52. schôdza NR SR - 10.deň - B. popoludní
Dátum: 2026-06-09
Poslanec: Stachura, Peter (KDH)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

Sa, možno niečo budem už opakovať od kolegov, ale prejdem náš postoj k tomuto návrhu zákona. Na úvod mi dovoľte naozaj poďakovať všetkým aj Ministerstvu zdravotníctva, aj pani Čavojovej, aj pani Matejičkovej, lebo ten zápal, tá energia, boj za práva pacientov tam bol evidentný a jasný a nevidí sa to často. Takže v tomto naozaj ďakujem aj koaličným poslancom, ktorí sa takto vehementne o to zasadzovali a rovnako chcem oceniť ešte aj prácu pána Baláža, pretože asi takto si ja predstavujem aj, keď sme na iných póloch politického spektra, ale tak ako vedie Výbor pre zdravotníctvo, tak si myslím, že je príkladom. A táto reforma k tomu, sa dá veľmi pekne na to poukázať, pretože volal si tam skutočne viacerých aktérov celej tejto reformy a aj my ako opozícia sme mali možnosť vystúpiť, vypočuť si ich. Takže toto naozaj chcem oceniť. Nebýva to takto často, takže ja si to cením. Čo sa týka teraz celkovo obsahu daného zákona, tak na začiatok samozrejme treba povedať, že toto je veľmi, veľmi komplikovaná záležitosť, ktorá sa vôbec nerobí ľahko, pretože asi všetci, ktorí sa pohybujeme v tej zdravotnej politike, vieme, že tuná pracujeme s nádejou pacientov, s túžbou pacientov a ten základný naratív, ktorý v zdravotníctve, bohužiaľ, je, že naše túžby sú prakticky nekonečné. Každý chce najlepšiu, najmodernejšiu, najkvalitnejšiu liečbu. Chce byť najradšej niekde v Amerike v najlepšej klinike, by bol najradšej operovaný a chcel by mať úplne, že super top najlepšiu liečbu. No a na druhej strane je tu realita, realita obmedzených zdrojov. Tie zdroje sú jednoducho obmedzené a potrebujeme ich čo najspravodlivejšie rozdeliť. No a lieková politika je toho krásnym príkladom. Nemáme a pri všetkej úcte aj po schválení tohto návrhu zákona sa nám nepodarí uspokojiť všetky potreby a túžby pacientov. To proste nie je možné, nie je to možné v bohatších krajinách, tak ako sú to krajiny, či už je to Nemecko, Holandsko, inde a určite sa to nepodarí ani na Slovensku. Ten úmysel a zámer je samozrejme veľmi hodnotný a dobrý, snažiť sa dať Potreby a túžby pacientov. To proste nie je možné. Nie je to možné v bohatších krajinách, tak ako sú to krajiny, či už je to Nemecko, Holandsko, inde a určite sa to nepodarí ani na Slovensku. Ten úmysel a zámer je samozrejme veľmi hodnotný a dobrý. Snažiť sa dať pacientom čo najviac toho, čo máme k dispozícii, aby sme tie zdroje rozdelili spravodlivo a aby dostali čo najviac starostlivosti, aká je možná aj v tej liekovej politike, ale opäť je tu veľmi dôležité to ale. Vždy treba veľmi, veľmi citlivo uvažovať, ako a čo pustím, čo uvoľním a kde zatiahnem určitú hranicu, pretože naozaj, ako som spomínal, zdroje sú obmedzené a musíme ich spravodlivo rozdeliť. Na začiatok ešte chcem povedať, že tá perspektíva je rôzna. Keď si pozriete celú liekovú politiku, tak podľa toho, na akého aktéra sa pozeráte, tak podľa toho môžete k tomuto zákonu pristúpiť. Pacient, tak ako som spomínal, pacient chce všetko, v ideálnom prípade to najlepšie, najkvalitnejšie, najmodernejšie, zadarmo a hneď. To je prirodzená vlastnosť. Každý má svoju osobnú tragédiu, ak je niekto ťažko chorý, tak samozrejme, že chce pre seba alebo pre svojho blízkeho to najlepšie, čo je dostupné. Je to prirodzené. Lekár, lekár chce liečiť podľa najlepších poznatkov vedy a možno bol práve na najnovšom kongrese, zistil, že tam je nejaká super moderná terapia, ktorá zabrala u nejakej skupiny pacientov a jednoducho chce ju priniesť aj na Slovensko a chce byť známy. Možno si chce tam urobiť ešte nejakú docentúru na tom a tak ďalej. Čiže má samozrejme záujem prioritne pre pacienta, ale sú tam aj ďalšie záujmy, ktoré môže mať lekár. Poisťovňa? Poisťovňa má zdroje, tie zdroje sú obmedzené, ona chce ušetriť prirodzene, nechce ísť do krachu. To znamená, snaží sa nejakým spôsobom vybalansovať tie túžby pacientov na zdroje, ktoré má k dispozícii. A farma firma, samozrejme, každá farma firma chce zarobiť. To je úplne prirodzené. Chce expandovať na trhu a zarobiť, hej? Čiže zase sme tu v nejakom veľkom konflikte záujmov. No a nad tým všetkým by mal byť regulátor. To znamená, to je v dnešnej dobe minister, Ministerstvo zdravotníctva, ktorý by mal tento nesúlad rôznych záujmov v celom tomto segmente nejakým spôsobom upratať. Nebavíme sa o drobných, bavíme sa naozaj o dvoch miliardách, 2,1 miliardy, keď si zoberieme aj pomôcky, zoberieme si potraviny, tak hovoríme o 2,1 miliardách, ktoré sú rozdeľované na lieky, pomôcky a potraviny. No a ako vlastne ten regulátor by mal pristúpiť k tomu, aby čo najviac tých túžob pacientov vedel zabezpečiť. Na strane pacienta rozhodne potrebujeme, aby to bol transparentný proces. Čiže aj ja som sa stretával s viacerými pacientami, ktorí boli nešťastní z toho, že napríklad nejaká liečba nie je hradená na Slovensku, ale oni akceptovali a rešpektovali, že ak Slovensko dáva 2000 € na hlavu a Nemecko dáva 6000 € na hlavu, tak je logické, že nemôžeme si dovoliť proste všetko tak, ako majú Nemci alebo nejaké iné krajiny. Je to úplne logické, ale čo ich hnevá, že dokážeme na Slovensku napríklad na prvýkrát urobiť nejaký paradox, že niekomu sa schváli liečba a potom úplne logicky očakávajú, že teda schválime aj všetkým ostatným, lebo ak jemu áno, tak prečo by môjmu príbuznému nie? Čiže toto, aby to bolo transparentné, aby sme vedeli, že toto sú pravidlá, podľa pravidiel musíme postupovať a každý je podľa týchto pravidiel rovný. Toto je úloha, ktorú od nás očakávajú pacientske organizácie, aspoň dúfam, lebo ja neverím, že všetci sú tak naivní, že máme peniaze na všetko. Nemáme peniaze na všetko. V žiadnom prípade. Komunikácia, to, čo som spomínal na začiatku, je veľmi dôležitá, aby vlastne prebiehal tento dialóg. A my sme im vysvetľovali aj ako zákonodarcovia, že snažíme sa optimalizovať zdroje, rozdeľovať ich spravodlivo, ale na všetkých a na všetko nebude. Prizvanie k rozhodovaniu. Tu by som chcel rovnako povedať, nie byť súčasťou napríklad rozhodovacieho procesu, ale byť prizvaný ako pasívny hosť, aby videli, ako sa tieto rozhodovacie procesy dejú, ale ak by sme mali napríklad v rozhodovacej komisii na akúkoľvek molekulu, ktorá je super drahá, možno ani nie nákladovo efektívna, mali sme tam zástupcu pacientskej organizácie. On je v ťažkom konflikte záujmov. Ťažko asi bude hlasovať racionálne v prospech nejakých zdrojov pre spoločnosť. Čiže mal by mať len poradný, mal by mať poradný hlas. Na strane lekára, opäť štandardy. Máme kopu lekárov, ktorí si myslia, že ako som spomínal, boli na nejakom kongrese, poznali, zistili, že tu je nejaká moderná nová super liečba, tak poďme do nej. Ale takýmto spôsobom toto je nezodpovedné, pretože ak prídu k pacientovi, povedia mu, že táto molekula ti zachráni život. Vieš čo, počul som to teraz na kongrese v Paríži a proste toto si musíš žiadať od poisťovne, tak je to nezodpovedné. Je to nezodpovedné, lebo ja si musím najprv stanoviť, že či toto je liek, ktorý na Slovensku máme a vôbec na neho máme. Čiže tu sa takisto musíme pozerať aj na to, aké máme štandardy. Robí odborná spoločnosť nejaké štandardy? Dáva štandardy na slovenský spôsob? Lebo samozrejme, ako som spomínal, v Nemecku sú iné zdroje ako na Slovensku. Čiže bez toho, aby sme riešili aj tento problém v rámci lekárov, tak sa nám nepodarí tento systém, aj keby bol neviem ako kvalitný zákon, vyriešiť. Zverejňovanie konfliktu záujmov, či už je to lekár a odborník, ktorý sa nachádza v nejakej pracovnej skupine na Ministerstve zdravotníctva, musí byť jasné, v ktorej farma firme pracoval. Musí byť jasné, aké záujmy bočné on môže mať. Toto sa tiež, bohužiaľ, na Slovensku nie vždy deje. Cesta pacienta, viete, môžete mať najmodernejšiu molekulu, akú chcete, ktorá bude stáť obrovské zdroje, ale pokiaľ ten pacient napríklad príde neskoro na diagnostiku alebo pokiaľ síce dostane nejakú farmakoterapiu, ale nebude sa hýbať ďalej v liečbe, lebo možno potrebuje operáciu, možno potrebuje chemoterapiu, možno potrebuje rádioterapiu, možno potrebuje nejakú starostlivosť, možno aj paliatívnu, no tak ani tá najmodernejšia, najkvalitnejšia farmakoterapia mu nepomôže. Čiže toto je komplex. Čo sa týka na strane poisťovní, rozpočtové pravidlá, musí tu byť nejaký budget. Možno najväčším problémom, ja to spomeniem viackrát v rámci tohto zákona, je to, že prakticky tento zákon 363 je akoby oddiel od rozpočtovej vyhlášky alebo programovej vyhlášky. Viete, my nemáme online systém, že síce vy máte tam napísané, že na kategorizované lieky máme tam, ja neviem, 90 miliónov a na lieky na výnimky 40 miliónov, ale to nie je online proces, že keď zasadne kategorizačná komisia, zakategorizuje nejaký liek, ktorý bude mať dopad 10 miliónov, to je len odhad, v prvom roku, v ďalšom bude 30 miliónov, že im to automaticky z tej rozpočtovej vyhlášky tých 10 miliónov z tých 90 uberie. Nie, väčšinou to tak nie je. Väčšinou si to pozeráme až ex post a potom zrazu zisťujeme, jeejda, veď tak my sme prekročili rozpočet o 100, 200, 300 miliónov ďalej. Čiže toto nefunguje. Nejakým spôsobom musíme prepojiť tú 363, čo je hodnotná vec, s tým, akú máme rozpočtovú zodpovednosť, čo sme si naplánovali, na čo máme. Na strane farma firiem takisto. Farma firmy sú biznis, to sú podnikatelia. Samozrejme, chcú zarobiť, chcú expandovať a na to potrebujeme mať silné mechanizmy, ako sa brániť ich predstave o nejakom hospodárskom výsledku a tak ďalej. Tu je napríklad veľmi dôležité NIHO, ako jeden z prínosov, ktorý nám napríklad vie vypočítať nákladovú efektívnosť alebo či daný liek má nejakú pridanú hodnotu a tak ďalej. Čiže ako vidíte, pri všetkej úcte, a ja naozaj si vážim tú prácu, ktorú ste urobili. Pokiaľ nebude to komplexné, teda na strane lekárov, že budeme proste tlačiť na to, aby boli štandardy, tlačiť na to, aby boli správne posúvané ďalej dáta, tlačiť na to, aby odborné spoločnosti sa správali racionálne. Bez toho, aby sme mali silné parametre, čo sa týka NIHO, čo sa týka nejakej transparentnosti, konfliktu záujmov, tak to vôbec nemusí dopadnúť tak, ako všetci dúfame, že to pomôže veľkej skupine pacientov. Čo sa týka tej liekovej politiky štátu. Kolegovia tu určite už spomínali, že je veľmi dôležité vedieť, za čo chceme platiť v tejto republike, čo sú pre nás tie priority, kde máme tie nenaplnené potreby. Pretože, viete, to sa môže ľahko stať, a poznáme to, tie srdcervúce príbehy, ktoré zapĺňajú bulvárne časopisy, ale a nielen bulvárne, ako v médiách sa prezentuje, kto nemá aký liek a teraz je tu srdcervúci plač, že proste nemáme na to, poisťovňa je zlá, nevie mi to zaplatiť. Ale keď sa pozriete, ja si pozerám veľakrát molekuly, kolegovia mi prídu, povedia: „Počúvaj, toto nechce preplatiť poisťovňa.“ Ja sa pozriem, čo hovoria Nemci, IQWiG, to je paralela z nášho NIHO, a zrazu zistím, že Nemci takúto molekulu neplatia. Jednoducho nemá pridanú hodnotu alebo nie je nákladovo efektívna a v Nemecku, v bohatom štáte, jednoducho za túto molekulu neplatia. Ale u nás nejaký lekár vzbudil falošnú nádej u pacienta, že tento liek ti zachráni život. A potom skúste s tým pacientom nejako inak pracovať. A toto ľudia si neuvedomujú. To ľudia nevidia. Oni majú vlastne informačný deficit v rámci, čo sa týka lekárov, expertov. Takže toto musíme my vybalansovať ako regulátor. Tie nenaplnené potreby, ako som spomínal, my sme sa aj s pánom Balážom rozprávali. Prvolíniová terapia, druholíniová terapia. Máme u všetkých ochorení molekulu, ktorá je potrebná, ktorá je nevyhnutná na prvom mieste? To je otázka, lebo nedostal som jednoznačnú odpoveď, či to tak je. Vraj takýto nejaký návrh je. Ale my musíme zabezpečiť najmä prioritne tieto veci, aby každý pacient, ktorý má nádej na vyliečenie, ktorý má nádej na zlepšenie zdravotného stavu, tak tú molekulu dostal a potom sa môžeme rozprávať o pacientoch, ktorí sú napríklad, pri všetkej úcte, premetastázovaní a my sa bavíme len o mesiacoch predĺženia ich života a kvalite ich života. Tak toto je samozrejme, čo sa týka priority, trochu asi nižšie, pretože tie zdroje, ako som spomínal, sú obmedzené. Čiže toto my nazývame tou liekovou politikou štátu, čo sú priority štátu, za čo chceme platiť, ako chceme zabezpečiť finančnú stabilitu. Tuná nikto nechce od pána ministra, že nám povie, že v roku 2029 ako zabezpečí alebo ako zabezpečí tých 182 miliónov, čo máte akože veľmi, veľmi podľa mňa optimistický odhad v rámci svojej doložky vplyvov. My tu len chceme jednu vec, k tomu sa dostanem. Ak prídu nové molekuly do toho systému podmienečnej kategorizácie, tak je veľmi ťažké ich dostať odtiaľ preč, pretože vy vzbudíte falošnú nádej u pacienta. Tí ľudia dostávajú určité molekuly a potom chcem vidieť toho politika, chcem vidieť toho, kto im povie: Vieš čo, ale teraz už to poisťovňa neplatí. Áno, máte tam, že dva roky tá firma musí tých pacientov doliečiť, ale je veľmi ťažké odkategorizovávať lieky, ktoré sa už raz do určitého zoznamu dostanú. Ale k tomu sa ešte dostaneme. Teda, kde sú najväčšie riziká? Tie najväčšie riziká sú práve v tej finančnej udržateľnosti a to nie je, že by sme vám to zazlievali, ale to je to, že naozaj, ak otvoríte dvere dokorán, tak ich je veľmi ťažko už dostať späť. A toto už je naša spoločná zodpovednosť, lebo áno, môžem to vnímať aj tak, že dobre, budúci rok ten nábeh, všetci vieme, že v rámci liekovej politiky nábeh je tri roky. Čiže prvý rok to ani tak veľmi necítite, ale ten posledný rok, to už je kladivo. Tam proste budú obrovské náklady a pokiaľ nebudú kryté v rozpočte, tak neviem, odkiaľ na to tie peniaze zoberieme. Čiže tá rozpočtová zodpovednosť je dôležitá a my musíme na to apelovať ako zodpovední politici. Spomínal som to, poviem to ešte raz. Opakované prekračovanie rozpočtu. Darmo, že vy máte v programovej vyhláške toľko a toľko miliónov máme na kategorizované lieky. Jednoducho sa to nedodržiava, pretože to nie je online prepojené. Kategorizačná komisia kategorizuje nové lieky alebo poisťovňa schvaľuje na výnimky, ale nemá nikto tú globálnu rozpočtovú zodpovednosť, aby sme povedali: „Tu je stop, tu je limit.“ A potom sa prekračujú, a nie o pár korún, 200 – 300 miliónov a viac a toto sa vlastne týmto ani nezmení. Čo sa týka tých inovatívnych liekov, ešte raz by som chcel povedať, že určite asi tí, ktorí sa tomu venujú, treba si povedať pravdu, že mnoho týchto inovatívnych liekov neprináša významný benefit pre pacienta. Nové inovatívne lieky, ktoré prišli na Slovensko v posledných rokoch, predĺžia život v plnom zdraví v priemere o menej ako jeden rok. O menej ako jeden rok. To znamená, my tu máme lieky, ktoré veľakrát len veľmi mierne predlžujú život ťažko chorým umierajúcim pacientom. A za tieto lieky platíme obrovské zdroje. Čiže tu si naozaj treba uvedomiť a veľmi zodpovedne a citlivo vyberať, aké lieky pustíme do systému kategorizácie alebo výnimiek. Spomeniem aj tú známu štúdiu z roku 2024 v British Medical Journal, ktorá hovorí, že porovnávala lieky, ktoré prišli na trh Európskej únie v rokoch 95 až 2020. A predstavte si, že 41 % zo všetkých liekov, ktoré prišli na trh Európskej únie, v hodnotení bolo označených ako bez preukázaného alebo nekvantifikovateľného pridaného prínosu. Predstavte si, že takmer polovica týchto liekov, ktoré prišla na trh Európskej únie, nemala pre pacientov efekt. Nemala pre pacientov efekt. Čiže veľmi opatrne treba brať to, aký liek my budeme hradiť a ktorý už hradiť nebudeme. Pán poslanec, 100 zla. Budete mať ešte? Dobre, takže teraz by som prerušil rokovanie. O 17:03 by sme hlasovali.