6. schôdza NR SR - 24. deň - A. dopoludnia
Dátum: 2024-01-26
Poslanec: Hlina, Alojz (SaS)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

2. Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, ďakujem pekne za možnosť vystúpiť v tejto historickej chvíli a v tomto historickom okamžiku. Som rád, že služba na moje vystúpenie vyšla pánovi ministrovi spravodlivosti. To bolo zaujímavé sledovať, že ako majú podelené tie služby, lebo včera som si pozeral zo záznamu, aj pani Šimkovičová držala stráž. Ono je to také zaujímavé pri týchto určitých spoločenstvách, takých mafiánsko, polomafiánskych sa robí, že každý musí trošku si pichnúť, hej, do obete, aby potom sa jeden nevyhováral, že on tam nebol. A teraz dúfam, že sa nesklamem, myslím, že som tu pána Druckera nevidel. Či bol tu aj on? Neviem. Teda to... Dúfam... Bol? Škoda. Dobre. Nerušte nás, neviem, či si spomínate na ten slávny výrok pána Roberta Fica, lebo že sme na žatve. Také tie fotky, jak tam plávala jak taká labuť pani Trošková po tom poli a Robert Fico žmolil, žmolil to, to zbožie, hej, to obilie a rozoznával pšenicu dvojdomú od štvordomej, lebo on tomu rozumie, a nemali sme ich rušiť, lebo bola historická chvíľa. No ono je to tak, že my poľnohospodári vieme, že keď zasejete, budete žať. Ináč to nefunguje. Nikto nič lepšie doteraz nevymyslel. Stále musíte najskôr zasiať, až potom môžte žať. Ináč platí to aj vo veľa iných situáciách a platí to aj v tejto situácii, že vlastne to čo sa zaseje teraz týmto trestným zákonníkom, tak to budeme žať. Pravdou je, že my nesejeme, ale žať, žať plody, v úvodzovkách, budeme. Teraz by tí smeráci, hlasáci a snsáci mohli povedať: "Nerušte nás, meníme dejiny." Tiež určitým spôsobom menia dejiny, lebo taký historický exkurz, keby som si spravil, že jak sa vlastne vyvíjali tie, tá ochrana obete alebo to, že sa vlastne nemajú robiť zlé veci, ono sa to vyvíjalo dlhodobo. Najstarší bol ten Chammurapiho zákonník, niekde v Louvri vraj je, sa dá ísť naň pozrieť, to je nejakých štyritisíc rokov dozadu. Tam to šlo celkom jednoducho, hej, že oko za oko, zub za zub. Keď spadne dom, ktorý si navrhol, tak trest je smrť, keď sa vlámeš, tak ťa obesia pri diere, ktorou si do toho vošiel. Tam to išlo celkom rýchlo. Ale to bolo štyritisíc rokov dozadu. Potom prišlo Desatoro, o tom niečo viem, a, i keď sa so mnou spája iný príbeh, a tam to bolo povedané jednoducho: Nepokradneš. Tam sa nerozlišovali škody, výška škôd a poľahčujúce, ale sa to traduje teda tým jednoduchým nepokradneš, neurobíš. Ja som dokonca čítal, či veríte, či nie, taký že starozákonný rozklad Desatoro, ktorý vlastne špecifikuje, že tam sú aj iné, iné možnosti toho, a tam myslím, že na príklade slivky, bolo to už dávno, keď som to čítal, na príklade slivky sa to rozoberalo, že či je aj to krádež, keď si oberieš z tej slivky, lebo si bol hladný, ale nezničíš tú slivku, hej? A tam sa vtedy posudzuje, že nie je to teda, neni to prísne vzaté takto, nemusí to byť takto chápané, že si pokradol. Prečo to hovorím? Lebo ono, viete, že tým chcem, že nejak sa to vyvíjalo, to ľudstvo má nejakú genézu v sebe a proste procesom sa tie veci vyvíjali a potom sme prišli na bod zlomu a ten bod zlomu nastal v Karpatskej doline, hej, proste u nás. A preto sme, svojím spôsobom máme byť radi, že sme účastníkmi historickej chvíle, hej, že vlastne u nás. U nás sa teraz tvorí zákonník, ktorý bude asi tiež v Louvri, nebude asi vytesaný na nejakej kamennej scéle, stéle, bude na nejakom úesbéčku a budeme, budú sa naňho chodiť ľudia pozerať, že to bol ten zákonník, ktorý vlastne prvýkrát, lebo to ľudstvo chránilo obeť a hovorilo niekomu, že čo nemáš robiť, potom sa to v tej Karpatskej kotline za SMER-u, HLAS-u a SNS zlomilo a bolo to o tom, že kedy treba chrániť tých, čo robia tie zločiny. Toto presne robíme, hej, že my vlastne teraz tvoríme zákonník, ktorý ide chrániť nie obete, ale pomáhať tým, ktorí to urobili. A ešte sme tomu dali taký, ja to poviem neskôr. Viete, ono je taká zásada, že musíš vždycky nosiť veľa papierov, aby si vyzeral, že niečo robíš, a musíš hovoriť, čo najviac cudzích slov musíš používať, lebo to znie tak múdro a nikto nevie, čo to je, hej? Tak to restoratívne, hej, tak všetci tu tak sme tak zrestoratívneli, nikto dokopy nevie, čo to je, ale znie to múdro, a teda ergo, to asi bude dobré, keď to tak múdro znie. Poviem teda možno za chvíľku aj k tomu. Robert Fico a Andrej Danko teda v tom historickom piku to zlomili, hej, že teda sa tie zákonníky po štyritisíc rokoch menia opačne, že teraz jak išli, vystupovali tak (rečník naznačill rukou smer nahor), teraz idú tak (rečník naznačil rukou smer nadol) naspäť k tej dobe, kde vlastne sa robilo všetko a bez trestu. A oni to robia úplne logicky. Zase musíme mať pre nich pochopenie, hej, nemôžme byť takí, že, jak povedať, poviem neempatický a nemať vhľad na nich, hej? Že ja by som sa teda nečudoval, hej, aj Robert Fico, aj Peter Pellegrini, aj... a už do klubu výnimočných pristúpil aj Andrej Danko. Všetci majú nejaké patálie, viete, hej, že nejaké patálie majú so zákonom. Robert Fico mal nejaké patálie so zákonom, nejak do dopadlo, nedopadlo. Teraz to potrebuje urobiť tak, aby z toho nič nebolo. Peter Peregrini tiež, Pellegrini tiež pobehoval s nejakou fľaš... s krabicou od šampanského, tiež nejaké patálie visia vo vzduchu, nejaké riziko. A Andrej Danko to vrazil do semaforu, čiže tiež má taký akože záujem na tom... Pardon? (Rečník sa obrátil smerom k predsedajúcemu, ktorý mu niečo povedal mimo mikrofónu.) Je to normálna vec. (Povedané so smiechom.) Ja si tak ráno idem a z ničoho nič si tak šupnem do semaforu a potom si idem domov a potom na druhý deň idem na políciu, že čo, chalani, ako? Problém? Nie? No však to je ako? Podľa mňa je to patália. No, takže títo traja , keďže sa má skúmať cui prodest, cui bono, že v koho prospech je, sa čo robí, čo sa robí a prečo sa to robí. No tak u týchto troch ľudí vieme, prečo sa tie veci takto robia. My sme dostali tú šancu ešte teda, aby toho nebolo málo, že sme svedkami historických chvíľ, tak sme dostali aj šancu o tom desať hodín rozprávať. Viete, ono, štyritisíc rokov sa to vyvíjalo a my máme tú česť, hej? Buďte si jej vedomí, hej, tú česť rozprávať o tom, že ako sa zmení svet a základ bude z Karpatskej doliny to povanie do celého sveta a desať hodín o tom môžme v prvom čítaní rozprávať. Uvidíme, koľko to bude v druhom čítaní, či to ešte teda skrátia, lebo však všetko už bolo povedané, ako by povedali kolegovia z koalície, začem bukvy, vsjo jasno, nie? Takže rozmýšľam, že ako sa to dá ešte skrátiť, myslím, že dvanásť je minimum, musí byť, nie? Dvanásť keď podelíme na polovicu, čiže nejakých päť hodín. No jasné, keď sa niečo tvorí, tak treba to tvoriť rýchlo, takže máme tú šancu proste byť pri tom. Včera sme schválili proces, dneska sa schváli prvé čítanie a keby zajtra nebola sobota, tak by sme zajtra to schválili, ale keďže aj kolegovia si potrebujú oddýchnuť, tak cez víkend nerobia, he, tak kľudne dajme aj zajtra, aby ste teda mohli zahlásiť, že ste to už dali. No, čiže to je jedna vec, že teda, že ako to vzniká, čo vzniká v tomto našom priestore, a teraz možno by stálo za to aj si povedať, že kto, vlastne vždycky, že kto, hej, lebo nielen, čo hovorí, ale aj kto hovorí. Lebo ako to, čo vzniklo a kým vzniklo, hej. Ten Chammurapiho zákonník, to bol nejaký, údajne nejaký starobabylonský kráľ, jeden z najlepších a proste najväčšiu tú ríšu mal, proste asi ergo niečo vedel, niečo dokázal, história naňho pamätá, nechal nám aj ten zákonník, ktorý je v Louvre, treba sa ísť pozrieť. A pri Desatore to bolo ešte, ešte by som povedal, že významnejšie pre nás niektorých, že to odovzdáva Pán Boh Mojžišovi. A teraz, že kto to tvorí u nás, to, čo teraz tu robíme, ten Karpatský zákonník kto tvorí, hej? Myslím, že to tu už bolo povedané, že advokáti obvinených, advokáti obžalovaných a obvinení advokáti, hej, dnes cnostná spoločnosť a ešte pán Burda. Myslím, že tam sa niekde mihol, hej? To je jeden z ďalších velikánov práva, práva na Slovensku. Odborná verejnosť sa k tomu nevyjadrovala, resp. vyjadrovala, ale iba tak akože zboku, vyjadrovala sa v novinách, ktoré sa nečítajú, lebo dneska sa už u nás štandardné noviny nečítajú, lebo koalícia ich nečíta, a konšpiračné médiá na, kde je hviezdou pani naša ministerka, mlčia. Lebo tam je už všetko jasné, tam sa netreba o tom, o tom rozprávať. Takže to si, to sme si zadefinovali, že kto nám priniesol tú veľkolepú vec. A teraz ešte krátko poviem, že čo je v nej, a to už veľa bolo povedaného, ja len niečo zopakujem pre pamäť doby. Škoda bola definovaná... viete, ono je to, svojím spôsobom majú pravdu, lebo však keď už je tu ten socializmus a oni vládnu, tak potom je, viete, že naozaj ten blahobyt nastal a potom sa proste nečudujme, že, že tie sumy, odkedy sa škoda stáva škodou, sa musia zvýšiť, lebo my sa tu naozaj máme dobre. Viete, vy sa tak ráno vyberiete, idete do mesta, dáte si 35-tisíc do vrecka, hej, alebo 34-, hej, idete, tak sa prejdete, po meste si chodíte, keď vás niekto olúpi a zoberie vám tých 34-, tak musíte to oželieť ako malú škodu a na druhý deň idete zas a zase si zoberiete 35-tisíc, čiže naozaj Slovensko je ďaleko, takže nečudujme sa, že tie sumy boli stanovené takto vysoko. Koniec žartom, teraz vážne. Je neskutočné, že čo ste urobili, alebo ako ste to stanovili, podľa mňa to je bezprecedentná vec. Hej, že stanoviť minimálnu škodu do výšky 35-tisíc, ergo do sumy, ktorú človek s minimálkou, keby sme to cez minimálku rátali, zarobí za štyri roky. Stále je to z pohľadu socialistov malá škoda. Tam pri tej sume, tej 350-tisíc, to je vlastne niečo, čo zarobí človek za celý život slušnou prácou, normálnou. U nás je to stále niečo, čo je na podmienku. Treba možno povedať, že... lebo tu to tak nezasejeme, hej, to horčičné semienko do tých hláv kolegov z koalície asi nezasejeme, ktoré by sa rozrástlo, že možno dáva zmysel skúsiť aj na tých, čo vás volia apelovať, že ono naozaj táto zmena karpatská nie je pre dobro ľudí, lebo však naši ľudia doprajú aj Mečiarovi frajerky, aj Ficovi frajerky, aj domy, byty, všetko doprajú, len všetky tieto zmeny, ktoré vlastne sú, doľahnú na vás. Tu by ste možno, možno tí ľudia by mali skúsiť teda, že či to je, či to chcú, lebo ja si nemyslím, že ľudia chcú, aby sa tu lúpilo, kradlo beztrestne, respe... nie beztrestne, restoratívne, hej, akože a tak akože nijako. Nie je to amnestia iba pre, je to, samozrejme, je to amnestia pre smerákov a hlasákov a všetkých týchto snsákov, ale my za ňu strašne veľa zaplatíme. Tá cena bude úplne enormná a tu by som dal taký apel na to, aj takým, by som povedal, pokojným hlasom, dneska je ráno, dneska neni večer, hej, čiže pokojným hlasom by som teda dal taký apel na to, že netlieskajte, počúvajte tie argumenty aj od tej hnusnej opozície, ktorá niekedy, by ste neverili, aj niečo múdre povie, ja nehovorím, že ja, ale tu kolegov, naozaj veľa toho zaznelo, ktoré stojí za úvahu, že či náhodou sa nám tí zbožtení politici, Robert Fico a spol., v niečom nepomýlili a že či im netreba dohovoriť, že a nemajú náhodou trochu v niečom pravdu? No by ste neverili, majú vo veľa veciach pravdu, opozícia, vo veľa, naozaj veľa veciach. Viete, možno niektorí tí ľudia, takí sklamaní životom, a to je, žiaľ, je ich dosť, takí frustrovaní, viete, to sú takí ľudia, ktorí sú nahnevaní. Oni ešte nevedia, prečo sú nahnevaní, ale vedia, že sú nahnevaní. A však dôvod sa nájde. Celý svet je zlý, celý svet je proti nim a oni proste aj radi volia tak, ako volia, lebo sú nahnevaní, dobre a im, prísne vzaté, si povedia, no a čo, hovoria o tých škodách, však mne nemajú čo ukradnúť. Ale viete, oni, ani toto nesedí, vždycky je čo ukradnúť, niektorí o tom, o tom vedia svoje, hej, viete, môžte vykradnúť lekáreň, kde si chodíte pre lieky, môžte okradnúť poštárku, ktorá vám nesie dôchodok, môžte okradnúť zamestnávateľa a ukradnúť mu stroj, na ktorom vy chodíte robiť, čiže nebral by som, nepristupoval by som k tomu tak, že nevadí, nevadí, smerákom sa pomôže, mne ukradnúť čo nemajú, nemajú čo, takže nech to kľudne schvália. Naozaj táto premisa nesedí, vždycky je čo ukradnúť aj tým, čo si myslia, že nič nemajú. Tento mix, ktorý tu tvoríme, teda ja nie, ale vy ho tvoríte, hej, že mix výšky škody, zníženia trestov, premlčacej doby, je vražedný mix, Hej, to bude, to bude mojito, to bude cuba libre, to bude, ja neviem, jak sa tie všetky miešané drinky volajú, to bude najlepší mix, najlepší kokteil pre zločincov, aký kedy kto namiešal, a to sa presne stane. Zaznelo to tu, som rád, že to tu zaznelo, ja som sa to snažil povedať ešte, myslím, v decembri. Hej, že eldorádo zločinu sa stane. Slovensko sa stane ostrovom, ostrovom, kde sa bude putovať, lebo však tu sa to oplatí. Naozaj, dajme pozor, že kam to namiešame. Ak sme tu hrozili 90. rokmi, tak tí, čo si mysleli, že to bolo v pohode, tak aj zločin sa vyvíja, hej, a dnešné formy zločinu sú ešte, by som povedal, ďaleko tvrdšie, oproti možno 90. rokom, takže ak si niekto povie, ja vydržím aj deväťdesiate, tak nech vie, že to môže byť škaredé. Zaujímavý point, ktorý som si všimol, včera to tu pán Dostál hovoril a tiež by ma to zaujímalo, viete, vy ste tu teda nadefinovali, že treba zvýšiť škody, znížiť tresty a ešte poskracovať premlčacie doby. A toto fakt, že tá logika veci, že v čom je logika veci, že treba znížiť premlčaciu dobu? Lebo že prečo? Viete, že niečo sa stalo, nenašli sme, však možno nájdeme, hej, a keď nájdeme, tak potom ho potrestáme, ale že vlastne, že prečo sa zákonodarca rozhodol znížiť premlčaciu dobu, to nedáva žiadnu logiku. Možno keby ste tam mali nejakého takého karpatského kresťanistu, ktorí tu tiež medzi nami sú, tak by povedal, že po určitom období to už Pán Boh bude súdiť, to už nevadí. Nie, takto to naozaj nestojí. Je to, nedáva mi to žiadnu logiku, alebo ak sa niečo stalo, tak aj keď sa to zistí o päť rokov, o šesť rokov, stále to treba riešiť, že prečo už po troch rokoch to netreba riešiť? Viete, že toto mi nedáva žiadnu logiku, že prečo potrebujete urobiť amnestiu na ten čin, že už ten človek sa potom, keď sa to premlčí, on môže už teda pobehovať, ja som to ukradol, nechytili ma, mám to v obývačke, ten obraz toho, hej, neviem, že, že... Na úvahu by to stálo, som rád, že to Ondrej povedal. A ja nevidím logiku, asi sa nedozviem ani, pán Susko mi neodpovie na otázku, že v čom je logika znížiť premlčaciu dobu. Hej, dobre, chcete zvýšiť výšku trestu, znížiť výšku škody, znížiť... ale prečo premlčaciu dobu? Však nech je, veď nech je aj 10, 15 rokov, však sa raz možno zistí. Nedáva to žiadnu logiku, predpokladám, že vám áno. A skúsim mierne k tej restoratívnej. Ja teda som si to tak bežne pozrel, je to taký nejaký trend, ktorý ešte nevieme, ako presne dôjde, ale naši, SMER, HLAS a spol. sa toho chytili, lebo ako som povedal, znie to múdro, nikto dokopy nevie, čo to je, a môže nám to cez to aj možno prejsť. Stále si myslím, že aj tak som to tam niekde čítal, že primárne je obeť dôležitá, stále je obeť, kdežto u nás sme to preklopili, že aj toto vieme prekrútiť, že u nás je ten páchateľ dôležitý, aby sa mu nič nestalo. Neviem celkom presne, že či obete trestných činov chcú sedieť v nejakom kruhu, restoratívne, hej, lebo, tak mediovať a s tým páchateľom a dohodnúť sa, hej, že uznať, lebo ten páchateľ povie a špeciálne u nás na Slovensku: Viete čo, že ja som to už minul, bol som vo Vegas, ja už nemám, ja vám už nič nedám, robiť sa mi nechce a musíte uznať, že s diplomom zo skalického inštitútu ani nemôžem ísť za pás, však ja, takáto robota, nemôžem, čiže ja už robiť nepôjdem, ergo, restoratívne vám hovorím, že ja teda už vám to nahradiť neviem, ale sudca uzná, že teda restoratívny proces prebiehol, prebehol, páchateľ sa vyjadril a v zmysle najlepších tradícií slovenského karpatského zákonodarstva proste dostane podmienku. Vybavené, restoratívna justícia. Máte... (Rečník sa zasmial a zatlieskal.) A nechcem sa nikde dotknúť nejakých spoločenstiev, takých simplexnejších, kde zatlieskajú, že áno, to sme chceli, preto sme ich volili. Budem končiť, ešte aj tu to zaznelo, a to je taký zaujímavý príklad, hej, že aj ho poviem, lebo tu sa to objavilo u pani Kolíkovej, že deti a zločin, Viete to je najperfídnejšie na tom, že mafia potrebuje deti, lebo cez deti vedia robiť, vedia robiť kuriérov, vedia ich posielať, majú nižšie tresty a teraz sa im to ešte aj, ešte bude sa to znižovať z pohľadu premlčania, lebo všetky tie tresty, kde hrozí horná hranica do desať rokov, je pri deťoch automaticky premlčanie tri roky, to je nič. Dneska pošlete 17-ročného chalana s úplatkom, ako 22-ročný bude machrovať, že on ho vtedy niesol a vidíte, už je to premlčané, už je to vybavené. A pri tejto príležitosti ma napadá jedna taká úsmevná, poloúsmevná skutočnosť. Viete, že tieto mafiánske spoločenstvá, ony zvyknú deti používať aj na také podvedomia, alebo že silu podvedomia. Robí sa to údajne tak, ja som tam nebol, ale som to niekde čítal, že keď sa dvaja nevedia dohodnúť, že kto má byť šéf, tak nájdu nejaké malé dieťa, ideálne do desať rokov a povedia mu, že oni si tam niekde sadnú a to dieťa povie, a choď tam, tam sú takí, tam je jeden pán, ktorý má pre teba niečo, alebo sa to zvykne povedať, že má pre teba nejakú brigádu, nejakú prácu. A teraz ten chlapec príde, hej, vojde do tej miestnosti a tam sedia dvaja. A vlastne tá mafia vyhodnocuje, že koho sa spýta, to podvedomie je pre nich dôležité, koho sa spýta, ten bude šéf, hej? A teraz, keď som tak nad tým rozmýšľal, že keby sa to udialo u nás, hej, že by sedeli v tej miestnosti Robert Fico, Peter Pellegrini a tuná kolega pán Danko a našli by nejakého chlapca a chceli by zistiť, že kto je, teda kto z nich bude šéf, povedali by mu, že choď tam a buď ti niečo dá, alebo ti dá nejakú prácu, tak ten chlapec by tam vošiel, po chvíli by vyšiel a tomu, kto ho tam poslal, by povedal: Prepáčte, ale tam nikto taký nebol, tam sú ľudia, ktorí nikdy nič nerobili a nič mi nedajú, ešte som sa bál, že mi niečo ukradnú. Viete, čiže tak by asi dopadla tá skúška u nás. Ale to je svedectvom doby, že tá demokracia je naozaj veľkorysá, ona sa nechá skúšať a rada skúšať. Hľadá svoje limity, ale my napíname tie limity demokracie naozaj to takého pnutia, že to za chvíľku musí prasknúť, že kto ešte a koľko ešte. Pán Danko tu nabúra a nič, máme ministerku pani Šimkovičovú, máme Roberta Fica, sa nám vrátil, viete, že to naozaj, to je napínanie tej tetivy, to je tá veľkorysosť tej demokracie. Sám som zvedavý, ako to celé ide, ide skončiť. Čo pomôže, alebo že čo by mohlo byť riešením toho, aby sme do toho pekla, lebo my do toho pekla ideme. Koniec koncov nám to férovo, treba povedať, Robert Fico sľúbil, hej, že do pekla ideme, takže dnes prvé čítanie, keby bolo zajtra, zajtra, ale zajtra je sobota, sa to trošku predĺži, tak už pozajtra, dobre, budúci týždeň to už všetko bude a potom príde to peklo. Čiže veľa času nemáme, ale čo by pomohlo, ja som včera bol v Banskej Bystrici na zhromaždení a som tým Banskobystričanom povedal; ja mám rád Bystricu, ale nie preto, že to každý politik musí povedať, Bystrica je fakt pekná, hej, a som im skúsil povedať, že dohovorte, viete, že tu by mohla byť cesta, hej, dohovorte mu, hej, že či by, lebo je to rodák, pán Pellegrini je rodák z Bystrice, že dohovorte mu. Čiže možno skončím tým apelom, že, ľudia, ako môžte, poznáte aj poslancov, aj, aj, aj tých, ktorí za to budú hlasovať, je ich 79, 77, lebo pani Vaľová ne... prajem jej skoré uzdravenie, hej, a ten sedemdesiaty deviaty, neviem, kde je, ale 77 poctivo za to hlasuje. (Reakcia z pléna.) Nemyslím, nemyslím, niekde, niekde asi je. Ale však 77 ich je a možno tí, čo poznáte, viete, počujete alebo poznáte niekoho, kto pozná niekoho, skúste dohovoriť im. Naozaj, lebo ak toto pôjde, a bojím sa, že to pôjde, tak ideme do toho pekla, ale ja sa nebudem z toho tešiť a či už na bielom koni alebo bez koňa, nemyslím si, že, že tam je naše miesto. A ľudia by sa mali brániť, lebo im príde tá škoda. Viete, to je ten najväčší paradox toho celého, že tým, ktorým ideme teraz pomáhať týmto zákon... zákonníkom, im my ideme pomôcť, oni nechcú byť vo Venezuele. Viete, tam to neni bohviečo, tam je to také, ja som tam síce nebol, ale z toho, čo som, alebo, alebo v tých takých, viete, v tých krajinách, ktoré nevydávajú, Dubaj, myslím, že celkom ešte sa dá, hej, ale v tých, oni naozaj v zmysle najlepších tradícií karpatského socializmu, oni chcú byť na Francúzskej riviére spolu s Jánom Počiatkom, tam je pekne, to ináč tam som bol, naozaj ak je niekde magické miesto, tak je, tak je riviéra, naozaj viem, prečo tam bol Picasso, viem, prečo tam boli všetci tí maliari, lebo aj, aj ja by som tam začal maľovať, hej (povedané so smiechom), keď pozeráte na tú krásu a tam sa aj smerákom páči, hej, aj hlasákom. Čiže áno, že kvôli tomu oni nechcú byť vo Venezuele, oni chcú byť na Francúzskej riviére. A to, čo nám tu nechajú, a nechajú nám tu spúšť, naozaj nám tu nechajú spúšť. A oni sa nám z tej riviéry budú smiať. Takže, ľudia, ak môžte, prosím vás, dohovorte im, dohovorte kolegom, lebo teraz je to na nich, na tých sedemdesiatich siedmich, to nie sú sedemdesiati siedmi statoční, to sú sedemdesiati siedmi prisluhujúci niečomu, čo pomôže a spôsobí na konci toho celého deštrukciu štátu. Obraciam sa na ľudí, ak teda to nejakí pozerajú, že naozaj, ak niekoho poznáte z tých, čo budú za to hlasovať, dohovorte im! Ďakujem pekne. (Potlesk.)