobovom mieste začala definovať nájom, nájomnú zmluvu, výpoveď z nájmu. Nestačilo v 2005, v 2010 to dorazili SMER a § 21, myslím, a § 22 Nájomná zmluva a výpoveď z nájmu sú paragrafy normálne cez tri strany. Teraz si zoberte tú cynickosť, tú absurditu, že proste v zákone o pohrebníctve definuje nájomné miesto, proste z hrobového miesta sa stal tovar. Z hrobového miesta sa stal tovar, zjednodušene. Dokonca bol tlak a je tlak, vysokoobrátkový tovar. Tá téma je citlivá, nechcem. Ale čo tým chcem povedať? Že v tomto sa to veľa pokazilo a tento zákon je možno dokumentom toho, že sme vo veľa veciach, veľa veciach, vážení, urobili chybu. A tento zákon je toho dôsledkom. A vracia sa nám to v tom, že ľudia začínajú spochybňovať november. Začínajú ho spochybňovať. Začínajú tu zrazu, ja neviem, dokonca vy ste schopní z novembra niečo urobiť. Objavujú sa všelijaké teórie a to je zle. Lebo november sám osebe bola krásna, čistá vec. Bola krásna čistá vec. A boli tam ľudia, ktorí išli, pre toto ste im nemuseli dať päť euro na hodinu. To boli ľudia, ktorí išli na to námestie. To bolo. A ja tak chcem zostať. Tak chcem zostať, aj s tým umrieť, že november bol krásna, čistá vec, keď ľudia sa sápali, chceli ísť po slobode. Samozrejme, že sa okolo toho motali, vždycky sa motajú všelijakí odkenďusi a neviem čo, ktorí si to obrátili na svoj obraz, a takto to dopadlo. Takto to dopadlo. A vracia sa nám to, vracia sa nám to, že ľudia ho začínajú spochybňovať a v tomto marazme, v tomto morálnom marazme, v tomto spochybňovaní tohto celého, v tomto blate sa dobre darí všelikomu a všeličomu. A to je presne náš prípad. To je presne náš prípad, do ktorého sa my dostávame. Ľudia začínajú sa vracať k novembru, resp. vyhodnocovať november ako niečo a dobu pred novembrom, by ste neverili, koľko ľudí už začína vyhodnocovať v určitých intervaloch a parametroch pozitívne. Dokonca aj pri mne blízki ľudia mi povedali, že Gejza Šlapka, keby toto videl Gejza Šlapka, bordel v Bratislave, idete po Poštovej ulici, bordel jak v tanku. To je normálne sen! A ten človek povedal. Keby toto videl Gejza Šlapka, tak by vyleteli všetci. A to je proste to, že niekde s tým sa budeme konfrontovať čoraz viac. A aká je cesta? Že cesta je, nevráťme sa, prosím vás, tam, lebo sa tí ľudia začnú objavovať, že vtedy bolo naozaj lepšie. Vráťme sa k tomu, že to pokúsme sa dokončiť. My sme to nedokončili v ten moment. Lebo určitá skupina ľudí, ktorým vyhovoval ten systém, ktorý tam bol, ako bol položený, tak sa kontinuálne preniesli do nového systému aj so svojím systémom práce a teraz požívajú dokonca väčšiu ochranu. Väčšiu ochranu, lebo ich chráni ústava a vtedy sa majetky všelijako schovávali a kamuflovali, teraz sa s majetkami predvádza. A, viete, možno niekto povie, že rozprávam od veci. Nerozprávam od veci, lebo chcem povedať, a tým budem končiť, že prečo to hovorím. Je našou povinnosťou proste dokončiť november v tom, v tej prapodstate, že o čo šlo. Ale verím, z vás, aj tí, čo tam vtedy boli, tam išli pre tú prapodstatu. Už vtedy tam stáli, už vtedy tam stáli ľudia, ktorí špekulovali, že čo, jak sa s tým dá vybabrať, ale v tej prapodstate. Nevadí, veď kľudne dohovorte, lebo mne to trošku vadí, aspoň si spravím tento... Dobre? Čiže pre potreby našej krajiny je potrebné urobiť niektoré úkony nato, aby sme nedopadli tak, ako vyzerá, že ak s tým niečo neurobíme, dopadneme. Lebo sú, zjednodušene, zrýchlene, už je ukrajinský model a povedzme, dajme tomu dánsky model. Dánsky model má silnú strednú vrstvu, ktorá slúži aj ako buffer, slúži aj určitý nárazník, tlmí excesy zhora, zdola, absorbuje to, vyrovnáva sa s tým, tá spoločnosť ako tak šlape. Potom je ukrajinský model, kde stačí, aby sa ľudia, ktorí pri jednom stole sedia, rozhádali, aj má, celá krajina má problém. A ak to primiešate s nejakou tenziou, ktorá v tej danej krajine je, a v Ukrajine mali tenziu, tak je konflikt jak vyšitý. A to je ten problém, to je, na čo chcem upozorniť, my sa blížime tým, že sme sa nevysporiadali s novembrom poriadne, tým, že sme niekomu nechali preniesť si systémy práce, aj kopu iných vecí, a teda zjednodušme, systém práce a určitú toleranciu v tom, že tu môžte s tým pokračovať, tak nám sa to vyvrbuje tak, že po tých dvadsiatich rokoch my sa blížime k tomu oligarchickému ukrajinskému systému, vážení. A na to treba dať pozor. Toto máte plody, toto sú plody oligarchického systému, ku ktorému sa my blížime. Ak je to niekomu jedno, ak niekto povie, že ja mu doprajem, nech má, nech sa páči. Aj ja nemám s tým problém, že keby niekto si zarobí, nech má. Prosím vás, je to národohospo..., je to v našej národnej, nie v národnej, ale v národnostnej bezpečnosti, aby sme to nedovolili. Lebo my nemáme ďaleko k tomu, že sa stačí, že sa piati ľudia pri jednom stole rozhádajú a skôr či neskôr sa rozhádajú, o tenziu neni núdza. Máme tu latentnú alebo nejakú takú neustálu slovensko-maďarskú, čišiacu, klíčiacu, progresívnu slovensko-rómsku a nás päť a pol miliónov sa stane obeťou týchto hier, prosím vás. Na to chcem upozorniť. A máme čas to zastaviť. Máme čas zmeniť obraz toho, ak sa nám preklápa to vedomie a to vnímanie samotného novembra. Že čo to bolo? Aké to bolo? A nič to nepomáha a všetko, čo je teraz, už má tak zostať a nezmení sa to. Nie je to pravda. A máme čas a musíme byť ale konzistentní v tom, že konzistentní, vytrvalí, dôslední a primeraní v cieľoch. Pre túto chvíľu tam, čo nedokončili, už asi nemá zmysel sa k tomu vracať. Preto, aby sme ľuďom vrátili dôveru k novembru, je potrebné urobiť nasledovné. Ísť zajtra do Košíc, zajtra o tretej v mestskom parku v Košiciach. V piatok, som rád, že to môžem povedať, som rád, že to môžem povedať, že v piatok na Námestí SNP v Bratislave bude protest, ktorý bude mať veľmi jednoduchú požiadavku. Nebude to svetový mier, nebude to Venezuela, žiaden svetový mier, neviem čo, bartrová výmena. Jednoduchá jedna požiadavka: odstúpenie Pavla Pašku z postu predsedu Národnej rady. V piatok o priatej. Prosím vás, kto môžete, príďte. Dobre? Vyzerá to, že sme sa dohodli. Dohodli sme sa viacerí, tí, čo chceli a cítili, že je čas, tí, čo cítili, že to má zmysel, a čakali, kedy čo bude, tak, áno, v Bratislave bude v piatok o piatej akcia, na ktorej sa predbežne dohodli, teda okrem mňa aj kolega Lipšic, aj kolega Matovič, aj pán Sulík. A verím, že nechýba veľa a doplníme tam ďalších našich kolegov, ktorí by sme mimoriadne ocenili, keby sa to tak stalo. Čiže bude to reprezentatívna, reprezentatívna akcia na to, aby ľudia mali možnosť, keď chcú a chcú prísť vyjadriť názor na to, čo sa deje. Ja už sa nebudem vracať k cétečku. Však už ma z toho ústa bolia. Tu už cétečko zaznelo toľkokrát ako predložka ale. Viete, čiže to už nechajme tak. Oni cítia, že sa niečo robí zle. A na to, aby ste tú natlakovanú kuchtu vypustili a možno aby sa nestávali excesy, ktoré sa môžu stať, keď nevypúšťate kuchtu, hej. Alebo keď nemáte ten ventil na kuchte, tak vtedy nastávajú, pán kolega. Žiaľ, narobili ste chyby. Za chyby sa platí. To pôsobí katarzne aj pre vás dovnútra, do SMER-u, sa s tým vysporiadajte. Cena je Pavol Paška. Dajte ľuďom pána Pavla Pašku. Prosím vás, dajte ľuďom po tom všetkom marazme, ktorý tu bol, po tých všetkých knihách Genezis, čo ste tu napočítali neviem na koho. Je pravdou, že aj tuná naši kolegovia tiež sa niekde zakopli. Ale oni teraz nevládnu. Ja som v tomto spravodlivý. Vy vládnete, vy rozhodujete. No proste padlo to na vás. Je 25. výročie, to, čo sa tu, o čom sa tu rozpráva, je tak zásadného významu, že sa nemá už k tomu zmysel v zmysle toho, čo bolo doteraz povedané, ani vracať. Stačí len prísť. Jednoduchá jedna požiadavka: odvolanie Pavla Pašku z pozície predsedu Národnej rady. V piatok o piatej. A keď sa nám to podarí a bude to naozaj, bude to aj vôľou tých ľudí, však si to môžme testnúť. Uvidíme, aká je vôľa. Tak 17. máme v pondelok. Tak tým, ktorým by nestačilo, ten piatok, tak 17. sa stretávame na Námestí SNP opäť. Vážení kolegovia, keď nechcete ísť do ulíc alebo bojíte sa ulice, alebo keď vám niečo, tak nerobte politiku. Nájdite si prácu niekde v knižnici, dobre? Prosím vás, politik, ktorý sa bojí ulice alebo bude hrúziť pred ulicou raz začas? Viete, to máte takých exotov, čo furt hovoria len o ulici. To ja filtrujem. (Reakcie z pléna.) Ale raz, proste sú dejinné okamžiky, kedy je to nevyhnutné. Kedy je to nevyhnutné ľudí, a v našom prípade ľudí poprosiť o odpustenie, že to, čo 17. novembra sme začali, že sme neboli dôslední. A nech dajú ešte raz a jednu šancu ľuďom, v tomto prípade politickým predstaviteľom, sme, akí sme, no holt, sme len obrazom voliča. Čiže aj keď budú na nás nadávať, sme takí, akí sme. Aj ja som len taký, aký som. A tak ako naši kolegovia, lebo my sme obrazom voliča. Čiže dajte nám ešte raz šancu dokončiť niektoré veci a nie iba konštatovať, že je to proste tak. Však tie pamätné výroky. Nemusí to tak byť! Nemusia vás zdierať úžerníci. Nemusia. Nemusia sa vám smiať do tváre ľudia, ktorí s kamennou tvárou budú hovoriť, že to všetko je náhoda. Naozaj, to neni údelom ľudu tejto krajiny, ľudu Slovenska, proste takto na ňom aby orali. To fakt nikde do vienka nám nikto nedal. To je našou neschopnosťou, našou neschopnosťou, že to tak je. A tí, čo to s nami robia, to robia preto, lebo my im to dovolíme. To je, v zásade je to jednoduché. A politik, vážení, politik sa bojí volieb a ľudí v uliciach. Áno, bojí, jasné, že sa bojí. Slušnej masy sa bojí. Jasné, že sa bojí, pán Blaha. Jasné, že sa bojí. Jasné! Vám garantujem. (Reakcie z pléna.) Ľudia v uliciach, ľudia v uliciach, proste je niekedy čas, keď je to nevyhnutné sa vrátiť na začiatok, prosím vás. (Reakcie z pléna.) A veci vznikali takým spôsobom. Prosím vás, nehučte ako sud na mňa, čo tam hučíte na mňa (reakcia z pléna) jak suseda, čo... (Reakcia z pléna.) Prosím vás, pani predsedajúca, upozornite ho, veď to sa nedá počúvať. (Reakcia z pléna.) Ja som povedal občianska neposlušnosť? Ja som povedal občianska neposlušnosť? (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.) Jurinová, Erika, podpredsedníčka NR SR 831. Pán poslanec, pán poslanec, rokujeme o odvolaní premiéra. (Reakcia z pléna.) Kľud, pán poslanec. Rozprávame o odvolaní premiéra, tak to vás len prosím. Hlina, Alojz, poslanec NR SR 832. Ja vám poviem, prečo má padnúť vláda. A ja vám poviem, prečo má padnúť. Chcete to počuť? Však 40 hodín o tom rozprávame. Chcete to počuť ešte raz? Mám vám to povedať? No! Tak nechcete to, nie. Lenže ja viem, jak to dopadne. Dopadne to tak, že hlasovaním sa vláda neodvolá, program pána Pašku nebude schválený, na odvolanie pána Pašku nebude. No tak čo máme robiť, preboha?! No púšťame ventil. Chcete ľudí dohnať do bezmocnosti? Púšťame ventil. Áno, ponúkame ľuďom jednu možnosť, ešte ktorú majú. A či vy budete mrnčať, ako mrnčíte, chlapče zlatý, tak majú ešte, im ju nezoberiete. I keď ja viem, že by ste sa nerozpakovali, majú právo ísť do ulíc a povedať vám to v uliciach, vážení. Majú právo. Na nich záleží, vážení. Na vás záleží, ľudia tejto krajiny, na vás záleží. (Reakcie z pléna.) Ak ste chceli reprezentatívnu akciu na to, ak ste ju chceli reprezentatívnu v čase, ak ste ju chceli reprezentatívnu v mieste, ak ste ju chceli reprezentatívnu v obsadení, tým nechcem nič povedať, ale proste takí sme, tak ju máte. Je v piatok o piatej jedna a 17. v pondelok druhá. Prosím vás, je to len a len na vás. My s nimi nepohneme! My s nimi nepohneme. Štyridsať - koľko? Štyridsaťdva hodín, či koľko je to, 24 a 24, štyridsaťosem hodím sme tu, štyridsaťsedem hodín sme tu. Hučíme tu, hučíme, hučíme, a nič. Urobili sme, uverte nám, že sme urobili, čo sa dalo z pohľadu štandardných nástrojov parlamentnej demokracie. Do volieb máte ešte rok aj dva mesiace. Môžme počkať do volieb, aj počkáme. Ale teraz využijeme ešte jednu možnosť, a to tak cvaklo, že to tak proste je. Je 25. výročie, je 17. november, narobili ste obrovské chyby. Áno, je to našou psou povinnosťou, ľuďom ponúknuť miesto, kde prídu vyjadriť svoj názor, vážení. A to by s vami zakývalo, čo? To by s vami zakývalo. Už je to čiastočne mimo našej moci v tom, ako to dopadne. Už, vážení ľudia, už je to vo vašich rukách. Ja mám pocit, že my sme naozaj, a teraz toto špeciálne dovoľte a s tým skončím, oceňujem, že pri tomto odvolávaní vlády urobili v zásade naozaj, čo sa dalo. Ďakujem pekne. (Potlesk.)