35. schôdza NR SR - 12.deň - A. dopoludnia
Dátum: 2025-06-13
Poslanec: Turčanová, Andrea (KDH)
Druh vystúpenia: Vystúpenie

65. Vážený pán predsedajúci, panie poslankyne, páni poslanci, najbližší príbuzní na seba častokrát preberajú bremeno, ktoré by mal prirodzene znášať štát, najmä v prípade ľudí s ťažkým zdravotným postihnutím. Práve tým najslabším by štát mal ako prvým podať pomocnú ruku. Akékoľvek krátenie príspevku na opatrovanie preto považujem za neodôvodnené a nespravodlivé. Zrušenie tejto nesystémovej podmienky by významne pomohlo rodinám osôb so zdravotným znevýhodnením, zlepšilo postavenie opatrovateľov a vyslalo by jasný signál, že si vážime ich prácu a prínos pre spoločnosť. Ľudia na Slovensku zažívajú akútny problém s nedostatkom opatrovateľov. Dnes každý druhý človek, ktorý opatrovateľa potrebuje, ho nevie nájsť. Tento stav je alarmujúci. Musíme urobiť všetko pre to, aby sa o našich blízkych mal kto postarať. No my namiesto toho trestáme tých, ktorí sa tak rozhodnú a vezmú túto starostlivosť na svoje plecia. Dovoľte mi, aby som vám priblížila príbeh jednej z nich. Budem ju volať Janka. Janka je matka, samoživiteľka. Celý svoj život prispôsobila tomu, aby sa starala o svojich dvoch najbližších, o chorú mamu a syna s ťažkým zdravotným postihnutím. Vstáva skoro ráno, pripraví lieky, jedlo, cvičí so synom, sprevádza ho k lekárovi. Stará sa o mamu, ktorá už nevládze vstať z postele. Počíta každé jedno euro. Nežije, ale prežíva, a pritom robí prácu, ktorú by v inštitúcii robil celý tím. Keď si chce privyrobiť cez pracovný úväzok, teda nie na dovolenku, len na to, aby zaplatila základné výdavky na bývanie, lieky a potraviny, štát jej kráti opatrovateľský príspevok. Toto je realita a tá realita nie je spravodlivá. To, ako žije Janka, žijú aj tisícky ďalších ľudí. Ukazuje nám to, že rodičia a blízki, ktorí opatrujú svojich blízkych, jednoznačne suplujú štát a robia to bez formálneho vzdelania a bez odbornej pomoci. Musia sa sami naučiť medicínske úkony, ktoré zdravotníci študujú roky. Kŕmenie cez peksondu, aplikáciu inzulínu, podávanie liekov, zvládanie epileptických záchvatov a robia to vo dne, v noci, v strese, bez zázemia, bez pomoci už aj tak skôr spomínanej tuná v tomto pléne, nefunkčnej odľahčovacej služby a nezriedka to robia aj na úkor vlastného zdravia. Štát častokrát netuší, čím všetkým si tieto rodiny prechádzajú, nezaujíma sa o to, čo reálne funguje a čo nie. Z úrovne štátnych úradov a analytických centier prichádzajú teoretické riešenia, ktoré v praxi zlyhávajú. Typickým príkladom je odľahčovacia služba. Tá má pomôcť rodine na chvíľku si oddýchnuť, ale v skutočnosti takmer nikto túto službu nevyužíva. Pred reformou ju využívalo 150 opatrovateľov z vyše 8-tisíc, ktorí sa starali, teda 8-tisíc bolo len tých, ktorí sa starali o deti do 18 rokov veku. Celkovo máme 75-tisíc opatrovateľov. Po reforme, ktorú vláda predstavila ako systémovú zmenu, tak za pol roka túto službu využilo len sedem opatrovateľov. Čiže dobre počujete, predtým kým nebola reforma, 150, po reforme, ktorá mala priniesť efektívnejšie využívanie, iba sedem opatrovateľov. Toto nie je pomoc, to je evidencia zlyhania. Ak Janke a tisícom ďalších nevieme dostatočne pomôcť odľahčiť ich prácu alebo významne zvýšiť príspevky, napravme aspoň systémovú chybu, ktorá im bráni zarobiť si na ich vlastný život pre ich vlastnú rodinu. Zákon v súčasnosti stanovuje, že príspevok na opatrovanie sa kráti, ak príjem opatrovateľa presiahne 2,5-násobok životného minima. Ešte donedávna to bol dvojnásobok. Tento limit je však už dnes nižší ako minimálna mzda. Navrhujem preto, aby sa táto podmienka zrušila, aby osoba, ktorá sa stará o blízkeho s ťažkým zdravotným postihnutím, mohla pracovať a neprísť o príspevok, pretože realita je taká, že ľudia sa snažia udržať rodinu nad vodou a my ich v tom nesmieme sankcionovať. Samotné opatrovanie je služba, ktorú by v prípade inštitucionálnej starostlivosti musel hradiť štát a mnohonásobne drahšie. Tieto rodiny nám šetria štátne financie a my im ako protihodnotu komplikujeme život. Na túto nespravodlivosť upozornila aj správa komisárky pre osoby so zdravotným postihnutím za rok 2022. Príliš prísne príjmové limity sú v rozpore s inklúziou a rovnosťou prístupu k pomoci. Dnes sme si vypočuli ďalšiu správu pani komisárky za predchádzajúci rok. Mnohé z opatrení, ktoré navrhla, ostali aj dodnes nevyriešené. Ja by som možno ešte upriamila pozornosť aj na to, že keďže Janka sa rozhodla, že potrebuje pracovať, aj keď nesmie zarobiť teda viac ako dva a pol násobok, tak musí si platiť, štát za ňu prestáva platiť z opatrovateľského príspevku dôchodkové poistenie a ona si ho musí platiť z toho dva a pol násobku. Čiže vedome dopredu len preto, aby prežila teraz, si znižuje príjem, aký bude môcť brať ako dôchodkyňa. Preto prosím, naozaj snažme sa vidieť v týchto ľuďoch ľudí, ktorí tomuto štátu pomáhajú, tvoria hodnoty, veď ona z toho svojho príjmu odvádza daň, platí si poistné, štát to poistné šetrí, ale my ju ešte trestáme, že jej nedovolíme zarobiť viac ako ten dva a pol násobok, čiže menej ako je dnes minimálna mzda. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, nepredkladáme návrh, ktorý by zruinoval štátny rozpočet. Predkladáme oprávnenú korekciu systému, ktorý je nespravodlivý k tým, ktorí sa rozhodli neinštitucionalizovať svojich blízkych, ale postarať sa o nich doma. Dnes hovoríme k Janke a tisícom ďalších, my vás vidíme, vážime si vás a chceme vám pomôcť. Preto prosím vás všetkých, hlavne poslancov vládnej koalície, zahlasujte za tento návrh. Nebuďme ľahostajní len preto, že to nie je politicky naše. Pomôžme ľuďom, ktorí suplujú štát. Myslím, že zdravotne ťažko postihnutí a opatrovatelia sa neriešia, nepozerajú na nás cez politické tričká. Oni sú voliči každej jednej z našich politických strán. Ďakujem vám všetkým za pozornosť.