14. schôdza NR SR - 2.deň - B. popoludní
Dátum: 2013-01-30
Poslanec: Hlina, Alojz (-)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Vážený pán minister, vážení kolegovia, k tejto téme krátko chcem niečo povedať. A myslím si, že môj vnútorný pocit je, že aj je to dôležité povedať. Vieme, čo všetci vieme, nič nie je lepšie ako dobrý policajt, nič nie je horšie ako zlý policajt. Ja som to tak do histórie neskúmal. To, že tento parlament prijatým zákonom urobil z policajtov baletky, to nech si spytujú tí, ktorí to urobili. Systém práce je vždy taký, že ľahšie je dať a ťažšie je brať, hej. Čiže sa s tým vysporiadajte. Ja som tu už viackrát avizoval, ja to tu nikde nevidím, dokonca ťukajú na čelo, že o čom rozprávam, systém nejakej komparácie je veľmi dobrý. Čiže ja neviem kľudne by to stálo možno za to, pán minister, vedieť, či sú baletky aj v iných krajinách, teda trebárs ako v iných krajinách, v akom veku, po akej dobe sa odtiaľ odchádza. A pre nás by to mohlo byť takým vodidlom na to, hej, aby sme stratili tú ambíciu, ktorú často v sebe máme, že sme tu najmúdrejší a my to všetkým ukážeme. Žiaľ, nedarí sa nám to. Čiže aj do budúcna bolo by naozaj vhodné, aby sme skúsili, ako to trebárs robia inde po akej dobe a prípadne aj to, čo tu zaznelo, lebo naozaj je rozdiel či nejaký bojovník a neviem výsadkár alebo niekto, kto je fakt v zóne, ide odtiaľ po nejakej dobe. A, nič v zlom, tá pani za okienkom, ja proti nej nič nemám, často je dosť nepríjemná. Ale ona riskuje takisto ako pani v Tescu, hej. Čiže tam nevidím v zásade dôvod, prečo by to malo byť tak. A ušetrené by zase mohlo byť použité pre tých, ktorí sú tu podľa mňa naozaj často vo veľkom riziku. Ale to je vec, s ktorou sa treba popasovať. Ja poviem taký jeden príbeh, s ktorým som sa ja stretol v mojej doterajšej činnosti, nechcem povedať, v kariére, to nejaká kariéra nebola. Ja, ináč, som tak akože podozrievavý, keď niekto príde a povie, že koľkých policajtov pozná, pokiaľ sám nie je policajt. Mne sú títo ľudia dosť podozriví, lebo v zásade nemáte prečo poznať policajtov, hej, tak plus-mínus. A zas keď ich niekto pozná strašne veľa, nie som celkom s tým konformný. Čiže ja ich poznám minimum. Ale, žiaľ, z tých, ktorých poznám, je veľa zlých príkladov toho, ako to dopadlo, hej. A ako to dopadlo, to poviem na jednom príklade, na ktorom chcem modelovať ten môj návrh, pán minister, pre vás, ktorý potom dávam na vaše zváženie, keby ste teda mali ambíciu byť spravodlivý, čo je kľúčový moment v práci aj ministra, aj poslanca. Tak na tomto príklade to skúsim nejako namodelovať. Tak proste stalo sa to, čo sa stalo, že človek, ktorý bol v Policajnom zbore, si zrazu rozmyslel, že kariéra v zločineckej skupine je preňho ďaleko atraktívnejšia, a zablúdil do jednej prevádzky, s ktorou zhodou okolností som niečo mal. Ale proste tento človek požíval napriek tomu, že odišiel odtiaľ, až pre mňa prekvapujúcu podporu tohto Policajného zboru, bol som z toho zhrozený, podporu v type, ako zmariť rekogníciu, podporu typu, že teda aby sa rekognícia odkladala. Tak maródky vypísal policajný lekár. Ja v tom čase som normálne pozeral, či dobre vidím, či dobre počujem. Ale, ináč, aj oproti mne čo ľudia stáli, sa ma pýtali, či dobre rozmýšľam, lebo sa ma pýtali viacerí: „A vy neviete, koho sú?“ Boli úplne zhrození, či si to neuvedomujem, čo robím, a to je zaujímavé, od policajtov cez prokurátora až sudcu. A na súde som povedal tomu sudcovi po troch rokoch, tri roky trvalo to trápenie: „Pán sudca, ja som prežil veľa času za Kaukazom a v takých možno nie celkom štandardných krajinách, ale, verte alebo neverte, ja som sa narodil a chcem aj umrieť v strednej Európe a civilizačne je stredná Európa omnoho ďalej ako Kaukaz, ale je aj ďalej ako Byzancia. Čiže naozaj si myslím, že niektoré veci sú nemysliteľné, i keď si niekto myslí, že si to môže dovoliť. Chvalabohu, ten sudca to pochopil. Čiže po tých troch rokoch sa doznalo spravodlivosti a tomu človeku bolo jasne povedané, že niektoré veci sa nekonajú. Ale, viete, nič viac sa neudialo. Až nakoniec pri mimoriadne atraktívnom zásahu vrtuľníkmi tí ľudia teraz aktuálne sedia, hej. Ale okrem iného poviem, že ono je iné mať za sebou Policajný zbor a vrtuľníky a týchto ľudí pozbierať a iné je stáť sám. A koľko je takých príbehov, kde ľudia zápasia s tým a nemajú oproti sebe len zbojníka, ale majú oproti sebe aj kooperujúci Policajný zbor. To je zvrátené. A zvrátené je aj to, čo tu funguje niekde, niekedy, taký pakt o neútočení medzi možno policajtmi, politikmi a aj zbojníkmi. Je to zvrátené, tam by to malo byť absolútne nekompromisné. A vrátim sa k tej veci. Čiže tento človek, ktorý takto ponúkol svoje služby v inej oblasti, ale bol vyškolený aj za moje peniaze, aj za vaše peniaze, to znamená, bol vyškolený štátom, mal za štátne streľby, ja neviem ubytovanie. A všetky tieto náklady s tým spojené asi nie sú malé, hej. To znamená, ja by som na to chcel upozorniť, ja by som si vyprosil, alebo mali by sme aj my tu spoločne zabojovať proti tomu, aby štát vychovával, nehovorím, stane sa to, zbojníkov alebo ľudí, ktorí ponúknu následne svoje služby vagabundom. A keď sa to stane, tak sa im nič nestane. Ale to rieši pravdepodobne iný predpis. A teraz sa blížim k tej pointe. Pointa by mala byť tá, ocenil by som, keby ste otvorili ten predpis, ktorý toto rieši, že v prípade, že by sa stalo, že bývalý príslušník alebo aj existujúci príslušník Policajného zboru keby bol minimálne v rozsahu násilnej trestnej činnosti odsúdený, tak nielenže, no škoda, chytili by ho, hej, ale mal by teda vrátiť školné alebo možno o tom debatovať, akú pokutu by mal vrátiť. Ono nad tým človekom bude trošku visieť a bude preňho taký ten Damoklov meč. A bude si vedieť povedať, že risk je o niečo väčší. A teraz sa vrátim k vášmu predpisu, ktorý vy tu máte, lebo aj iná absurdná situácia nastáva, že tento mladý dôchodca často pri rozmýšľaní, do akej kariéry sa pustí po ukončení kariéry v Policajnom zbore, zvolí si možno kariéru a ponúkne svoje služby zbojníkom, hej, vagabundom. A znova možno sa stane chyba, niečo sa žvejkne, chytia ho a znova sa nič nestane. Ja som si tú informáciu overoval aj u vašich, ktorí s tým majú skúsenosti. A ja si myslím, že to je to nespravodlivé. Pokiaľ by ste mali v sebe to pnutie o spravodlivosti, tak je to nespravodlivé, lebo ak je už niekto na dôchodku po nejakej relatívne krátkej dobe, pokiaľ ten dôchodok je o niečo vyšší ako štandard, pokiaľ on vyškolený a zaplatený štátom spácha niečo a nič sa mu nestane, myslím, že by sme sa na tom mohli zhodnúť, že to je nespravodlivé. A teraz to stojí na tom, či ste pripravený vy alebo niekto z vašich v druhom čítaní dať pozmeňujúci návrh, že v prípade, že by takýto dôchodca ponúkol svoje služby v takejto oblasti, ktorá ničí zdravú občiansku spoločnosť, tak okrem toho, že by ho chytili a naďalej by sa škeril, čo sekundárne by znamenalo, že tých statočných policajtov by to enormne demotivovalo, že tento zbojník sa im škerí naďalej a ten dôchodok poberá, tak by mohol o ten dôchodok prísť. V akom rozsahu a akým spôsobom? Nikto asi nemôže niekoho obrať alebo zobrať niekomu niečo. Ale ja som čítal ústavu. Ale otázka stojí, ako to naformulovať. A teraz nemôžeme ísť dozadu, tomu rozumiem aj ja a som chlapec z Oravy. Ale takisto viem aj to, že nie je možné niekomu vyplácať rádovo viac dôchodok nadštandardný s inými požitkami, ktoré nie sú štandardné oproti tomu, keď spraví nejakú čarabaru. To znamená, že nemá s tým nič spojené. Čiže ja nehovorím, že sa má stať z neho človek s nulovým príjmom. Ale určite aj ústava dovolí to riešiť tak, že v prípade, že bude usvedčený z trestnej činnosti, hovorme minimálne v rozsahu násilnej trestnej činnosti, lebo tá je podľa mňa enormne ničiaca občiansku spoločnosť, čoho sa ľudia najviac boja, hej, keď sa vám postaví stokilový vytrénovaný chlap a bude vám hovoriť, že príde ešte raz a príde zajtra, viete, tak minimálne v tomto rozsahu pôjdeme rozprávať o tom, ja nikomu ho nezávidím, však kopa z nich si to zaslúži, v prípade, že urobí chybu a šliapne vedľa a chytia ho, čo v tejto krajine nie vždy sa darí, ale možno štatisticky sa niekde to podarí, tak o tú časť toho požitku príde. Ja myslím, pán minister, pokiaľ máte v sebe, tretí raz a posledný raz to opakujem, pnutie, že by to malo byť spravodlivé, je to riešiteľné pozmeňujúcim návrhom. Keby chýbala odvaha, ako chýbala pri nejakom inom návrhu, ja sa pod ten pozmeňujúci návrh podpíšem. A verím, aj statoční policajti to ocenia, že aj to pre nich bude motivujúcejšie, ako keď budú vedieť, že nič sa neudeje. A oni si vtedy viac uvedomia, že štát ocení tú ich službu takým spôsobom, ako ju oceňuje, teda, musíme priznať a povedať, mierne nadštandardnejšie oproti oceňovaniu iných skupín obyvateľstva. Čiže o tento nadštandard by v prípade pochybenia mali v určitej časti a miere prísť. Ja verím, pán minister, že v tomto by sme sa mohli zhodnúť. A nakoniec, lebo tu je taká tendencia vybrať niečo, ja na záver poviem, že si vážim prácu policajtov, je medzi nimi naozaj veľa statočných ľudí. A práve tým treba pomôcť aj takýmto spôsobom, že budú vedieť, že keď sa medzi nimi tá čierna ovca nájde, tak sa im o niečo neskôr nebude škeriť, že nič sa nestalo, že budú vedieť, že to pochybenie bude mať ďalekosiahle dôsledky, a im to pomôže, i keď sa to na prvú chvíľu tak nezdá. To, že je tam tá štatistická chyba, že nie všetci sa vydaria, ktorých vytrénujeme za štátne a ktorí strieľajú za štátne, to je tiež logické. A stáva sa to aj v lepších rodinách, aj v lepších krajinách. Žiaľ, zdá sa, že v našich krajinách štatisticky to nám trošku ubehlo. Budeme, verím, robiť všetko pre to, aby sa to nestávalo. Ale keď tam tá vsuvku bude a v tom Pezinku na tej akadémii im to povedia, že hrozí takéto niečo, tak je to vcelku zapamätateľné a vcelku prijateľné, čo je dôležité a najkľúčovejšie a, tým skončím, spravodlivé. Pán minister, som zvedavý na váš krok. Ďakujem pekne.