29. schôdza NR SR - 3.deň - B. popoludní
Dátum: 2014-01-30
Poslanec: Mičovský, Ján (OĽANO)
Druh vystúpenia: Vystúpenie v rozprave

29. Dobrý podvečer. Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka. Vážený pán minister, vážený pán spravodajca, kolegyne, kolegovia, možno len jedna poznámka ešte k tomu, čo hovoril pán poslanec Kvasnička, úplne nezávislá, napriek tomu kultúrna vari. Spomenuli ste pani sochárku Máriu Bartuszovú a ja sa priznám, mňa to meno potešilo, na druhej strane chcem ho použiť ako dokumentáciu toho, že Slovensko je krajina nádherných diel, teda aj kultúrnych, ale mnohokrát nedostatku takých maličkých, drobných investícii v podobe pár eurových tabuliek. V Košiciach je niekoľko prekrásnych diel tejto sochárky, teda už v blahej pamäti, a až som sa sám pred sebou zahanbil, že okolo niektorých z nich som chodieval roky a nevedel som, že sú to jej diela, lebo nie som na to expert. Ale rozhodne si hovorím, no, keby tam bola tabuľka s jej menom a povedzme s názvom diela alebo aspoň s datáciou, o čo by sme obohatili okoloidúceho, ktorý by si možno aj nechtiac všimol, že, aha, tak slávna Bartuszová, táto nádherná bronzová fontána je jej. Ale to je ozaj len vďaka tomu, že ste spomenuli to meno. A ja chcem spomenúť niečo iné. Začnem možno mierne paradoxne. Predstavte si, že by sa v rámci energetického priemyslu na Slovensku prihlásila skupina ľudí, ktorá by povedala, že ona teda nemá veľké ambície, nie je ani takým odborníkom v atómovej energii, ale takú maličkú atómovú elektráreň by si chceli teda postaviť, nebude to teda celkom atómová elektráreň, bude to len také atómové zariadenie, ale so všetkými dôsledkami, ktoré tam sú, a požiadal by takýto spolok ľudí Úrad pre jadrový dozor o to, aby teda takáto atómová elektrárnička bola zaregistrovaná, lebo oni teda by chceli takúto elektrárničku mať a, no. Absurdné, samozrejme, nepriechodné, blbé a je to teda len príklad ad absurdum kvôli tomu, aby som sa prehupol k paragrafu, ktorý je nový v predkladanom vládnom zákone, je to § 16a, kde sa hovorí nie o galériách a múzeách, ale kde sa hovorí o galerijných zariadeniach a múzejných zariadeniach. Tento paragraf vzbudil ohlas v muzeálnej obci dosť veľký a ja teda si myslím, že je možné k tomu povedať niekoľko poznámok. Neviem, či budú úplne presné, ale tak by som tlmočil obavy muzeálnej obce, ktoré sa dajú povedať jednou vetou, že sa domnievajú, že tento paragraf, pán minister, môže do istej miery pokaziť dobré profesionálne meno slovenských múzejníkov. Ide o to, že tak ako špecialista na atómovú energiu je vysoký odborník, vyštudovaný, so svojou praxou, so svojimi skúsenosťami a so svojimi limitmi, ktoré musí odborne dodržiavať pri svojej činnosti, to isté, aj keď, samozrejme, stupeň spoločenského nebezpečenstva a dôsledkov je oveľa miernejší, sa týka aj vysokej profesionalizácie múzejníkov, ktorí tiež študujú, majú skúsenosti a majú limity na to, ako sa vo svojom profesionálnom živote správať a čím sa riadiť. No a práve 16a hovorí, že teda aj iné právne osoby, právnické osoby alebo iné organizácie majú možnosť, nie povinnosť, možnosť sa zaregistrovať v Slovenskom národnom múzeu alebo v Slovenskej národnej galérii ako uchádzači o to, že by tiež chceli svoju aktivitu v oblasti zbierkového diania registrovať a zároveň tiež majú nie povinnosť, ale možnosť požiadať tieto inštitúcie, Slovenské národné múzeum alebo Slovenskú národnú galériu, o odbornú pomoc. A o čo tu ide? Myslím, že ministerstvo správne reaguje na to, že existuje tu mnoho rôznych inštitúcií hodných vďaky a chvály, ktoré ozaj sa snažia zbierky nejakým spôsobom, či už obrazové, výtvarné alebo muzeálne, dať dohromady a ponúknuť verejnosti. Teda ide o záujem verejne sprístupniť tieto diela. A práve tu vzniká obava, že tento na jednej strane ušľachtilý záujem, ktorý, viem, že má svoj rozmach a má aj svoje opodstatnenie, môže naraziť na to, že krásnu vec s dobrým úmyslom budú robiť ľudia, ktorí napriek tým dobrým úmyslom a ušľachtilým cieľom nie sú v danej veci odborníci a môžu tak poškodiť oblasť múzejníctva a galérií s tým, že návštevník, ktorý príde či už z domáceho, alebo svetového prostredia, ktorý určite nebude rozoznávať tabuľku, že či je to galéria alebo galerijné zariadenie, alebo múzeum alebo muzeálne zariadenie, si povie, čo sa to tu deje, veď tu nie sú dodržiavané niektoré veci, ktoré by mali byť v Európe alebo aspoň v Európskej únii štandardom. A tak teda by som nechcel týmto vstupom v žiadnom prípade ublížiť tým ušľachtilým cieľom, ktoré sú spojené s týmto zámerom, skôr poprosiť, vážený pán minister, o to, že či by ste ešte vy tam nezvážili, že by bolo potrebné, keď už k sebe takýchto ľudí podchytiť, lebo toto je vaším cieľom, aby sme potom ich podchytili tak, aby sa nemohli hoc aj z nadšenia dopustiť nejakých nedostatkov a chýb. Pretože oni by mohli tým, že môžu, ale nemusia sa registrovať, môžu, ale nemusia odborníkov požiadať o pomoc, tak by sa mohli dopustiť vecí, ktoré by nás aj vás mohli v tomto dobrom zákone a s týmto dobrým úmyslom mrzieť. A preto by som tam tú formuláciu zmenil, že ak už niekto má takúto ambíciu prísť na verejný trh múzeí a galérií na Slovensku s ponukou voči verejnosti, tak aby sa táto ponuka povinne viazala na odbornú metodickú pomoc. Ja viem, nemôžme povedať na finančnú, lebo to by bola úplne iná káva, ale teda na to, že ak niekto chce mať krásne múzeum z oblasti bábkového divadla, no tak bude sa musieť obrátiť v rámci svojho zámeru povedzme na Modrý Kameň, alebo kde máme bábkarské múzeum, a tam musia garantovať odborníci vyštudovaní, skúsení a rozhľadení v tejto oblasti, že teda, áno, vážená právnická osoba, múzeum si založ, ale budeš musieť dodržať tieto limity, lebo ty ideš na verejný trh. Nejde o naše súkromné múzeá, lebo každý z nás doma si môžeme urobiť zbierku, akú chceme, ide predsi o ľudí, ktorí budú verejne ponúkať muzeálne priestory. Použijem aj pekný príklad, že ako by sa to dalo urobiť. Veľmi som bol nadšený a ozaj bolo to pre mňa obrovské osvieženie, ja myslím si, že Slovensko poznám relatívne dobre, a napriek tomu stále hovorím, ani 4 životy nestačia na to, aby sme spoznali krásy, ktoré máme na takom malom území. Vlani som prechádzal cez obed Hnilčík a v obci Hnilčík som len tak podvedome odbočil, vôbec nie so zámerom, ale urobil som dobre, natrafil som na nádherné múzeum, ktoré skutočne má svoju hodnotu sprístupnenia veľmi dôležitých a zaujímavých tém z hľadiska baníctva, s nadšením a s krásou, nemôžem povedať zlého slovka, len skutočne boli to ľudia, ktorí to nadšenie by možno potrebovali, aby im niekto odborne v tejto veci pomohol. Možno im aj pomáha. Ja som to vtedy neskúmal, netušil som, že ma to napadne, takáto vec, že mi to napadne pri komentovaní tohto zákona. Takže možnože majú tú pomoc a že som príklad nepoužil dobre. Ale určite si viem predstaviť, že takéto zariadenie, ktoré je zrodené z lásky a nadšenia a z hodnôt regiónu, úžasné veci tam tí ľudia dokázali v tom Hnilčíku, doporučujem odbočiť z tejto cesty, keď pôjdete týmto regiónom východného Slovenska. Takže možno existuje spôsob, ktorý by som zase dokumentoval druhým príkladom. My lesníci, keď sme sa rozhodli, že si urobíme múzeum, ktoré bude ponúkať lesnícke hodnoty, tak sme sa, prirodzene, obrátili ako ľudia, ktorí síce mali zbierkové predmety a mali ambíciu, ale nemali vedomosti a skúsenosti, obrátili sme sa na Lesnícke a drevárske múzeum vo Zvolene, ktoré nám do tej horárne, ktorú sme preniesli s tým, že horáreň z 19. storočia sa zo Smrečín ocitla v priestore lesníckeho skanzenu, odborne, vysoko profesionálne zariadili tak, ako diktuje a káže múzejnícka česť a odbornosť. A vlastne hneď by som to ponúkol ako riešenie, že ak teda máme lesníkov, ktorí chcú urobiť múzeum, tak nech nerobia až tak veľmi muzeálne zariadenie, ktoré si urobia podľa svojho, ale aby boli podľa tohto zákona, ktorý by som doporučil v tomto smere opraviť, povinní sa skontaktovať, povinní nie, aby to nebola alternatívna možnosť, s odborníkmi, ktorí im budú garantovať, že to, čo urobia, je ozaj v súlade s tým, čo urobené má byť. To je asi tak všetko, čo by som chcel k tomu povedať. A poprosím, nepredkladám síce pozmeňujúci návrh, ale, vážený pán minister, ak by ste boli ochotný zohľadniť tam tých niekoľko slovíčiek, že teda je to povinnosť, a nie možnosť, tak by možno ešte v tejto fáze bolo celkom vhodné a reálne váš zákon v konkrétnom § 16a zmeniť. Toľko som si považoval za povinnosť. Ďakujem za pozornosť.